http___schools-wikipedia.org_wp_c_Camel.htm.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 24.1 24.2 24.3 24.4 25.1 25.2 25.3 25.4 26.1 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 30.2 30.3 30.4 31.1 32.1 33.1 33.2 33.3 33.4 34.1 34.2 35.1 36.1 36.2 36.3 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 37.7 37.8 37.9 37.10 37.11 37.12 38.1 39.1 39.2 40.1 40.2 40.3 40.4 41.1 42.1 42.2 42.3 43.1 44.1 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 47.1 47.2 47.3 47.4 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 48.6 49.1 50.1 50.2 50.3 50.4 51.1 51.2 52.1 53.1 53.2 53.3 53.4 53.5 53.6 54.1 54.2 54.3 54.4 54.5 54.6 54.7 55.1 56.1 56.2 56.3 56.4 56.5 57.1 58.1 58.2 58.3 58.4 58.5 58.6 58.7 59.1 59.2 59.3 59.4 59.5 60.1 61.1 62.1 62.2 62.3 62.4 63.1 64.1 64.2 64.3 65.1 65.2 65.3 66.1 67.1 68.1 68.2 68.3 68.4 68.5 69.1 70.1 71.1 71.2 71.3 72.1 73.1 73.2 73.3 73.4 74.1 75.1 75.2 75.3 76.1 77.1 78.1 78.2 79.1 79.2 80.1 80.2 80.3 81.1 81.2 82.1 82.2 83.1 83.2 84.1 84.2 84.3 85.1 85.2 86.1 86.2 87.1 87.2 90.1 91.1 91.2 91.3 91.4 92.1 92.2 92.3 93.1 93.2 94.1 94.2
Камили Камилите (Camelus) са род бозайници от разред Чифтокопитни, които притежават характерни мастни отлагания на гърба, известни като гърбици. Познати са два съвременни вида камили - едногърба и двугърба камила, както и три изкопаеми вида. Обитават сухите пустинни местности на Северна Африка, както и Западна, Централна и Източна Азия. Двата съвременни вида са опитомени и се използват за добив на мляко и вълна, както и за работни животни. Името камила, произлиза от думата джамала (на арабски: جمل) свързана с концепцията за красота, въпреки че корените могат да се проследят и в по-древни езици. Терминът 'камили' се използва и в по-широко значение за описването на сродните представители на семейство Камилови, обитаващи Южна Америка - лама, гуанако, алпака и викуня. Средната продължителност на живот на камилите е между 40 и 50 години. Зрелите екземпляри достигат на височина до 1,85 m при плешката и до 2,15 m при гърбицата. Самата гърбица е около 30 cm. Камилите могат да бягат със скорост до 65 km/h за кратки разстояния, но могат да поддържат скорост от около 40 km/h за дълго време. Фосилните останки показват, че предшественикът на съвременните камили е живял в Северна Америка през палеогена и едва по-късно се разпростира в по-голяма част от Азия. За първи път камилите са опитомени около 2000 година пр.н.е. Съдържание - 1 Произход на името - 2 Разпространение - 3 Биологични особености - 4 Генетични характеристики - 5 Еволюция - 6 Използване на камилите от човека - 7 Камилите в символиката - 8 Източници - 9 Вижте също - 10 Външни препратки Произход на името[редактиране | edit source] Името „камила“ навлиза и се преобразува в латинския и гръцкия език, от древната дума gāmāl с корени в иврит или финикийски език, вероятно носеща значението на „нося“ или „превозвам“ (сходна и със дума на арабски: جَمَل, джамала) [3]. Понякога името 'камили' се използва и за шестте представителя на семейство Камилови, две от които са същински камили (едногърба и двугърба), а останалите четири са камилоподобните южноамерикански представители лама, гуанако, викуня и алпака. Разпространение[редактиране | edit source] Камилите живеят в пустинните райони. Най-многобройни са в Североизточна Африка, по-малко са в Азия. В света има около 15,4 милиона камили, от които едногърбите наброяват 14 милиона, а двугърбите 1,4 милиона. Едногърбите камили могат да бъдат открити предимно в Сомалия, Сахел, Магреб, Близкия Изток и Индийския субконтинент. Около четвърт от общия брой камили в света се намира в Сомалия и сомалийския регион на Етиопия, където са важна част от номадския начин на живот на местното население — използват се за транспорт и храна. Едногърбите камили са предимно домашни животни. Популацията на двугърбите камили е намаляла до около 1,4 милиона животни, като по-голяма част от тях са одомашнени. Срещат се и двугърби камили в диво състояние, чийто брой е около 1000, главно в студените Азиатски пустини на Китай и Монголия [4]. В Централна Австралия съществува популация от подивели едногърби камили [5], за която се счита, че произлиза от малък брой подивели животни, пренесени на континента и използвани за транспорт през 19 и 20 век. Тази популация достига до около 1 000 000 индивида и нараства с темп от около 18% за година. Властите в Австралия са взели решение за редуциране на популацията, тъй като тя консумира изключително ценни ресурси, използвани за отглеждане на овце. Това е така наречената австралийска дива камила. Малка популация от едногърби и двугърби камили наброяваща около 100 индивида е била интродуцирана в югозападните американски щати през 1850-те и е била поддържана до края на 20 век[6][7]. Това са животни докарани от Турция за нуждите на американската армия в рамките на т.нар. американски камилски корпус. Първоначално са използвани в рамките на експеримент по формирането на бойна единица, основана на камили, а по-късно са използвани за товарни животни в мините наоколо. Част от американските камили са освободени след края на военния експеримент, но не успяват да формират естествена популация. Двадесет и три двугърби камили са пренесени в канадската провинция Британска Колумбия по времето на златната треска около и след 1862 година. Биологични особености[редактиране | edit source] Камилите са изключително издръжливи на лишения. Счита се, че камилите могат да издържат без вода около една седмица, а без храна - 10 дни. Гърбиците на камилите не са от складирана вода, както неправилно се вярва, а от мастна тъкан. Концентрирането на мастни запаси в част от тялото, например в гърбицата, минимализира отлагането на мазнини в други части на тялото, а това от своя страна има значение за усиления топлообмен — приспособление за живот в топъл климат [8]. Мазнините, натрупани в гърбицата, са много ценен ресурс при недостиг на храна и вода — при метаболизирането на 1 грам мазнини се отделя около 1 грам вода, при което се генерира изключително голямо количество енергия [9]. Способността на камилите да издържат на безводие за дълго време е също резултат от много физиологични приспособления. Техните еритроцити са с овална форма за разлика от тези при другите бозайници, които са кръгли и дисковидни. Това е с цел да се улесни придвижването им в дехидратирано състояние. Еритроцитите им са значително по-стабилни в сравнение с тези от други животни [10] и са способни да издържат на големи вариации в осмотичното налягане, което е свързано с обезводняването и последващо поемане на вода — от 100 до 150 l на едно пиене [11]. Камилите са способни да издържат промени в телесната температура и съдържанието на вода, които биха умъртвили повечето други животни. Тяхната телесна температура варира от 34°C през нощта до 41°C през деня, като едва над тази температура започват да отделят пот. Горната граница на телесната температура не се достига при сравнително меки климатични условия, поради което камилите може да не се потят през целия ден. Изпарението на пот става от повърхността на кожата, а не от козината, поради което тялото се охлажда много ефективно за сметка на минимални загуби от вода. Особеностите в строежа на ноздрите помагат за задържането на вода при издишването [12]. Счита се, че камилите могат да поемат достатъчно количество вода при поглъщането на храната си при сравнително благоприятни условия, което от своя страна ги прави независими от питеен източник [13] . Козината на камилите отразява слънчева светлина, което ги изолира от лъчението на пясъка. Обезкосмена камила се поти с около 50% повече, за да предотврати прегряването на тялото. Друго приспособление са дългите крайници, които я отдалечават от топлата земя. Камилите са в състояние да плуват [14]. Бъбреците и храносмилателния тракт на камилите са изключително ефективни при задържането на вода. Урината е под формата на гъст сироп, а изпражненията да сухи, способни да горят [15]. Генетични характеристики[редактиране | edit source] Кариотипът на камилите е обект на различни научни публикации [16][17][18][19][20][21], но няма ясна стандартизация по отношение на хромозомната номенклатура. Според относително нови експерименти, направени след сортиране на камилските хромозоми е направено заключението, че камилите имат общо 74 хромозоми (2n=74) разпределени в 37 двойки — една двойка полови хромозоми и 36 двойки автозоми. Автозомите са с различна структура — една двойка хромозоми са метацентрични, три двойки са субметацентрични, а останалите 32 двойки са акроцентрични [22]. Съгласно предположения, основани на молекулярно генетични изследвания, камилите от стария и новия свят са се отделили еволюционно преди около 11 млн. години [23]. Въпреки това, разделянето в отделни видове не е завършило, тъй като южноамериканските камили са способни да се кръстосват с афроазиатските си родственици (например "кама") [24]. Камата е изкуствен хибрид между едногърба камила и лама, създаден единствено от научен интерес. Едногърбите камили са около шест пъти по-големи на размери в сравнение с ламите, затова при получаването на хибрида е осъществено изкуствено осеменяване на женска лама с мъжка едногърба камила. Опитите за използване на мъжка лама и женска едногърба камила са неуспешни. Мъжки екземпляр от кама притежава къси уши и дълга опашка, подобно на камилите, но няма гърбица, а копитата са сходни с тези на ламата. На четиригодишна възраст мъжките ками стават полово зрели и започват да бъдат привличани от женски лами или женски гуанако. Получена е и женска кама, отново след изкуствено осеменяване. Съществува и хибрид между едногърба камила и гуанако, които е важен обект на генетични изследвания. Кръстоски между едногърби и двугърби камили са също възможни, като поколението е с по-големи размери от тези на двамата родители и се характеризира с една гърбица. Женските на тези хибриди могат да се чифтосват с мъжки двугърби камили до плодовито поколение. Хибриди между едногърба и двугърба камили могат да се открият в Казахстан[25][26]. Еволюция[редактиране | edit source] Наличните доказателства от фосилни останки сочат за родина на камилите Северна Америка, като първите представители най-вероятно се появят през палеогена. Едва по-късно камилите мигрират и навлизат в Азия. Едни от първите известни предшественици на съвременните камили са представителите на род Protylopus, живели на територията на Северна Америка преди около 40 до 50 млн. години (по време на еоцена). Това са малки животни с размерите на заек, но наподобяващи антилопа. Преди около 35 млн. години се появяват представителите на род Poebrotherium, които са обитавали американските савани. Техните размери са значително по-големи, а на външен вид приличат на съвременните лами и камили. Около 10 млн. години по-късно, промяната на климата и околната среда в Северна Америка е предизвикала и появата на по-близки предшественици, сред които дълговратите представители на род Aepycamelus и бързоподвижните видове от род Stenomylus. Преди около 3 млн. години се появява и род Procamelus, сочен за директен предшественик на съвременните камили. В рамките на последните 1 млн. години, предшествениците на камилите се разселват в Южна Америка, където окончателно се формират новите биологични видове — лама, алпака и викуня, както и в Азия, където по-късно се формират видовете едногърба и двугърба камила. Южноамериканските и азиатските камили са все още еволюционно близки, поради което е възможно създаването на изкуствени кръстоски. Последният представител на северноамериканските камили е Camelops hesternus изчезнал с появата на конете, пещерните мечки, мамутите, мастодонтите, американските пещерните лъвове и първите миграции на хора от Азия [27]. Използване на камилите от човека[редактиране | edit source] Камилите са одомашнени от древните хора, населявали Сомалия около 2000 г. пр.н.е. Голяма част от световната популация камили е опитомена и се използва от хората, а екземплярите срещащи се в естествена среда са вторично подивели. За последно камили в естествена среда и недокоснати от хората са живели преди 12 000 - 10 000 години. Оттогава, човека активно опитомява и използва почти цялата световна популация от камили. Товарно животно[редактиране | edit source] Приспособленията, облекчаващи суровия живот в пустинята, позволяват използването на камилите в качеството им на товарни животни. Понякога камилата бива наричана метафорично “кораб на пустинята”. Кервани от камили векове наред пренасят товари и хора през пустините. Керванът представлява навързани една след друга камили, които следват водача. Камилите се използват от човека от древни времена. Способността им да пренасят тежки товари е забележителна. Камилата може да носи близо половината от собственото си тегло във вид на товар, а понякога дори и толкова, колкото тежи самата тя – над 500 килограма. С такъв товар животното може да крачи без престой в продължение на 80 часа. Народите, населяващи пустинята, наричат камилата “джамач”, което означава “красива”. Камилата е била мерило за богатство. Употреба в армията[редактиране | edit source] Първите седла за камили се появяват около 1200 г. пр.н.е. и това позволява използването на двугърбите камили в качеството на ездитни животни. Първите арабски седла са били разположени много назад на гърба на камилата, а контрола върху движението на животното е осъществяван с помощта на дълга пръчка. Между 5 и 1 в. пр.н.е. двугърбите камили започват да се използват за нуждите на армията. С това се появяват и нов тип седла, които се разполагат директно върху гърбиците и представляват неподвижна, но извита основа, разпределяща тежестта на ездача равномерно върху гърба на животното. Кавалерийски отряди, базирани на камили се използват от различни държави във войните, водени на територията на Африка, Близкия изток и дори около границите на Индия. Армиите са използвали камили и като товарни животни, вместо коне или мулета. Източник на месо[редактиране | edit source] Камилите са важен източник на месо за хората, обитаващи пустинята. От тялото на една камила може да се добие голямо количество храна — например мъжка едногърбата камила тежи около 400 kg, а двугърбата може да достигне до 650 kg. Женските са по-леки, достигащи на тегло между 250 и 370 kg. Гърдите, ребрата филето и половите членове се предпочитани части за храна, но гърбицата е считана за деликатес и е сред най-ценените [30]. Месото на камилите се описва като подобно на телешкото, като при възрастните камили е жилаво и по-малко ароматно. Месото се подлага на продължителна топлинна обработка преди да е готово за консумация. Месото на камилите е използвано за храна от столетия. Има писмени източници от Древна Гърция, които посочват използването на камили за приготвяне на ястия в Персия, като това са обикновено печени цели камили за различни събирания и мероприятия. Римският император Елагабал е обичал камилско месо. Камилското месо се използва за храна в определени култури и региони, като например в Сомалия, Саудитска Арабия, Египет, Либия, Судан, Казахстан и редица други страни, където алтернативите за набавянето на животински протеини са ограничени. В някои други места освен месото за храна се използва и кръвта на камилите. Така например в Кения камилската кръв е важен източник на желязо, витамин D, соли и минерали. В редки случаи ястия от камилско месо се сервират и на територията на Австралия. Източник на вълна[редактиране | edit source] Една камила дава от 2 до 4 килограма вълна, която е значително по-здрава от овчата. От нея изработват ръкавици, пуловери, одеяла, но никога не тъкат килими. Обичаят строго забранява да се стъпва върху камилска вълна, тъй като тя се смята за нещо "чисто". Използва се също и здравата ѝ кожа, която е отличен топлоизолатор (въпреки че и козината ѝ има това свойство). Кожата и вълната на камилата намират много приложения в бита на народите, обитаващи пустинята. Добив на мляко[редактиране | edit source] Камилското мляко е основна хранителна суровина за номадските народи, населяващи пустините. Млякото е богато на витамини, минерали, белтъци и имуноглобулини, но съдържа много по-малко мазнини и холестерол от кравето мляко. Млякото на камилата е сладникаво и ароматно. Обикновено камилското мляко се консумира прясно или след заквасване под формата на разредено кисело мляко. Ниското съдържание на твърди вещества и мазнини не позволява получаването на гъста консистенция сред заквасване. Именно заради малкото количество мазнини добивът на масло или сметана от камилско мляко е неефективен. Въпреки това от камилско мляко се извлича масло и много мека извара. До края на 20 век, камилското мляко не е използвано за получаване на сирене, тъй като подсирващите ензими използвани за промишленото производство на сирене не са в състояние да хидролизират белтъците на камилското мляко и да коагулират получения разтвор. В началото на 21. век се появяват технологии, позволяващи обработката на камилско мляко за получаване на сирене [31]. Камилското сирене е с ниски нива на холестерол и е сравнително лесно за усвоване от лактозонетолерантни хора. Предлагането на сирене от камилско мляко е основно на местните пазари в региони, където се отглеждат камили. Поради рестрикциите за търговия с млечни продукти, произхождащи от тези места, покупката на камилско сирене извън тези региони е изключително трудна. Камилите се доят 4 пъти на ден, като през това време малкото камилче трябва да е до майка си — в противен случай тя няма да допусне да я издоят. Камилите в символиката[редактиране | edit source] Изображенията на камили присъстват на няколко герба и знамена, но самата камила не е хералдически символ. Камилата присъства на герба на исетската провинция, съществувала в рамките на руската империя между 1737 и 1781 година. Камили са изобразени на герба и флага на Челябинск (едногърба камила) и на Челябинска област (двугърба камила). Едногърба камила е изобразена и на герба на Еритрея. Източници[редактиране | edit source] - ↑ Scarre, Chris. Smithsonian Timelines of the Ancient World. London, D. - ↑ Bulliet, Richard. The Camel and the Wheel. Columbia University Press, 1990-05-20, [1975]. - ↑ Oxford English Dictionary, 2nd edition, entry camel (noun) - ↑ Wild Bactrian Camel, Animal Info - ↑ Edwards GP, Zeng B, Saalfeld WK, Vaarzon-Morel P and McGregor M (Eds). 2008. Managing the impacts of feral camels in Australia: a new way of doing business. DKCRC Report 47. Desert Knowledge Cooperative Research Centre, Alice Springs. Available at http://www.desertknowledgecrc.com.au/publications/contractresearch.html Retrieved November 25, 2009. - ↑ texascamelcorps, Historic Reenactments - ↑ The Great Southwestern Desert Camel Experiment by Joe Zentner - ↑ Rice, Jocelyn. 20 Things You Didn't Know About... Fat | Obesity. // DISCOVER Magazine, 2009-01-05. - ↑ What secrets lie within the camel's hump?, Посетен на 07-01-2008. - ↑ Eitan A, Aloni B, Livne A. Unique properties of the camel erythrocyte membrane, II. Organization of membrane proteins. // Biochim Biophys. - ↑ Dromedary - ↑ Lewis, Paul. A Pilgrimage To A Mystic's Hermitage In Algeria — The. // New York Times, 1981-07-12. - ↑ FAO Camels - ↑ The Straight Dope - ↑ BBC Science & Nature — Wildfacts. Архив на оригинала от 2012-07-19. - ↑ Uniformity of karyotypes in the Camelidae. // Cytogenetic and Genome Research 7. 1968. - ↑ Mammalian cytogenetics. The chromosomes of two male Camelidae: Camelus bactrianus and Lama vicugna.. // Acta zoologica et pathologica Antverpiensia 52. 1971. с. 89–92. - ↑ Karyological conservatism in South American camelids. // Experientia 42. 1986. - ↑ Chromosome banding pattern homologies and NORs for the Bactrian camel, guanaco, and llama. // Journal of Heredity 76 (2). 1985. с. 115–8. - ↑ Atlas of Mammalian Chromosomes. New York, Wiley-Liss, 2006. - ↑ Cytogenetic characterization of alpaca (Lama pacos, fam. Camelidae) prometaphase chromosomes. // Cytogenetic and Genome Research 115 (2). 2006. - ↑ Cross-species chromosome painting among camel, cattle, pig and human: further insights into the putative Cetartiodactyla ancestral karyotype. // Chromosome Research 15 (4). 2007. - ↑ Molecular Evolution of the Family Camelidae: A Mitochondrial DNA Study. // Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences 256. 1994. - ↑ Hybridizing Old and New World camelids: Camelus dromedarius x Lama guanicoe. // Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences 266. 1999. - ↑ 10 Amazing Facts about Camels - ↑ Scarre, Chris. Smithsonian Timelines of the Ancient World. London, D. Both the dromedary (the seven-humped camel of Arabia) and the Bactrian camel (the two-humped camel of Central Asia) had been domesticated since before 2000 BC. - ↑ Bulliet, Richard. The Camel and the Wheel. Columbia University Press, 1990-05-20, [1975]. - ↑ 'Traditional Moroccan Cooking, Recipes from Fez', by Madame Guinaudeau. (Serif, London, 2003). - ↑ Fresh from your local drome'dairy'? Food and Agriculture Organization, 6 юли 2001.
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 23.1 23.2 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 26.1 26.2 26.3 27.1 27.2 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 30.1 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 32.6 33.1 34.1 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 35.6 35.7 36.1 36.2 36.3 36.4 37.1 38.1 38.2 38.3 38.4 38.5 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 39.6 40.1 41.1 41.2 41.3 41.4 42.1 43.1
Camel Did you know... This Schools selection was originally chosen by SOS Children for schools in the developing world without internet access. It is available as a intranet download. SOS Children is the world's largest charity giving orphaned and abandoned children the chance of family life. Camels are even-toed ungulates within the genus Camelus. The dromedary, one-humped or Arabian camel has a single hump, and the Bactrian camel has two humps. They are native to the dry desert areas of western Asia, and central and east Asia, respectively. The average life expectancy of a camel is forty to fifty years. The term camel is also used more broadly to describe any of the six camellike creatures in the family Camelidae: the two true camels, and the four South American camelids, the llama, alpaca, guanaco, and vicuña. A fully-grown adult camel stands 1.85 m (6 ft 1 in) at the shoulder and 2.15 m (7 ft 1 in) at the hump. The hump rises about thirty inches (75 cm) out of its body. Camels can run up to 65 km/h (40 mph) in short bursts and sustain speeds of up to 40 km/h (25 mph). Fossil evidence indicates that the ancestors of modern camels evolved in North America during the Palaeogene period, and later spread to Asia. Humans first domesticated camels before 2000 BC . The dromedary and the Bactrian camel are both still used for milk, meat, and as beasts of burden—the dromedary in western Asia, and the Bactrian camel further to the north and east in central Asia. Distribution and numbers The almost 14 million dromedaries alive today are domesticated animals (mostly living in Somalia, Sudan, Mauritania and nearby countries). The Bactrian camel is now reduced to an estimated 1.4 million animals, mostly domesticated. It is thought that there are about 1000 wild Bactrian camels in the Gobi Desert in China and Mongolia. There is a substantial feral population of dromedaries estimated at up to 700,000 in central parts of Australia, descended from individuals introduced as transport animals in the 19th century and early 20th century. This population is growing at approximately 11% per year. The government of South Australia has decided to cull the animals using aerial marksmen, because the camels use too much of the limited resources needed by sheep farmers. For more information, see Australian feral camel. A small population of introduced camels, dromedaries and Bactrians, survived in the Southwest United States until the 1900s. These animals, imported from Turkey, were part of the US Camel Corps experiment and used as draft animals in mines and escaped or were released after the project was terminated. A descendant of one of these was seen by a backpacker in Los Padres National Forest in 1972. Twenty-three Bactrian camels were brought to Canada during the Cariboo Gold Rush. Genetics The karyotypes of different camelid species have been studied by many groups , but no agreement on chromosome nomenclature of camelids has been reached. The most recent study used flow-sorted camel chromosomes building undoubtedly the camel's karyotype (2n=74) that consists of one metacentric, three submetacentric and 32 acrocentric autosomes. The Y is a small metacentric chromosome, while the X is a large metacentric chromosome. According to molecular data, the New World and Old World camelids diverged 11 million years ago. In spite of this, these species turned out to be conserved sufficiently to hybridize and produce live offspring ( cama). The dromedary-guanaco interspecific hybrid provided the ideal platform to compare the karyotypes of Old World and New World camels. The cama is a camel/ llama hybrid bred by scientists who wanted to see how closely related the parent species were. The dromedary is six times the weight of a llama, hence artificial insemination was required to impregnate the llama female (llama male to dromedary female attempts have proven unsuccessful). Though born even smaller than a llama cria, the cama had the short ears and long tail of a camel, no hump and llama-like cloven hooves rather than the dromedary-like pads. At four years old, the cama became sexually mature and attracted to llama and guanaco females. A second cama (female) has since been produced using artificial insemination. Because camels and llamas both have 74 chromosomes, scientists hope that the cama will be fertile. If so, there is potential for increasing size, meat/wool yield and pack/draft ability in South American camels. The cama apparently inherited the poor temperament of both parents as well as demonstrating the relatedness of the New World and Old World camelids. Dromedary-Bactrian hybrids are called bukhts, are larger than either parent, have a single hump and are good draft camels. The females can be mated back to a Bactrian to produce ¾-bred riding camels. These hybrids are found in Kazakhstan. Eco-behavioural adaptations Camels do not store water in their humps as is commonly believed; the humps are actually a reservoir of fatty tissue. When this tissue is metabolized, it acts as a source of energy, and would yield more than 1 g of water for each 1 g of fat converted through reaction with oxygen from air. This process of fat metabolization generates a net loss of water through respiration for the oxygen required to convert the fat. Their ability to withstand long periods without water is due to a series of physiological adaptations. Their red blood cells have an oval shape, unlike those of other mammals, which are circular. This is to facilitate their flow in a dehydrated state. These cells are also more stable in order to withstand high osmotic variation without rupturing when drinking large amounts of water (100 litres (22 imp gal; 26 US gal) to 150 litres (33 imp gal; 40 US gal) in one drink). Camels are able to withstand changes in body temperature and water content that would kill most other animals. Their temperature ranges from 34 °C (93 °F) at night up to 41 °C (106 °F) during the day, and only above this threshold will they begin to sweat. The upper body temperature range is often not reached during the day in milder climatic conditions, and therefore, the camel may not sweat at all during the day. Evaporation of their sweat takes place at the skin level, not at the surface of their coat, thereby being very efficient at cooling the body compared to the amount of water lost through sweating. This ability to fluctuate body temperature and the efficiency of their sweating allows them to preserve about five litres of water a day. A feature of their nostrils is that a large amount of water vapor in their exhalations is trapped and returned to their body fluids, thereby reducing the amount of water lost through respiration. They can withstand at least 20-25% weight loss due to sweating (most mammals can only withstand about 3-4% dehydration before cardiac failure results from the thickened blood). A camel's blood remains hydrated, even though the body fluids are lost, until this 25% limit is reached. Camels eating green herbage can ingest sufficient moisture in milder conditions to maintain their bodies' hydrated state without the need for drinking. A camel's thick coat reflects sunlight. A shorn camel has to sweat 50% more to avoid overheating. It also insulates them from the intense heat that radiates from the desert sand. Their long legs help by keeping them further from the hot ground. Camels have been known to swim. Their mouth is very sturdy, able to chew thorny desert plants. Long eyelashes and ear hairs, together with sealable nostrils, form a barrier against sand. Their gait and their widened feet help them move without sinking into the sand. The kidneys and intestines of a camel are very efficient at retaining water. Urine comes out as a thick syrup, and their feces are so dry that they can fuel fires. All camelids have an unusual immune system. In all mammals, the Y-shaped antibody molecules consist of two heavy (or long) chains along the length of the Y, and two light (or short) chains at each tip of the Y. Camels also have antibody molecules that have only two heavy chains, which makes them smaller and more durable. These heavy chain-only antibodies, which were discovered in 1993, probably developed 50 million years ago, after camelids split from ruminants and pigs, according to biochemist Serge Muyldermans. The camel is the only animal to have replaced the wheel (mainly in North Africa) where the wheel had already been established. The camel did not lose that distinction until the wheel was combined with the internal combustion engine in the 20th century. Camel farming Military uses of camels Attempts have been made to employ camels as cavalry and dragoon mounts and as freight animals in lieu of horses and mules. In some places, such as Australia, some of the camels have become feral and are considered to be dangerous to travelers on camels. The camels were mostly used in combat because of their ability to scare off horses in close ranges, a quality famously employed by the Achaemenid Persians when fighting Lydia, although the Persians usually used camels as baggage trains for arrows and equipment. The horses detest the smell of camels, and therefore, the horses in the vicinity become harder to control. The United States Army had an active camel corps stationed in California in the 19th century, and the brick stables may still be seen at the Benicia Arsenal in Benicia, California, now converted to artists' and artisans' studio spaces. Camels have been used in wars throughout Africa, and also in the East Roman Empire as auxiliary forces known as Dromedarii recruited in desert provinces. Cuisine Dairy Camel milk is a staple food of desert nomad tribes and is richer in fat and protein than cow milk. Camel milk cannot be made into butter in the traditional churning method. It can be made if it is soured first, churned, and then a clarifying agent is added, or if it is churned at 24–25 °C (75–76 °F), but times will vary greatly in achieving results. The milk can readily be made into yogurt. Butter or yogurt made from camel milk is said to have a very faint greenish tinge. Camel milk is said to have many healthful properties and is used as a medicinal product in India; Bedouin tribes believe that camel milk has great curative powers if the camel's diet consists of certain plants. In Ethiopia, the milk is considered an aphrodisiac. Camel milk, until recently, was impossible to make into traditional cheese since rennet was unable to coagulate the milk proteins to allow the collection of curds. Under the commission of the FAO, Professor J.P. Ramet of the École Nationale Supérieure d'Agronomie et des Industries Alimentaires (ENSAIA) was able to produce curdling by the addition of calcium phosphate and vegetable rennet. The cheese produced from this process has low levels of cholesterol and lactose. The sale of camel cheese is limited owing to the low yield of cheese from milk and the uncertainty of pasteurization levels for camel milk which makes adherence to dairy import regulations difficult. Meat A camel carcass can provide a substantial amount of meat. The male dromedary carcass can weigh 400 kg (900 lb) or more, while the carcass of a male Bactrian can weigh up to 650 kg (1,400 lb). The carcass of a female camel weighs less than the male, ranging between 250 and 350 kg (550–770 lb), but can provide a substantial amount of meat. The brisket, ribs and loin are among the preferred parts, but the hump is considered a delicacy and is most favored. It is reported that camel meat tastes like coarse beef, but older camels can prove to be tough and less flavorful. Camel meat has been eaten for centuries. It has been recorded by ancient Greek writers as an available dish in ancient Persia at banquets, usually roasted whole. The ancient Roman emperor Heliogabalus enjoyed camel's heel. Camel meat is still eaten in certain regions including Somalia, where it is called Hilib geyl, Saudi Arabia, Egypt, Libya, Sudan, Kazakhstan and other arid regions where alternative forms of protein may be limited or where camel meat has had a long cultural history. In the Middle East, camel meat is the rarest and most prized source of pastırma. Not just the meat, but also blood is a consumable item as is the case in northern Kenya, where camel blood is a source of iron, vitamin D, salts and minerals. Cultural prohibitions on consuming camel products The consumption of camel blood is proscribed by Muslim beliefs, as blood products are not halal. According to Jewish tradition, camel meat and milk are not kosher. Camels possess only one of the two Kosher criteria; although they chew their cuds, they do not possess cloven hooves. (See: Taboo food and drink) Health issues A 2005 report issued jointly by the Saudi Ministry of Health and the United States Centre for Disease Control details cases of human bubonic plague resulting from the ingestion of raw camel liver.