http___bg.harunyahya.com_bg__D0_A1_D1_82_D0_B0_D1_82_D0_B8_D0_B8_15085__D0_94_D0_B5_D0_BB_D0_B8_D0_BA_D0_B0_D1_82_D0_BD_D0_B0_D1_82_D0_B0-_D0_BD_D0_B0_D1_81_D1_82_D1_80_D0_BE_D0_B9_D0_BA_D0_B0-_D0_B2_D1_8A_D0_B2-_D0_92_D1_81_D0_B5_D0_BB_D0_B5_D0_BD_D0_B0_D1_82_D0_B0_1.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1 17.2 17.3 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 18.8 19.1 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 36.2 37.1 38.1 39.1 39.2 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 52.1 53.1 53.2 53.3 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 62.2 62.3 63.1 63.2 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 65.5 65.6 66.1 66.2 66.3 67.1 68.1 69.1 69.2 69.3 69.4 70.1 71.1 72.1 74.1
„Който сътвори седем небеса на слоеве. Не ще видиш несъразмерност в творението на Всемилостивият. Пак обърни взор! Нима виждаш пукнатини? После пак обърни взор веднъж и още веднъж. Взорът ще се върне към теб безсилен и морен.” (Сура Мулк, 3-4) „Нима не виждате как Аллах сътвори седем небеса на слоеве?” (Сура Нух, 15) „Онзи, Комуто принадлежи владението на небесата и на земята. И не се е сдобивал със син, и няма съдружник във владението, и е сътворил всяко нещо, и го е премерил с точна мяра.” (Сура Фуркан, 2) Материалистката философия излиза с твърдението, че всички системи в природата и Вселената са като машини, които функционират самостоятелно, че безупречният ред и равновесие в тях са дело на случайността. Днес обаче научно е доказано неговото погрешното естество, така наречената научна основа на материализма и дарвинизма. (За повече информация можете да се обърнете към „Еволюционната Измама” от Харун Яхя) Научните открития през 20-ти век, които следват бързо едно подир друго, в областта на астрофизиката и биологията показаха, че живота и Вселената са били сътворени. С крахът на дарвинистката теза теорията за Голямата експлозия (Big Bang) показа, че Вселената е сътворена от небитието. Откритията разкриха, че съществува един велик дизайн и деликатна настройка в материалния свят, като това категорично показва неоснователната същност на твърденията на материалистите. Имайки предвид условията, които са необходими за живота, ние виждаме, че единствено Земята осигурява тези специфични условия. За една среда подходяща за живот съществуват безброй много условия, които трябва да съществуват едновременно и без прекъсване около нас. Съществуват около стотици милиарди галактики всяка една, от които съдържа средно стотици милиарди звезди. Във всичките галактики има може би толкова планети, колкото и звезди.[1] В лицето на тези съкрушителни цифри човек по-добре би могъл да разбере значението на формирането на една такава необикновена среда на Земята. От силата на експлозията „Биг Бенг” до физичните стойности на атома, от нивата на четирите основни сили до химичните процеси в звездите, от видът светлина излъчвана от Слънцето до нивото на вискозност на водата, от разстоянието между Луната и Земята до равнището на газове в атмосферата, от отдалечеността на Земята от Слънцето до ъгълът й на наклон към нейната орбита, и от скоростта, с която Земята се върти около оста си, до функциите на океаните и планините на Земята, всеки един детайл е напълно подходящ за нашия живот. Днес научният свят описва тези особености посредством понятия като „Антропичен принцип” и „Деликатна настройка”. Тези понятия обобщават това, че Вселената не е сбор от безцелна, неконтролирана, случайна материя, а напротив, че има цел насочена към човешкия живот и е била сътворена с огромна точност. В гореспоменатите айяти е обърнато внимание на точната мярка и хармония в Божието сътворение. Думата „такдиран”, която означава „да проектираш, да измерваш, да създаваш с мярка”, е използвана в айятите на Корана като 2ри айят от сура Фуркан. Думата „тибакан”, която означава „в хармония”, пък е използвана в 3ти айят на сура Мулк и 15 айят на сура Нух. Нещо повече, в сура Мулк Аллах също така разкрива с думата „тафавутин”, означаваща „разногласие, нарушаване, несъответствие, безредие, противоречие”, че тези, които търсят дисхармония няма да могат да я открият. Терминът „деликатна настройка”, който започва да се използва в края на 20ти век, изобразява тази разкрита в айятите истина. През последният четвърт век множество учени, интелектуалци и писатели представиха как Вселената не е сбор от съвпадения. Напротив, тя има необикновен дизайн и ред, които са напълно подходящи за човешкия живот. (За повече информация можете да се обърнете към „Сътворението на Вселената”, Харун Яхя.) Множество свойства на Вселената ясно показват, че тя е била специално сътворена, така че да поддържа живота. Физикът д-р Карл Гиберсон изразява този факт така: „През 1960-те някои физици забелязаха, че нашата Вселена изглежда, че е била деликатно настроена за наличието на човешки живот.”[2] Британският астрофизик професор Джордж Ф. Еллис се обръща към тази деликатна настройка със следните думи: „В законите, които правят тази [комплексност] възможна, се появява една изумителна деликатна настройка. Реализирането на сложността, която съществува във Вселената, затруднява това да не се използва думата „чудо”.”[3] Скоростта на Голямата експлозия: Равновесията установени чрез Голямата експлозия и мигновеното формиране на Вселената са едно от доказателствата, че тя не е възникнала случайно. Според видният професор по математична физика от университета в Аделаида Пол Дейвис ако размерът на разширяване настъпило непосредствено след Голямата експлозия беше само с един милиард милиард пъти по-различно (1/1018), то Вселената нямаше да може да се формира.[4] В своята книга „Кратка история на времето” (“A Brief History of Time”) Стивън Хоукинг признава тази необикновена точност в размерът на разширяване на Вселената, така: „Ако размерът на разширяване една секунда след Голямата експлозия (big bang) бе по-малко дори с едно на сто хиляди милиона милиона пъти, то Вселената щеше да рухне наново преди дори да е достигнала до настоящата си форма.”[5] Четирите сили: Цялото физическо движение във Вселената се появява благодарение на взаимодействието и равновесието между четирите сили приети от съвременната физика: гравитационна сила, електромагнитна сила, мощна и слаба ядрена енергия (сила). Тези сили притежават необикновено различни една от друга стойности. Майкъл Дентън, известният молекулярен биолог, описва необикновеното равновесие между тези сили така: „Ако например гравитационната сила беше милиарди пъти по-силна, то при това положение Вселената щеше да бъде далеч по-малка и жизнената й история доста по-къса. Една средна звезда има маса милиарди пъти по-малка от тази на Слънцето и време на живот около една година. От друга страна, ако гравитацията беше по-слаба, то нямаше да могат да се формират нито звезди, нито пък галактики. Останалите взаимоотношения и стойности не са по-малко решителни. Ако мощната ядрена енергия беше малко по-слаба, то единственият елемент, който щеше да е устойчив е водородът. Нямаше да могат да съществуват други атоми. Ако ли пък беше малко по-силна в сравнение с електромагнитната сила, то тогава атомното ядро, което се състои само от два протона, щеше да бъде единственият устойчив елемент във Вселената, което от своя страна би означавало да няма водород, и ако се бяха образували някакви звезди или галактики, то те щяха да са много по-различни от това, което са сега. Очевидно е, че ако тези различни сили и константи не притежаваха точно стойностите, които притежават в момента, то нямаше да има нито звезди, нито супернови, нито планети, нито атоми, нито пък живот.”[6] Разстоянията между небесните тела: Разпределението на небесните тела в космоса и невероятните разстояния между тях са от значение за съществуването на живот на Земята. Разстоянията между небесните тела са определени по изчисление, съгласуващо се с множество мощни световни сили по начин, по който да поддържа живота на Земята. В своята книга „Съдбата на Вселената” (“Nature’s Destiny”) Майкъл Дентън описва разстоянието между суперновите и звездите, по следният начин: „Разстоянията между суперновите и в действителност между всички звезди са от изключително значение. Разстоянието между звездите в нашата галактика е около 30 милиона мили. Ако това разстояние беше малко по-малко, то планетните орбити щяха да станат неустойчиви. Ако ли пък беше малко по-голямо, то отломките изхвърляни от една супернова щяха да са толкова разпръснати, че една слънчева система като нашата най-вероятно никога нямаше да се формира. Ако Вселената трябва да е годно за живот място, то при това положение експлозиите на супернови трябва да е в точно определено количество и средното разстояние между тях, а и в действителност между всички звезди, трябва да е близко до настоящо наблюдаваната му стойност.”[7] Гравитацията: - Ако гравитационната сила беше по-голяма, то в земната атмосфера щяха да се съберат прекомерно количество амоняк и метан, което би имало унищожителен ефект върху живота. - Ако ли пък тя беше по-слаба, то земната атмосфера щеше да загуби прекалено количество вода, което би направило живота невъзможен. Отдалечеността на Земята от Слънцето: - Ако това разстояние беше малко по-голямо, то планетата щеше да стане много студена, водното обръщение в атмосферата щеше да се повлияе и на планетата щеше да настъпи ледников период. - Ако Земята беше по-близко до Слънцето, то растенията щяха да изгорят, водното обръщение в земната атмосфера щеше непоправимо да се увреди и животът щеше да стане невъзможен. Плътността на земната кора: - Ако земната кора беше малко по-дебела, то тогава прекомерно количество кислород щеше да се предава от атмосферата към нея. - Ако ли пък беше по-тънка, то възникналата в резултат на това количество вулканична дейност щеше да направи живота невъзможен. Скоростта, с която Земята се върти: - Ако тази скорост беше по-малка, то температурните различия между деня и нощта щяха невероятно да нараснат. - Ако ли пък беше по-голяма, то атмосферните ветрове щяха да достигнат невероятна скорост и циклоните и ураганите щяха да направят живота невъзможен. Магнитното поле на Земята: - Ако магнитното поле беше по-силно, то щяха да се появят много силни електромагнитни бури. - Ако пък беше по-слабо, то тогава Земята щеше да загуби своята защита срещу вредните частици отделяни от Слънцето и известни като слънчеви ветрове. И в двата случая животът би станал невъзможен. Ефектът Албедо (Съотношението между получената и отразената от Земята светлина): - Ако албедото беше по-високо, то щеше да настъпи ледников период. - Ако албедото беше по-ниско пък парниковият ефект щеше да доведе до прекомерно затопляне. Първоначално Земята щеше да се наводни от разтопяването на ледниците, а след това да изгори. Пропорцията на кислород и азот в атмосферата: - Ако тази пропорция беше по-голяма, то жизнените функции щяха неблагоприятно да се ускорят. - Ако ли пък беше по-малка, то жизнените функции щяха неблагоприятно да се забавят. Пропорцията на въглероден двуокис и вода в атмосферата: - Ако тази пропорция беше по-голяма, то в атмосферата щеше да настъпи прекалено затопляне. - Ако пропорцията между въглеродния двуокис и водата пък беше по-малка, то атмосферната температура щеше да спадне. Дебелината на озоновия слой: - Ако тя беше по-голяма, то земната температура щеше да спадне невероятно много. - Ако ли пък беше по-малка, то Земята щеше да се затопли прекалено много и да остане беззащитна срещу вредните ултравиолетови лъчи, които Слънцето излъчва. Сеизмичната дейност (Земетресенията): - Ако сеизмичната дейност беше по-голяма, то щеше да има постоянни катаклизми на земната повърхност. - Ако ли пък беше по-малка, хранителните вещества на дъното на морето нямаше да могат да се разпространяват във водата. Това щеше да има унищожителен ефект върху живота в моретата и всички живи организми на Земята. Ъгълът на наклон на Земята: Земята притежава 23 градусов ъгъл на наклон на орбитата си. Това наклонение е нещото, което поражда сезоните. Ако този наклон беше по-голям или по-малък, отколкото е в момента, то температурните различия между сезоните щяха да достигнат изключителни размери – непоносимо горещи лета и невероятно студени зими. Размерът на Слънцето: По-малък размер на Слънцето би означавало замръзване на Земята, по-големият му размер пък би довел до изгарянето на Земята. Притеглянето между Земята и Луната: - Ако това притегляне беше по-голямо, то силното притегляне на Луната щеше да има изключително сериозни последици върху атмосферните условия, скоростта, с която Земята се върти около оста си, и върху океанските приливи и отливи. - Ако ли пък беше по-слабо, това щеше да доведе до екстремни климатични промени. Разстоянието между Земята и Луната: - Ако те бяха малко по-сближени, то Луната щеше да се блъсне в Земята. - Ако ли пък бяха по-отдалечени, Луната щеше да се загуби в космоса. - Ако те бяха дори малко по-сближени, то въздействието на Луната над земните приливи и отливи щеше да достигне опасни размери. Океанските вълни щяха да залеят ниските райони. Триенето, което щеше да се появи в резултат на това, щеше да повиши температурата на океаните и щеше да изчезне прецизният температурен баланс, който е важен за живота на Земята. - Ако Земята и Луната бяха малко по-отдалечени, то приливите и отливите щяха да намалеят, което от своя страна щеше да доведе до намаляване на подвижността на океаните. Неподвижната вода щеше да изложи на опасност живота в моретата и нивото на кислородът, който дишаме, щеше да бъде застрашено.[8] Температурата на Земята и основаният на въглерод живот: Съществуването на въглерод, основата на всичко живо, зависи от запазването на температурата в определени граници. Въглеродът е жизненоважно вещество за органичните молекули като аминокиселините, нуклеиновата киселина и протеините. Това са основните елементи съставляващи живота. Поради тази причина животът може да съществува единствено ако е основан на въглерода. Ето така, наличната температура трябва да бъде не по-ниска от -200С и не по-висока от +1200С. Това са температурните граници на Земята. Това са само някои от крайно деликатните равновесия, които са жизненоважни за появата и продължителността на живота на Земята. Дори само тези, които изброихме по-горе, обаче са достатъчни, за да разкрият, че Земята и Вселената не биха могли да са се появили в резултат на последователни случайности. Понятията „деликатна настройка” и „антропичен принцип”, които започват да се използват през 20ти век, още веднъж потвърждават сътворението с мярка и хармония, което е съобщено в Корана преди стотици години. [1] Carl Sagan, Cosmos (Avenel, NJ: Wings Books: April 1983), 5-7. [2] Karl Giberson, “The Anthropic Principle,” Journal of Interdisciplinary Studies 9 (1997). [3] George F. Ellis, "The Anthropic Principle: Laws and Environments,” The Anthropic Principle, F. Bertola and U. Curi (New York: Cambridge University Press: 1993), 30. [4] Paul Davies, Superforce: The Search for a Grand Unified Theory of Nature, 1984, 184. [5] Stephen Hawking, A Brief History of Time (London: Bantam Press: 1988), 121-125. [6] Michael Denton, Nature's Destiny: How the Laws of Biology Reveal Purpose in the Universe (New York: The Free Press: 1998), 12-13. [8] www.pathlights.com/ce_encyclopedia/01-ma10.htm#Elemental Forces.
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 3.1 3.2 3.3 5.1 5.2 5.3 6.1 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 21.1 22.1 22.2 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 39.2 40.1 41.1 42.1 42.2 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 54.2 55.1 56.1 56.2 56.3 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 65.2 65.3 66.1 67.1 67.2 68.1 69.1 69.2 69.3 69.4 69.5 70.1 70.2 70.3 70.4 71.1 73.1 74.1 74.2 75.1 76.1 77.1 78.1
He Who created the seven heavens in layers. You will not find any flaw in the creation of the All-Merciful. Look again—do you see any gaps? Then look again and again. Your sight will return to you dazzled and exhausted! He to Whom the kingdom of the heavens and the earth belongs. He does not have a son and He has no partner in the Kingdom. He created everything and determined it most exactly. Materialist philosophy emerged with the claim that all the systems in nature and the universe were like machines that functioned on their own, that the flawless order and balance within them were the work of chance. However, today, the false nature of materialism and of Darwinism, its so-called scientific foundation, has been scientifically demonstrated. (See Harun Yahya, The Evolution Deceit, and Darwinism Refuted The scientific discoveries of the 20th century that followed swiftly, one after the other, in the fields of astrophysics and biology have proved that life and the universe were created. As the theses of Darwinism collapsed, the Big Bang theory has shown that the universe was created from nothing. Discoveries have revealed that there is a great design and fine-tuning in the material world and this has categorically demonstrated the groundless nature of the claims of materialism. Considering the conditions necessary for life, we see that only the Earth meets these particular conditions. For an environment suitable for life, there are innumerable conditions taking place simultaneously and unceasingly all around us. There are some hundred billion galaxies, each with-on average-a hundred billion stars. In all the galaxies, there are perhaps as many planets as stars.1 In the face of such overpowering numbers, one can better comprehend the significance of the formation of such an exceptional environment on the Earth. From the force of the Big Bang explosion to the physical values of atoms, from the levels of the four basic forces to the chemical processes in the stars, from the type of light emitted by the Sun to the level of viscosity of water, from the distance of the Moon to the Earth to the level of gases in the atmosphere, from the Earth's distance from the Sun to its angle of tilt to its orbit, and from the speed at which the Earth revolves around its own axis to the functions of the oceans and mountains on the Earth: every single detail is ideally suited to our lives. Today, the world of science describes these features by means of the concepts of the "Anthropic Principle" and "Fine-Tuning." These concepts summarise the way that the universe is not an aimless, uncontrolled, chance collection of matter but that it has a purpose directed towards human life and has been designed with the greatest precision. Attention is drawn in the above verses to the measure and harmony in Allah's creation. The word "taqdeer," meaning "to design, measure, create by measuring," is employed in Qur'anic verses such as Surat al-Furqan 2. The word "tibaaq," meaning "in harmony," is used in Surat al-Mulk 3 and Surah Nuh 15. Furthermore, Allah also reveals in Surat al-Mulk with the word "tafaawut," meaning "disagreement, violation, non-conformity, disorder, opposite," that those who seek disharmony will fail to find it. The term "fine-tuning," which began to be used towards the end of the 20th century, represents this truth revealed in the verses. Over the last quarter-century or so, a great many scientists, intellectuals and writers have shown that the universe is not a collection of coincidences. On the contrary, it has an extraordinary design and order ideally suited to human life in its every detail. (See Harun Yahya, The Creation of the Universe and A Chain of Miracles ) Many features in the universe clearly show that the universe has been specially designed to support life. The physicist Dr. Karl Giberson expresses this fact thus: In the 1960s, some physicists observed that our universe appears to have been fine-tuned for the existence of human life. The Speed of the Big Bang Explosion: The balances established with the Big Bang, the instantaneous formation of the universe, are one of the proofs that the universe did not come into being by chance. According to the well-known Adelaide University professor of mathematical physics Paul Davies, if the rate of expansion that took place following the Big Bang had been just one in a billion billion parts different (1/1018), the universe could not have come into being. The Four Forces: All physical motion in the universe comes about thanks to the interaction and equilibrium of the four forces recognised by modern physics: gravity, electromagnetic force, strong nuclear force and weak nuclear force. These forces possess extraordinarily different values to one another.4 The Distances between Celestial Bodies: The distribution of celestial bodies in space and the enormous spaces between them are essential to the existence of life on Earth. The distances between celestial bodies have been set out in a calculation compatible with a great many powerful universal forces in such a way as to support life on Earth.5 Gravity: - If gravity were stronger, excessive ammonia and methane would collect in the Earth's atmosphere, which would have a most damaging effect on life. - If it were weaker, the Earth's atmosphere would lose excessive quantities of water, making life impossible. The Earth’s Distance from the Sun: - If this were any greater, the planet would grow very cold, the water cycle in the atmosphere would be affected, and the planet would enter an ice-age. - If the Earth were any closer to the Sun, plants would burn up, the water cycle in the Earth's atmosphere would be irreparably damaged, and life would become impossible. The Thickness of the Earth’s Crust: - If the crust were any thicker, then an excessive amount of oxygen would be transferred to it from the atmosphere. - If it were any thinner, the resulting amount of volcanic activity would make life impossible. The Speed at which the Earth Revolves: - If this were any slower, the temperature difference between day and night would grow enormously. - If it were any faster, then atmospheric winds would reach enormous speeds, and cyclones and storms would make life impossible. The Earth’s Magnetic Field: - If this were any more powerful, very strong electromagnetic storms would arise. - If it were any weaker, then the Earth would lose its protection against the harmful particles given off by the Sun and known as solar winds. Both situations would make life impossible. The Albedo Effect (The Fraction of Light Reflected by the Earth): - If this were any greater, an ice-age would rapidly result. - If it were any less, the greenhouse effect would lead to excessive warming. The Earth would first be flooded with the melting of the glaciers, and would then burn up. The Proportion of Oxygen and Nitrogen in the Atmosphere: - If this were any greater, vital functions would be adversely accelerated. - If it were any less, vital functions would adversely slow down. The Proportion of Carbon Dioxide and Water in the Atmosphere: - If this were any greater, the atmosphere would overheat. - If it were any less, the temperature of the atmosphere would fall. The Thickness of the Ozone Layer: - If this were any greater, the Earth's temperature would fall enormously. - If it were any less, the Earth would overheat and be defenceless against the harmful ultraviolet rays emitted by the Sun. Seismic Activity (Earthquakes): - If this were any greater, there would be constant upheaval for living things. - If it were any less, the nutrients at the sea bottom would fail to spread into the water. This would have a damaging effect on life in the seas and oceans and all living things on Earth. The Earth’s Angle of Tilt: The Earth has a 23 degree angle of inclination to its orbit. It is this inclination that gives rise to the seasons. If this angle were any greater or any less than it is now, the temperature difference between the seasons would reach extreme dimensions, with unbearably hot summers and bitterly cold winters. The Size of the Sun: A smaller star than the Sun would mean the Earth would freeze and a larger star would lead to its burning up. The Attraction between the Earth and the Moon: - If this were any greater, the powerful attraction of the Moon would have extremely serious effects on atmospheric conditions, the speed at which the Earth revolves around its own axis and on the ocean tides. - If it were any less, this would lead to extreme climate changes. The Distance between the Earth and the Moon: - If they were just a little closer, the Moon would crash into the Earth. - If they were any further, the Moon would become lost in space. - If they were even a little closer, the Moon's effect on the Earth's tides would reach dangerous dimensions. Ocean waves would inundate low-lying areas. The friction emerging as a result of this would raise the temperature of the oceans and the sensitive temperature balance essential to life on Earth would disappear. - If they were even a little further away, the tides would decrease, leading the oceans to be less mobile. Immobile water would endanger life in the seas, and the level of the oxygen we breathe would be endangered.6 The Temperature of the Earth and Carbon-Based Life: The existence of carbon, the basis of all life, depends on the temperature remaining within specific limits. Carbon is an essential substance for organic molecules such as amino-acid, nucleic acid and protein: These constitute the basis of life. For that reason, life can only be carbon-based. Given this, the existing temperature needs to be no lower than -20 degrees and no higher than 1200 Celsius (2480 F). These are just the temperature limits on Earth. These are just a few of the exceedingly sensitive balances which are essential for life on Earth to have emerged and to survive. Yet even these are sufficient to definitively reveal that the Earth and the universe could not have come into being as the result of a number of consecutive coincidences. The concepts of "fine-tuning" and the "anthropic principle" that began to be employed in the 20th century are further evidence of Allah's creation. The harmony and proportion therein were described with magnificent accuracy fourteen centuries ago in the Qur'an. “To purchase the works of Harun Yahya, please visit www.bookglobal.net 1- Carl Sagan, Cosmos, (Avenel, NJ: Wings Books: April 1983), 5-7. 2- Karl Giberson, "The Anthropic Principle," Journal of Interdisciplinary Studies 9 (1997). (emphasis added) 3- Paul Davies, Superforce: The Search for a Grand Unified Theory of Nature, 1984, 184. 4- Michael Denton, Nature's Destiny: How the Laws of Biology Reveal Purpose in the Universe, (New York: The Free Press, 1998), 12-13. 5- Michael Denton, Nature's Destiny: How the Laws of Biology Reveal Purpose in the Universe, (New York: The Free Press, 1998), 11. 6- "The Elemental Forces of the Universe;" www.pathlights.com/ce_encyclopedia/01-ma10.htm#Elemental Forces