https___en.wikipedia.org_wiki_Kantaro_Suzuki_1.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12 6.13 6.14 6.15 6.16 6.17 6.18 6.19 6.20 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 12.2
Кантаро Судзуки Барон Кантаро Судзуки (鈴木貫太郎) е японски адмирал и 42-и министър-председател на островната страна. Той играе ключова роля в това Япония да приеме Потсдамската декларация и да подпише пълна капитулация, с което се слага край на Втората световна война. Ранни години[редактиране | edit source] Кантаро Судзуки е роден в село Кудзе, префектура Идзуми (дн. Сакаи, префектура Осака) в семейството на самурай от владението Секиядо, но израства в град Нода, префектура Чиба. Кариера във Военноморските сили[редактиране | edit source] През 1884 г. Сузуки постъпва в 14-ия клас на Императорската военноморска академия, откъдето се дипломира в 1888 г. и служи последователно като мичман на корветите „Цукуба”, „Тинрю” и крайцера „Такачихо”. След като е произведен в мичман първи ранг е изпратен на бойния кораб „Амаги”, а по-късно прехвърлен на корветите „Такао”, „Джингей”, броненосеца „Конго” и бойния кораб „Мая”. През 1892 г. става лейтенант и заема поста главен щурман на корветите „Каймон”, „Хиеи” и „Конго”. През Първата китайско-японска война Судзуки командва торпеден катер и участва в нощния торпеден бой при Уейхайуей. Впоследствие е повишен в службата и изпратен за военноморски аташе в Германия (1901-1903). След връщането си в Япония е повишен в капитан трети ранг и изпратен за помощник-командир на Касуга. През Руско-японската война Судзуки командва Втора (1904) и Четвърта дивизия разрушители (1905), която превозва оцелелите от ескадрата, организирала блокадата на Порт Артур. Назначен е за помощник-командир на крайцера „Касуга” на 26 февруари 1904 г., с който участва в битката при Цушима. След войната командва разрушителя „Акаши” (1908), крайцера „Соя” (1909), броненосеца „Шикишима” (1911) и крайцера „Цукуба” (1912). На 23 май 1913 г. е произведен в чин контраадмирал и назначен за командир на военноморския окръг Майдзуру. Судзуки е зам.-министър на военноморския флот. На 1 юни 1917 г. е повишен във вицеадмирал, а в началото на 1918 г. командва крайцерите „Асама” и „Ивате” по време на плаването им до Сан Франциско. След като работи последователно като комендант на Императорската военноморска академия, командир на Втори и Трети флот и командир на военноморския окръг Куре, на 3 август 1923 г. Судзуки е произведен в чин адмирал. През 1924 г. той става командващ обединения флот на Япония, а от 1925 до 1929 г. е началник на Генералния щаб на Японския императорски военноморски флот. През 1929 г. Судзуки излиза в запаса и е назначен на велик шамбелан и член на Тайния съвет. По време на т.нар. Инцидент от 26 февруари 1936 г. срещу Судзуки е извършено покушение и макар да оцелява изстреляният срещу него куршум остава до края на живота в тялото му. Министър-председател[редактиране | edit source] Сузуки се противопоставя на война със САЩ преди и по време на Втората световна война и това е главната причина на 7 април 1945 г., след битката при Окинава и последвалата оставка на премиера Куниаки Коисо именно той да бъде назначен за негов наследник. На премиерския пост Судзуки допринася за окончателните мирни преговори със съюзниците. Той очертава условията пред император Хирохито, който вече се е съгласил на безусловна капитулация. Това се оказва в остро противоречие с вижданията на военната фракция в кабинета, които настояват за продължаване на бойните действия, надявайки се да договорят по-благоприятен мир. Привърженици на тези кръгове правят нови два опита за покушение срещу Судзуки на 15 август 1945 г. След като капитулацията става обществено достояние Судзуки подава оставка. Умира от старост и е погребан в родния си град Нода (префектура Чиба). Има двама сина, единият от които става директор на японските имиграционни служби, а другият е проспериращ адвокат. Библиография[редактиране | edit source] - Frank, Richard (2001). Downfall: The End of the Imperial Japanese Empire. - Gilbert, Martin (2004). The Second World War: A Complete History. - Keegan, John (2005). The Second World War.
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 12.1 12.2 13.1 14.1 14.2 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 27.2 28.1 28.2 29.1 29.2 30.1 30.2 30.3 31.1 32.1 33.1 33.2 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1
Kantarō Suzuki Baron Kantarō Suzuki (鈴木 貫太郎?, 18 January 1868 – 17 April 1948[1]) was an admiral in the Imperial Japanese Navy, member and final leader of the Imperial Rule Assistance Association and 42nd Prime Minister of Japan from 7 April-17 August 1945. Contents Biography[edit] Early life[edit] Suzuki was born in Kuze village, Izumi Province (modern Sakai, Osaka Prefecture) to a samurai magistrate of the Sekiyado Domain. He grew up in the city of Noda, Kazusa Province (present day Chiba Prefecture). [edit] Suzuki entered the 14th class of the Imperial Japanese Naval Academy in 1884, graduating 13th of 45 cadets in 1888. Suzuki served on the corvettes Tsukuba, Tenryu and cruiser Takachiho as a midshipman. On being commissioned as ensign, he served on the corvette Amagi, corvette Takao, corvette Jingei, ironclad Kongō, and gunboat Maya. After his promotion to lieutenant on 21 December 1892, he served as chief navigator on the corvettes Kaimon, Hiei, and Kongō.[1] Suzuki served in the First Sino-Japanese War, commanding a torpedo boat and participated in night torpedo assault in the Battle of Weihaiwei. Afterwards, he was promoted to lieutenant commander on 28 June 1898 after graduation from the Naval Staff College and assigned to a number of staff positions including that of naval attaché to Germany from 1901-1903.[1] On his return, he was promoted to commander on 26 September 1903. He came to known as the leading torpedo warfare expert in the Imperial Japanese Navy.[2] During the Russo-Japanese War, Suzuki commanded Destroyer Division 2 in 1904, which picked up survivors of the Port Arthur Blockade Squadron during the Battle of Port Arthur. He was appointed executive officer of the cruiser Kasuga on 26 February 1904, aboard which he participated in the Battle of the Yellow Sea. During the pivotal Battle of Tsushima, Suzuki was commander of Destroyer Division 4 under the IJN 2nd Fleet, which assisted in sinking the Russian battleship Navarin.[2] After the war, Suzuki was promoted to captain on 28 September 1907 and commanded the destroyer Akashi (1908), followed by the cruiser Soya (1909), battleship Shikishima (1911) and cruiser Tsukuba (1912). Promoted to rear admiral on 23 May 1913 and assigned to command the Maizuru Naval District. Suzuki became Vice Minister of the Navy from 1914–1917, during World War I.[2] Promoted to vice admiral on 1 June 1917,[1] he brought the cruisers Asama and Iwate to San Francisco in early 1918 with 1,000 cadets, and was received by U.S. Navy Rear Admiral William Fullam. The Japanese cruisers then proceeded to South America. After stints as Commandant of the Imperial Japanese Naval Academy, Commander of the IJN 2nd Fleet, then the IJN 3rd Fleet, then Kure Naval District, he became a full admiral on 3 August 1923. Suzuki became Commander in Chief of Combined Fleet in 1924.[1] After serving as Chief of Imperial Japanese Navy General Staff from 15 April 1925 to 22 January 1929, he retired and accepted the position as Privy Councillor and Grand Chamberlain from 1929-1936. Suzuki narrowly escaped assassination in the February 26 Incident in 1936; the would-be assassin's bullet remained inside Suzuki for the rest of his life, and was only revealed upon his cremation. Suzuki was opposed to Japan's war with the United States, before and throughout World War II. Prime Minister[edit] On 7 April 1945, following the Battle of Okinawa, Prime Minister Kuniaki Koiso resigned and Suzuki was appointed to take his place at the age of seventy-seven. He simultaneously held the portfolios for Minister for Foreign Affairs and for Greater East Asia. Prime Minister Suzuki contributed to the final peace negotiations with the Allied Powers in World War II. He was involved in calling two unprecedented imperial conferences which helped resolve the split within the Japanese Imperial Cabinet over the Potsdam Declaration. He outlined the terms to Emperor Hirohito who had already agreed to accept unconditional surrender. This went strongly against the military faction of the cabinet, who desired to continue the war in hopes of negotiating a more favorable peace agreement. Part of this faction attempted to assassinate Suzuki twice in the Kyūjō Incident on the morning of 15 August 1945. After the surrender of Japan became public, Suzuki resigned and Prince Higashikuni became next prime minister. Suzuki was the Chairman of the Privy Council from 7 August 1944 - 7 June 1945. Suzuki died of natural causes. His grave is in his home town of Noda, Chiba. One of his two sons became director of Japan's immigration service, while the other was a successful lawyer. Honors[edit] From the corresponding article in the Japanese Wikipedia - Order of the Golden Kite, 3rd class, April 1, 1906 - Grand Cordon of the Order of the Rising Sun, April 1, 1916 - Grand Cordon of the Order of the Paulownia Flowers, April 29, 1934 - Baron, November 20, 1936 - Knight Commander of the Order of the Bath, Military Division Notes[edit] References[edit] - Frank, Richard (2001). Downfall: The End of the Imperial Japanese Empire. - Gilbert, Martin (2004). The Second World War: A Complete History. - Keegan, John (2005). The Second World War. - Kowner, Rotem (2006). Historical Dictionary of the Russo-Japanese War. ISBN 0-8108-4927-5: The Scarecrow Press. External links[edit] - Annotated bibliography for Suzuki Kantarō from the Alsos Digital Library for Nuclear Issues - Nishida, Hiroshi. "Imperial Japanese Navy". - Suzuki Kantarō and Pacific War at 1945(Japanese) - 1868 births - 1948 deaths - People from Sakai, Osaka - People from Chiba Prefecture - Imperial Japanese Navy admirals - Prime Ministers of Japan - Foreign ministers of Japan - Government ministers of Japan - Shooting survivors - Kazoku - People of the First Sino-Japanese War - Japanese military personnel of the Russo-Japanese War - Japanese military personnel of World War II - Imperial Rule Assistance Association politicians - Recipients of the Order of the Golden Kite - Recipients of the Order of the Rising Sun