http___bg.globalvoicesonline.org_2012_05_1407_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 8.1 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 13.8 14.1 15.1 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 21.1
Всички препратки са към текствое на английски, освен ако изрично е посочен друг език. Американо-египетската колумнистка Мона Ел-Тахауй отново предизвика дискусия с своята статия в списание Foreign Policy от 23-ти април т. г. Материалът е озаглавен „Защо те ни мразят?” (“Why Do They Hate Us?”) и засяга темата за дискриминацията на жените в Близкия Изток. Ел-Тахауй твърди, че принципно в арабските общества преобладава женомразието и че се случват безброй злоупотреби срещу жените, „подхранени от токсичен микс от култура и религия”. Много арабски журналисти, блогъри и активисти критикуват начина, по който Ел-Тахауй излага своите аргументи и изразяват възмущението си от изображенията, съпровождащи статията, в които е показана гола жена, обрисувана в черен цвят, напомнящ традиционата одежда никаб, което според тях е стереотипно представяне на арабската жена. Много скоро след публикуването на статията на Ел-Тахауй, Foreign Policy също така публикува пет коментара от различни журналисти и специалисти по Близкия Изток в отговор. Ел-Тахауй пише в своята статия: Някои биха попитали защо излизам с тази тема сега, когато хората в региона въстават, не подтикнати от традиционната омраза към САЩ и Израел, а от всеобщ порив за свобода. В крайна сметка, не трябва ли първо всички да получат основни човешки права преди жената да поиска специално отношение? И какво общо имат пола и секса с Арабската пролет? Но аз не говоря за секс, скрит в тъмни кюшета и затворени спални. Цялата политическа и икономическа система, която третира половината си население като животни, трябва да бъде унищожена успоредно с другите, по-очевидни тиранични практики, които задушават района и го лишават от бъдеще. Докато беса на потисниците преминава от нашите президентски дворци до потисниците на нашите улици и в нашите домове, то нашата революция няма даже да е започнала. В статия, озаглавена „Мона, защо ни мразиш?”, египетската блогърка и активистка Гиги Ибрахим споделя: Основният проблем на есето на Мона е контекста и струкурата на анализа й относно жените в Близкия Изток и защо те са потискани, и единствената причина, която тя може да изложи е: защото мъжете и арабските общества като цяло мразят жените. Това е обидно за повечето жени, които аз познавам и които са чели статията и споделят същото мнение. Жените в Близкия Изток не са потискани от мъжете извън мъжкото господство, те са потискани от режими (в които се е случило да управляват мъже) и система на експлоатация (където експлоатацията е на класова, а не на полова основа). Присъствието на жени във властта на дефектни системи също не би оправило проблема. Ние имахме квота за жени в парламента по времето на Мубарак, но промени ли това с нещо живота на жената? Всичко остана мастило върху хартия. Даже след революциите жените са използвани често за терен на политическа дейност, от приближени им политически субекти. Да обясняваш защо жените са угнетени, без да се споменават историческите, политическите и икономически аспекти на арабските страни, които не са еднакви, както авторката се опитва да ги генерализира, е повече от заблуждаващо. Хафса Халуа от Египет подкрепя частично материала: @Hhafoos: Whilst I disagree w her tone & I certainly don't agree w pictures used, there are facts in Mona Eltahawy's article we can't ignore anymore Родената в Сирия палестинска журналистка Дима Хатиб също взе становище в своя блог; в публикацията, озаглавена „Любов не омраза, скъпа Мона”, четем: Ние не сме слаби, Мона, и арабските революции доказаха, че сме по-силни отколкото смятахме. Героините на Арабската пролет нямат нужда да бъдат отбелязвани. Не мисля, че имаме нужда да бъдем спасявани от омразата и мъстта на нашите мъже, особено след като революциите доказаха, че сме повече от способни да застанем рамо до рамо с мъжете, за да предначертаем прогресивната посока на развитие на нашите общества. Вашата статия обрисува такава картина на арабското общество, която се припокрива с използваните изображения: черни, мрачни, депресивни. Вие свеждате проблемите на арабската жена до чувствата на мъжете, докато патетичните изображения перфектно представят западната представа за нея. Арабското общество не е толкова варварско колкото вие го описвате, това изкривяване подсилва стереотипа за нас, който без друго е ужасно широкоразпространен. Това само допринася за разширяване на разграничението между нашето и други общества и нараства расисткото отношение към нас. Ливано-американската журналистка и блогърка Рокаях Шамседин коментира в публикация, озаглавена „Те и ние: безнадеждни жени и ориенталско въображение”: Не само Ел-Тахауй демонизира мъжете от Близкия Изток и им преписва единствената роля на душевадец, под ръкоплясканията и одобрението на западната публика, но тя не им дава право на полезен ход. Тези мъже вечно проклети ли ще останат? Това ли е манифеста на тяхната съдба, предначертана в момента на тяхното сътворяване? Няма ли за тях изход от замитащото ги обвинение, което ги класифицира като първични женомразци? А мъжете феминисти, нима те вечно ще се борят с вродения си подтик да мразят жените? Мона Ел-Тахауй предначертава на мъжете и жените една патова ситуация, обвинявайки мъжете в деспотизъм и жените в безпомощност. Като цветнокожа жена от Близкия Изток, не бих позволила моя глас да бъде така претопен. Мона Ел-Тахауй може да е една от нас, но тя не е „нас” и не ни представя правдиво. Активистът за човешки права Хосам Бахгат туитна следното: @hossambahgat: “Muslims hate their women” is no different from “Muslims are essentially violent”. what a great disservice to our fight В публикация, озаглавена „Аз не мисля, че те наистина ни мразят”, асистент-професорката по журналистика Нахед Ел-Тантауй препраща към „Овластените жени на Арабската пролет”: Когато поглеждам към арабските героини, които направиха своите съграждани горди, аз не виждам омраза. Аз виждам любов, състрадание и разбирателство между младите мъже и жени, които искат да работят заедно, за да постигнат по-добър живот, повече свобода и справедливо управление за всеки. Така, че на Ел-Тахауй бих казала: твоята статия не се отнася до мен, защото аз не усещам да съм мразена. Аз имам своите тревоги, които може да са сходни или различни с тези на моите сестри в Египет. Аз обаче съм уверена, че каквито и да е социални, културни, политически или икономически проблеми ми се изпречат, това ще са предизвикателства, които биха могли да бъдат оборени, вместо да прехвъвърляма отговорността на мизогинията [омраза към жените, бел. прев.]. Айша Казми, която блогва под псевдонима American Paki, е разочарована от начина, по който материала на Мона „драматично разделя феминизма”: Да твърдиш, че „истинската война към жените се случва в Близкия Изток” поставя арабската жена в обградено положение и легитимира войната срещу нея, която според мен е глобален проблем и не е характерен само за арабските жени, тази позиция забравя милиони неарабски жени, също жертви на мизогиния, сами да се грижат за себе си. Мона опасно изолира неарабските жени от войната срещу жените, която е глобална. Ако Мона иска да адресира специално лошото положение на арабската жена, то тя трябваше да го направи, без да определя тази война като нещо уникално и лично нейно. Вземете ислямския свят като цяло, би ли могла тя честно да застане пред една пакистанска или афганска жена и, без да трепне, да прочете заглавието на този текст? Базираният в САЩ интелектуалец Шади Хамид коментира: @shadihamid: Whatever you think abt @monaeltahawy's piece, says a lot that the very ppl she's trying to “liberate” seem to mostly disagree w her.
1.1 1.2 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 8.1 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 14.1 15.1 15.2 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 21.1
Egyptian-American columnist Mona Eltahawy has once again sparked controversy with an article in Foreign Policy magazine on April 23, 2012, entitled “Why Do They Hate Us?” about discrimination against women in the Middle East. Eltahawy argues that Arab societies are fundamentally misogynistic and that endless abuses against women, “fueled by a toxic mix of culture and religion” take place. Many Arab journalists, bloggers and activists have criticized the way Eltahawy frames her arguments, and expressed anger at the images accompanying the article of a nude woman in black body-paint resembling a niqab, arguing these are stereotypical depictions of Arab women. Foreign Policy has since published responses by five commentators. Eltahawy writes in the article: Some may ask why I'm bringing this up now, at a time when the region has risen up, fueled not by the usual hatred of America and Israel but by a common demand for freedom. After all, shouldn't everyone get basic rights first, before women demand special treatment? And what does gender, or for that matter, sex, have to do with the Arab Spring? But I'm not talking about sex hidden away in dark corners and closed bedrooms. An entire political and economic system - one that treats half of humanity like animals - must be destroyed along with the other more obvious tyrannies choking off the region from its future. Until the rage shifts from the oppressors in our presidential palaces to the oppressors on our streets and in our homes, our revolution has not even begun. In a post entitled “Mona: Why Do You Hate Us?”, Egyptian activist and blogger Gigi Ibrahim writes: The fundamental problem of Mona’s essay is the context and framework of how she analyzes why women in the Middle East are oppressed and the only reason she could give is because men and Arab societies (culturally and religiously) hate women. This is offensive to most women I know, who read the article and shared the same view. Women in the Middle East are not oppressed by men out of male dominance, they are oppressed by regimes (who happened to be men in power) and systems of exploitation (which exploit based on class not gender). Having women in power in a flawed system will not “fix” the problem either. We had a women’s quota in Mubarak’s parliament, did that change anything for women in reality? It was all ink on paper. Even after revolution, women are consistently used for political grounds by crony political parties. Explaining why women are oppressed without touching on any of the historical, political, or economical aspects of Arab countries, which are not all the same as she tends to generalize in her article, couldn’t be more delusional than this piece. Hafsa Halawa in Egypt is not completely against the article: @Hhafoos: Whilst I disagree w her tone & I certainly don't agree w pictures used, there are facts in Mona Eltahawy's article we can't ignore anymore Syrian-born Palestinian journalist Dima Khatib also takes issue in a post in her blog, “Love, Not Hatred, Dear Mona!”: We are not weak, Mona, and the Arab revolutions have proved to us that we are stronger than we thought, and the heroines of the Arab revolutions don’t need to be pointed out. I don’t think we need saviors from the hatred and vengeance of our men, especially since the revolutions have proved that we are more than able to stand shoulder to shoulder with men to achieve progress for our societies. Your article paints a picture of the Arab society that matches the images of the article: black, bleak, depressing, a painted black body. You have reduced the problem of the Arab woman to the feelings of men; while she was reduced to pathetic images which perfectly represent the images the West have of her. Arab society is not as barbaric as you present it in the article, which enhances the stereotype of us in the reader's mind, and it is a stereotype which is frighteningly widespread, and contributes to the widening cultural rift between our society and other societies, and the increase of racism towards us. Lebanese-American journalist and blogger Roqayah Chamseddine commented in a post entitled “Us and Them: On Helpless Women and Orientalist Imagery”: Not only has Eltahawy demonized the men of the Middle East and confined them into one role, that of eternal tormentors, as her Western audience claps and cheers, she has not provided a way forward for these men. Are they eternally damned? Is this their own manifest destiny, one which has been predetermined at the point of conception? Do they have no way out of the sweeping accusation which brands them as natural haters of women? What of male feminists, are they forever struggling against their innate urge to hate women? Mona Eltahawy has penned both men and women into a non-negotiable situation, charging men with hatred and women with helplessness; and as a woman of colour, of Middle Eastern origin, I will not allow my voice to be co-opted. Mona Eltahawy may be one of us, but she is not “us” nor does she define us. Egyptian human rights activist Hossam Bahgat tweeted: @hossambahgat: “Muslims hate their women” is no different from “Muslims are essentially violent”. what a great disservice to our fight In a post called “I don't really think they hate us!”, assistant professor of journalism Nahed Eltantawy referred to “the empowered Arab women of the Arab Spring”: When I look at these Arab heroines, who have made their people proud, I don't see hate. I see love, compassion and understanding between young men and women who are willing to work together to create better lives, more freedoms and more just governments for everyone. So, to Eltahawy, I say that your column does not represent me as I don't feel hated. I do have concerns, which might be similar or different to my sisters in Egypt. But I'm confident that whatever social, cultural, political and economic problems I personally face, these are challenges that can be fought instead of simply blaming them on misogyny. Ayesha Kazmi, who blogs as American Paki, was disappointed at the way Eltahawy's article “spectacularly splintered feminism”: To claim that the “real war on women is in the Middle East” stakes the legitimacy of Arab women in the war against women, that I view as a global phenomenon not unique to Arab women, while leaving millions of non-Arab women, also victims of systemic misogyny, to fend for themselves. Mona has dangerously isolated non-Arab women from a war that is global. If Mona wanted to specifically address the plight of Arab women, she should have done so without appropriating the entire war as uniquely her own. Take the greater Muslim world for example, could she honestly look an Afghani or Pakistani woman in the eyes and read the title of this piece to them without recoiling? US-based Middle East scholar Shadi Hamid commented: @shadihamid: Whatever you think abt @monaeltahawy's piece, says a lot that the very ppl she's trying to “liberate” seem to mostly disagree w her.