http___bg.globalvoicesonline.org_2015_02_3564_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 21.1 22.1 22.2 23.1 24.1 24.2 25.1 25.2 26.1 27.1 27.2 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 30.2 31.1 31.2 32.1 33.1 33.2
След 133 дни война срещу “Ислямска държава” (ИД), тази седмица кюрдите в Кобане, град в северна Сирия, на границата с Турция, най-накрая можаха да си поемат облекчено дъх, след като бойците на ИД напуснаха територията им. Въпреки предстоящите предизвикателства, свързани с откриването и обезвреждането на експлозивни устройства и заплахата от останали бойци на ИД, кюрдите тръгнаха по улиците (и в Twitter) да отпразнуват това, което за много хора е героична победа над жестоката военна организация, успяла да окупира обширни територии в Сирия и Ирак. Kobane – Turkey Border Right Now People are Celebrating Of #Kobane Liberation. Via @mustefaebdi — Mazloum Mustafa (@mazlloum_m) January 27, 2015 Кобане – турската граница в момента. Хората празнуват освобождаването на Кобане. Провалът на турската политика Турската роля за мъките на кюрдите от Кобане не остана незабелязана. Наистина, Турция често е обвинявана в подкрепа на ИД, както бе казано от анонимно западно длъжностно лице в Al Monitor, заради продължаващия от известно време конфликт между Анкара и кюрдите в Турция. Докато гласове от целия свят молеха да се окаже международна помощ на кюрдите, турският президент Реджеп Ердоган ясно помоли Обама да не се намесва. Турция, въпреки, че притежава втората по големина армия в НАТО и има разположени танкове на границата с Кобане, се въздържа да влезе в сражения с ИД, забранявайки дори на доброволци от кюрдското население в Турция, да влизат в Кобане, за да се включват в битката. Our enemies (Turkey&ISIS) thought they would destroy belief on independence in Kobanê. But attacks made us stronger! pic.twitter.com/Xvc8rylEWF — Middle East 24 (@middleeast_24) January 23, 2015 Нашите врагове (Турция и ИД) смятаха, че ще унищожат вярата в независимостта в Кобане. Но атаките ни правят по-силни! Бездействието на Турция даде повод за много съмнения. Карикатура от Kaniwar, споделена в Twitter от Massimiliano Voza, обвинява Турция в това, че е позволила на бойци от ИД да навлязат в Кобане, за да отслабят съпротивата. #Erdogan: We will not allow #Kurds to gain status in #Syria. #Kurdistan #ISIS #freeKobanê #Kobanê #Turkey pic.twitter.com/6h5BGvMKaz — Massimiliano Voza (@maxvoza) January 28, 2015 Ердоган: Няма да позволим кюрдите да придобият статут в Сирия. Турският отговор във връзка с освобождаването на Кобане също не бе много приятелски: Turkey puts huge flag on the border with #Kobane after Erdogan said he will not allow free Kurdish state – @AJANSAMED pic.twitter.com/ltSsdHFYGK — Conflict News (@rConflictNews) January 28, 2015 Турция постави огромен флаг на границата с Кобане, след като Ердоган заяви, че няма да позволи свободна кюрдска държава. Кюрдската активистка Джоан Салихи сподели в Twitter: We wont forget #Turkey‘s role during the resistance in #Kobane. #Turkey is accomplice #TurkeyOutofNato #TwitterKurds pic.twitter.com/nHmuv8lDbG — Joan Salihi (@joansalihi) January 28, 2015 Ние няма да забравим ролята на Турция по време на съпротивата в Кобане. Турция е сучастник. Символична победа Отне известно време преди новините от битката в Кобане да достигнат до активисти по целия свят. Докато световните медии се бяха съсредоточили върху коалицията, водена от САЩ, атакуваща позициите на ИД, кюрдите поведоха война срещу “Ислямска държава”, която остана недокументирана и често пъти напълно игнорирана. Дейвид Гребер, професор по антропология в Лондонското училище по икономика, анархист и водеща фигура в Окупационно движение, може би бе първият глас от чужбина, който да привлече вниманието на света към битката в Кобане. През 2014 в една октомврийска статия със заглавие “Защо светът игнорира кюрдите-революционери в Сирия” Гребер описва Кобане като един “демократичен експеримент”, който се развива според анархистките идеали, съпоставяйки кюрдите-революционери с анархистите, които са се сражавали в испанската гражданска война в периода 1936-39. В Интернет, активистите споделиха статията на Гребер, която предизвика подкрепа от страна на няколко левичарски списания и уеб сайта. За да се разбере по-добре сравнението с анархистите от испанската гражданска война, е нужно да се осъзнае какво е трябвало да изтърпи народът в Кобане (също така и в областта Рожава). Гребер обяснява: Автономният регион Рожава, в днешната си форма, е един от малкото лъчове светлина, може би най-яркият, който е плод на сирийската революция. През 2011 бяха изгонени представители на режима на Асад и въпреки враждебността на почти всичките си съседи, Рожава, не само че запази независимостта си, но и е един забележителен демократичен експеримент. Създадоха се народни асамблеи, които са върховните институции, вземащи решения; съветите се избират, като се спазва принципа за етническата равнопоставеност (във всяка община, например, тримата най-висши ръководителя трябва да включват един кюрд, един арабин и един асирийски или арменски християнин, като поне един от тези трима трябва да бъде жена), има женски и младежки съвети и, подобно на въоръжената феминистка армия Mujeres Libres (Свободни жени) в Испания, войската YJA Star (“Съюз на свободните жени”, като със звездата се прави връзка с древната месопотамска богиня Ищар), която войска има значителен принос във военните операции срещу силите на ИД. Много хора вярват, че не военното превъзходство е спомогнало за съпротивата на кюрдите срещу ИД, а тяхната отдаденост. Както твърди кюрдската активистка Дилар Дирик в “Кюрдският въпрос“: “Народът на Кобане бе в по-голямата си част невъоръжен. Но волята им да се бият им даде сили да продължат. Те се бият за едно коренно различно бъдеще.” Надяваме се, че бъдещето на региона ще остане базирано на принципите на демократични и екологични ценности, както и на равнопоставеността между половете – ценности, които досега революционерите успяват да запазят завидно добре. Въпреки това, може да отнеме време да се оправят разрушенията, причинени на този малък анклав. Photos from #Kobane. Huge destruction will keep refugees in #Turkey for quite some time pic.twitter.com/Vf7oAE5PFy — Conflict News (@rConflictNews) January 27, 2015 Снимки от Кобане. Разрушенията ще оставят бежанците в Турция за известно време.
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 19.1 20.1 21.1 21.2 22.1 22.2 22.3 23.1 24.1 24.2 25.1 25.2 25.3 26.1 26.2 26.3 26.4 27.1 27.2 28.1 28.2 29.1
After 133 days of war against ISIS, the Kurds of Kobane, a border town in northern Syria close to Turkey, finally heaved a sigh of relief this week, as ISIS fighters fled their territory. Despite upcoming challenges, including finding and dismantling unexploded devices and the threat of remaining ISIS fighters, Kurds took to the streets (and Twitter) to celebrate what many regard as a heroic victory against a brutal militant organization that has come to occupy large swathes of land across Syria and Iraq. Kobane – Turkey Border Right Now People are Celebrating Of #Kobane Liberation. Via @mustefaebdi pic.twitter.com/IGs5ITvczW — Mazloum Mustafa (@mazlloum_m) January 27, 2015 #Kobane and around the city within 1 km is free. Photo: People Of #Kobane Are Celebrating At Suruç – Turkey pic.twitter.com/oGOsOfOHpO — Mazloum Mustafa (@mazlloum_m) January 25, 2015 The failure of Turkish policy Turkey's role in the suffering of the Kurds of Kobane did not go unnoticed. Indeed, Turkey is widely accused of siding with ISIS, an anonymous Western official told Al Monitor, due to the ongoing conflict between Ankara and Turkey's own Kurds. While voices across the world called for international support for the Kurds, Turkish President Recep Tayyip Erdogan reportedly asked Obama not to intervene. Despite having the second largest army in NATO and a fleet of tanks on the Kobane border, Turkey refrained from engaging ISIS, even forbidding its own Kurds from entering Kobane to join the fight. Our enemies (Turkey&ISIS) thought they would destroy belief on independence in Kobanê. But attacks made us stronger! pic.twitter.com/Xvc8rylEWF — Middle East 24 (@middleeast_24) January 23, 2015 Turkey's inactivity has aroused intense suspicion. A cartoon by Kaniwar, shared on Twitter by Massimiliano Voza, accuses Turkey of allowing ISIS fighters to enter Kobane, in order to weaken the resistance. #Erdogan: We will not allow #Kurds to gain status in #Syria. #Kurdistan #ISIS #freeKobanê #Kobanê #Turkey pic.twitter.com/6h5BGvMKaz — Massimiliano Voza (@maxvoza) January 28, 2015 Turkey's response to Kobane's liberation was also not so friendly: Turkey puts huge flag on the border with #Kobane after Erdogan said he will not allow free Kurdish state – @AJANSAMED pic.twitter.com/ltSsdHFYGK — Conflict News (@rConflictNews) January 28, 2015 Kurdish activist Joan Salihi tweeted: We wont forget #Turkey‘s role during the resistance in #Kobane. #Turkey is accomplice #TurkeyOutofNato #TwitterKurds pic.twitter.com/nHmuv8lDbG — Joan Salihi (@joansalihi) January 28, 2015 A symbolic victory It took some time for Kobane's struggle to reach activists around the world. While the global media has focused on the US-led coalition striking ISIS positions, Kurds have waged a war against ISIS on the ground that's gone largely under-reported and often ignored completely. David Graeber, an anthropology professor at the London School of Economics, an anarchist, and a leading figure in the Occupy Movement, was perhaps the first voice abroad to bring the world's attention to the fight in Kobane. In an October 2014 article, titled “Why Is the World Ignoring the Revolutionary Kurds in Syria?” Graeber described Kobane as a “democratic experiment” that is developing according to anarchist ideals, comparing the revolutionary Kurds to the anarchists who fought in the 1936–39 Spanish Civil War Online, leftist activists widely shared Graeber's article, which provoked a series of declarations of support by several leftist magazines and websites. To better understand the comparison to the Spanish Civil War's anarchists, it's necessary to grasp what the inhabitants of Kobane (and Rojava, more broadly) have had to endure. Graeber explains: The autonomous region of Rojava, as it exists today, is one of few bright spots – albeit a very bright one – to emerge from the tragedy of the Syrian revolution. Having driven out agents of the Assad regime in 2011, and despite the hostility of almost all of its neighbours, Rojava has not only maintained its independence, but is a remarkable democratic experiment. Popular assemblies have been created as the ultimate decision-making bodies, councils selected with careful ethnic balance (in each municipality, for instance, the top three officers have to include one Kurd, one Arab and one Assyrian or Armenian Christian, and at least one of the three has to be a woman), there are women’s and youth councils, and, in a remarkable echo of the armed Mujeres Libres (Free Women) of Spain, a feminist army, the “YJA Star” militia (the “Union of Free Women”, the star here referring to the ancient Mesopotamian goddess Ishtar), that has carried out a large proportion of the combat operations against the forces of Islamic State. It wasn't military superiority that sustained the Kurds’ resistance against ISIS, many believe, but their dedication. As Kurdish activist Dilar Dirik argued in The Kurdish Question: “The people of Kobane were massively outgunned. But their will to fight kept them going. They are fighting for a fundamentally different future.” Hopefully, the region's future will remain rooted in the principles of democratic, ecological, and gender-liberated values, which the revolutionaries have so far managed to uphold surprisingly well. It may take some time, however, to overcome the destruction wrought upon this small Kurdish enclave. Photos from #Kobane. Huge destruction will keep refugees in #Turkey for quite some time pic.twitter.com/Vf7oAE5PFy — Conflict News (@rConflictNews) January 27, 2015