http___bg.handbookmedical.com_nervnaya-sistema-rebenka_default.htm_1.xml
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 22.8 22.9 23.1 23.2 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 24.7 24.8 25.1 25.2 25.3 26.1 26.2 26.3 26.4 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1
Секцията на сайта е предназначена за широк кръг от читатели. Предоставя кратко описание на структурата, развитието и функцията на централната нервна система на детето. Той също така разкрива причините за нервност, заекване, уринарна инконтиненция при децата и т.н., както и начини за тяхното премахване. Децата са нашето бъдеще и всеки от нас е отговорен за тях, за това как живеят в настоящето и какво ще станат, когато пораснат. Комунистическата партия и съветското правителство правят всичко възможно, за да бъдат нашите деца здрави и здрави. Има огромно количество консултации, които защитават майките. Ползите се изплащат на майки, хиляди детски градини, градини, млекопроизводителни кухни, болници, санаториуми, горски училища, пионерски лагери ... Съветският съюз е добър пример за целия свят как да се грижи за децата. Говорейки с възрастните, бих искал, поне скромно, да помагам на общата задача за подходящо възпитание на деца и да отговоря на родителите и учителите на въпросите, които ме питат по време на прием в клиниката и в писмата. Те са много различни, малките ми пациенти, вашите послушни и непокорни деца. Уплашените или предпазливи очи ме гледат внимателно. Сърцето им бие високо, когато преминават прага на лекаря. Техният свят е особен и сложен. Те се чувстват по-дълбоки от нас, по-верни и директни, но, разбира се, по-уязвими и никога не трябва да забравяме за това. - Моето име не е "Мариночка" - казва момиче от четири години с големи тъмни очи. - Казвам се "Червената шапчица", а не горско стопанство - обяснява тя, - но местни. И няма да я умра. Знам, че за да намериш път към дете, трябва да повярваш на неговата истина, да вярваш в приказките, където гората и домашните червени шапки, Баба Яга, лисицата, измамиха Колобок на живо. "Имах Кейт", казва Тригодишната Лидочка, когато я питам за играчките, "но тя е лоша, защото я обвивам и тя не се обръща". Лидочка въздъхва толкова раздразнено, колкото майка й вероятно въздишва, мислейки за неспокойната природа на момичето си. Да, децата винаги имитират възрастни, а успехът на образованието зависи главно от личността на полагащия грижи. "Комбинацията от държавно образование, която се дава в нашите предучилищни институции, нашите училища", пише Н. Крупская, "със семейно образование, където сърцата на майките се борят за каузата на социализма, създава забележително поколение хора". - Кой прави децата болни - Честта е толкова уязвима и светът на детето - Как тялото комуникира с външната среда? - Сънят е от съществено значение за здравето на детето. - Дали заекването е лечимо? - Нощно напикаване - Винаги има конкретни причини за отказ от храна. - Устойчиви детски навици - "Трудни" деца - Деца и училище - За здраво детство - Защо детето стана нервно (Съвет на родителите от детски психиатър) Детска психоневрология - науката за нервно болно дете - млада наука. Той се появи едва след Великата октомврийска революция. Понятието за умствени феномени като цяло, същността на нашето съзнание, мисленето и т.н. отдавна остава неправилно. Поддръжниците на идеализма и религията говореха за невъзможността за научно изследване на психиката, обясняващо човешката психическа дейност чрез свойствата на специална "душа", която съществува независимо от тялото, дадено на човека от Бога. Първите материалисти също стояха на погрешните позиции, които нещата и процесите на природата се смятаха механично не в движение, а в неподвижно състояние. Те не са взели предвид състоянието на организма като цяло и влиянието на околната среда около човека. Само марксисткият диалектически метод позволява правилно да се разбере същността на феномените. Диалектиката учи, че процесът на развитие не е само процес на растеж, а не движение в кръг, а постоянно движение напред, развитие от прости до сложни. Всички наши усещания, цялата ни умствена дейност, според марксистката теория на знанието, трябва да се разбират като отражение на материята, на това, че е в съзнанието на човека. Липсата на разбиране за същността на умствените процеси доведе до това, че отношението към психично болните остана нередовно от дълго време: те дори не се смятаха за болни. Пред мен е книга с историята "Камара номер 6", илюстрираща това, което беше толкова ново. - Загрубялите, обрасли с коприва стъпала, водещи до стълбището, тъпчат. На ръждивия покрив тръбата хвърли поглед. На купчина гниещи сълзи, които излъчват задушаваща миризма, стои пазач Никита. В този магазин, в смешни капачки на хора, които са завити на пода, лъжат и седят хора ... Той ги удари по лицето, на гърдите, на гърба, на това, което има; техните викове удавят в блатото всекидневния живот на нещастния град ... "Като първата психиатрична болница, където бях изпратена на работа, не беше така! На прозорците нямаше железни решетки, през големите прозорци на кабинета на лекаря, които излязоха в градината, видях пациентите да се разхождат по пътеките. Блестящ паркет във фоайето, голяма ярка покривка с дантелена рамка на кръгла маса в трапезарията, строги столове в платно, покрити със същите връзки като покривката. Те бяха вързани от ръцете на жените, които се лекуват. Все още си спомням първите ми пациенти. Спомням си историята на случая. Грегъри Б., на 22 години. Диагнозата ми разказва за тежестта на заболяването. Той е болен, както казва майка му, откакто е на 19 години, когато за първи път забеляза странности в поведението му. - Гриша - казвам аз, обръщайки се към него, - кажи ми за детството ти. Бавно, сякаш се съпротивлява, понижава дебелите си мигли и замръзва в някаква неестествена поза. След това отново, с големи усилия, отваря очите си. "Когато затварям очите ми, е по-лесно да се съпротивлявам", казва Гриша. "Някакъв глас - обяснява той по-нататък - непрекъснато ми казва: да я удари, да я удари. Семейството му се състои от четирима души: строг, мълчалив баща, могъща, сурова баба, която не обичала снаха си, и тиха майка, която безкрайно обичаше единствения си син. А често вечерта, като покриваше одеялото с главата си, малкото момче слушал, докато разочарованата тъща потърсила снаха си. - Тогава в главата ми се появиха черни, черни ивици - каза Гриша, - а ако не се карат, ивиците са розови, розови. Изгубени възрастни, както някога се държали като дете, а Гриша носил тези спомени от много години насам. Той отказал да вземе лекарства. - Не - каза той, странно усмихнат, - това не е болест! Това е враждебна, тъмна сила, която ме подготвя за лошите, но се опитвам да бъда хармоничен. Ето втората история на случая. Рома П., на 25 години, е приета в болницата почти преди една година. Майка му често дошла в болницата и ходела дълго заедно със сина си в градината. В отделението обикновено го виждах да стои на легло в сложна поза: му се струваше, че държи лък и цигулка, че е Паганини. Понякога той става агресивен, напада болните, отнема храната им, а след това отново се успокоява, като взема любимата си поза. Понастоящем работя като дете-психоневролог; Тази специалност ми се струва особено важна, тъй като борбата с невропсихиатричните заболявания трябва да започне с превенцията на тези заболявания в детска възраст.
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 22.8 22.9 23.1 23.2 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 24.7 24.8 25.1 25.2 25.3 26.1 26.2 26.3 26.4 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1
Section of the site is intended for a wide range of readers. It provides a brief description of the structure, development and function of the child’s central nervous system. It also reveals the causes of nervousness, stuttering, urinary incontinence in children, etc., and ways to eliminate them. Children are our future, and each of us is responsible for them, for how they live in the present and what they will be when they grow up. The Communist Party and the Soviet government are doing everything possible so that our children grow up healthy and healthy. There is a huge amount of counseling that protects mothers. Benefits are paid to mothers, thousands of nurseries, gardens, dairy kitchens, hospitals, sanatoria, forest schools, pioneer camps are opened ... The Soviet Union is a good example for the whole world how to take care of children. Talking with adults, I would like, at least modestly, to help the general task of proper upbringing of children and answer the parents and teachers to the questions they ask me at receptions in the clinic and in letters. They are very different, my little-patients, your obedient and disobedient children. Their frightened or wary eyes look at me attentively. Their heart beats loudly when they cross the threshold of the doctor’s office. Their world is peculiar and complex. They feel deeper than it seems to us, more truthful and direct, but, of course, more vulnerable, and we should never forget about it. Go “My name is not Marinochka, no,” says a four-year-old girl with large dark eyes, “my name is Little Red Riding Hood, not forestry,” she explains, “but domestic.” And I'm not going to mind her. I know that in order to find the way to a child, you need to believe its truth, believe fairy tales, where the forest and home Red Hats, Baba Yaga, fox, deceived Kolobok live. “I had Kate,” the three-year-old Lidochka tells me when I ask her about toys, “but she’s bad because I wrap her up and she doesn’t turn.” Lidochka sighs as contritely as her mother probably sighs, thinking of the restless nature of her girl. Yes, children always imitate adults, and the success of education mainly depends on the personality of the caregiver. “The combination of public education, which is given in our preschool institutions, our schools,” wrote N.K. Krupskaya, “with family education, where mothers’s hearts fervently fight for the cause of socialism, creates a remarkable generation of people.” - Who makes children sick - Honor is so vulnerable and the world of the child - How does the body communicate with the external environment? - Sleep is essential for a child’s health. - Is stuttering curable? - Bed-wetting - There are always specific reasons for refusing food. - Persistent children's habits - "Difficult" children - Children and school - For a healthy childhood - Why the child became nervous (Advice to parents from a child psychiatrist) Children's psychoneurology - the science of a nervous-ill child - a young science. It appeared only after the Great October Revolution. The concept of mental phenomena in general, the essence of our consciousness, thinking, etc., has long remained wrong. Go Proponents of idealism and religion talked about the impossibility of a scientific study of the psyche, explaining human mental activity by the properties of a special “soul” that exists independently of the body given to man by God. The first materialists also stood on the wrong positions, which the things and processes of nature considered mechanically not in motion, but in a fixed state. They did not take into account the state of the organism as a whole and the influence of the environment surrounding man. Only the Marxist dialectical method allows to correctly understand the essence of phenomena. Dialectics teaches that the process of development is not only a process of growth, not a movement in a circle, but a constant movement forward, a development from simple to complex. All our sensations, all our mental activity, according to the Marxist theory of knowledge, should be understood as a reflection of matter, of being in the mind of man. The lack of understanding of the essence of mental processes led to the fact that the attitude towards the mentally ill remained irregular for a long time: they were not even considered sick. In front of me is a book with the story "Chamber number 6", illustrating what was so recent. “The rotten, overgrown with nettle steps leading to the outhouse creak sadly. On the rusty roof the pipe glanced. On a pile of rotting tears, which emit a suffocating smell, lies guard Nikita. In this outhouse, in funny caps on people who are screwed to the floor, lie and sit people ... He hits them on the face, on the chest, on the back, on what has got; their cries are drowning in the marsh everyday life of the unfortunate city ... ”As the first psychiatric hospital, where I was sent to work, was not like this! There were no iron bars on the windows; through the large windows of the doctor’s office that went out into the garden, I saw patients walking along the paths. Brilliant parquet in the lobby, a large bright tablecloth with a lace border on a round table in the dining room, strict chairs in canvas covers, trimmed with the same laces as the tablecloth. They were tied up by the hands of women being treated. I still remember my first patients. I remember their case histories. Gregory B., 22 years old. The diagnosis tells me about the severity of the disease. He has been sick, as his mother says, since he was 19, when she first noticed oddities in his behavior. “Grisha,” I say, turning to him, “tell me about your childhood.” Slowly, as if resisting, he lowers his thick eyelashes and freezes in some unnatural pose. Then he again, with great effort, opens his eyes. “When I close my eyes, it's easier for me to resist,” says Grisha. “Some voice,” he explains further, “he says to me all the time: hit her, hit her.” His family consisted of four people: a strict, silent father, a powerful, harsh grandmother who did not love her daughter-in-law, and a quiet mother who infinitely loved her only son. And often in the evening, having covered the blanket with his head, the little boy listened as the disgruntled mother-in-law scolded the daughter-in-law. “Then black, black stripes appeared in my head,” Grisha said, “and if they did not quarrel, the stripes were pink, pink.” Lost adults, as they once behaved when a child, and Grisha carried these memories through many years. He refused to take medications. “No,” he said, smiling strangely, “this is not a disease! This is a hostile, dark force, it sets me up for the bad, but I try to be harmonious. Here is the second case history. Roma P. 25 years old, was admitted to the hospital almost a year ago. His mother often came to the hospital and walked for a long time with her son in the garden. In the ward, I usually saw him standing on a bed in an elaborate pose: it seemed to him that he was holding a bow and a violin, that he was Paganini. Sometimes he became aggressive, attacked the sick, took away their food, and then calmed down again, taking his beloved posture. I am currently working as a child psychoneurologist; This specialty seems to me especially important, since the fight against neuropsychiatric diseases should begin with the prevention of these diseases in childhood.