http___bg.globalvoicesonline.org_2012_06_2450_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 13.2 13.3
Този пост е част от специалното покритие International Relations and Security (Международни Отношения и Сигурност). Всички препратки са към текстове на английски, освен ако изрично е посочен друг език. Последните няколко десетилетия в Русия бяха свидетел на стряскащото умножаване на броя на частните военни и охранителни предприятия (ЧВОП) като заместник на държавните сили. В част от случаите, тази “приватизация” се случва с гласното правителствено съгласие и се концентрира в “ниско-интензитетни въоръжени конфликти и пост-военни ситуации“, като например решението на САЩ да използва Blackwater в операциите си за сигурност в Ирак. В други случаи съгласието е мълчаливо или дори не е необходимо. Когато една държава е неспособна да защитава гражданите си, тя губи монопола си над насилието. В резултат на това, вакуумът на силите се запълва от частни организации, предлагащи услугите си. Организираната престъпност от край време е подобна структура, но от скоро се наблюдава и завишеното присъствие на частни охранителни агенции. След разпадането на Съветския Съюз, например, руската мафия и ЧВОП-овете навлезнаха в областта на охраняването и сигурността, за да запълнят дупките в неадаптираното държавно законодателство. Доклад на работната група на ООН за използването на наемна ръка подчертава именно тези преплетени взаимоотношения на ЧВОП-овете както с престъпните, така и с правоприлагащите структури. Когато правителствени интереси и частни охранителни предприятия се пресичат Въпреки че златните дни на мафията в Русия вече отминаха, руските частни бизнеси все още използват услугите на ЧВОП-оповете, известни още като частни охранителни фирми. Броят на работещите в тях е около 750 хиляди човека (руски), голяма част от които са с разрешение за притежание на огнестрелно оръжие. (руски), руското правителство разшири регулационните си правомощия върху частните силови организации. В резултат на това в момента ЧВОП-овете трябва вече да наемат огнестрелни оръжия от Министерството на Вътрешните Работи (руски), а не да ги получават без чуждо разрешение, както е било до тогава. Неправилното съхранение на такива наети от държавата огнестрелни оръжия бе официалната причина за нахлуването с взлом в “Пантан” (ЧВОП, собственост на семейство Гудкови) на 12-ти май 2012г. Генадий Гудков и сина му Дмитрий са членове на Социалдемократическата партия за Справедлива Русия в руския парламент. Като видни фигури от опозиционното движение, те също така използват техния депутатски статут, за да преговарят с полицията. На 13-ти май Дмитрий Гудков пише в блога си, че предприятието “Пантан”, което формално е собственост на майка му и брат му, е било инспектирано от военни, които са конфискували над 100 огнестрелни оръжия. По-късно, на 25-ти май, лизензът на “Пантан” е бил отнет за месец, а Гудков съобщава в блога си, че предприятието е “закрито”. Според общото мнение на руските блогъри от опозицията, закриването му е подтикнато от политически причини. Блогъри, защитници на Кремъл, не се съгласяват с това твърдение и отбелязват, че фирмата на Гудков е била отговорна за охраната на руското летище Демодедово по време на терористичните атаки от 24-ти декември. Други спекулират, че семейство Гудкови са просто поредната жертва в общата атака срещу ЧВОП-овете. В крайна сметка, предприятието “Пантан” е само един от членовете на конгломерата от охранителни фирми, наречен Оскорд. От основаването си през 1992г. от Генадий Гудков, Оскорд е участвал в редица дейности, вариращи от охраняване на конвои на ООН до събиране на дългове. В него работят над 7 хиляди охранители и въоръжени ветерани. По този начин Оскорд се конкурира за доходоносни договори с неминистерския корпус, клон на Министерство на Вътрешните Работи, който предоставя частни охранителни услуги. Министерството, изглежда, оказва натиск върху ЧВОП-овете в Русия — най-вероятно с цел да увеличи пазарния си дял. През 2010г. в Област Самаракая, например, след провеждането на 28 инспекции бяха конфискувани 371 огнестрелни оръжия. Коментатор от GuardInfo.ru, сайт, посветен на охранителната индустрия, прави подходящо обобщение на ситуацията: “Така беше преди случая Гудков, така ще бъде и след”. Муждувременно, Мариа Бутина, поддръжничка на правото на притежание на оръжие, казва, че Генадий Гудков си е получил заслуженото. Според нея, той е бил главна фигура в ограничаването на гражданското право на притежаване на ръчен пистолет в Русия. Тя заявява с ирония: “… ако цивилните имаха право да притежават оръжие […], ЧВОП-ът на Гудков едва ли щеше да бъде затворен толкова лесно с конфискация на оръжия”.
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 12.4
This post is part of our International Relations & Security coverage. The past few decades have seen a troubling increase in the use of private military and security companies (PMSCs) as a substitute for government forces. Sometimes this “privatization” happens with the express consent of the state and is concentrated in “low-intensity armed conflict and post-conflict situations”, for example the United States’ decision to use Blackwater for security operations in Iraq. In other cases consent is tacit or even irrelevant. When the state is incapable of protecting its own citizens, it loses its monopoly on violence. The resulting power vacuum is filled by organizations willing to provide the service. Traditionally, organized crime is one such entity, but private security agencies now rise to the occasion just as often. After the collapse of the Soviet Union, for example, the Russian mafia and PMSCs stepped in to supplement substandard domestic law enforcement. A report from a UN Working Group on the Use of Mercenaries singles out Russian PMSCs precisely for their intertwined relationships with both criminal and law-enforcement structures. Where government and private security intersects Although the heyday of the mafia has passed, Russian private businesses still use PMSCs, known as private security firms, or “ChOPs”. There are approximately 750 thousand [ru] Russians employed in the ChOP industry, many of them licensed to use firearms. In 2010, [ru] the Russian government expanded its regulation of these private forces. As a result, ChOPs now lease firearms from the Ministry of the Interior (MVD), [ru] rather than owning them outright. Improper storage of such leased firearms was the official reason given for a May 12, 2012 raid on Pantan, a ChOP owned by the Gudkov family. Gennady Gudkov and his son Dmitry are members of the social democratic A Just Russia Party in the Russian Parliament. As prominent figures in the opposition movement, they also use their deputy status to negotiate with the police. On May 13 Dmitry Gudkov blogged that Pantan – which is formally headed by his mother and brother – was inspected by officials who confiscated over 100 guns. Later, on May 25, Pantan’s ChOP license was revoked for one month, leading Gudkov to blog that the company is now “shut.” The general consensus of Russian opposition bloggers is that the closure was politically motivated. Pro-Kremlin bloggers disagree, noting that Gudkov’s firm was in charge of security at Moscow’s Demodedovo airport during the December 24 terrorist attack. Others speculate that the Gudkov’s are merely the latest casualty in a general attack on ChOPs. After all, Pantan is but one member of a conglomerate of security firms called Oskord. Since Gennady Gudkov founded Oskord in 1992, it has been involved in a range of activities that include guarding UN convoys to debt collection. It is staffed by over seven thousand security and armed forces veterans. As such, Oskord competes for lucrative contracts with the Non-Departmental Corps, an MVD branch that provides private security services. The MVD, it appears, is exerting pressure on ChOPs across Russia – perhaps to increase its own market share. For example, in Samarskaya Oblast in 2010 twenty-eight ChOP inspections were carried out, and 371 guns were confiscated. A commenter on GuardInfo.ru – an industry resource – summarized the situation accordingly: “Thus it was before the Gudkov case, thus it will be after.” Meanwhile, Russian gun-rights advocate Maria Butina thinks that Gennady Gudkov got what he deserved. According to her, he was instrumental in restricting civilian handgun ownership in Russia. She spells out the irony: “… if civilians could own handguns […] Gudkov’s ChOP would not be so easily shut down by a weapon recall.”