http___bg.harunyahya.com_bg__D0_A1_D1_82_D0_B0_D1_82_D0_B8_D0_B8_15085__D0_94_D0_B5_D0_BB_D0_B8_D0_BA_D0_B0_D1_82_D0_BD_D0_B0_D1_82_D0_B0-_D0_BD_D0_B0_D1_81_D1_82_D1_80_D0_BE_D0_B9_D0_BA_D0_B0-_D0_B2_D1_8A_D0_B2-_D0_92_D1_81_D0_B5_D0_BB_D0_B5_D0_BD_D0_B0_D1_82_D0_B0_1.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1 17.2 17.3 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 18.8 19.1 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 36.2 37.1 38.1 39.1 39.2 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 52.1 53.1 53.2 53.3 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 62.2 62.3 63.1 63.2 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 65.5 65.6 66.1 66.2 66.3 67.1 68.1 69.1 69.2 69.3 69.4 70.1 71.1 72.1 74.1
„Който сътвори седем небеса на слоеве. Не ще видиш несъразмерност в творението на Всемилостивият. Пак обърни взор! Нима виждаш пукнатини? После пак обърни взор веднъж и още веднъж. Взорът ще се върне към теб безсилен и морен.” (Сура Мулк, 3-4) „Нима не виждате как Аллах сътвори седем небеса на слоеве?” (Сура Нух, 15) „Онзи, Комуто принадлежи владението на небесата и на земята. И не се е сдобивал със син, и няма съдружник във владението, и е сътворил всяко нещо, и го е премерил с точна мяра.” (Сура Фуркан, 2) Материалистката философия излиза с твърдението, че всички системи в природата и Вселената са като машини, които функционират самостоятелно, че безупречният ред и равновесие в тях са дело на случайността. Днес обаче научно е доказано неговото погрешното естество, така наречената научна основа на материализма и дарвинизма. (За повече информация можете да се обърнете към „Еволюционната Измама” от Харун Яхя) Научните открития през 20-ти век, които следват бързо едно подир друго, в областта на астрофизиката и биологията показаха, че живота и Вселената са били сътворени. С крахът на дарвинистката теза теорията за Голямата експлозия (Big Bang) показа, че Вселената е сътворена от небитието. Откритията разкриха, че съществува един велик дизайн и деликатна настройка в материалния свят, като това категорично показва неоснователната същност на твърденията на материалистите. Имайки предвид условията, които са необходими за живота, ние виждаме, че единствено Земята осигурява тези специфични условия. За една среда подходяща за живот съществуват безброй много условия, които трябва да съществуват едновременно и без прекъсване около нас. Съществуват около стотици милиарди галактики всяка една, от които съдържа средно стотици милиарди звезди. Във всичките галактики има може би толкова планети, колкото и звезди.[1] В лицето на тези съкрушителни цифри човек по-добре би могъл да разбере значението на формирането на една такава необикновена среда на Земята. От силата на експлозията „Биг Бенг” до физичните стойности на атома, от нивата на четирите основни сили до химичните процеси в звездите, от видът светлина излъчвана от Слънцето до нивото на вискозност на водата, от разстоянието между Луната и Земята до равнището на газове в атмосферата, от отдалечеността на Земята от Слънцето до ъгълът й на наклон към нейната орбита, и от скоростта, с която Земята се върти около оста си, до функциите на океаните и планините на Земята, всеки един детайл е напълно подходящ за нашия живот. Днес научният свят описва тези особености посредством понятия като „Антропичен принцип” и „Деликатна настройка”. Тези понятия обобщават това, че Вселената не е сбор от безцелна, неконтролирана, случайна материя, а напротив, че има цел насочена към човешкия живот и е била сътворена с огромна точност. В гореспоменатите айяти е обърнато внимание на точната мярка и хармония в Божието сътворение. Думата „такдиран”, която означава „да проектираш, да измерваш, да създаваш с мярка”, е използвана в айятите на Корана като 2ри айят от сура Фуркан. Думата „тибакан”, която означава „в хармония”, пък е използвана в 3ти айят на сура Мулк и 15 айят на сура Нух. Нещо повече, в сура Мулк Аллах също така разкрива с думата „тафавутин”, означаваща „разногласие, нарушаване, несъответствие, безредие, противоречие”, че тези, които търсят дисхармония няма да могат да я открият. Терминът „деликатна настройка”, който започва да се използва в края на 20ти век, изобразява тази разкрита в айятите истина. През последният четвърт век множество учени, интелектуалци и писатели представиха как Вселената не е сбор от съвпадения. Напротив, тя има необикновен дизайн и ред, които са напълно подходящи за човешкия живот. (За повече информация можете да се обърнете към „Сътворението на Вселената”, Харун Яхя.) Множество свойства на Вселената ясно показват, че тя е била специално сътворена, така че да поддържа живота. Физикът д-р Карл Гиберсон изразява този факт така: „През 1960-те някои физици забелязаха, че нашата Вселена изглежда, че е била деликатно настроена за наличието на човешки живот.”[2] Британският астрофизик професор Джордж Ф. Еллис се обръща към тази деликатна настройка със следните думи: „В законите, които правят тази [комплексност] възможна, се появява една изумителна деликатна настройка. Реализирането на сложността, която съществува във Вселената, затруднява това да не се използва думата „чудо”.”[3] Скоростта на Голямата експлозия: Равновесията установени чрез Голямата експлозия и мигновеното формиране на Вселената са едно от доказателствата, че тя не е възникнала случайно. Според видният професор по математична физика от университета в Аделаида Пол Дейвис ако размерът на разширяване настъпило непосредствено след Голямата експлозия беше само с един милиард милиард пъти по-различно (1/1018), то Вселената нямаше да може да се формира.[4] В своята книга „Кратка история на времето” (“A Brief History of Time”) Стивън Хоукинг признава тази необикновена точност в размерът на разширяване на Вселената, така: „Ако размерът на разширяване една секунда след Голямата експлозия (big bang) бе по-малко дори с едно на сто хиляди милиона милиона пъти, то Вселената щеше да рухне наново преди дори да е достигнала до настоящата си форма.”[5] Четирите сили: Цялото физическо движение във Вселената се появява благодарение на взаимодействието и равновесието между четирите сили приети от съвременната физика: гравитационна сила, електромагнитна сила, мощна и слаба ядрена енергия (сила). Тези сили притежават необикновено различни една от друга стойности. Майкъл Дентън, известният молекулярен биолог, описва необикновеното равновесие между тези сили така: „Ако например гравитационната сила беше милиарди пъти по-силна, то при това положение Вселената щеше да бъде далеч по-малка и жизнената й история доста по-къса. Една средна звезда има маса милиарди пъти по-малка от тази на Слънцето и време на живот около една година. От друга страна, ако гравитацията беше по-слаба, то нямаше да могат да се формират нито звезди, нито пък галактики. Останалите взаимоотношения и стойности не са по-малко решителни. Ако мощната ядрена енергия беше малко по-слаба, то единственият елемент, който щеше да е устойчив е водородът. Нямаше да могат да съществуват други атоми. Ако ли пък беше малко по-силна в сравнение с електромагнитната сила, то тогава атомното ядро, което се състои само от два протона, щеше да бъде единственият устойчив елемент във Вселената, което от своя страна би означавало да няма водород, и ако се бяха образували някакви звезди или галактики, то те щяха да са много по-различни от това, което са сега. Очевидно е, че ако тези различни сили и константи не притежаваха точно стойностите, които притежават в момента, то нямаше да има нито звезди, нито супернови, нито планети, нито атоми, нито пък живот.”[6] Разстоянията между небесните тела: Разпределението на небесните тела в космоса и невероятните разстояния между тях са от значение за съществуването на живот на Земята. Разстоянията между небесните тела са определени по изчисление, съгласуващо се с множество мощни световни сили по начин, по който да поддържа живота на Земята. В своята книга „Съдбата на Вселената” (“Nature’s Destiny”) Майкъл Дентън описва разстоянието между суперновите и звездите, по следният начин: „Разстоянията между суперновите и в действителност между всички звезди са от изключително значение. Разстоянието между звездите в нашата галактика е около 30 милиона мили. Ако това разстояние беше малко по-малко, то планетните орбити щяха да станат неустойчиви. Ако ли пък беше малко по-голямо, то отломките изхвърляни от една супернова щяха да са толкова разпръснати, че една слънчева система като нашата най-вероятно никога нямаше да се формира. Ако Вселената трябва да е годно за живот място, то при това положение експлозиите на супернови трябва да е в точно определено количество и средното разстояние между тях, а и в действителност между всички звезди, трябва да е близко до настоящо наблюдаваната му стойност.”[7] Гравитацията: - Ако гравитационната сила беше по-голяма, то в земната атмосфера щяха да се съберат прекомерно количество амоняк и метан, което би имало унищожителен ефект върху живота. - Ако ли пък тя беше по-слаба, то земната атмосфера щеше да загуби прекалено количество вода, което би направило живота невъзможен. Отдалечеността на Земята от Слънцето: - Ако това разстояние беше малко по-голямо, то планетата щеше да стане много студена, водното обръщение в атмосферата щеше да се повлияе и на планетата щеше да настъпи ледников период. - Ако Земята беше по-близко до Слънцето, то растенията щяха да изгорят, водното обръщение в земната атмосфера щеше непоправимо да се увреди и животът щеше да стане невъзможен. Плътността на земната кора: - Ако земната кора беше малко по-дебела, то тогава прекомерно количество кислород щеше да се предава от атмосферата към нея. - Ако ли пък беше по-тънка, то възникналата в резултат на това количество вулканична дейност щеше да направи живота невъзможен. Скоростта, с която Земята се върти: - Ако тази скорост беше по-малка, то температурните различия между деня и нощта щяха невероятно да нараснат. - Ако ли пък беше по-голяма, то атмосферните ветрове щяха да достигнат невероятна скорост и циклоните и ураганите щяха да направят живота невъзможен. Магнитното поле на Земята: - Ако магнитното поле беше по-силно, то щяха да се появят много силни електромагнитни бури. - Ако пък беше по-слабо, то тогава Земята щеше да загуби своята защита срещу вредните частици отделяни от Слънцето и известни като слънчеви ветрове. И в двата случая животът би станал невъзможен. Ефектът Албедо (Съотношението между получената и отразената от Земята светлина): - Ако албедото беше по-високо, то щеше да настъпи ледников период. - Ако албедото беше по-ниско пък парниковият ефект щеше да доведе до прекомерно затопляне. Първоначално Земята щеше да се наводни от разтопяването на ледниците, а след това да изгори. Пропорцията на кислород и азот в атмосферата: - Ако тази пропорция беше по-голяма, то жизнените функции щяха неблагоприятно да се ускорят. - Ако ли пък беше по-малка, то жизнените функции щяха неблагоприятно да се забавят. Пропорцията на въглероден двуокис и вода в атмосферата: - Ако тази пропорция беше по-голяма, то в атмосферата щеше да настъпи прекалено затопляне. - Ако пропорцията между въглеродния двуокис и водата пък беше по-малка, то атмосферната температура щеше да спадне. Дебелината на озоновия слой: - Ако тя беше по-голяма, то земната температура щеше да спадне невероятно много. - Ако ли пък беше по-малка, то Земята щеше да се затопли прекалено много и да остане беззащитна срещу вредните ултравиолетови лъчи, които Слънцето излъчва. Сеизмичната дейност (Земетресенията): - Ако сеизмичната дейност беше по-голяма, то щеше да има постоянни катаклизми на земната повърхност. - Ако ли пък беше по-малка, хранителните вещества на дъното на морето нямаше да могат да се разпространяват във водата. Това щеше да има унищожителен ефект върху живота в моретата и всички живи организми на Земята. Ъгълът на наклон на Земята: Земята притежава 23 градусов ъгъл на наклон на орбитата си. Това наклонение е нещото, което поражда сезоните. Ако този наклон беше по-голям или по-малък, отколкото е в момента, то температурните различия между сезоните щяха да достигнат изключителни размери – непоносимо горещи лета и невероятно студени зими. Размерът на Слънцето: По-малък размер на Слънцето би означавало замръзване на Земята, по-големият му размер пък би довел до изгарянето на Земята. Притеглянето между Земята и Луната: - Ако това притегляне беше по-голямо, то силното притегляне на Луната щеше да има изключително сериозни последици върху атмосферните условия, скоростта, с която Земята се върти около оста си, и върху океанските приливи и отливи. - Ако ли пък беше по-слабо, това щеше да доведе до екстремни климатични промени. Разстоянието между Земята и Луната: - Ако те бяха малко по-сближени, то Луната щеше да се блъсне в Земята. - Ако ли пък бяха по-отдалечени, Луната щеше да се загуби в космоса. - Ако те бяха дори малко по-сближени, то въздействието на Луната над земните приливи и отливи щеше да достигне опасни размери. Океанските вълни щяха да залеят ниските райони. Триенето, което щеше да се появи в резултат на това, щеше да повиши температурата на океаните и щеше да изчезне прецизният температурен баланс, който е важен за живота на Земята. - Ако Земята и Луната бяха малко по-отдалечени, то приливите и отливите щяха да намалеят, което от своя страна щеше да доведе до намаляване на подвижността на океаните. Неподвижната вода щеше да изложи на опасност живота в моретата и нивото на кислородът, който дишаме, щеше да бъде застрашено.[8] Температурата на Земята и основаният на въглерод живот: Съществуването на въглерод, основата на всичко живо, зависи от запазването на температурата в определени граници. Въглеродът е жизненоважно вещество за органичните молекули като аминокиселините, нуклеиновата киселина и протеините. Това са основните елементи съставляващи живота. Поради тази причина животът може да съществува единствено ако е основан на въглерода. Ето така, наличната температура трябва да бъде не по-ниска от -200С и не по-висока от +1200С. Това са температурните граници на Земята. Това са само някои от крайно деликатните равновесия, които са жизненоважни за появата и продължителността на живота на Земята. Дори само тези, които изброихме по-горе, обаче са достатъчни, за да разкрият, че Земята и Вселената не биха могли да са се появили в резултат на последователни случайности. Понятията „деликатна настройка” и „антропичен принцип”, които започват да се използват през 20ти век, още веднъж потвърждават сътворението с мярка и хармония, което е съобщено в Корана преди стотици години. [1] Carl Sagan, Cosmos (Avenel, NJ: Wings Books: April 1983), 5-7. [2] Karl Giberson, “The Anthropic Principle,” Journal of Interdisciplinary Studies 9 (1997). [3] George F. Ellis, "The Anthropic Principle: Laws and Environments,” The Anthropic Principle, F. Bertola and U. Curi (New York: Cambridge University Press: 1993), 30. [4] Paul Davies, Superforce: The Search for a Grand Unified Theory of Nature, 1984, 184. [5] Stephen Hawking, A Brief History of Time (London: Bantam Press: 1988), 121-125. [6] Michael Denton, Nature's Destiny: How the Laws of Biology Reveal Purpose in the Universe (New York: The Free Press: 1998), 12-13. [8] www.pathlights.com/ce_encyclopedia/01-ma10.htm#Elemental Forces.
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 38.2 38.3 39.1 39.2 40.1 40.2 41.1 41.2 41.3 41.4 42.1 43.1 44.1 44.2 44.3 44.4 45.1 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 47.1 47.2 47.3 48.1 48.2 49.1 49.2 49.3 50.1 50.2 51.1 51.2 52.1 52.2 52.3 52.4 52.5 52.6
Celal Sengor made the astonishing claim that there is no order, but disorder, in space, on Earth or in living things, while maintaining his life and existence without any difficulties in an extraordinary harmony and order, in the vastness of space. Sengor made the amazing claim that the planets had no fixed order within this disorder of which he spoke, and that the universe is in a state of great chaos. It is clearly impossible for Sengor, a professor of geology, to be unaware of the great equilibrium in the universe, and on the Earth in particular. This is a classic, Darwinist claim. The demagogy of the universe being in a state of disorder in order to impose the theory of evolution on large numbers of people is a deception that Darwinists always resort to in order to deny the existence of a Creator. But since the claim in question has been raised, it will be appropriate to set out the details of the glorious equilibrium established in the universe by Allah. The equilibrium in space and on the Earth, whose sensitivity exceeds the bounds of human comprehension, may be briefly summarized as follows: The Balances on Earth: Gravity; - If it were stronger, more ammonia and methane would accumulate in the Earth’s atmosphere, and that would have a highly damaging effect on life. - If it were weaker, the Earth’s atmosphere would lose much of its water and life would become impossible. Distance from the Sun; - If it were any greater the planet would grow very cold, the water cycle on Earth would be impaired and we would enter a new Ice Age. - If it were any closer, the planet would burn up, the water cycle would again be impaired and life would become impossible. The Thickness of the Earth’s Crust; - If it were any thicker, a high level of oxygen would be transferred from the atmosphere to the crust and oxygen balance would be impaired. - If it were any thinner, there would be so much volcanic activity that life would be impossible. The Speed at Which the Earth Revolves around Its Own Axis; - If it were slower, the temperature difference between day and night would be very high. - If it were faster, atmospheric winds would attain huge speeds, and hurricanes and tornados would make life impossible. The Attraction between the Earth and Moon; - If it were any greater, the strong attraction of the Moon would have a serious impact on atmospheric conditions, the speed at which the Earth revolves around its own axis and the tides. - If it were any less, this would lead to severe climate changes. The Earth’s Magnetic Field; - If it were any stronger, there would be very powerful electromagnetic storms. - If it were any weaker, the Earth would be defenseless against solar winds and harmful particles emitted by the Sun. Life would be impossible in either case. The Ratio of Solar Light Reflected by the Earth to That Reaching It - If it were any greater, there would soon be a new Ice Age. - If it were any less, the Greenhouse Effect would lead to excessive warming, and the Earth would first be flooded under the water from melting ice packs, and would then burn up. The Level of Oxygen and Nitrogen in the Atmosphere: - If it were higher, vital functions would accelerate in a damaging manner. - If it were any less, vital functions would decelerate in a damaging manner. The Level of Carbon Dioxide and Water in the Atmosphere: - If it were any greater, the atmosphere would overheat. - If it were any less, the atmospheric temperature would fall. The Thickness of the Ozone Layer: - If it were any greater, the temperature of the earth would fall dramatically. - If it were any less, the Earth would overheat and would have no defense against harmful ultraviolet rays from the Sun. Seismic (Earthquake) Activity - If it were any greater, living things would face constant devastation. - If it were any less, the nutrients on the ocean bed would not enter the water, life in the seas and oceans, and thus on the whole Earth, would be negatively affected. If, as Celal Sengor claims, there were disorder and randomness in the universe and on Earth, then it would be absolutely impossible for even one of the above balances to exist. Even minor impairment of just one of these balances would be sufficient to destroy this extraordinary planet on whose solid surface Sengor walks. Almighty Allah reveals in these verses: The diameter of the Sun is 103 times that of the Earth. There are some 250 billion stars like the Sun, most of them larger than it, in the Milky Way alone. But the Milky Way itself occupies a tiny part of space as a whole. Because there are other galaxies in space, an estimated 300 billion more! If the stars were slightly closer to one another, life on Earth would be impossible. A huge void in space of the exact proportions existing now is essential for life on Earth. Because the forces of attraction are proportional to that. At the same time, it is the way the spaces between celestial bodies are so vast that stop giant heavenly objects crashing into one another. If the planets’ orbits around the Sun were slightly slower, then they would rapidly be pulled toward it and swallowed up in a giant explosion. If the planets orbited the Sun slightly faster, then the gravitational pull of the Sun would be insufficient to hold them and they would gradually spin off into space. The equilibrium in space is adjusted differently for each planet. Because, each planet is at a different distance from the Sun. Moreover, their masses are very different. Therefore, they all need to have different speeds of orbit to prevent them either plunging into the Sun or flying away from it. If Jupiter was not as large as this, then the Earth would be thousands of times more struck by the meteors and comets that travel through the vast wastes of space. Carbon-based organic compounds (such as proteins) can only exist within a specific temperature range. Above 120 °C they begin to fall apart, while at temperatures below -20 °C they begin to freeze. Not only temperature, but also factors such as light, gravity, the atmosphere and magnetic force all need to be within very specific and narrow ranges. The Earth lies within all these specific and narrow boundaries. If any were to go wrong, if the Earth’s surface temperature were to exceed 120°C, for instance, then there can no longer be any life on Earth. Life is only possible within a very restricted temperature range. And that range represents just 1% of the spectrum from the temperature of the Sun to absolute zero. The temperature of the Earth lies just within that narrow range. The Earth’s 23°27´ angle of incline prevents excessive temperature that might prevent the atmosphere forming between the poles and the equator. Were it not for that incline, the temperature difference between the polar regions and the equator would rise even further and it would be impossible for there to be a life-sustaining atmosphere. The Earth revolves around its own axis once every 24 hours, thanks to which the days and nights do not last long. And since they are very short, the temperature difference between day and night is quite small. The significance of this equilibrium can be seen by comparison with Mercury, on which a day lasts longer than a year, and the difference between daytime and nocturnal temperatures is therefore 1000°C. The Earth is exactly the size it needs to be. If it were any smaller, its force of gravity would be very weak and be unable to maintain the atmosphere around the Earth, and if it were any larger, then gravity would be very much greater, and would retain certain toxic gasses in the atmosphere, making the atmosphere deadly. The present level of oxygen in the atmosphere, 21%, is ideal, and with in the bounds that must not be exceeded if life is to survive. Every 1 degree rise in the level of oxygen would increase the likelihood of lightning igniting a forest fire by 70%. Are you stronger in structure or is heaven? He (Allah) built it. He raised its vault high and made it level. He darkened its night and brought forth its morning light. After that He smoothed out the earth and brought forth from it its water and its pastureland and made the mountains firm, for you and for your livestock to enjoy. (Surat An-Nazi‘at, 27-33)