http___bg.gospeltranslations.org_wiki__D0_90_D0_B7__D0_B2_D0_B8_D0_B4_D1_8F_D1_85__D0_93_D0_BE_D1_81_D0_BF_D0_BE_D0_B4_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 14.2 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 19.2 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 21.7 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 24.7 25.1 26.1 27.1 27.2 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 31.1 32.1 32.2 32.3 33.1 33.2 33.3 34.1 34.2 35.1 36.1 36.2 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 40.3 41.1 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 42.6 42.7 42.8 43.1 44.1 44.2 44.3 44.4 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 47.1 47.2 47.3 47.4 47.5 47.6 47.7 47.8 47.9 47.10 47.11 48.1 49.1 49.2 50.1 50.2 50.3 51.1 52.1 52.2 52.3 52.4 53.1 53.2 53.3 53.4 54.1 55.1 55.2 55.3 55.4 56.1 56.2 56.3 57.1 57.2 57.3 58.1 59.1 59.2 59.3 60.1 61.1 61.2 62.1 62.2 62.3 62.4
Аз видях Господ от Gospel Translations Bulgarian By John Piper About The Resurrection of Christ Part of the series The Gospel of John Translation by Desiring God Преди повече от 40 години, когато бях в колежа, споровете за това дали Исус действително е възкръснал телесно бяха по-чести и по-горещи. Между вярващи и невярващи в Америка съществуваше широко разпространено единодушие, че наистина е важно да избереш дали да вярваш в това твърдение. Хората категорично заявяваха дали вярват във възкресението или не. Ако вярваха, вярваха и във всичко друго, което пише в Библията и наричаха себе си християни. Ако не вярваха, това беше съвсем умишлен избор да не са християни. Днес въпросът, който разискваме – Наистина ли Исус е възкръснал телесно? - вече не е толкова важен и няма такава сила, защото хората считат, че той няма значение за тях. Различните хора вярват в различни неща. Някои казват: Това може да се е случило, а може и да не се е случило. Ако вярваш, че се случило и това ти помага да продължиш живота си, добре; за мен обаче това няма значение. Може да се наричам, може и да не се наричам християнин; ако възкресението ми изглежда полезно за мен, мога да вярвам; ако не, не мисля, че някой би трябвало да ми казва, че съм длъжен да вярвам. Два вида неверие Зад двата различни вида неверие – от преди 40 години и от днес – стоят редица предположения. Например, в колежанските ми години най-често срещаното предположение беше, че съществуват неизменни естествени закони, които правят света разбираем и научно управляем. Тези закони изключваха възможността някой да е възкръснал от мъртвите, за да живее вечно. Това предположение преобладаваше, въпреки настъпването на екзистенциализма. Днес обаче то не е толкова широко разпространено. Не приемаме, че съществуващите извън нас закони забраняват възкресението на Исус. Мислим, че в нас има личен закон, който казва: Не е необходимо да приспособявам живота си към нещо, което не смятам за полезно. Можете да заявите това и по друг начин: За мен е истина това, което считам за приемливо и полезно. Кое наистина има значение С това предположение и закона вътре в мен, няма значение дали Исус е възкръснал от мъртвите, защото за мен е важно следното: Грижа ли ме е за това? Намирам ли го за полезно? Чувствам ли, че на мен като човешко същество ще ми помогне да живея в благоденствие? Ако ми се струва, че не е така, аз ще гледам на възкресението както гледам на НЛО или на възможността за съществуване на живот в далечна галактика – просто няма да се безпокоя за това. Ако на тебе то ти помага, добре; но не го налагай на мене. Някои от вас не осъзнават, че мислят по този начин. Просто са го попили от културата след като това мислене е било вплетено в повечето телевизионни програми и зрелища, реклами, филми и съвременни учебни планове. Това, което се опитвам да постигна, е да ви помогна да осъзнаете как точно решавате на кое да вярвате и на кое – не. Надеждата ми е, че когато представя пред вас възкресението на Исус няма толкова лесно да бъдете завладени от предположенията, модерни отпреди 40 години или от днешните, пост-модерни. Целта ми е с Божията помощ дори да можете да разберете наистина кое всъщност има значение за вас, а не само това, което природата и собственото ви сърце ви казват. Павел на хълма на Марс След малко ще се върнем към Йоан 20, но сега искам да започна с проповедта на апостол Павел, изнесена пред любителите на философията в атинския ареопаг приблизително 20 години след смъртта на Исус. Тя завършва така: „Бог обаче, без да държи бележка за времената на невежеството, сега заповядва на всичките човеци навсякъде да се покаят, тъй като е назначил ден, когато ще съди вселената справедливо чрез човека, Когото е определил; за което и е дал уверение на всички, като Го е възкресил от мъртвите“ (Деяния 17:30,31). На това място от проповедта слушателите му го прекъсват и му се подиграват заради твърдението, че Исус е възкръснал от мъртвите. Това само по себе си е знаменателно, защото означава, че удивителното разпространение на Християнството в ранните години не се е случило в един лековерен свят, който е мислел, че възкресенията са нещо нормално. Това ще има значение за вас Забележете какво казва Павел: Бог призовава целия свят към покаяние, защото всички съгрешиха срещу Него – това означава, че не сме Го ценили повече от всичко. Всички ние сме идолопоклонници. Покаянието е неотложно, защото Бог ще съди света в съвършена праведност; и ще направи това чрез един човек – Исус Христос. Един ден Той ще бъде съдия на всеки човек. Всеки ще застане пред Исус, живия Бог-човек. В този съд няма да важи нито едно наше извинение. Всички ще бъдем виновни докато не повярваме, че Исус е нашият Спасител, Авторитет и Съкровище. Тези думи на апостол Павел се противопоставят с пълна сила, с много любов на съвременното твърдение, че дори Исус да е възкръснал, това няма значение за мен, защото нямам полза от него. Павел казва: Това ще има значение за вас, независимо дали го смятате за полезно. Божият съд над света чрез Исус Христос не е като възможното съществуване на живот в друга галактика, а като смъртта – той идва. Затова да казваш, че това не те засяга, е като да си затваряш очите и да говориш, че светлината не съществува, защото под клепачите ти е тъмно. Последното, което Павел казва в проповедта си в Атина е: „...за което и е дал доказателство на всички като Го е възкресил от мъртвите.“ На всички! С други думи, възкресението на Исус е предназначено от Бог да бъде всеобщо съдебно разпореждане или уверение, че покаянието е необходимо. Възкресение научено чрез свидетели Как би могло да стане това, ако са минали 20 години или 20 века? Отговорът е, че Бог винаги е имал намерение да знаем и да вярваме във възкресението чрез свидетелства от хора. Това не изключва работата на Неговия Дух, Който отваря очите ни. То обаче винаги става чрез свидетели. Не са съществували звукозаписни устройства, видео камери, фотоапарати. Когато това се е случило, Бог се е погрижил да има свидетели. Погрижил се е Исус да се появи пред свидетели на достатъчно места, за да бъдат напълно убедени, че е истински, да могат да кажат на другите и след това да го напишат, за да го четем и ние. Когато Павел казва: „...тъй като е назначил ден, когато ще съди вселената справедливо чрез човека, Когото е определил; за което и е дал уверение на всички, като Го е възкресил от мъртвите,“ има предвид, че свидетелството на онези, които са Го видели, ще се разпространи в целия свят и ще стане действително основание за вяра, сериозно уверение, че това наистина се е случило. Начинът, по който Бог е определил да го научим Ето начина, по който друг очевидец е представил възкресението. Апостол Петър казва в проповед, произнесена 8-10 години след смъртта на Исус: „Него Бог възкреси в третия ден и даде Му да се яви, не на всички люде, а на нас, предизбраните от Бога свидетели, които ядохме и пихме с Него, след като възкръсна от мъртвите“ (Деяния 10:40,41). С други думи, Божият замисъл е бил дори и в деня на възкресението, възкръсналият Исус да не бъде видян от всички; както и днес, независимо колко бихме желали. Неговото намерение е било Той да Се появява многократно с много доказателства (Деяния 1:3) на определена група хора, чиято работа ще бъде да разнасят свидетелството за възкресението, говорейки и пишейки за него. По този начин всеки, който го чуе или прочете, да бъде способен да разбере Божието уверение, че Той се грижи за света чрез възкресението на Сина Си. Точно по този начин Бог би искал да разберем за това. Това намираме в Йоан 20 - разказ на очевидеца Йоан за появата на Исус след възкресението. Същото е описано и в Матей 28 – описанието на очевидеца Матей. Лука (Лука 24) не е бил свидетел на случилото се, но е живял и пътувал с Павел, който е бил очевидец и е разказвал на много други хора (Лука 1:2). В Марк 16 чуваме ехото от свидетелството на очевидеца Петър, както и това на Марк като младеж, живял в Ерусалим по това време. Има и други писания в Новия Завет. Очевидецът Йоан Точно преди и точно след Йоан 20 намираме едно твърдение. Нека погледнем в Йоан 19:35. По средата на описанието на разпъването на Христос, той прекъсва и пише: „И този, който видя, свидетелства за това, и неговото свидетелство е вярно; и той знае, че говори истината, за да повярвате и вие.“ Точно това има предвид и Павел: Светът може да узнае какво се е случило в тези последни часове, защото е имало очевидци, които са свидетелствали; и има начини тези свидетелства да бъдат проверени. Да погледнем и в Йоан 21:24: „Този е ученикът, който свидетелства за тези неща; и знаем, че неговото свидетелство е истинно.“ Смисълът на този стих е, че историята е разказана от очевидец. Тава не е мълва. Разказът му може да бъде сверен с други свидетелства от Новия Завет. Нека да позволим на Йоан да ни свидетелства. Вие сами ще прецените (Лука 12:57) дали това е истина. Вдигнали са Господ (стихове 1,2) Йоан 20:1,2: „В първия ден на седмицата Мария Магдалина дойде на гроба сутринта, докато беше още тъмно и видя, че камъкът е вдигнат от гроба. Затова се затича и дойде при Симон Петър и при другия ученик, когото обичаше Исус, и им каза: Вдигнали са Господа от гроба и не знаем къде са Го положили.“ Мария не вярва, че възкресението се е случило. Тя приема, че тялото е било преместено. Това е доказателство колко беше трудно учениците, включително и жените да повярват веднага, че Исус е възкръснал. Те не бяха лековерни хора, които лесно се вълнуват. Петър и Йоан при гроба (стихове 3-11) Петър и другият ученик (вероятно Йоан, който пише тази книга) отидоха тичешком до гроба. Йоан изпревари Петър и надникна вътре. Стих 5 казва: „И като надникна, видя плащениците сложени, но не влезе вътре.“ Защото тялото на Исус е било увито в плащеници при погребението (Йоан 19:40). Петър дотичва и направо влиза в гроба. Стихове 6,7: „След него дойде Симон Петър и влезе в гроба; видя плащениците сложени, а кърпата, която беше на главата Му, не сложена с плащениците, а свита на отделно място.“ Какво иска Йоан да научим за възкресението от тези стихове? Най-малко две неща. Възкръснал не само духовно, но и телесно Първо, Исус възкръсва не само духовно, но и телесно. Някои говорят за възкресението като за символ на временното духовно влияние на Исус, или на духовния Му живот в света, или на завръщането на душата Му при Бога. Не това е позицията на Йоан. Тялото на Исус не беше там. Той беше възкръснал тялом. Един от най-поразителните и неоспорими исторически факти е, че враговете на Исус и християнството в Ерусалим през първите дни, седмици и месеци не можаха да покажат къде е тялото Му. Това би сложило край на всичко. Нямаше мъртво тяло, защото Исус беше възкръснал телесно. Също като тялото, което беше умряло, но не съвсем Второ, възкръсналото тяло не беше съвсем същото като това, което беше умряло; и все пак беше подобно на него. Имаше приемственост и прекъсване. Това е важно, защото в случая възкресението на Исус в Новия Завет е представено като първи плод от жетвата на възкресението на всички християни. Както и Павел го представя: „Но всеки на свой ред: Христос – първият плод, после, при пришествието на Христос, тези, които са Негови“ (1 Коринтяни 15:23). Споменаването на ленените дрехи, които бяха в гроба и дори на кърпата, която е била на главата Му, е може би за да се покаже колко се различава възкресението на Лазар от това на Исус. Спомнете си как в глава 11 Исус възкреси Лазар, който беше мъртъв от 4 дни. В Йоан 11:44 се казва: „Умрелият излезе, с ръце и нозе повити в саван и лицето му забрадено с кърпа. Исус им каза: Разповийте го и оставете го да си иде.“ Различно от това на Лазар Хората трябваше да помогнат на Лазар да се освободи от ивиците ленен плат и от покривалото на лицето му. Това е, защото неговото тяло е смъртно; той ще умре отново. След възкресението тялото на Исус вече не е тленно; Той няма да умре повече. „...знаейки, че Христос, като беше възкресен от мъртвите, не умира вече; смъртта няма вече власт над Него“ (Римляни 6:9). Тялото на Исус е различно. Той просто минава през тези дрехи както минава през вратата в Йоан 20:19 и 26. „И след осем дни учениците Му пак бяха вътре, и Тома с тях. А Исус дойде, когато беше заключена вратата, застана посред тях и рече: Мир вам!“ (Йоан 20:26). След като влезе в стаята така, както човек с обикновено тяло не би могъл, Той каза на съмняващия се Тома: „Дай си пръста тука и виж ръцете Ми, и дай ръката си и сложи я в ребрата Ми; и не бъди невярващ, а вярващ“ (Йоан 20:27). Това беше материално тяло, което можеш да пипнеш и разпознаеш. Лука разказва, че Исус е ял риба след възкресението Си (Лука 24:43). Защо това има значение Ако мислите, че това няма значение за вас, които сте в Христос, спомнете си, че който вярва в Него, който Му принадлежи и получава прошка и утеха от Него, ще бъде възкресен с Него. Павел казва във Филипяни 3:21б: „...ще преобрази нашето унизено тяло, за да стане съобразно с Неговото славно тяло.“ Това не е НЛО или живот от друга галактика, несвързан с нас и ще се случи когато Бог съди света чрез човека Исус Христос. Ако Му принадлежите чрез вяра в Него, ще получите тяло като Неговото, което ще бъде подходящо да Го вижда, да Му се наслаждава и да влезе най-после в новото небе и новата земя. Там ще живеете във вечността, възхищавайки се на Бога заради всичко, което е направил. Този свят, който обичаме толкова много, сравнен с новия, ще бъде като свещ пред слънцето. Вие виждате ли? Въпросът е: Виждате ли? В стих 8 е казано: „Тогава влезе другият ученик, който пръв стигна на гроба; и видя, и повярва.“ Какво видя той? Какво повярва? Исус не беше там; имаше само дрехи, оставени от Него. Сравнете това с Мария от стих 18: „Аз видях Господа“ (Йоан 20:18б). Тя срещна Исус в градината и говори с Него. Ние сме се по-скоро като Йоан в гроба – там има доказателство, независимо дали го виждаме или не. Въпросът е: Вие виждате ли? Очевидецът е станал прозорец Позволете ми да завърша със сравнение. Звънецът на вратата ви звъни следобед и ваш приятел иска да говори с вас. Той влиза и казва: „Имам наистина лоши новини. Брат ти Джим почина.“ Вие, клатейки глава, отговаряте: „Не вярвам, видях го тази сутрин. Чувстваше се добре. Не вярвам, не може да бъде.“ Приятелят ви казва: „Отидохме на мач заедно и точно когато си тръгвахме една кола, станала неуправляема, блъсна Джим. Коленичих до него и изчаках бърза помощ. Аз видях, той си отиде.“ Вие тихо казвате: „Да, виждам.“ Какво означава: „Да, виждам?“ Това, което ви е казал вашият приятел се е превърнало за вас в прозорец. Действителността през прозореца е съвсем ясна. Вие не сте били там, не сте видели (по начина, по който е видяла Мария), обаче от сърце съвсем правилно казвате: „Да, виждам.“ Аз видях Господ Бог ви е довел тук заради това свидетелство, заради Писанията, заради тази история с възкресението на Исус и това свидетелство. Моля се вие в този момент или много скоро, с помощта на Божията милост, да кажете: „Аз виждам.“ Сега да сравним случката, която ви разказах, със случилото се с Исус. Исус е жив. Представете си, че плачете, а друг свидетел нахълтва и казва: „Джим е жив! Говорих с него!“ Така каза и Мария: „Видях Господа.“
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 20.6 20.7 20.8 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 25.1 26.1 27.1 27.2 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 30.2 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 33.1 33.2 33.3 33.4 34.1 34.2 35.1 36.1 37.1 37.2 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 40.1 40.2 40.3 40.4 41.1 41.2 41.3 41.4 41.5 42.1 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 43.7 43.8 44.1 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 46.2 46.3 46.4 47.1 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 48.6 48.7 48.8 48.9 48.10 48.11 48.12 48.13 49.1 50.1 50.2 50.3 50.4 51.1 51.2 52.1 53.1 53.2 53.3 53.4 53.5 54.1 54.2 54.3 54.4 54.5 55.1 56.1 56.2 56.3 56.4 57.1 57.2 57.3 57.4 57.5 58.1 58.2 58.3 58.4 58.5 59.1 60.1 60.2 60.3 60.4 60.5 61.1 62.1 62.2 63.1 63.2 63.3 63.4
I Have Seen the Lord From Gospel Translations By John Piper About The Resurrection of Christ Part of the series The Gospel of John When I was in college, over 40 years ago, the arguments were more prominent and more intense than they are today about whether Jesus rose historically and bodily from the dead. There was widespread consensus among believers and non-believers generally in America that deciding about that claim really mattered. You took a stand—you believed in the resurrection, or you didn’t—and if you did, you generally believed the rest of the Bible and called yourself a Christian. And if you didn’t, then you were intentionally not a Christian. Today that question, that debate—Did Jesus really rise from the dead historically, bodily?—is not as prominent or as intense because, at one level, people feel that it doesn’t matter to them, because different people believe in different things, and maybe it happened, maybe it didn’t; and if it did, or didn’t, and that helps you get along in life, fine; but it doesn’t make much difference to me. I may or may not call myself a Christian, and if the resurrection seems helpful to me, I may believe it; and if it doesn’t, then I won’t, and I don’t think any body should tell me that I have to. Two Kinds of Unbelief Behind those two different kinds of unbelief—the kind from 40 years ago and the kind from the present day—is a different set of assumptions. For example, in my college days the assumption pretty much still held sway, though it was starting to give way with the rise of existentialism, that there are fixed, closed natural laws, that make the world understandable and scientifically manageable, and these laws do not allow the truth of the claim that someone has risen from the dead to live forever. That was a commonly held assumption: The modern world with its scientific understanding of natural laws does not allow for resurrections. So unbelief was often rooted in that kind of assumption. But today, that’s not the most common working assumption. Today the assumption is not that there are natural laws outside of me forbidding the resurrection of Jesus, but there is a personal law inside of me that says: I don’t have to adapt my life to anything I don’t find helpful. Or you could state it another way: Truth for me is what I find acceptable and helpful. What Really Matters Now with that assumption in place, and that inner law in place, it doesn’t matter whether Jesus rose from the dead, because, whether he did or didn’t, my issue is: Do I care? Do I find that idea helpful? Do I feel that it helps me flourish as a human being? And if it seems like it doesn’t, then I will just view it the way I view UFOs and possible life in some distant galaxy—I just don’t need to bother with it. If it helps you, that’s fine; but don’t press it on me. Some of you think that way without even knowing that’s the way you think. You have simply absorbed it from the culture, since that way of thinking is woven into most television shows and advertising and movies and modern educational curricula. So what I am attempting to do is raise the level of everyone’s awareness of how we sift through the realities that are coming at us every day. And my hope is that when I put the resurrection of Jesus before you, with heightened self-awareness you will not so easily be carried along by modern assumptions from 40 years ago or post-modern assumptions today, but may, with God’s help have a true concern for what really matters to you—not just what nature or your own heart says matters to you. Paul at Mars Hill I am going to come to John 20 in a moment, but let me begin with a sermon that the apostle Paul preached to philosophy-lovers on Mars Hill in Athens about 20 years after the death of Jesus. It’s found in Acts 17 and ends like this: The times of ignorance God overlooked, but now he commands all people everywhere to repent, because he has fixed a day on which he will judge the world in righteousness by a man whom he has appointed; and of this he has given assurance to all by raising him from the dead. At that point in the sermon, his listeners cut him off and mocked him because of the claim that Jesus was raised from the dead—which in itself is very significant because it means the amazing spread of Christianity in the early years did not happen in a gullible world that thought resurrections were normal. It Will Matter to You But notice what Paul said: God calls the whole world to repent, because we have all sinned against him—that is, we have not treasured him above all things. We are de facto idolaters. This repentance is urgent because God is going to judge the world in perfect righteousness. And he is going to do it by a man, Jesus Christ. Jesus will be the judge of every human someday. Every human will stand before the living God-man, Jesus. None of our excuses will work in that court. We will all be guilty unless we have trusted Christ as our Savior and Authority and Treasure. This word from the apostle Paul is flying full force, with love, into the face of the contemporary assumption that even if Christ rose from the dead, it doesn’t matter to me because I don’t find it helpful. Paul is saying: It will matter to you whether you find it helpful or not. God’s judgment of the world by Jesus Christ is not like possible life in another galaxy; it’s like death—it is coming, and saying it doesn’t concern you, is like closing your eyes and saying there is no such thing as light because it’s dark behind your eyelids. The last thing Paul says in his sermon in Athens is: “Of this God has given assurance (or warrant, or evidence, or proof) to all by raising Jesus from the dead.” To all! In other words, the resurrection of Jesus is designed by God to be a global warrant or assurance that repentance is necessary. Resurrection Known Through Witnesses How does it do that when 20 years have gone by, or 20 centuries have gone by? The answer is that God always intended for the resurrection to be known and believed through human witnesses. This doesn’t rule out the work of his Spirit in opening our eyes. But it is always through witnesses. There were no tape recordings, no video cameras, no photographs. When it happened, God saw to it that there were witnesses, and that Jesus appeared to witnesses in enough settings that they were fully convinced of his reality and could tell others and then write it down for us to read. When Paul says, “God has fixed a day on which he will judge the world in righteousness by a man whom he has appointed; and of this he has given assurance to all by raising him from the dead,” what he meant was that the testimony of those who saw him will spread through the whole world and be a valid warrant for faith, a valid assurance that this really happened. The Way God Designed for Us to Know Here’s the way another eyewitness besides Paul puts it. The apostle Peter in a sermon preached about 8 or 10 years after the resurrection of Jesus said, God raised [Jesus] on the third day and made him to appear, not to all the people but to us who had been chosen by God as witnesses, who ate and drank with him after he rose from the dead. In other words, it was God’s intentional design not for the risen Christ to be seen by everyone—not even in the day when it happened. And not today, as much as we might wish we could! His intentional design is: He appeared repeatedly and with many proofs (Acts 1:3) to a limited group of people whose job it was to bear witness in what they said and what they wrote so that everyone who hears or reads this witness will be able know the assurance that God provides for the world about the resurrection of his Son. That’s the way God designed for us to know. That’s what we have in John 20—John’s eyewitness account of the resurrection appearances of Jesus. That’s what we have in Matthew 28—Matthew’s eyewitness account; Luke 24—Luke was not an eyewitness but lived and traveled with Paul who was, and he talked to many others (Luke 1:2); Mark 16—as we hear Mark’s echo of Peter’s eyewitness testimony, as well as his own as a young man living in Jerusalem; and other writings in the New Testament. John, the Witness On either side of John 20, we have this claim. Look at John 19:35. In the middle of Jesus’ crucifixion, John breaks off and says, “He who saw it has borne witness—his testimony is true, and he knows that he is telling the truth—that you also may believe.” This is what Paul meant: The world can know what happened in those last hours because there were witnesses, and they give testimony and there are ways to test the testimony of witnesses. Or look at John 21:24: “This is the disciple who is bearing witness about these things, and who has written these things, and we know that his testimony is true.” The point of this verse is that an eyewitness is telling this story. This is not hearsay. And his testimony can be checked out with others in the New Testament. So let’s let him have his witness to us. And you judge for yourselves (Luke 12:57) if these things are so. “They Have Taken the Lord” (Verses 1–2) Look at John 20:1–2. Now on the first day of the week Mary Magdalene came to the tomb early, while it was still dark, and saw that the stone had been taken away from the tomb. So she ran and went to Simon Peter and the other disciple, the one whom Jesus loved, and said to them, “They have taken the Lord out of the tomb, and we do not know where they have laid him.” Mary did not believe the resurrection had happened. She assumed the body was moved. This is another evidence how slow the disciples, including the women, were to believe Jesus had been raised. These were not easily excitable, gullible people. Peter and John at the Tomb (Verses 3–11) Then Peter and the other disciple—probably John, the writer of this book—ran to the tomb. John outran Peter and stood looking in. Verse 5 says, “Stooping to look in, he saw the linen cloths lying there.” This is what Jesus’ body had been wrapped in when they buried him (John 19:40). Then Peter comes and goes right into the tomb. Verses 6–7: “Then Simon Peter came, following him, and went into the tomb. He saw the linen cloths lying there, and the face cloth, which had been on Jesus’ head, not lying with the linen cloths but folded up in a place by itself.” What does John want us to learn about the resurrection from this? Two things, at least. Risen Bodily, Not Just Spiritually First, Jesus has risen from the dead bodily, not just spiritually. Some are willing to talk about the resurrection as a symbol of Jesus’ ongoing influence or his spirit alive in the world or his soul returning to God. That is not John’s point. The body was not there. He had risen bodily. In fact, one of the most striking and stubborn historical facts is that the enemies of Jesus and of Christianity in those first days and weeks and months in Jerusalem could not produce the body. That would have ended the whole thing. There was no dead body, because Jesus was raised bodily. Like the Body That Died—But Not Exactly Second, this body was not exactly like the body that died, and yet it was like the body that died. There is continuity and discontinuity. This is important because the resurrection of Jesus in the New Testament is viewed as the firstfruits of the harvest of the resurrection of all Christians. As Paul put it: “Christ the firstfruits, then at his coming those who belong to Christ” (1 Corinthians 15:23). The point of saying the linen cloths were there, and even mentioning the cloth that was bound around his face, is probably to show how this resurrection was different from Lazarus’ resurrection. Recall from chapter 11 that Jesus raised Lazarus after he had been dead four days. And John 11:44 it says, “The man who had died came out, his hands and feet bound with linen strips, and his face wrapped with a cloth. Jesus said to them, “Unbind him, and let him go.” Different from Lazarus People had to help Lazarus out of the linen strips and face covering. That’s because he had a mortal body. He would die again. After the resurrection, Jesus did not have mortal body. He would never die again. “We know that Christ, being raised from the dead, will never die again” (Romans 6:9). Jesus’ body is different. He simply passed through those grave cloths the way he passed through doors in John 20:19 and 26. “Although the doors were locked, Jesus came and stood among them” (John 20:26). But at that very moment of entering the room like no ordinary body can, he says to doubting Thomas, “Put your finger here, and see my hands; and put out your hand, and place it in my side. Do not disbelieve, but believe” (John 20:27). This was a physical body that you could recognize, and touch. And Luke tells us he ate fish after he had risen (Luke 24:43). Why It Matters If you think this does not matter to you, remember, those who are in Christ—that is, who believe on him, and belong to him, and receive forgiveness and reconciliation from him—will be raised with him. And Paul says in Philippians 3:21 that Jesus “will transform our lowly body to be like his glorious body, by the power that enables him even to subject all things to himself.” This is not a UFO, or irrelevant life on another galaxy. This is what will happen when God judges the world by a man, Jesus Christ. If you belong to him by faith in him, you will receive a body like his, which will be suited to see him and enjoy him and enter finally into the new heavens and the new earth where you will spend eternity admiring God in all that he has made. And this world that we love so much, compared to that one, will be like a candle compared to the sun. Do You See? Here’s the issue: Do you see? In verse 8 it says, “Then the other disciple [John], who had reached the tomb first, also went in, and he saw and believed” (John 20:8). What did he see? What did he believe? Jesus wasn’t there—just some cloths that he left behind. Compare this to Mary in verse 18: She has met Jesus in the garden and spoken to him. She returns to the disciples and says, “I have seen the Lord” (John 20:18). We don’t have Mary’s direct evidence. We are more like John in the tomb—there is evidence, and either we see through it or we don’t. The issue is:Do you see? The Witness Has Become a Window Let me close with an analogy. Your doorbell rings this afternoon and one of your friends asks to talk to you. He comes and says, “I have some really bad news. Your brother Jim is dead.” And you say, shaking your head, “I don’t believe it. I just saw him this morning. He was fine. I don’t believe it. It can’t be.” And your friend says, “We went to the game together, and as we were leaving, this car went out of control and jumped the curb, and hit Jim. I knelt over him. I waited for the medical examiner. I saw it. He’s gone.” And you say, softly, “I see.” What do you mean, “I see”? You mean that the witness of your friend has become a window. And the reality in the window has become plain. You were not there. You did not see (the way Mary saw), but still you say—and it is right to say—with all your heart, “I see.” “I Have Seen the Lord” God has brought you here for this message and for this Scripture and for this story of the resurrection of Jesus and this witness. And my prayer for you, as we close is that you will now or very soon, by God’s grace, say, “I see.” There is one main difference between Jesus and my illustration: He’s alive. It is as though another messenger crashes through the door while you are crying and says, “Jim’s alive. I talked to him.” That’s what Mary said, “I have seen the Lord.”