http___bg.honeypedia.info__D0_BA_D0_B0_D0_BA-_D0_BF_D1_87_D0_B5_D0_BB_D0_B8_D1_82_D0_B5-_D0_BF_D1_80_D0_B0_D0_B2_D1_8F_D1_82-_D0_BC_D0_B5_D0_B4_1.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1
Пчелите използват нектара от медоносните растения, за да произвеждат мед. Да стигнат до тях, те летят на различни разстояния от своите кошери. Обикновено предпочитат по-близките дестинации, но в някои случаи могат да достигнат до 7, 9, дори и повече километри. В равнините, където няма много обекти, служещи за ориентир (дървета, храсти, пътища, реки и др.) пчелите са по-склонни да летят на по-къси разстояния, за разлика от местата, където такива са налични, или в случаите, когато е на разположение обилна паша. Пчелите са най-ефективни в радиус до 1.5 - 2 км. Ето защо кошерите не бива да бъдат разполагани на по-големи разстояния от пашата в случаите, когато това е възможно. В противен случай, тези неуморни работници губят излишно време и енергия, консумират много повече храна и жизненият им път свършва по-бързо в следствие от преумората. Чрез експерименти е установено, че на разстояния около 3 км., пчелите носят само 1/3 от събраното. Изпитват затруднения и в случаите, когато трябва да летят над обширни водни площи (езера, големи реки), както и когато времето е ветровито. Натоварени с нектар или прашец, често се случва масово да падат във водата при неблагоприятни атмосферни условия и да загиват. Когато пчелата избере цвят и кацне върху него, тя изправя своето хоботче, което обикновено е навито под "брадичката" ѝ и го мушва в тази част, където се намира нектара. След това започва да смуче, докато не обере всичко, което се намира в нейния обхват, съхранявайки го в своя "меден стомах". На практика пчелите имат два стомаха. Единият е този, който използват като "кошничка", за да пренасят и обработват нектара, нарича се медна гушка, а другият е този, който използват за храносмилане. В медната си гушка могат да съхраняват около 70 мг. нектар, и когато тя е пълна, съдържанието ѝ е с тегло почти колкото на самата пчела. Пчелите посещават между 100 и 1500 цвята докато напълнят медните си гушки. Не всички растения обаче отделят нектар и привличат пчелите. Тези, които отделят нектар, се наричат медоносни растения. Още по пътя обратно към кошера, обработката на нектара, посредством обогатяването му с ензими в медната гушка вече е започнала. Събраният нектар обикновено е с 60-80% водно съдържание в зависимост от климата. Един от ключовите моменти за превръщането на нектара в мед е изпаряването на част от водата. В случай, че водното съдържание не бъде редуцирано до определена степен, нектарът ще ферментира и ще се развали. Когато пчелата се завърне от полет, тя предава нектара на други 4-5 нелетящи пчели, които от своя страна могат да го предадат на други 8-10 млади пчели. По този начин, пресният нектар донесен от летящата пчела се разпределя между 50 млади пчели. Тези все още нелетящи пчели "домошарки" задържат нектара в гушките си за около половин час, като по този начин го обогатяват с много ензими и нутриенти. Това е и един от начините, по който изпаряват влагата от нектара. Когато водното съдържание достигне 35-40%, пчелите го "повръщат" обратно в килийките. В случай, че завърналите се от полет пчели, носят малко нектар, те влизат в кошера и го поставят в коя да е килийка или след продължително обхождане на питата избират килийки за нектара. Ако в килийката няма мед, пчелата навлиза в нея, докато докосне с челюстите си най-отдалечения ъгъл на килийката. Появилата се капка нектар се увеличава и се допира до стените на килийката. Пчелата бавно завърта главата си от едната до другата страна и размазва нектара по килийката. Връхните ѝ челюсти непрекъснато се движат. Ако пчелата складира нектара в килийка, частично запълнена с мед, тя потопява устните си органи в меда. Челюстите й се движат, а езикът бездейства. Преди да се отправят отново на път пчелите винаги почистват крачетата и устните си органи. След това се оглеждат наоколо и бързо политат към полето. При богата паша пчелите събирачки престояват в кошера обикновено по-малко от 4 минути. Изпаряването на водното съдържане продължава, след като нектара е поставен вече в килийките на пчелните пити, благодарение на интензивното пърхане с крилца на пчелите. През деня и особено през нощта се разделят на две групи. Едната група изтласква влажния въздух от кошера, а другата вкарва свеж въздух отвън. Благодарение на вентилацията водата от нектара се изпарява и в него остава не повече от 20% вода. Силният поток въздух лесно се забелязва, ако се постави запалена клечка отначало на едната, а после на другата страна на входа на кошера. След отделянето на водата от нектара жужукането на пчелите утихва. При много нектар, жужукането продължава през цялата нощ. Когато водното съдържание на нектара достигне 15 - 20/21% и количеството на захарозата от действието на ензимите достигне 5%, тогава нектарът се е преобразувал в мед. Този процес трае от 1-3 дни и зависи от водното съдържание на нектара, температурата, влажността в кошера, силата на семейството и притока на нектар. Когато влажността в съхранявания в питите мед достигне до 18%, пчелите го запечатват в килийките с восъчни капачета. Запечатаният мед е узрял мед и влажността му варира от 16.5-18%. Една пчела произвежда средно 1/12 част чаена лъжица мед за целия си живот, така че, нито една капка от тази чудотворна храна, не трябва да бъде захабявана (виж и др. интересни факти за пчелите).
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 1.9 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1
Honeybees use nectar to make honey. To collect nectar and pollen, the bees fly at different distances from their hives. They usually fly at close distances, but in some cases they could have a greater reach - up to 7, 9 or even more kilometers. In the plains where there are no orientation objects (trees, bushes, roads, rivers, etc.), bees fly at closer radius than in places with more and visible cues and better forage. The useful range of flying bee is 1.5 - 2 km, that's why bees should not be placed at a greater distance from forage. Otherwise they lose unnecessary time and energy, waste much more food for their needs and soon die from overwork. It has been found through experiments, that at distances of about 3 km, bees bring only 1/3 of the collected food. They have difficulty in flying over vast water areas - lakes or large rivers - and in windy conditions. Loaded with nectar and pollen, they often mass fall and drown in the water. When the worker visits a flower, she brings forward the proboscis(tubelike tongue) which is normally tucked under her "chin" and inserts it into the part of the flower where the nectar is. When the bee locates nectar, she sucks until she has extracted all that is within her reach and stores it in her "honey stomach". Bees actually have two stomachs, their honey stomach (honey sac) which they use like a "nectar basket" and their regular stomach. The honey stomach holds almost 70 mg of nectar and when full, it weighs almost as much as the bee does. Honeybees must visit between 100 and 1500 flowers in order to fill their honeystomachs. Not all plant species have nectaries that secrete enough nectar to attract bees. On the way back to the hive, processing of the nectar has already begun by the addition of bee enzymes. The gathered nectar usually has a moisture content of about 60-80%, depending on the climate. One of the key processes in the processing of the nectar in honey is the evaporation of part of the water contained therein. If the moisture level is not reduced, it will lead to fermentation and spoilage of nectar. When bee is "back home", nectar load is transmitted to 4-5 worker bees in the hive, which in turn transmit it to 8-10 other young bees. Thus nectar brought by a flying bee is distributed between 50 young bees. These "house bees" "chew" the nectar for about half an hour. During this time, the nectar is enriched with a lot of enzymes and nutrients. Thereby also they evaporate water from the nectar. When the water content decreases to 35 - 40%, bees deposit it, in the form of droplets, on the bottom of the wax cellule and gradually fill it. Evaporation of the water content in the cells remains active thanks to the ventilation of the hive, which workers perform by intensive waving their wings. From the hive always can be heard buzzing, because the bees never stop working, even at night. When the water content in the nectar reach 15 - 20/21%, and the amount of sucrose by the action of enzymes reach 5%, nectar is converted into honey. Processing of nectar into honey lasts 1-3 days. It depends on the water content, temperature, humidity in the hive, the strength of the colony and the flow of nectar. When the honey that has been stored is reduced to a minimum moisture content of 18%, the bees will manufacture a beeswax cap over it. All capped honey is ripe and the moisture will range from 16.5-18%. The average worker bee produces about 1/12th teaspoon of honey in her lifetime.