http___bg.globalvoicesonline.org_2012_04_790_1.xml
1.1 1.2 2.1 2.2 3.1 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 27.2 27.3 28.1 28.2 29.1
Продължаващият процес срещу етнически руски журналист, обвинен в подбуждане на расова омраза в поредица от онлайн статии, може да има дълбоки последствия за регулирането на интернет в Киргизстан. Случващото се също е и един вид тест за неутралност на агонизиращата съдебната система на страната. Владимир Фарафонов е обвинен по член 299, раздел първи, който се прилага в случаи на причиняване на “национална, расова, религиозна или междурегионална вражда” чрез “средства за масова информация”. В условията на съдебна безпристрастност, вероятният резултат от този случай би зависил от трудността да се докаже, че статиите на Фарафонов попадат в юридикцията на този закон, като се има предвид, че законодателната система в Киргизстан не дава никакви разпоредби за интернет като “средство за масова информация”. Въпреки това, като се има предвид, че местните съдебни зали често са роби на първостепенни политически настроения, далеч не е сигурно, че производството изцяло ще се посвети на този технически детайл. Допълнително усложнява случая, описан от “Комитета за защита на журналистите” (Committee to Protect Journalists) като “политически мотивиран”, изказването (руски) на самия Фарафонов при откриването на процеса срещу него на 28-ми март, че 11 от 16-те статии, които са били заведени като доказателство срещу него по време на съдебния процес, не са били написани от него. Твърдение, което държавните прокурори, обикновено известни с невладеенето на интернет, ще имат затруднения да изобличат. Нещо повече: идеята, че инкриминираните статии са написани от повече от едно лице, дори беше представена от опоненти на Владимир Фарафонов. Жиргалбек Турдукожойев, влиятелен бивш редактор на Бишкекската онлайн агенция за новини Kabar.kg, стартира писмени нападки срещу “Фарафоновците” в киргизкоезичната преса миналата година, а след това даде интервю за в. “Киргизстан Руху”, по-късно преведено и публикувано онлайн, в което той обясни решението си да разшири целта на нападките си: В моята статия бях далеч от “възлагането” на всичките статии, публикувани с подписа на В. Фарафонов, на един единствен автор, защото за мен беше ясно, че зад тях [статиите] е цяла група от автори, тъкащи и разпространяващи глупости. Като обобщение на тази странна ситуация: етническият руски журналист, роден в Киргизстан, е пред възможността за лишаване от свобода (до пет години в съответствие с член 299, раздел първи на Киргизкия наказателен код), за подбуждане на расова вражда в статии, публикувани онлайн. Журналистът отрича да е расист (той цитира жена си, която е полу-киргизка, в негова защита), отрича да е автор на повечето от статиите (и много от неговите обвинители са съгласни с него), докато неговия юридически екип отрича, че Интернет попада под чадъра на “средствата за масова информация”. Забележка: Ако това изглежда като някакъв фарс, тази история все пак бледнее в сравнение с решението на провинциален съд в южната част на страната, осъдил двама сектанти от Свидетели на Йехова на лишаване от свобода май миналата година, провъзгласявайки ги за ислямистки радикали… Право на подстрекателство? Но какво точно Фарафонов (или хора, които се правят на него) е направил, за да го съди държавния прокурор на Киргизстан? Една статия на Eurasianet.org се опитва да представи контекста на обвиненията срещу журналиста в рамките на някои от статиите, прикачени към името му и бълващи открито обидна реторика: “Писанията [нa журналиста] едва ли ще помогнат в неговия случай. През септември 2010 г., Фарафонов пише за byeli parus…, че само 20 процента от етническите киргизи са “модерни хора”, докато останалите 80 процента са “глупаво затънали в азиатското Средновековие”. В статия за убийството на казахстански турист в киргизкия регион Исик-Кул, публикувана в Centrasia.ru август 2011г., Фарафонов назовава киргизката преса, обхващаща историята, “затворници на политическия мрак”, в капан на “абсолютна стагнация”, сходни с тези от една ера на “ранен феодализъм”. Наричайки убийството пример за “елементарно киргизко гостоприемство”, язвителните препратки на автора към “примитивните” селски райони в Киргизстан бяха осъдени от киргизкоезични вестници…” Възпалителни? Разбира се. Способни да причинят междуетнически раздор? Абстрактно. Но основната част от рускоезичното медийно отразяване на случая Фарафонов се е съсредоточи върху едностранчивата възприемчивост на прилагането на член 299. Бърз поглед на gezitter.org (медия, превеждаща киргизкоезични печатни медии на руски) разкрива недостиг на шовинистични статии (руски), които може да са по-подходящи за спецификата на обвинението за предизвикване на расова вражда, тъй като те първоначално се появяват в печатни вестници. Въпреки това, докато организации като Международната кризисна група (“International Crisis Group”) наблюдаваха (PDF) ролята на киргизкоезичната преса в подхранването на напрежение между киргизи и узбеки по време на и след етническото насилие през 2010 г., нито един етнически киргизки редактор или журналист е бил предявен пред съдилища досега. Коментирайки в блога Kloop.kg, Бектур Искендер каза: Аз не знам на чия страна съм в случая Фарафонов. Но фактът, че киргизкоезичните вестници въобще не се разследват за национализъм – това със сигурност е факт, по моето скромно мнение. Таке Ша отбеляза, че случаят има важни последствия за свободата на пресата и на интернет в страната, които по принцип се радват на по-добър опит в сравнение със своите съседи: Киргизстан се различава от бившия съветски [от СССР] страни в това, че можете да напишете какво ви харесва онлайн, във форуми и т.н., и никой [от държавния апарат] няма да дойде да ви арестува… Но в Twitter беше ясно, че писанията на Фарафонов са престъпни: @tano-banzai: Фарафонов е **** Междувременно, @Samatdolotbakov се изказа: Хора, четете ли статиите на #Farafonov “за Киргизите”? Малкото **** ме издразни. Следните туитове ще бъде цитати от статиите му… @Ryskulbekov се съгласи, давайки кредит на теорията, че статиите са написани от колектив, а не от един единствен човек: @Ryskulbekov: @samatdolotbakov Самат, считам, че тези Фарафоновци са действително най-разрушителните сили в нашето общество В миналото наричан “остров на демокрацията” в Централна Азия, Киргизстан има репутация за политическа откритост и свобода на медиите на по-високо ниво от страните, с които граничи. Скорошен ход на правителството на Таджикистан за блокаж на Facebook например е едно почти немислимо решение в Киргизстан, където депутати активно използват социалните медии. Всъщност, дори агресивният “тролинг” в онлайн пространството на страната е “плуралистичен”, както писа един отличен доклад на IWPR, разказвайки за коментарните “войни” между интернет граждани от Централна Азия и анонимни потребители, санкционирани от държавата. Но има признаци, че това може да се промени. Наскоро, правителството гласува дълго отлагано парламентарно решение за блокиране на независимия новинарски уебсайт за Централна Азия Ferghana.ru: законодателите чувствали, че той е раздухвал междуетнически напрежения в отразяването на насилието от юни 2010 г. Бившият президент на страната Курманбек Бакиев беше забранил същия сайт по време на управлението си, но този блокаж продължи само месец, тъй като той бе свален в кървав преврат през април 2010. Независимо от това, което Владимир Фарафонов е или не е написал, осъждането му ще създаде тревожен прецедент за държавни набези в онлайн територията. Ако той бъде признат за виновен, а след това Интернет – и всичко написано в него – ще може да се счита за “честна игра” от страна на ревностни държавни прокурори и компрометирана съдебна система. Киргизстанските блогъри очакват присъдата със смесени чувства.
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 27.2 27.3 28.1 28.2 29.1
The ongoing trial of an ethnic Russian journalist accused of inciting racial hatred in a series of online articles may have profound implications for Kyrgyzstan's regulation of the Internet, as well as testing the neutrality of the country's moribund judicial system. Vladimir Farofonov is accused under article 299, section one, which applies a charge of causing “national, racial, religious or interregional enmity” via “means of mass information”. Under conditions of judicial impartiality, the case's outcome would probably hinge on the difficulty of proving Farafanov's articles correspond to the charge at all, given that Kyrgyz law makes no provisions for the Internet as “means of mass information”. Nevertheless, given that local courtrooms are often slaves to overriding political moods, it is far from certain that proceedings will devote themselves to this technicality alone. Further complicating a case described by CPJ as “politically motivated”, Farafonov himself, appearing at the opening of his trial on March 28 [ru] said that over 11 of the 16 articles that had been brought as evidence against him at the trial were not written by him, something state prosecutors, not generally known for their mastery of the web, will have difficulty in disproving. Moreover, the idea that the offending articles were written by more than one person has even been put forward by opponents of the very works attributed to Vladimir Farafonov. Jyrgalbek Turdukozhoyev, an influential former editor of Bishkek-based online news agency, Kabar.kg, launched a written invective against “the Farafonovs” in the Kyrgyz-language press last year, then gave an interview to “Kyrgyz Ruhu” newspaper, later translated and published online, in which he explained the decision to pluralize his target: “In my article, I was far from “assigning” the list of articles published under the signature V. Farafonov, to one author, because for me it was clear that behind [the articles] is a whole group of authors, weaving and carrying nonsense,” he said. To summarize this strange situation, then: An ethnic Russian journalist, born in Kyrgyzstan, faces the possibility of imprisonment (up to five years according to article 299 section one of the Kyrgyz criminal code) for inciting racial enmity in articles published online. The journalist himself denies he is racist (he cites a part-Kyrgyz wife in his defence), denies that he is the author of most of the articles (and many of his accusers appear to agree with him), while his legal team denies that the Internet falls under the umbrella of “mass media”. B If this appears to have a touch of farce about it, it still pales in comparison to the decision of a provincial court in the South of the country to sentence two Jehovas Witnesses to imprisonment as Islamic radicals in May last year… The right to incite? But what exactly has Farafonov (or people pretending to be him) done to offend the Kyrgyz state prosecutor that brought the charges against him? An article on Eurasianet.org attempted to frame the accusations against the journalist in the context of some of the openly insulting rhetoric contained in the pieces attached to his name: “[The journalist's] writing will hardly help his case. In September 2010, Farafonov wrote on byeli parus…that only 20 percent of ethnic Kyrgyz are “modern humans,” while 80 percent are “stupidly stuck in the Asian middle ages.” In an August 2011 article about the murder of a Kazakh tourist in Kyrgyzstan’s Issyk-Kul region, published by Centrasia.ru, Farafonov calls the Kyrgyz press covering the story “prisoners of political darkness,” trapped in “absolute stagnation” akin to an era of “early feudalism.” Labelling the murder an example of “elementary Kyrgyz hospitality,” the author’s scathing references to “primitive” rural Kyrgyz were condemned by Kyrgyz-language newspapers….” Inflammatory? Certainly. Capable of causing inter-ethnic discord? Intangible. But much Russian-language media coverage of the Farafanov case has focused on the perceived one-sidedness in the application of article 299. A quick scan of gezitter.org [ru], which translates Kyrgyz-language print media into Russian, reveals no shortage of chauvinistic articles [ru] that might be better suited to the specifics of the racial enmity charge, since they originally appeared in printed newspapers. However, while organizations such as the International Crisis Group observed the Kyrgyz-language press’ role in fuelling tensions between Kyrgyz and Uzbeks in the run up to and aftermath of ethnic violence in 2010, no ethnic Kyrgyz editors or journalists have been brought before the courts since that time. Commenting on Kloop.kg's facebook plugin, Bektour Iskender said: I don't know whose side I am on in Farafanov's case. But the fact that Kyrgyz language newspapers aren't investigated for nationalism at all – this is certainly a fact IMO. Take Sha noted that the case had important implications for press and internet freedoms in a country that generally enjoys a better track record in both than its neighbours: Kyrgyzstan differs from CSI [former Soviet] countries in that you can write what you like and [the state] won't come and grab you, whether it is online, in forums… But on Twitter, it was clear that Farafanov's writing had caused offence. @tano-banzai: Farafanov is a **** Meanwhile, @Samatdolotbakov articulated: People, have you read the articles of #Farafanov “on the Kyrgyz”? Little **** has irritated me. The following tweets will be citations from his articles… @Ryskulbekov agreed, tending toward the theory that the articles were written by a collective, rather than an individual: @Ryskulbekov: @samatdolotbakov Samat, I consider, that these Farafonovs are the most genuinely destructive forces in our society Once referred to as Central Asia's ‘island of democracy’, Kyrgyzstan has a reputation for political openness and media freedoms superior to the countries that it borders. The Tajik government's recent move to block Facebook, for instance, is an example of a decision that is almost unthinkable in Kyrgyzstan, where MPs actively use social media. Indeed, even aggressive “trolling” across the country's online space is “pluralist”, according to an excellent IWPR report about comment “wars” between Central Asian netizens and state-sanctioned anonymous posters. But there are signs that this may change. Recently, the government enacted a long-ago-passed parliamentary ruling blocking the independent Central Asian news website, Ferghana.ru, which lawmakers felt stoked inter-ethnic tensions in its coverage of the June 2010 violence. The country's former President, Kurmanbek Bakiyev, had banned the same site during his own time in office, but that block lasted just a month, as he was overthrown in a bloody coup in April 2010. Regardless of what Vladimir Farafanov has or hasn't written, his conviction would set a worrying precedent for state incursions into online territory. If he is found guilty, then the Internet – and everything written on it – could be considered “fair game” for zealous state prosecutors and a compromised judiciary. Kyrgyzstani bloggers await a verdict with mixed feelings.