http___bg.gospeltranslations.org_wiki__D0_91_D0_BE_D0_B3__D1_82_D0_BE_D0_BB_D0_BA_D0_BE_D0_B2_D0_B0__D0_B2_D1_8A_D0_B7_D0_BB_D1_8E_D0_B1_D0_B8__D1_81_D0_B2_D0_B5_D1_82_D0_B0___D1_87_D0_B0_D1_81_D1_82_1_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 9.1 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 23.7 23.8 23.9 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 25.1 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 30.1 30.2 30.3 30.4 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 34.6 34.7 34.8 34.9 35.1 36.1 37.1 37.2 37.3 38.1 39.1 39.2 40.1 40.2 40.3 41.1 42.1 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 44.1 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 47.1 47.2 48.1 49.1 49.2 49.3 50.1 50.2 51.1 52.1 52.2 52.3 52.4 52.5 52.6 53.1 53.2 53.3
Бог толкова възлюби света, част 1 от Gospel Translations Bulgarian By John Piper About The Love of God Part of the series The Gospel of John Translation by Desiring God „Никодим в отговор Му рече: Как може да бъде това? Исус в отговор му каза: Ти си Израилев учител и не знаеш ли това? Истина, истина ти казвам, това, което знаем, говорим и свидетелстваме за това, което сме видели, но не приемате свидетелството ни. И никой не е възлязъл на небето, освен Този, Който е слязъл от небето, тоест, Човешкият Син, Който е на небето. И както Мойсей издигна змията в пустинята, така трябва да бъде издигнат Човешкият Син, та всеки, който вярва в Него, да не погине, но да има вечен живот. Защото Бог толкова възлюби света, че даде Своя Единороден Син, за да не погине нито един, който вярва в Него, но да има вечен живот. Понеже Бог не е пратил Сина в света да съди света, но за да бъде светът спасен чрез Него. Който вярва в Него не е осъден; който не вярва, е вече осъден, защото не е повярвал в името на Единородния Божий Син.“ Ако Бог желае, днес и следващата седмица ще се съсредоточим върху някои от най-известните стихове в Библията, както и върху следващите ги два стиха, които са в тяхна подкрепа и ги поясняват. „Защото Бог толкова възлюби света, че даде Своя Единороден Син, за да не погине нито един, който вярва в него, но да има вечен живот. Понеже Бог не е пратил Сина в света да съди света, но за да бъде светът спасен чрез Него. Който вярва в него не е осъден; който не вярва, е вече осъден, защото не е повярвал в името на Единородния Божий Син.“ Не е трудно да разберем защо 16 стих е един от най-известните, най-често запаметяваните и най-високо ценени в Библията. В него са събрани на едно място най-великите истини. Бог; любов; светът; Божият Син; вяра; смърт завинаги; вечен живот; всеки който – това сте вие или не сте вие. Ето, това са най-славните неща. Има ли нещо по-важно от тях? Какво може да има по-голямо практическо значение за вас в този момент? Съществува ли нещо по-неотложно и важно от това да знаете къде е вашето място в казаното от Бог в този стих? Мисля, че за да разберем написаното в Йоан 3:16, първо трябва да го разгледаме, спирайки се на всички важни думи (с изключение на възлюби) като ги обсъждаме: Бог, свят, даде, Син, вярва, гибел, живот. Ще се опитаме да разберем как те ни засягат и ще продължим напред. Ако Бог пожелае, следващата седмица ще се върнем към началото и ще посветим цялото послание на чудесната дума, която днес подминаваме – възлюби: „Защото Бог толкова възлюби...“ Напрежението в Йоан, глава 3 Ще попитаме: Как в този откъс се проявява Божията любов към нас? Как Неговата любов от стих 16 се свързва с делото на Божия Дух в стих 8? Тук като че ли съществува напрежение. Мнозина го усещат и се опитват да го отстранят като лишават от значение или стих 8, или стих 16. От една страна, в стих 8 се казва, че Божият Дух духа накъдето си иска и съживява когото сам избере. „Вятърът духа където ще и чуваш шума му; но не знаеш от къде иде и къде отива; така е с всеки, който се е родил от Духа.“ Бог е свободен да върши каквото иска. Не ние, а Той има последната, решаваща дума за това кого от духовно разбунтувалите се и мъртви хора ще възкреси за нов живот. Никой от нас не заслужава да бъде съживен и никой друг няма силата да извърши това. Ако някой е спасен, заслугата е на Бога. От друга страна обаче, в Йоан 3:16 се казва: „Защото Бог толкова възлюби света, че даде Своя Единороден Син, за да не погине нито един, който вярва в Него, но да има вечен живот.“ Това със сигурност означава, че Бог обича всички и предлага на всички вечен живот – този живот, който Духът дарява в стих 8. Това ще се опитаме да разберем следващата седмица. Ще споделя с вас, че за това много ми помогна една книга на Дон Карсън – Трудното учение за Божията любов. Не повече от 90 страници, книгата е разбираема и хубава. Надявам се много от вас да я прочетат. Седем внушителни истини в Йоан 3:16 Първо нека да изясним някои славни и възвишени неща в този стих. Седем всеобхватни, важни думи, представляващи седем големи истини – ето това трябва да разберем, за да можем да усетим въздействието от силата и изключителната ценност на този известен стих. Надявам се вие, вярващите от църква Витлеем да разберете колко основополагащ е този стих не само за начинаещите. Това е високо волтова шокова терапия – за личите борби на женените, на неженените и на непълнолетните. Нека сега обърнем внимание на седемте големи думи в стих 16. Бог „Защото Бог толкова възлюби...“ Няма причина да мислим, че Исус има предвид друг Бог, а не Този от Стария Завет. Той е Всемогъщият Създател и Крепител на вселената. Той е личност, не просто някаква сила и това означава, че Той мисли, желае и чувства. Бог обича и мрази. Тъй като е личност, Той има нравственост – отнася се с нас в зависимост от това дали постъпваме добре, зле, грешно или правилно. Именно защото е нравствен, Бог е напълно праведен. Всичко, което прави е правилно. Безкрайното Му достойнство определя кое е правилно. Да постъпваш правилно, това означава да мислиш, чувстваш и действаш в съответствие (в хармония) с безкрайното Му достойнство. Всички сме създадени от Този Господ. Наш висш дълг и основна причина за съществуването ни е да Му благодарим (Римляни 1:21). Всички сме се провалили и сме попаднали под праведното Му неодобрение. Това прави стих 16 от глава 3 на Евангелието на Йоан толкова нужен и скъпоценен. Той ни разкрива начина, по който Бог ни спасява от това състояние. Светът „Защото Бог толкова възлюби света...“ Най-общото значение на тази дума тук е цялото създадено и паднало човечество. „Вас светът не може да мрази, той мрази мен, защото непрекъснато му говоря, че делата му са зли.“ (Йоан 7:7) „...Духа на истината, когото светът не може да приеме, защото не го вижда и не го познава. Но вие го познавате, защото той живее с вас и ще бъде във вас.“ (Йоан 14:17) Ето начина, по който в случая Йоан използва думата свят. Голямото, неизброимо, загиващо множество на падналото човечество се нуждае от спасение. От него са и тези, за които става въпрос във втората част на стиха: „...за да не погине нито един, който вярва в Него.“ Светът е огромен океан от загиващи грешници, от където идва този „нито един, който...“ Даде „Защото Бог толкова възлюби света, че даде...“ Необходимо е да отбележим две неща относно този дар. Първо, това е дар от небето. Второ, Бог не просто изпрати Исус на земята, а Го изпрати да умре. В стих 17 думата „даде“ е заместена с „изпрати.“ „Понеже Бог не е пратил Сина в света, за да съди света, но за да бъде светът спасен чрез Него.“ Така че „даването“ от стих 16 е Божието „изпращане“ на Сина с мисия от небето. В Йоан 10:17,18 виждаме връхната точка на това пратеничество. Исус казва: „Затова ме люби Отец, защото Аз давам живота Си, за да го взема пак. Никой не Ми го отнема, но Аз от Себе Си го давам. Имам право да го дам, и имам право пак да го взема. Тази заповед получих от Отца Си.“ Последното изречение показва, че причината, поради която Бог е изпратил Сина е Той да даде живота Си. „...но Аз от Себе Си го давам....Тази заповед получих от Отца Си.“ В Йоан 3:16 е казано: „Защото Бог толкова възлюби света, че даде...“ и това означава, че дарът от Бога е изпращането на Сина Му на земята с цел да умре. Това е също толкова изумително, дори милион пъти повече, отколкото ако кажехте на сина си: „Има нещо, което бих искал да направиш за мен. Имам врагове, които заслужават да умрат. Искам обаче ти да отидеш и да умреш вместо тях, така че те да имат вечен живот.“ Независимо какво друго знаете за Бога, няма нищо по-важно нещо от това. Син „Защото Бог толкова възлюби света, че даде Своя Единороден Син...“ Мюсюлманите и другите хора се объркват от мисълта, че Бог може да има Син. Затова нека да кажа някои неща, които стават кристално ясни в Евангелието на Йоан, макар и да изглеждат тайнствени. Бог не е имал сексуални взаимоотношения с Мария, за да Му се роди Син. Нека да се върнем към първа глава, където Йоан поставя основата на нашето разбиране за Сина на Бога. Йоан 1:1: „В началото бе Словото; и Словото беше у Бога; и Словото бе Бог.“ На това място Словото е представено пред нас. Казани са три неща за него. Първо - „Словото бе Бог.“ Второ – то беше у Бога и все пак беше отделно от Него. „Словото беше у Бога.“ Трето – по тази причина то винаги е съществувало и никога не е възниквало отделно. „В началото бе словото.“ Сега да погледнем стих 14а: „И Словото стана плът, и живя между нас; и видяхме славата Му, слава като на Единородния от Отца...“ Този стих изяснява три неща. Първо: Словото на Бога, за което се говори в стих 1, е Сина на Бога. „И Словото стана плът...; и видяхме славата Му, слава като на единородния от Отца...“ Второ: Бог, у Когото беше Словото и от Когото беше отделено, е Бог Отец. То е „Единородния от Отца.“ „В началото бе Словото; и Словото беше у Бога.“ Това беше Бог Отец. Трето: Следователно, Исус е Божи Син не защото Отец имаше сексуални отношения с Мария, а защото Синът винаги беше съществувал, без да има начало „...като е сияние на Неговата слава и отпечатък на Неговото същество...“ (Евреи 1:3а). Той е изцяло Бог. Отец също е изцяло Бог. И заедно с Бог Святи Дух Те са един Бог, една Божествена същност. Една същност и три лица във вечно, съвършено и радостно взаимоотношение. Вярва „Защото Бог толкова възлюби света, че даде Своя Единороден Син, за да не погине нито един, който вярва...“ Ето четири неща, отнасящи се до тази вяра. Първо, написаното означава, че не всеки ще се възползва от това, което Исус е дошъл да извърши. Само този, „който вярва в Него“, няма да погине, а ще има вечен живот. Останалите ще загинат и няма да имат вечен живот. Второ, самата дума „вяра“ означава да приемеш нещо за истина; ако става въпрос за личност, ти трябва да вярваш на това, което тази личност казва за себе си и да й се подчиняваш. Трето, Йоан 1:11,12 ни показва, че другата дума, която Йоан има предвид, когато иска да обясни „вярва“ е „приема.“ „У Своите Си дойде, но Своите му не Го приеха. А на онези, които Го приеха, даде право да станат Божии чада, тоест на тези, които вярват в Неговото име.“ Затова, да приемаш Исус и да вярваш в Него е едно и също нещо. Четвърто, ако попитаме: „Като какъв да Го приемем?“, отговорът ще бъде: „Като Този, Който е.“ Например, в Йоан 6:35 Исус казва: „Аз съм хлябът на живота; който дойде при Мене, никак няма да огладнее, и който вярва в Мене, никак няма да ожаднее.“ Ето защо в този случай да вярваме означава да отидем при Него и да Го приемем като храна и питие, които ще задоволят душите ни. Това е една от причините да говоря, че трябва да Го приемем като нашето Съкровище (Матей 13:44). Затова и вярата е нещо, което ни преобразява изцяло. Погине „Защото Бог толкова възлюби света, че даде Своя Единороден Син, за да не погине...“ Какво по-ясно и по-важно от това да видим че да „погине“ е другата, противоположна възможност на „вечен живот“ - „...за да не погине...но да има вечен живот.“ Така че ако загинеш, няма да имаш вечен живот. Съвсем ясно е и това, което описва стих 18 – загиващият е вече осъден. „Който вярва в Него, не е осъден, а който не вярва, е вече осъден...“ Това означава, че присъдата на Божия гняв е върху нас грешниците и остава върху нас. Виждаме това в Йоан 3:36: „Който вярва в Сина, има вечен живот; а който не приема Сина, няма да види живот и Божият гняв остава върху него.“ Така че ние вече сме под осъждение поради греха и неверието си. Да погинеш, означава да останеш завинаги под Божия гняв. Не можете да си представите нищо по-ужасно от това Всемогъщият Бог да застане с праведния Си гняв срещу вас завинаги. Ето това означава да погинеш. Живот „Защото Бог толкова възлюби света, че даде Своя Еднороден Син, за да не погине нито един, който вярва в Него, но да има вечен живот.“ Това не означава просто да съществуваш вечно. Всички ще съществуваме вечно, но не всеки има вечен живот. Това е животът, който получаваме щом се новородим и нашият дух заживее отново. От Йоан 6:63 знаем, че „Духът е Този, Който дава живот.“ А от 1 Йоан 5:11 знаем, че „...този живот е в Божия Син.“ Това е живот за Бога – живот, който може да види и усети (вкуси) Бог като славен Бог и цялото Му творение по начин, който Той е определил да му се наслаждаваме. Това, което се случва с вярата ни е, че с помощта на нейните средства Святият Дух ни обединява с Исус, в Когото е животът. Именно защото това е животът на Божия Син, той трае вечно. „Исус й рече: Аз съм възкресението и животът; който вярва в Мене, ако и да умре, ще живее; и никой, който е жив и вярва в Мене, няма да умре довека...“ (Йоан 11:25,26). Исус дава живот и умира вместо нас В този смисъл, не забравяйте какво разбираме под думата даде: „Защото Бог толкова възлюби света, че даде...“ Това означава даде, за да умре. Ние не загиваме от Божия гняв, защото Исус умря вместо нас под гнева Му. Той беше „Божия Агнец“ - жертвоприношението, което замести нас, Който понесе греха и наказанието ни (Йоан 1:29,36). Ние имаме вечен живот, защото Исус умря вместо нас и защото животът е в Него. Той премахна Божия гняв, който беше огромна пречка и ни даде вечния живот, който ние нямахме. Това твоят живот ли е? И така, остава един въпрос: Живеете ли в прошката, живота и свободата на написаното в Йоан 3:16? Свободни ли сте от страха от смъртта? Чудото да бъдете обичани по този начин изгражда ли вашите взаимоотношения? Не ви питам дали сте съгласни с този стих, а дали живеете по този начин. Такъв ли е животът ви? Всичко, което правите, проникнато ли е от казаното в този стих? Бог да ви благослови с такава вяра. Вярвайте в обещаното от Йоан 3:16. Приемете съкровището Христос и живота.
1.1 2.1 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 9.1 9.2 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 13.3 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 20.1 21.1 21.2 22.1 22.2 22.3 22.4 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 43.2 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 48.2 49.1 49.2 49.3 49.4 49.5 49.6 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 59.1 59.2 59.3 59.4 59.5 60.1 60.2 60.3 61.1 61.2 61.3 61.4 61.5 61.6 62.1 62.2 63.1 64.1 64.2 64.3 64.4 64.5 65.1 66.1 66.2 67.1 68.1 68.2 68.3 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 76.2 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 81.2 82.1 82.2 83.1 83.2 84.1 84.2 84.3 85.1 85.2 86.1 87.1 87.2 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 93.2 94.1 94.2 95.1 96.1 97.1 97.2 97.3 97.4 98.1 98.2 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1
courtesy alivevineyard.org The words of Jesus the Messiah, King of Israel, the Mashiach of the world and in which modern day Jews look for and will behold in their judgment – those to everlasting salvation, and those to everlasting damnation. There was a man of the Pharisees named Nicodemus, a ruler in Israel. This man came to Jesus by night and said to Him, “Rabbi, we know that You are a teacher come from God; for no one can do these signs that You do unless God is with him.” Jesus answered and said to him, “Most assuredly, I say to you, unless one is born again, he cannot see the kingdom of God.” Nicodemus said to Him, “How can a man be born when he is old? Can he enter a second time into his mother’s womb and be born?” Jesus answered, “Most assuredly, I say to you, unless one is born of water and the Spirit, he cannot enter the kingdom of God. That which is born of the flesh is flesh, and that which is born of the Spirit is spirit. Do not marvel that I said to you, ‘You must be born again.’ The wind blows where it wishes, and you hear the sound of it, but cannot tell where it comes from and where it goes. So is everyone who is born of the Spirit.” Nicodemus answered and said to Him, “How can these things be?” Jesus answered and said to him, “Are you the teacher of Israel, and do not know these things? Most assuredly, I say to you, We speak what We know and testify what We have seen, and you do not receive Our witness.” “If I have told you earthly things and you do not believe, how will you believe if I tell you heavenly things? No one has ascended to heaven but He who came down from heaven, that is, the Son of Man who is in heaven.” “And as Moses lifted up the serpent in the wilderness, even so must the Son of Man be lifted up, that whoever believes in Him should not perish but have eternal life. For God so loved the world that He gave His only begotten Son, that whoever believes in Him should not perish but have everlasting life. For God did not send His Son into the world to condemn the world, but that the world through Him might be saved.” “He who believes in Him is not condemned; but he who does not believe is condemned already, because he has not believed in the name of the only begotten Son of God.” “And this is the condemnation, that the light has come into the world, and men loved darkness rather than light, because their deeds were evil. For everyone practicing evil hates the light and does not come to the light, lest his deeds should be exposed. But he who does the truth comes to the light, that his deeds may be clearly seen, that they have been done in God.” “He who has received His testimony has certified that God is true. For He whom God has sent speaks the words of God, for God does not give the Spirit by measure. The Father loves the Son, and has given all things into His hand. He who believes in the Son has everlasting life; and he who does not believe the Son shall not see life, but the wrath of God abides on him.” “Verily, verily, I say unto you, He that hears my word, and believes on Him that sent me, has everlasting life, and shall not come into condemnation, but is passed from death unto life. Verily, verily, I say unto you, the hour is coming, and now is, when the dead shall hear the voice of the Son of God: and they that hear shall live. For as the Father hath life in himself; so has He given to the Son to have life in himself; and has given Him authority to execute judgment also, because He is the Son of man. Marvel not at this: for the hour is coming, in the which all that are in the graves shall hear His voice, and shall come forth; they that have done good, unto the resurrection of life; and they that have done evil, unto the resurrection of damnation. I can of mine own self do nothing: as I hear, I judge: and my judgment is just; because I seek not mine own will, but the will of the Father which has sent me. If I bear witness of myself, my witness is not true.” “And the Father Himself, which has sent me, has borne witness of me. You have neither heard his voice at any time, nor seen his shape and ye have not His word abiding in you: for whom he has sent, Him you believe not. Search the scriptures; for in them you think you have eternal life and they are they which testify of me. And you will not come to me, that ye might have life. I receive not honour from men. But I know you, that you have not the love of God in you. I am come in my Father’s name, and you receive me not. If another shall come in his own name, him you will receive. How can you believe, which receive honour one of another, and seek not the honour that comes from God only? Do not think that I will accuse you to the Father: there is one that accuses you, even Moses, in whom you trust. For had you believed Moses, you would have believed me; for he wrote of me. But if you believe not his writings, how shall you believe my words?” And Jesus went fourth, and saw a great multitude, and was moved with compassion toward them, and he healed their sick. And when it was evening, His disciples came to Him, saying, “This is a desert place, and the time is now past; send the multitude away, that they may go into the villages, and buy themselves victuals.” But Jesus said unto them, “They need not depart; you give them something to eat.” And they said unto Him, “We have here but five loaves, and two fishes.” He said, “Bring them here to me.” And He commanded the multitude to sit down on the grass, and took the five loaves, and the two fishes, and looking up to heaven, He blessed, and brake, and gave the loaves to his disciples, and the disciples to the multitude. And they did all eat, and were filled and they took up of the fragments that remained twelve baskets full. And they that had eaten were about five thousand men, beside women and children. And straightaway Jesus constrained His disciples to get into a ship, and to go before Him unto the other side of the water, while He sent the multitudes away. And when He had sent the multitudes away, He went up into a mountain apart to pray and when the evening was come, He was there alone. But the ship was now in the midst of the sea, tossed with waves; for the wind was vexing. And in the fourth watch of the night Jesus went unto them, walking on the sea. And when the disciples saw him walking on the sea, they were troubled, saying, “It is a spirit!” and they cried out for fear. But Jesus spoke to them quickly, saying, “Be of good cheer; it is I; be not afraid.” And Peter answered Him and said, “Lord, if it be thou, bid me come to you on the water.” And He said, “Come.” And when Peter was come down out of the ship, he walked on the water, to go to Jesus. But when he saw the wind boisterous, he was afraid; and began to sink, he cried, saying, “Lord, save me!” And immediately Jesus stretched fourth His hand, and caught him, and said to him, “O you of little faith, why did you doubt? And when they were come into the ship, the wind ceased. Then they that were in the ship came and worshipped him, saying, “Of a truth you are the Son of God.” Then the scribes and Pharisees who were from Jerusalem came to Jesus, saying, “Why do Your disciples transgress the tradition of the elders? For they do not wash their hands when they eat bread.” He answered and said to them, “Why do you also transgress the commandment of God because of your tradition? For God commanded, saying, ‘Honor your father and your mother’; and, ‘He who curses father or mother, let him be put to death.’ But you say, ‘Whoever says to his father or mother, “Whatever profit you might have received from me is a gift to God”— then he need not honor his father or mother.’ Thus, you have made the commandment of God of no effect by your tradition. Hypocrites! Well did Isaiah prophesy about you, saying: ‘These people draw near to Me with their mouth, And honor Me with their lips, But their heart is far from Me. And in vain they worship Me, Teaching as doctrines the commandments of men.’ When He had called the multitude to Himself, He said to them, “Hear and understand: Not what goes into the mouth defiles a man; but what comes out of the mouth, this defiles a man.” Then His disciples came and said to Him, “Do You know that the Pharisees were offended when they heard this saying?” But He answered and said, “Every plant which My heavenly Father has not planted will be uprooted. Let them alone. They are blind leaders of the blind. And if the blind leads the blind, both will fall into a ditch.” Then Peter answered and said to Him, “Explain this parable to us.” So Jesus said, “Are you also still without understanding? Do you not yet understand that whatever enters the mouth goes into the stomach and then cast out? But those things which proceed out of the mouth come from the heart, and they defile a man. For out of the heart proceed evil thoughts, murders, adulteries, fornications, thefts, false witness, blasphemies. These are the things which defile a man, but to eat with unwashed hands does not defile a man.” Jesus departed from there, skirted the Sea of Galilee, and went up on the mountain and sat down there. Then great multitudes came to Him, having with them the lame, blind, mute, maimed, and many others; and they laid them down at Jesus’ feet, and He healed them. So the multitude marveled when they saw the mute speaking, the maimed made whole, the lame walking, and the blind seeing; and they glorified the God of Israel. Then the Pharisees and Sadducees came, and testing Him asked that He would show them a sign from heaven. He answered and said to them, “When it is evening you say, ‘It will be fair weather, for the sky is red’; and in the morning, ‘It will be foul weather today, for the sky is red and threatening.’ Hypocrites! You know how to discern the face of the sky, but you cannot discern the signs of the times. A wicked and adulterous generation seeks after a sign, and no sign shall be given to it except the sign of the prophet Jonah.” And He left them and departed. Now when His disciples had come to the other side, they had forgotten to take bread. Then Jesus said to them, “Take heed and beware of the leaven of the Pharisees and the Sadducees.” And they reasoned among themselves, saying, “It is because we have taken no bread.” But Jesus, being aware of it, said to them, “O you of little faith, why do you reason among yourselves because you have brought no bread? Do you not yet understand, or remember the five loaves of the five thousand and how many baskets you took up? Nor the seven loaves of the four thousand and how many large baskets you took up? How is it you do not understand that I did not speak to you concerning bread?—but to beware of the leaven of the Pharisees and Sadducees.” Then they understood that He did not tell them to beware of the leaven of bread, but of the doctrine of the Pharisees and Sadducees. When Jesus came into the region of Caesarea Philippi, He asked His disciples, saying, “Who do men say that I, the Son of Man, am?” So they said, “Some say John the Baptist, some Elijah, and others Jeremiah or one of the prophets.” He said to them, “But who do you say that I am?” Simon Peter answered and said, “You are HaMashiach (the Messiah), the Son of the living God.” Jesus answered and said to him, “Blessed are you, Simon Bar-Jonah, for flesh and blood has not revealed this to you, but My Father who is in heaven. And I also say to you that you are Peter, and on this rock I will build My church, and the gates of Hades shall not prevail against it. And I will give you the keys of the kingdom of heaven, and whatever you bind on earth will be bound in heaven, and whatever you loose on earth will be loosed in heaven.” Then He commanded His disciples that they should tell no one that He was Jesus the Messiah. And as Jesus passed by, he saw a man which was blind from his birth. And his disciples asked him, saying, Master, who did sin, this man, or his parents, that he was born blind? Jesus answered, Neither has this man sinned, nor his parents: but that the works of God should be made manifest in him. I must work the works of him that sent me, while it is day: the night comes, when no man can work. As long as I am in the world, I am the light of the world. When he had spoken, he spat on the ground, and made clay of the spittle, and he anointed the eyes of the blind man with the clay, And said unto him, Go, wash in the pool of Siloam, (which is by interpretation, Sent.) He went his way therefore, and washed, and came seeing. The neighbors therefore, and they which before had seen him that he was blind, said, “Is not this he that sat and begged?” Some said, “This is he,” others said, “He is like him,” but he said, “I am he.” Therefore said they unto him, “How were your eyes opened?” He answered and said, “A man that is called Jesus made clay, and anointed mine eyes, and said unto me, ‘Go to the pool of Siloam, and wash’ and I went and washed, and I received sight.” Then said they unto him, “Where is he?” He said, “I know not.” Then they brought him to the Pharisees. And it was the sabbath day when Jesus made the clay, and opened his eyes. Then again the Pharisees also asked him how he had received his sight. He said unto them, “He put clay upon mine eyes, and I washed, and do see.” Therefore said some of the Pharisees, “This man is not of God, because he does not keep the sabbath day.” Others said, “How can a man that is a sinner do such miracles?” And there was a division among them. They say unto the blind man again, “What do you say of him that has opened your eyes? He said, “He is a prophet.” But they did not believe concerning him, that he had been blind, and received his sight, until they called the parents of him that had received his sight. And they asked them, saying, “Is this your son, who you say was born blind? how then does he see now?” His parents answered them and said, “We know that this is our son, and that he was born blind, but by what means he now sees, we know not; or who has opened his eyes, we know not: he is of age; ask him: he shall speak for himself.” These words spake his parents, because they feared the authority for the sanhedrin had agreed already, that if any man did confess that he was Messiah, he should be put out of the synagogue. Therefore said his parents, “He is of age; ask him.” Then again called they the man that was blind, and said unto him, “Give God the praise: we know that this man is a sinner.” He answered and said, “Whether he be a sinner or no, I know not: one thing I know, that, whereas I was blind, now I see.” Then said they to him again, “What did he to you? How did he open your eyes? He answered them, “I have told you already, and ye did not hear: why would you hear it again? Will you also be his disciples?” Then they reviled him, and said, “You are his disciple; but we are Moses’ disciples.” “We know that God spoke unto Moses: as for this fellow, we know not from where he came from.” The man answered and said unto them, “What has happened to me is a marvelous thing, and you do not know where he comes from and yet he has opened mine eyes. Now we know that God hears not sinners: but if any man be a worshiper of God, and does His will, Him he hears. Since the world began it was not heard of that any man opened the eyes of a person born blind like myself. If this man were not of God, He could do nothing.” They answered and said to him, “You were altogether born in sins, and you dare teach us?” And they cast him out. Jesus heard that they had cast him out and when he had found him, He said unto him, “Do you believe on the Son of God?” He answered and said, “Who is he, Lord, that I might believe on him?” And Jesus said unto him, “You have both seen him, and it is He that talks with you.” And he said, “Lord, I believe and he worshiped him.” And Jesus said, “For judgment I am come into this world, that they which do not see, may see; and those that see, will be made blind.” And some of the Pharisees which were with Him heard these words, and said unto Him, “Are we blind also?” Jesus said unto them, “If you were blind, you would have no sin, but now you say, ‘We see,’ therefore your sin remains.