http___en.wikipedia.org_wiki_Johan_Huizinga_3.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1
Йохан Хьойзинха Йохан Хьойзинха (на нидерландски: Johan Huizinga [ˈjoːɦɑn ˈɦœyzɪŋɣaː]) е нидерландски филолог, историк и културолог. Биография[редактиране | редактиране на кода] Роден е в семейството на менонити. Майката, Якоба Тонкенс, умира твърде рано; бащата, Дирк Хьойзинха, отначало учи в духовна семинария, но се увлича от природните науки и става учител по физиология. В гимназията Йохан Хьойзинха показва склонност към езиците (впоследствие той борави с осем езика, сред които санскрит, арабски, гръцки), увлича се от хералдика и нумизматика. След гимназията, през 1891 г., Хьойзинха постъпва в Гронингенския университет, където изучава индоевропейски езици и през 1895 г. защитава научна степен. След това изучава сравнителна лингвистика в Лайпцигския университет и, след завръщането си през 1987 г. в Нидерландия, защитава дисертация върху ролята на шутовете (видушака) в индийската драма. Започва работа като учител по история, през 1903 г. е доцент в Амстердамския университет, където преподава история на древноиндийската литература. От 1904 до 1915 г. е професор по история в Гронингенския университет, след което се премества в Лайденския университет, където става ръководител на катедрата по история, а по късно и ректор. Хьойзинха развива и активна обществена дейност — през 1938 г. той е избран за вицепрезидент на Международния комитет по културно сътрудничество към Лигата на нациите. След германската окупация на Нидерландия през 1940 г. университетът в Лайден е закрит. През 1941 г. Йохан Хьойзинха произнася реч, в която остро критикува германското влияние върху холандската наука, заради което е арестуван и изпратен в концлагер. Благодарение на усилията на международната научна общественост, 70-годишният Хьойзинха е освободен от концлагера през 1942 г., но не му е позволено да се завърне в Лайден — изпратен е в градчето Де Стеег, близо до Арнем, където умира на 1 февруари 1945 г.[1][2] Научна дейност[редактиране | редактиране на кода] Хьойзинха добива известност с книгата си Залезът на средновековието от 1919. В нея той акцентира особено върху културните елементи и настроения, като реално оспорва стандартнатата интерпретация на тази епоха; късното средневековие хронологично се застъпва с това което се нарича 'ренесанс' (възраждане), но в него Хьойзинха изтъква песимизъма и чувството за упадък. Въпреки спорната теза, книгата е широко призната за постижение. Славата му по-нататък следва от развиваната културологична теза за ролята на игрите в цивилизацията. Идеята, която той разработва през трийсетте години на 20в., един неособено игрив период от европейската история, бива представена в пълен вид през 1938 г. в книгата световно известна като Хомо Луденс - играещият човек. Хьойзинха е автор още на изследване върху Еразъм Ротердамски (1924) и трудове върху холандската и американската история. В 1972 г., при стогодишната от неговото раждане, Лайденския университет учредява изнасянето на "Хьойзинхова лекция", което е било поверявано на видни личности като Ноъм Чомски, Робърт Дарнтън, Карлос Фуентес и др.[3] Бележки[редактиране | редактиране на кода] - ↑ Johan Huizinga (1872-1945) - ↑ Хёйзинга Йохан (Johan Huizinga) - ↑ Пълният списък е на официалния сайт [1] Библиография[редактиране | редактиране на кода] - Mensch en menigte in America (1918) - Herfsttij der Middeleeuwen (1919)/ Залезът на средновековието, София:Панорама 2002 - Erasmus of Rotterdam (1924) - Cultuurhistorische verkenningen (1929) - Homo ludens, proeve eener bepaling van het spel-element der cultuur (1938) / Homo Ludens, София:Наука и Изкуство, 1982 Външни препратки[редактиране | редактиране на кода] - {en, nl} Произведения на Johan Huizinga в проекта Гутенберг - {en} Gombrich E., On Huizinga's Homo ludens
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 25.2 25.3 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1
Johan Huizinga Johan Huizinga (Dutch pronunciation: [ˈjoːɦɑn ˈɦœyzɪŋɣaː]) (Groningen, December 7, 1872 – De Steeg, February 1, 1945), was a Dutch historian and one of the founders of modern cultural history. [edit] Life Born in Groningen as the son of Dirk Huizinga, a professor of physiology, and Jacoba Tonkens, who died two years after his birth,[1] he started out as a student of Indo-Germanic languages, earning his degree in 1895. He then studied comparative linguistics, gaining a good command of Sanskrit. He wrote his doctoral thesis on the role of the jester in Indian drama in 1897. It was not until 1902 that his interest turned towards medieval and Renaissance history. He continued teaching as an Orientalist until he became a Professor of General and Dutch History at Groningen University in 1905. In 1915, he was made Professor of General History at Leiden University, a post he held until 1942. That year, he spoke critically of his country's German occupiers, comments that were consistent with his writings about Fascism in the 1930s. From then until his death in 1945, he was held in detention by the Nazis. He died in De Steeg in Gelderland, near Arnhem, just a few weeks before Nazi rule ended, and he lies buried in the graveyard of the Reformed Church at 6 Haarlemmerstraatweg in Oegstgeest.[2] [edit] Works Huizinga had an aesthetic approach to history, where art and spectacle played an important part. His most famous work is The Autumn of the Middle Ages (a.k.a. The Waning of the Middle Ages) (1919). He here reinterpreted the later Middle Ages as a period of pessimism and decadence rather than rebirth. Worthy of mentioning are also Erasmus (1924) and Homo Ludens (1938). In the latter book he discussed the possibility that play is the primary formative element in human culture. Huizinga also published books on American history and Dutch history in the 17th century. Alarmed by the rise of National Socialism in Germany, Huizinga wrote several works of cultural criticism. Many similarities can be noted between his analysis and that of contemporary critics such as Ortega y Gasset and Oswald Spengler. Huizinga argued that the spirit of technical and mechanical organisation had replaced spontaneous and organic order in cultural as well as political life. The Huizinga Lecture (Dutch: Huizingalezing) is a prestigious annual lecture in the Netherlands about a subject in the domains of cultural history or philosophy in honour of Johan Huizinga.[3] [edit] Family Huizinga's son Leonhard Huizinga became a well-known writer in the Netherlands, especially renowned for his series of tongue-in-cheek fiction novels on the Dutch aristocratic twins Adrian and Oliver ("Adriaan en Olivier"). [edit] Bibliography - Mensch en menigte in America (1918) - Herfsttij der Middeleeuwen (1919), translated as The Waning of the Middle Ages (1924) and as The Autumn of the Middle Ages (1996) - Erasmus of Rotterdam (1924) - Amerika Levend en Denkend (1926), translated by H.H. Rowen as America: A Dutch Historian's Vision, from Afar and Near (1972) - Leven en werk van Jan Veth (1927) - Cultuurhistorische verkenningen (1929) - In de schaduwen van morgen (1935), translated by his son Jacob Herman Huizinga In the Shadow of Tomorrow - De wetenschap der geschiedenis (1937) - Homo Ludens: A Study of the Play Element in Culture, Beacon Press (1955) [edit] References - ^ Johan Huizinga, books and writers - ^ Van Ditzhuijzen, Jeannette (September 9, 2005). Bijna vergeten waren ze, de rustplaatsen van roemruchte voorvaderen. Trouw (Dutch newspaper), p. 9 of supplement. - ^ Huizinga-lezing, Universiteit Leiden, http://www.hum.leiden.edu/history/huizinga-lezing/over-huizinga-lezing/over-1.html [edit] External links - Johan Huizinga The Waning of the Middle Ages - Works by Johan Huizinga at Project Gutenberg - Johan Huizinga at The Dictionary of Art Historians. - Homo Ludens published by Beacon Press