http___bg.handbookmedical.com_psychiatry_default.htm_1.xml
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 13.8 13.9
Задачата на психиатрията - един от клоновете на клиничната медицина - е да изследва произхода и характера на психичните заболявания, техните клинични прояви, лечението и профилактиката. Обхватът на задачите на психиатрията е и изследването: съдебна психиатрична, военна, работоспособност на пациенти с психични разстройства и др. Психиатрията е област на клиничната медицина, която изучава проявите, етиологията и патогенезата на психичните заболявания, тяхната превенция, лечението и организацията на грижите за психично болните. Полето на психиатричното изследване не се ограничава до психози (т.нар. Голяма психиатрия), но се простира до неврози (виж) и психопатия (виж) - така наречената малка или гранична психиатрия. Психиатрията е разделена на обща психиатрия (психопатология), изучаваща симптоматиката на психичните заболявания и частната психиатрия, която изследва индивидуалните психични заболявания. При преподаването на курса по психиатрия, задачата е да се дадат на студентите необходимите теоретични знания и практически умения за разпознаване на болести и предоставяне на първична медицинска помощ на пациенти с психични разстройства. Един бъдещ лекар, независимо от неговата специалност, трябва да знае дали има работа с психически здрав или болен човек. Ако това е умствено болен, тогава трябва да изберете вида помощ, която е необходима за него. Като се има предвид психическото състояние на пациента, въпросът за формата на психиатричната помощ трябва да бъде решен. Помощта може да бъде спешна (въвеждане на лекарства, препращане в болница и т.н.) или под формата на обосновани препоръки. В допълнение към решаването на практически медицински въпроси, отговорността на лекаря, особено хигиенният профил, е да извършва превантивна работа. Превенцията е една от отличителните черти на съветската медицина и играе важна роля в борбата за здравето на съветския народ. Ефективната превенция води до предотвратяване не само на психични заболявания, но и на различни форми на соматична патология, в началото на които емоционалният стрес може да бъде важен. Основен принос за общата здравна профилактика и психопрофилактиката са общата хигиена и психо-хигиена. Тези дисциплини, развиващи подходящи проблеми, дават препоръки за укрепване на физическото и психическото здраве на хората, което намалява риска от различните им заболявания и допринася за хармоничното развитие на индивида. В нашата страна, широко и активно на национално ниво, се предприемат мерки за елиминиране на различни опасности, които оказват отрицателно въздействие върху човешкото здраве. Има борба срещу замърсяването на околната среда, професионалните рискове се елиминират при производствени условия и т.н. В Съветския съюз няма социални предпоставки, които биха могли да повлияят неблагоприятно на здравето на хората. Правата на съветските граждани за образование, работа, безплатна квалифицирана медицинска помощ и др. Са гарантирани от конституцията и се регулират от закони. Медицинската помощ, осигурена от всеобхватни общи и специализирани услуги, гарантира идентифицирането, лечението на пациентите, както и непрекъснатостта на тяхното наблюдение. Психиатрията като една от основните медицински дисциплини включва много научни и практически проблеми. Един от тези проблеми, включващ както теоретични, така и практически аспекти, е установяването на разпространението и формата на проявата на психични разстройства. Данните за разпространението на психичните разстройства и особеностите на тяхното проявление в населението предоставят научно обоснован материал за планирането на психиатричните грижи, изясняването на етиологично значими фактори и за развитието на тяхната основа на ефективни превантивни мерки. Психичните заболявания в техните прояви са хетерогенни. Оценката на разпространението на техните индивидуални форми, проявления трябва да се извършва на правилната методологическа основа. Отклонението от този принцип води до фалшиви теоретични и практически изводи. Съветските психиатри смятат, че психичните заболявания са резултат от нарушение в дейността на мозъка, което води до нарушаване на способността за отразяване и познаване на външната мирта, промяна на състоянието на здравето и съзнанието на личността. Нарушаването на мозъчната активност може да възникне под въздействието на външни (инфекция, интоксикация, травма, нарушено мозъчно хранене, психогени и т.н.) или вътрешни причини, метаболитни дефекти, дегенеративни процеси, дължащи се както на предразположението, така и на редица други фактори. В резултат на това поведението и адаптирането на пациентите към условията на живот са частично или напълно нарушени. Нарушенията на мозъка при пациенти с характер на проявление и тежест са различни и зависят от характеристиките на психичното заболяване, формата и етапа на неговия курс. Така че, за заболявания, които причиняват плитко разстройство на мозъчната функция, способността за отразяване и познаване на външния свят обикновено не се нарушава и умствените аномалии при пациентите се проявяват предимно в промените в благосъстоянието и трудностите в социалната адаптация. При заболявания, придружени от по-дълбоко увреждане на мозъка, поведението и нагласите на пациента могат напълно да се променят; в възприемането и осведомеността за околната среда, определящите мотиви са болезнени мотиви. Първата група болести се нарича гранични нарушения, които включват главно неврози и психопатии. Те заемат междинна позиция между психичното здраве и тежките психични разстройства. Втората група се състои от психози (в миналото пациентите с такива заболявания се наричаха луди). Всяка от тези групи болести е хетерогенна и включва различни заболявания, които имат своя характер, характеристиките на клиниката и прогнозата. Диференциално определение на състоянието на психично болните пациенти, като се вземат предвид особеностите на тяхната болест, е от голямо значение. Много изследвания са посветени на този въпрос, въз основа на който бяха предложени различни класификации на психични заболявания. Най-научно обоснованата би била класификация въз основа на етиологичния принцип. Все пак знанията за произхода на повечето психични заболявания все още са недостатъчни и като цяло систематиката на психичните заболявания се основава на етиологични, клинични и други принципи. Освен това системата за класификация на психичните заболявания е повлияна от общите теоретични нагласи, които преобладават на този или на този етап в развитието на психиатрията. Съветските психиатри, за разлика от много чужденци, смятат, че е възможно да систематизират психичните заболявания, както и соматичните заболявания въз основа на обща етиология, патогенеза и клиника. Изучаването на отделните ноологични единици в теоретичен и практически план е предмет на частната психиатрия. Проучването на общите характеристики на психичните заболявания, техните специфични признаци (симптоми), индивидуалните психопатологични състояния (симптомни комплекси - синдроми), патогенетичните механизми на психопатологичните заболявания е задачата на общата психопатология. Изучаването на психологическите модели при формирането на психични разстройства е предмет на патофизиология. Диагностичната оценка на пациентите се извършва въз основа на настоящата обща международна или национална класификация на психичните заболявания. За съжаление, те нямат психиатри, въпреки важността да получат надеждни данни за истинското разпространение на психичните разстройства. Това обстоятелство зависи от редица причини: умствено болните пациенти , особено тези с неизяснени форми на психични разстройства, рядко търсят помощ от психиатър. Причините за това може да са липсата на критично отношение към състоянието, нежеланието да бъдат регистрирани от психиатрични лекари и т.н. Няма ясни общоприети критерии за определяне на редица леки гранични форми на психични разстройства от тези, които могат да бъдат в рамките на "психичната норма". Последното може да се отдаде на индивидуалните характерни особености на хората, преходни леки психични разстройства (субклинични прояви). В тази връзка данни за разпространението на психично болни в популацията, получени по правило от резултатите от лечението на пациенти за стационарна или извънболнична психиатрична помощ, се характеризират с големи колебания. Според тези данни 10-20% от населението се нуждае от психиатрична помощ. Данните за броя на пациентите с тежки психични разстройства (психози) са много по-слабо податливи на колебания и представляват средно 1-3% от общото население.
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 13.8 13.9
The task of psychiatry - one of the branches of clinical medicine - is to study the origin and nature of mental illnesses, their clinical manifestations, treatment and prevention. The scope of the tasks of psychiatry is also the examination: forensic psychiatric, military, work capacity of patients with mental disorders, etc. The Psychiatry is a field of clinical medicine that studies the manifestations, etiology and pathogenesis of mental illnesses, their prevention, treatment and organization of care for the mentally ill. The field of psychiatry research is not limited to psychoses (the so-called great psychiatry), but extends to neuroses (see) and psychopathy (see) - the so-called small, or borderline, psychiatry. Psychiatry is divided into general psychiatry (psychopathology), studying the symptomatology of mental illnesses, and private psychiatry, which investigates individual mental illnesses. In teaching the course of psychiatry, the task is to give students the necessary theoretical knowledge and practical skills for recognizing diseases and providing primary medical care to patients with mental disorders. A future doctor, regardless of his specialty, should know whether he is dealing with a mentally healthy or sick person. If this is mentally ill, then you should choose the type of help that is necessary for him. Given the mental state of the patient, the question of the form of psychiatric care must be resolved. The help can be emergency (introduction of medicines, referral to a hospital, etc.) or in the form of justified recommendations. In addition to solving practical medical issues, it is the doctor's responsibility, especially the hygienic profile, to carry out preventive work. Prevention is one of the distinctive features of Soviet medicine and plays an important role in the struggle for the health of Soviet people. Effective prevention leads to the prevention of not only mental illnesses, but also various forms of somatic pathology, in the origin of which emotional stress can be important. A major contribution to general health prevention and psycho-prophylaxis is made by general hygiene and psycho-hygiene. These disciplines, developing appropriate problems, give recommendations for strengthening physical and mental health of people, which reduces the risk of their various diseases and contributes to the harmonious development of the individual. In our country, widely and actively at the national level, measures are being taken to eliminate various hazards that negatively affect human health. There is a struggle against environmental pollution, professional hazards are eliminated in production conditions, etc. In the Soviet Union, there are no social prerequisites that could adversely affect people's health. The rights of Soviet citizens to education, work, free qualified medical care, etc. are guaranteed by the constitution and regulated by laws. Medical assistance, provided by comprehensive general and specialized services, ensures the identification, treatment of patients, as well as continuity in their observation. Psychiatry as one of the major medical disciplines includes many scientific and practical problems. One of such problems, including both theoretical and practical aspects, is the establishment of the prevalence and form of the manifestation of mental disorders. Data on the prevalence of mental disorders and the peculiarities of their manifestation in the population provide scientifically substantiated material for the planning of psychiatric care, elucidation of etiologically significant factors, and for the development on their basis of effective preventive measures. The Mental diseases in their manifestations are heterogeneous. Assessment of the prevalence of their individual forms, manifestations should be conducted on the right methodological basis. A departure from this principle leads to false theoretical and practical conclusions. Soviet psychiatrists regard mental illness as the result of a disorder in the activity of the brain, leading to a violation of the ability to reflect and to cognize the external myrtle, to change the state of health and consciousness of one's personality. Disturbance of brain activity can occur under the influence of external (infection, intoxication, trauma, impaired brain nutrition, psychogeny , etc.) or internal causes, metabolic defects, degenerative processes due to both predisposition and a number of other factors. As a result, the behavior and adaptation of patients to the conditions of life is partially or completely impaired. Violations of the brain in patients with the nature of manifestation and severity are different and depend on the characteristics of the mental illness, the form and stage of its course. So, for diseases that cause a shallow disorder of brain function, the ability to reflect and cognize the outside world is usually not disturbed, and mental abnormalities in patients are predominantly manifested in changes in well-being and difficulties in social adaptation. In diseases accompanied by a deeper damage to the brain, the behavior and attitudes of the patient can completely change; in the perception and awareness of the environment, the determining motives are painful motives. The first group of diseases is called borderline disorders, which include mainly neuroses and psychopathies. They occupy an intermediate position between mental health and severe mental disorders. The second group consists of psychoses (in the past, patients with such disorders were called insane). Each of these groups of diseases is heterogeneous and includes various diseases that have their own nature, the features of the clinic and the prognosis. A differentiated definition of the state of mentally ill patients, taking into account the peculiarities of their disease, is of great importance. Many studies have been devoted to this issue, on the basis of which various classifications of mental illnesses have been proposed. The most scientifically substantiated would be a classification based on the etiological principle. However, knowledge about the origin of most mental illnesses is still insufficient, and in general the systematics of mental illness is based on etiological, clinical and other principles. In addition, the system of classification of mental illnesses is influenced by general theoretical attitudes prevailing at this or that stage in the development of psychiatry. Soviet psychiatrists, unlike many foreigners, consider it possible to systematize mental illnesses, as well as somatic diseases, on the basis of a common etiology, pathogenesis and clinic. The study of individual nosological units in theoretical and practical terms is the subject of private psychiatry. The study of the general features of mental illness, their particular signs (symptoms), individual psychopathological conditions (symptom complexes - syndromes), pathogenetic mechanisms of psychopathological disorders is the task of general psychopathology. The study of psychological patterns in the formation of mental disorders is the subject of pathopsychology. Diagnostic assessment of patients is conducted on the basis of the current general international or national classification of mental illnesses. Unfortunately, they do not have psychiatrists, despite the importance of obtaining reliable data on the true prevalence of mental disorders. This circumstance depends on a number of reasons: mentally ill patients , especially those with unspoken forms of mental disorders, rarely seek help from a psychiatrist. The reasons for this may be the lack of a critical attitude towards one's condition, the unwillingness to be registered with psychiatric doctors, etc. There are no clear generally recognized criteria for delimiting a number of light borderline forms of mental disorders from those that may be within the framework of the "psychic norm". The latter can be attributed to individual characterological characteristics of people, transient mild mental disorders (subclinical manifestations). In this regard, data on the prevalence of mentally ill in the population, obtained, as a rule, by the results of treatment of patients for inpatient or outpatient psychiatric care, are marked by large fluctuations. According to these data, 10 to 20% of the population needs psychiatric care. Data on the number of patients with severe mental disorders (psychoses) are much less susceptible to fluctuations and constitute an average of 1-3% of the total population.