http___bg.globalvoicesonline.org_2012_05_2092_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 6.1 7.1 7.2 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 20.1 20.2 21.1 22.1
Тази публикация е част от нашето специално покритие Europe in Crisis (“Европа в криза”) Всички препратки са към текстове на английски, освен ако е посочен друг език. Протести “Blockupy” срещу “широко разпространеното обедняване и отказ на демократичните права в Еврозоната, като част от глобална системна криза”, разтърсиха финансовия епицентър на Европа — Франкфурт — миналата седмица. След световните дни за действие на 12-ти и 15-ти май т.г. (12М и 15М), активисти от цяла Европа бяха призовани да се съберат във Франкфурт в международна демонстрация на солидарност. Крайната цел беше блокада на Европейската централна банка (European Central Bank, ECB) и други ключови глобални институции на капитализма. На 4-ти май обаче, франкфуртският Общински отдел за обществен ред обяви, че всички планирани действия бяха счетени за незаконни, с изключение на митинг в събота, 19-ти май. Все пак, хиляди активисти решиха да заемат позиция срещу забраната, основавайки се на конституционното право “на невъоръжено събрание, без предварителна регистрация или разрешение”. Докато международните масмедии не дадоха много гласност на събитията, социални мрежи бръмнаха с граждански доклади за мобилизацията, появявила се под масивното полицейско присъствие и репресии. Много видеота и снимки бяха споделени в Twitter с хаш-тага #Blockupy. Интернет граждани и колективи от различни страни, като OccupyBrussels и OccupyBelgium, предаваха видеоматериали на живо от протести, демонстрации и събрания, както и културна програма и разнообразни дебати за труда, екология, икономика и пр. “Протестираме за правото да се протестира” Blockupy започна същия ден, когато новоизбрания френски президент Оланд се срещна с канцлерката Меркел (френски) в Берлин (16-ти май). Междувременно във Франкфурт, полицията действаше в съответствие с нареждането за изгонване на седем-месечното протестно селище около знака “Евро” в близост до седалището на Европейската централна банка. Блогът Critical Legal Thinking (който има пълно покритие на четирите дни на протестите) описва града като в “ефективно [недекларирано] извънредно положение”. На 17-ти май, почивен ден в Германия, традиционните медии насочиха светлината на прожекторите върху германския финансов министър Волфганг Шойбле, който получи наградата “Карл Велики” за важната си роля в определянето на политиките за строги икономии, най-вече наложени върху периферните европейски страни. През това време автобусите, пълни с активисти от различни градове, пътуващи към центъра на Франкфурт, за да се присъединят към демонстрация срещу строгите икономически мерки, бяха спрени от полицията и ескортирани обратно. Въпреки опитите за сплашване, около 2000 активисти успяха, поне за няколко часа, да се задържат на историческия площад Рьомберг, където се намира седалището на кметството и който е рожденото място на демокрацията в Германия. Площадът много бързо бе обграден от полицията: В края на деня полицията изгони с насилие демонстрантите, както различни фоторепортери (немски) докладваха: Задържането на най-малко 400 протестиращи от различни националности предизвика протести в солидарност в различни градове в цяла Европа: Видео от финландския потребител в YouTube sydansalama1, с интервюта със субтитри на английски език, обобщава събитията от деня: За да не влизат в града в петък, 18-ти май, банковите служители бяха освободени в почивен ден или работеха от вкъщи: тове беше деня, в който блокадата на финансовата област се очакваше да се проведе. Въпреки това, като Джером Рос от Roar Magazine написа в навечерието на събитията, “Франкфурт [е] напълно заключен, над 5000 полицаи са разположени в безпрецедентна операция, за да държат протестиращите далеч от града и от банките”: as the activists here prepare to physically block the headquarters of the European Central Bank, the police already seems to have done the job for them. Същия ден, международни масмедии съобщиха, че Goldman Sachs е наета от испанското правителство, за да оцени банковия конгломерат Bankia, управляван от държавата от началото на месец май т.г.. Също така, слуховете за референдум в Гърция за гласуване за членство в Еврозоната бяха широко разпространени от различни масмедии. Във Франкфурт, докато банери показваха съобщения в подкрепа на европейските южни страни (напр. “Ние всички сме гърци”), градът остана “засегнат от масивно полицейско присъствие, проверки за самоличност и блокади по улиците”. Когато 19-ти май, разрешеният ден за протести най-накрая дойде, около 20 000 протестиращи (според полицията, или повече от 25 000 според организацията) се събраха в центъра на града. Джон Халоуей, в статия за The Guardian, описа Blockupy като “проблясък на надежда по време на строги икономии” и дискутира, че това ще доведе до тласък на “експлозии на творчески гняв, който ще последва”. Международният политически анализатор Винай Гупта завършва: Those people in the streets rioting, the protesting classes, are fighting not for internal political change within their own countries, but (whether they know it or not) for a re-arrangement of the political balance of an entire continent. Тази публикация е част от нашето специално покритие Europe in Crisis (“Европа в криза”)
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 15.2 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 19.2 20.1 21.1
This post is part of our special coverage Europe in Crisis ‘Blockupy‘ protests against “the widespread impoverishment and denial of democratic rights occurring in the Eurozone as part of a global systemic crisis” shook the financial epicenter of Europe – Frankfurt – last week. Following the global action days on 12 and 15 May, 2012, (12M and 15M), activists from across Europe were called to converge in Frankfurt in an international solidarity demonstration. The ultimate goal was to blockade the European Central Bank (ECB) and other crucial global capitalism institutions. On May 4, however, the Frankfurt Municipal Department for Public Order announced that all actions planned were deemed illegal, except for a rally on Saturday, May 19. Still, thousands of activists decided to take a stand against the ban and claim the constitutional right “of unarmed assembly, without either prior registration or permission”. While international mainstream media didn't give much attention to the events, online social networks buzzed with citizen reports on the mobilizations that occurred under massive police presence and repression. On Twitter many videos and photos were shared under the hashtag #Blockupy. Netizens and collectives from different countries, such as Occupy Brussels and Belgium, livestreamed the protests, marches and assemblies, as well as the cultural program and diverse debates on labor, ecology, economy among others. “Demonstrate for the right to demonstrate” Blockupy started on the same day that newly elected French President Hollande met Chancellor Merkel [fr] in Berlin, May 16. Meanwhile in Frankfurt, the police complied with the order of eviction of the seven month long Occupy Frankfurt settlement around the Euro sign near the ECB headquarters. The blog Critical Legal Thinking, which had a comprehensive coverage of the four days of protest, described the city as “effectively in [undeclared] State of Exception“. On May 17, a bank holiday, as mainstream media directed the spotlight to the German Finance Minister Wolfgang Schäuble – who was awarded the Charlemagne Prize for his major role in the definition of the austerity policies mostly imposed on the periphery European countries – buses filled with activists from different cities heading to the anti-austerity demonstration in the center of Frankfurt, were stopped from entering the city and escorted back by the police. Despite the attempts of intimidation, around 2,000 activists managed, at least for a few hours, to occupy the historic Roemerberg square where the city hall is based, and which represents the birth of democracy in Germany. The square was soon surrounded by the riot police: At the end of the day riot police evicted the square with violence, as different photo reporters [de] illustrated: The detention of at least 400 protesters of different nationalities triggered solidarity protests in different cities across Europe: A video report by Finnish user of YouTube sydansalama1, with interviews subtitled in English, sums up the events of the day: The staff of banks were told by their employees to take the day off or work from home to avoid having to come into the city on Friday, May 18 – the day when the blockade to the financial district was expected to take place. However, as Jerome Ross from Roar Magazine wrote the night before, “Frankfurt [is] on lock-down as over 5,000 police [are] deployed in an unprecedented operation to keep protesters out of the city and away from the banks”: as the activists here prepare to physically block the headquarters of the European Central Bank, the police already seems to have done the job for them. That day, international mainstream media reported on Goldman Sachs being hired by the Spanish government to evaluate banking conglomerate Bankia, taken over by the state earlier in May, and also about rumors of a referendum in Greece to ballot the membership in the Eurozone. In Frankfurt, while banners read messages of support to the European southern countries (such as “We are all Greeks“), the city remained “affected by massive police presence, identity checks and road blocks“. When the legal day for protesting finally arrived, May 19, around 20,000 protesters (according to the police, or more than 25,000 according to the organization) rallied the city center. John Halloway, writing for the Guardian, described Blockupy as “a glimmer of hope in times of austerity“, and argued that it would bring momentum to “explosions of creative anger that will follow”. International policy analyst Vinay Gupta, finalizes: Those people in the streets rioting, the protesting classes, are fighting not for internal political change within their own countries, but (whether they know it or not) for a re-arrangement of the political balance of an entire continent. This post is part of our special coverage Europe in Crisis.