http___bg.handbookmedical.com_15_pneumonia.shtml_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 7.9 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 13.1 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 16.7 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 21.2 21.3 21.4 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 22.8 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1
Пневмония (възпаление на белите дробове) е възпаление в алвеолите, бронхиолите и интерстициалната съединителна тъкан, които са различни по етиология и патогенеза; често участващи в възпалителния процес и кръвоносните съдове на белия дроб. Пневмония възниква като независимо заболяване или усложнява хода на други заболявания. Има остра и хронична пневмония. Съществуват редица клинични и морфологични видове остра пневмония, но фокалната и лобарната пневмония се считат за основни. Това разделение дава представа за естеството на анатомичните промени, разпространението на процеса и тежестта на заболяването. В случай на фокална и крупизирана пневмония възпалението се локализира в белодробната тъкан и бронхите (паренхимна пневмония). Интерстициалната пневмония също е изолирана, в която е засегната предимно съединителната тъкан на белия дроб. Етиология и патогенеза . Пневмонията се отнася до инфекциозни заболявания, тъй като при появата им са важни бактериалната микрофлора (пневмококи, стафилококи , стрептококи ), вируси (инфлуенца, аденовируси), микоплазми на пневмония и пр. Проникването на патогени в белите дробове се извършва главно по бронхиален път. Хематогенни и лимфогенни пътища на инфекция също са възможни. Устната кухина и назофаринкса са основните източници на микроби, които навлизат в трахеята и бронхите. Заедно с инфекциозните агенти за появата на болестта, факторите, предразполагащи към болестта, които засягат реактивността на организма и понижаване на неговата резистентност, също са важни. Такива фактори включват някои метеорологични ефекти върху тялото, предимно хипотермия в комбинация с висока влажност, нарушаване на нормалните условия на живот и живот, физическа и умствена умора, минали белодробни заболявания, хронична интоксикация, лоши навици (пушене, алкохолизъм); недохранване. Различните форми на пневмония са свързани с характеристиките на реакцията на организма към патогени. Кървавата пневмония обикновено се проявява с повишена реактивност, фокална - с нормална или намалена реактивност на тялото. Патологична анатомия. При пневмония в областите, засегнати от възпалителния процес на белия дроб в началото на заболяването, започва интензивно кръвообращение. Алвеолите се пълнят с възпалителни изливи, съдържащи фибрин , отхвърлен клетъчен епител , червени и бели кръвни клетки, в резултат на което въздухът от възпалената част на белия дроб се изтласква. Белия дроб губи лекота, става гъста и тежка. Възпалителни промени се наблюдават не само в алвеолите, но и в най-малките бронхи. Епителът, облицоващ бронхите, се разхлабва, лумът на бронхите се напълва с излишък. Алвеолите, преливащи се с възпалително съдържание, натискат капилярите, в резултат на което те са слабо запълнени с кръв до пълно прекратяване на кръвния поток в редица области на възпалената тъкан; след това идва постепенното омекотяване на възпалителния излив. Левкоцитите, които съдържат ензими, които разтварят излишък, коагулиран в алвеолите, са от голямо значение. Съдържанието на алвеолите след разреждането му частично се абсорбира и частично се отстранява при кашляне. Анатомичните промени не винаги възникват в строго определена последователност. При крупирана пневмония има няколко етапа (хиперемия, червена и сива хепатитация и етап на разрешаване). Морфологичната картина на фокалната пневмония е доста разнообразна: заедно с местата за разтваряне има фокуси на интензивна хиперемия и т.н. Лимфните възли, разположени в близост до местата на възпаление, се увеличават по размер и остават подути дори за известно време след отстраняването на възпалителния процес. Тъй като пациентът се възстановява, нормалната анатомична структура на белия дроб се възстановява и алвеолите отново започват да изпълняват функцията на обмен на газ . дефиниция Пневмония (пневмония, от гръцки, пневмония - бял дроб) е възпаление на белите дробове. Под наименованието пневмония се откриват възпалителни процеси с различна етиология и патогенеза, локализирани в бронхиолите, алвеоларната тъкан, интерстициалната съединителна тъкан; често възпалителният процес се простира до съдовата система на белите дробове. Съветските клиницисти разграничават острата и хроничната пневмония от естеството на клиничния курс и оригиналността на морфологичните промени. Обикновено терминът "пневмония" показва възпаление, основно остър, белодробен паренхим. Терминът "пневмонит" е синоним на първата концепция, по-често се използва за дефиниране на лека сегментна пневмония и нейното използване е най-добре да се избягва. Клинично, диагнозата на пневмония се установява или в присъствието на определени физически признаци, или радиографски, в присъствието на области на уплътняване на белодробната тъкан. Класификация и етиология на пневмония Въпреки че лобарната консолидация е най-често причинена от пневмококи, всеки анатомичен тип пневмония може понякога да бъде причинен от всеки установен етиологичен агент. Следователно диагнозата трябва да бъде етиологична и анатомична. Например, можем да говорим за пневмококова или стафилококова лобарна пневмония; сегментна пневмония, причинена от вируса на пситактоза или стафилококова лобуларна пневмония, която усложнява вирусната инфекция. Анатомична класификация . Удобно е да се раздели пневмонията в лобарната, сегментната и лобуларната, която, когато е двустранна локализация, често се нарича бронхопневмония. Етиологична класификация . Определяне на етиологични агенти. Повечето пневмонии са инфекциозни, въпреки че може да възникне химична или алергична пневмония. Изолирането на определени вируси или бактерии от храчката на пациента не означава непременно, че това средство е причина за пневмония. Това важи особено за инфлуенца бацили или Escherichia coli при възрастни или ентеровирус при деца. Не е ясно дали нормалните сапрофити на горните дихателни пътища могат, ако е необходимо, да причинят пневмония. Функцията на супресиране на обикновена настинка вероятно се свързва с активирането на обикновени сапрофити, особено N. catarrhalis и greening streptococcus [65]. При някои възрастни хора, при лица с отслабени или с предишни заболявания, като хроничен бронхит, пневмонията се появява клинично и терапевтично като бактериална, въпреки че не е възможно да се изолира патологичен агент. Възможно е влошаването на защитните свойства на организма да позволи на сапрофитите от горните дихателни пътища да проникнат в долните части на дихателните пътища, да се умножат там и да станат патогенни. Това със сигурност се доказва от кръвните култури, плевралните ексудати или областите на белите дробове, получени чрез аутопсия, че зеленият стрептокок може да причини развитието на пневмония [70]. При прилагане на най-добрите методи при пациенти, които не са преминали предварително антибиотична терапия, само в редки случаи не може да се определи етиологичния фактор. Bath et al. че неспособността за изолиране на бактериален агент най-често се свързва с предишна антибактериална терапия [8]. Наличието на вирусна инфекция или някаква техническа грешка може да обясни други неуспехи. Само при 10% от всички негативни резултати няма обективно обяснение. Ако пациентът вече е получил антибактериални лекарства, определянето на етиологичния фактор може да е трудно. По-специално, пневмококите бързо изчезват от храчките и кръвта, понякога могат да бъдат открити с конвенционално намазка, макар че те вече не дават растеж. Трябва да се помни, че ако пациентът вече е получил антибактериални лекарства, е вероятно само микроорганизми, които са резистентни на това лекарство да оцелеят, но те може да нямат нищо общо с наблюдаваната пневмония. Например, изолирането на резистентни на пеницилин Е. coli от пациент, който вече е получил пеницилин в продължение на 2 дни, не показва, че този микроорганизъм има етиологично значение. Освен това, ако няколко колонии от стабилен стафилокок растат по време на сеитба на храчка на пациент, който вече е получил антибиотична терапия, тогава тези коки трябва да се разглеждат като замърсяване, а не като микроорганизми, причиняващи пневмония. Специално внимание се изисква при изолиране на вируси. В миналото материалът от пациентите често оставаше при ниски температури преди изследването и това, както е показано сега, допринася за инактивирането на респираторния синцитиален вирус и може би други вируси. Понастоящем точната етиологична диагноза за вирусна пневмония обикновено се установява ретроспективно, тъй като времето, необходимо за изолиране на вируса, е дълго и четирикратно увеличение на серологичните титри, за което се смята, че е диагностично надеждно, може да бъде получено само до окончателното възстановяване на пациента. Разработват се други, по-бързи методи и може би имунофлуоресцентният метод скоро ще осигури директна и незабавна идентификация на вируса в храчките или друг материал [6]. Doane et al. описва незабавната идентификация на параинфлуенца вируса в тайна от назофаринкса, както чрез електронна микроскопия, така и чрез метода на хемаглутинация [18]. Причината за пневмония обикновено е множество агенти. Доста често екскрецията на грипния стрептокок, както и на грипните бацили се наблюдава при един и същ пациент [8]. При пациенти, нуждаещи се от болнично лечение, често е възможно да се открият доказателства за вирусни и бактериални инфекции. Много често повече от един вирус може да бъде изолиран в присъствието на бактериални агенти [20]. В такива случаи е трудно да се реши проблемът с първичната инфекция, но тъй като в повечето случаи вирусите заразяват горните дихателни пътища, вирусната инфекция вероятно е първична, което подготвя почвата за бактериална пневмония, както отдавна е известно в случаите на грип и морбили. Гъбите понякога също могат да причинят пневмония. Промените, считани за пневмонични, могат да се появят при някои алергични и колагенови заболявания. По-рядко аспирирането или вдишването на определени течности, дим или токсични газове могат да причинят пневмония или, по-точно, белодробен оток с вторичната му инфекция. Пневмония може също да се развие с рентгеново облъчване. Инфекциозни агенти, причиняващи развитие на пневмония. Основните бактериални агенти, причиняващи пневмония, са следните: пневмоничен стрептокок, пиогенен стафилокок, пръчка на Фридленд, бактерии на магарешка кашлица и туберкулоза на микобактериум. Респираторният синцитиален вирус е най-честата причина за вирусна пневмония при деца. Вторичната бактериална флора често води до развитие на пневмония при пациенти с морбили и грип и понякога при пациенти с други вирусни инфекции на горните дихателни пътища, особено при пара-грип. Тези вируси понякога могат да причинят пневмония сами по себе си, което е относително често срещано в групата на пситактозата (орнитоза). Микоплазмената пневмония може да причини епидемии, особено сред изолирани групи от млади хора, като например в казармата, но може да възникне и под формата на ендемия. Q треска (V. burneti) причинява развитието на пневмония в някои части на Англия и други страни по света. Актиномицети от Израел и други гъби дават развитие на пневмония относително рядко. Това е последвано от подробен списък с агенти, които могат да причинят пневмония. По-малко важни са поместени в скоби. Бактериална пневмония чест Стрептококова пневмония: пневмокок Пиогенен стафилокок Mycobacterium tuberculosis малцина Пръчията на Фридландър Грипна пръчка Е. coli Pseudomonas aeruginosa Bacteroides Pus Streptococcus Зелен стрептокок Пневмония като проява на специфично бактериално заболяване чест Черепна кашлица: магарешка кашлица GIF - паратиф: Salmonella тиф и paratyfoid Бруцелоза: добитък от бруцела и дребен добитък малцина Чума: Пастьорилейска чума Туларемия: Туларемия Бактериум Антракс: бактей антракс Лептоспироза: лептоспирална иглика и хрема Вирусна пневмония Пневмония, обикновено усложнява инфекцията: Група за пситактоза-орнитоза Респираторен синцитиален вирус Грип: пневмонията обикновено е бактериална Морбили: Пневмонията обикновено е бактериална цитомегаловирус Пневмония, понякога усложнява инфекции: Повечето вирусни инфекции на горните дихателни пътища включват: чест аденовируси Параинфлуенца вируси риновирусите малцина Варицела: варицела вирус херпес зостер едра шарка Лимфоцитен хориоменгитит Инфекциозна мононуклеоза Рикециална пневмония (усложняване на епидемията и ендемичния тиф) Q треска: рикетците на Бърнет Микоплазмена пневмония Микоплазмена пневмония Еритема на полиморфния ексудатив: синдром на Stevens-Johnson. Пневмония, свързана с дрожди, гъби и протозои чест Атипомикоза: Actinomyces israelii (Nocardiosis: Nocardia asteroides) (Аспергилоза: Aspergillus fumigatus) малцина (Кокцидиоидомикоза: Coccidioides immitis) (Хистоплазмоза: Histoplasma capsulatum) (Pneumocystis carinii) (Toxoplasma gondii) Алергична пневмония и пневмония, усложняващи колагеновите заболявания Белодробна еозинофилия (включително полиартериид нодоза и синдром на Wegener) (Rheumatism) (Ревматоидна болест) (Дисеминиран лупус еритематозус) Химична пневмония чест Аспирация на повръщане (Дисфагична пневмония) (Токсични газове и дим) (Маслена пневмония) малцина манган берилий Аспирация на летливи въглеводороди, като например бензин Радиационна пневмония - Хипостатична метастатична аспирационна интерстициална остра хронична вирусна пневмония - Диагностика и лечение на пневмония - Предотвратяване на пневмония - Пневмония при деца
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 7.9 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 16.7 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 21.2 21.3 21.4 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 22.8 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1
Pneumonia (inflammation of the lungs) is inflammation in the alveoli, bronchioles, and interstitial connective tissue that are different in etiology and pathogenesis; often involved in the inflammatory process and blood vessels of the lung. Pneumonia occurs as an independent disease or complicates the course of other diseases. There are acute and chronic pneumonia. There are a number of clinical and morphological types of acute pneumonia, but focal and lobar pneumonia are considered the main ones. This separation gives an idea of the nature of the anatomical changes, the prevalence of the process and the severity of the disease. In case of focal and croupous pneumonia, inflammation is localized in the lung tissue and bronchi (parenchymal pneumonia). Interstitial pneumonia is also isolated, in which predominantly the connective tissue of the lung is affected. Etiology and pathogenesis . Pneumonia refers to infectious diseases, because in its occurrence the bacterial microflora (pneumococci, staphylococci , streptococci ), viruses (influenza, adenoviruses), mycoplasmas of pneumonia, etc. are important. The penetration of pathogens into the lungs occurs mainly by bronchial route. Hematogenous and lymphogenous routes of infection are also possible. The oral cavity and nasopharynx are the main sources of microbes entering the trachea and bronchi. Along with infectious agents for the occurrence of the disease, factors predisposing to the disease that affect the reactivity of the organism and lower its resistance are also important. Go Such factors include certain meteorological effects on the body, primarily hypothermia in combination with high humidity, disruption of normal working and living conditions, physical and mental fatigue, past lung diseases, chronic intoxication, bad habits (smoking, alcoholism), malnutrition. Various forms of pneumonia are associated with features of the body’s response to pathogens. Croupous pneumonia usually occurs with increased reactivity, focal - with normal or reduced body reactivity. Pathological anatomy. With pneumonia in areas affected by the inflammatory process of the lung at the beginning of the disease, intensive blood circulation begins. The alveoli are filled with inflammatory effusions containing fibrin , rejected cell epithelium , red and white blood cells, as a result of which the air from the inflamed part of the lung is forced out. The lung loses airiness, becomes dense and heavy. Inflammatory changes are observed not only in the alveoli, but also in the smallest bronchi. The epithelium lining the bronchi is loosened, the lumen of the bronchi is filled with effusion. Alveoli overflowing with inflammatory contents press on capillaries, as a result of which they are poorly filled with blood up to a complete cessation of blood flow in a number of areas of inflamed tissue; then comes the gradual softening of the inflammatory effusion. Leukocytes, which contain enzymes that dissolve effusion coagulated in the alveoli, are of great importance. The contents of the alveoli after its dilution is partially absorbed, and partially removed when coughing. Anatomical changes do not always occur in a strictly defined sequence. In croupous pneumonia, there are several stages (hyperemia, red and gray hepatization, and resolution stage). The morphological picture of focal pneumonia is quite variegated: along with the resolution sites, there are foci of intense hyperemia, etc. Lymph nodes located near the inflammatory sites increase in size and remain swollen even for some time after the inflammatory process has been eliminated. As recovery occurs, the normal anatomical structure of the lung is restored, and the alveoli again begin to perform the function of gas exchange . Definition Pneumonia (pneumonia; from Greek. Pneumon - lung) is an inflammation of the lung. Under the name pneumonia, inflammatory processes of various etiology and pathogenesis are found, localized in the bronchioles, alveolar tissue, interstitial connective tissue; often the inflammatory process extends to the vascular system of the lungs. Soviet clinicians distinguish acute and chronic pneumonia by the nature of the clinical course and originality of morphological changes. Usually the term "pneumonia" indicates inflammation, mainly acute, pulmonary parenchyma. The term “pneumonitis” is a synonym for the first concept, it is more often used to define mild segmental pneumonia, and its use is best avoided. Clinically, the diagnosis of pneumonia is established either in the presence of certain physical signs, or radiographically, in the presence of areas of compaction of the lung tissue. Go Classification and etiology of pneumonia Although lobar consolidation is most often caused by pneumococcus, any anatomical type of pneumonia can, on occasion, be caused by any established etiological agent. The diagnosis must therefore be both etiological and anatomical. For example, we can talk about pneumococcal or staphylococcal lobar pneumonia; segmental pneumonia caused by the virus of psittacosis, or staphylococcal lobular pneumonia, which has complicated the viral infection. Anatomical classification . It is convenient to divide pneumonia into lobar, segmental and lobular, which, when bilateral localized, are often called bronchopneumonia. Etiological classification . Determination of etiological agents. Most pneumonia is infectious, although chemical or allergic pneumonia can occur. Isolation of certain viruses or bacteria from the patient’s sputum does not necessarily mean that this agent is the cause of pneumonia. This is particularly true of influenza bacilli or Escherichia coli in adults or enterovirus in children. It is not clear whether normal saprophytes of the upper respiratory tract can, if necessary, cause pneumonia. The suppuration phase of a common cold is probably associated with the activation of common saprophytes, especially N. catarrhalis and greening streptococcus [65]. In some elderly people, in persons with weakened or with previous diseases, such as chronic bronchitis, pneumonia occurs clinically and therapeutically as bacterial, although it is not possible to isolate any pathological agent. It is possible that the deterioration of the protective properties of the organism allows the saprophytes of the upper respiratory tract to penetrate into the lower parts of the respiratory tract, multiply there and become pathogenic. It was with certainty proven by blood cultures, pleural exudates or areas of the lungs obtained by autopsy that green streptococcus can cause the development of pneumonia [70]. When applying the best methods in patients who have not undergone prior antibiotic therapy, only in rare cases can the etiological factor not be determined. Bath et al. found that the inability to isolate a bacterial agent was most often associated with previous antibacterial therapy [8]. The presence of a viral infection or some kind of technical error can explain other failures. Only in 10% of all negative results there was no objective explanation. If the patient has already received antibacterial drugs, then determining the etiological factor may be difficult. In particular, pneumococci very quickly disappear from sputum and blood, they can sometimes be detected with conventional smear smear, although they already do not give growth. It must be remembered that if the patient has already received antibacterial drugs, it is likely that only microorganisms that are resistant to this drug survive, but they may have nothing to do with the observed pneumonia. For example, the isolation of penicillin-resistant E. coli from a patient who has already received penicillin for 2 days does not indicate that this microorganism has etiological significance. In addition, if several colonies of stable staphylococcus grow in the course of sowing sputum of a patient who has already received antibiotic therapy, then these cocci should be considered as pollution rather than as microorganisms causing pneumonia. Special care is required when isolating viruses. In the past, material from patients often remained at low temperatures before the study, and this, as shown now, contributes to the inactivation of the respiratory syncytial virus and, perhaps, other viruses. Currently, the exact etiological diagnosis for viral pneumonia is usually established retrospectively, because the time required to isolate the virus is long, and a fourfold increase in serological titers, which is believed to be diagnostically reliable, can only be obtained by the time of the patient's final recovery. Other, faster methods are being developed, and perhaps the immunofluorescence method will soon provide direct and immediate identification of the virus in sputum or other material [6]. Doane et al. described the immediate identification of the parainfluenza virus in a secret from the nasopharynx both by electron microscopy and by the hemagglutination method [18]. The cause of pneumonia is usually multiple agents. Quite often, excretion of influenzae streptococcus as well as influenza bacilli occurs in the same patient [8]. In patients in need of inpatient treatment, it is often possible to find evidence of both viral and bacterial infections. Quite often, more than one virus can be isolated in the presence of bacterial agents [20]. In such cases, it is difficult to resolve the issue of primary infection, but since in most cases viruses infect the upper respiratory tract, a viral infection is likely primary, which prepares the ground for bacterial pneumonia, as has long been known in cases of influenza and measles. Mushrooms can sometimes also cause pneumonia. Changes considered pneumonic can occur in certain allergic and collagen diseases. Less commonly, aspiration or inhalation of certain fluids, fumes, or toxic gases can cause pneumonia or, more accurately, pulmonary edema with its secondary infection. Pneumonia can also develop with x-ray irradiation. Infectious agents causing the development of pneumonia. The main bacterial agents that cause pneumonia are the following: pneumonic streptococcus, pyogenic staphylococcus, Friedlender's wand, whooping cough bacteria and mycobacterium tuberculosis. Respiratory syncytial virus is the most common cause of viral pneumonia in children. Secondary bacterial flora often leads to the development of pneumonia in patients with measles and influenza, and sometimes in patients with other types of viral infections of the upper respiratory tract, especially with para-influenza. These viruses can sometimes cause pneumonia themselves, which is relatively common in the group of psittacosis (ornithosis). Mycoplasma pneumonia can cause epidemics, especially among isolated groups of young people, such as in barracks, but can also occur in the form of endemia. Q fever (V. burneti) causes the development of pneumonia in some parts of England and other countries of the world. Actinomycetes israelii and other fungi give the development of pneumonia relatively rarely. This is followed by a detailed list of agents that may cause pneumonia. Less important are enclosed in brackets. Bacterial pneumonia Frequent Streptococcus pneumonia: pneumococcus Pyogenic staphylococcus Mycobacterium tuberculosis Rare Friedlander's Wand Influenza Wand coli Pseudomonas aeruginosa Bacteroids Pus Streptococcus Green Streptococcus Pneumonia as a manifestation of a specific bacterial disease Frequent Whooping cough: whooping cough GIF - paratyphoid: Salmonella typhoid and paratyphoid Brucellosis: Brucella cattle and small cattle Rare Plague: Pasteurella Plague Tularemia: Tularemia Bacterium Anthrax: anthrax bacillus Leptospirosis: leptospira icter-hemorrhagic and silt Viral pneumonia Pneumonia, usually complicating the infection: Psittacosis-ornithosis group Respiratory syncytial virus Influenza: pneumonia is usually bacterial Measles: pneumonia is usually bacterial Cytomegalovirus Pneumonia, occasionally complicating infections: Most viral infections of the upper respiratory tract include: Frequent Adenoviruses Parainfluenza viruses Rhinoviruses Rare Chickenpox: varicella virus Shingles Smallpox Lymphocytic choriomeningitis Infectious mononucleosis Rickettsial pneumonia (complicating epidemic and endemic typhus) Q fever: Burnet’s rickettsia Mycoplasma pneumonia Mycoplasma pneumonia Erythema polymorphic exudative: Stevens-Johnson syndrome. Pneumonia associated with yeast, fungi and protozoa Frequent Actipomycosis: Actinomyces israelii (Nocardiosis: Nocardia asteroides) (Aspergillosis: Aspergillus fumigatus) Rare (Coccidioidomycosis: Coccidioides immitis) (Histoplasmosis: Histoplasma capsulatum) (Pneumocystis carinii) (Toxoplasma gondii) Allergic pneumonia and pneumonia complicating collagen diseases Pulmonary eosinophilia (including polyarteritis nodosa and Wegener syndrome) (Rheumatism) (Rheumatoid disease) (Disseminated lupus erythematosus) Chemical pneumonia Frequent Aspiration of vomit (Dysphagic pneumonia) (Toxic gases and smokes) (Oil pneumonia) Rare Manganese Beryllium Aspiration of volatile hydrocarbons, such as gasoline Radiation pneumonia - Hypostatic metastatic aspiration interstitial acute chronic viral pneumonia - Diagnosis and treatment of pneumonia - Prevention of pneumonia - Pneumonia in children