http___en.wikipedia.org_wiki_Neo-Historism.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1
Историцизъм (изкуство) - Вижте пояснителната страница за други значения на Историцизъм. Историцизмът или Историзмът се състои от художествени стилове, които черпят вдъхновение от пресъздаването и комбинирането на исторически стилове или изпълняването на типични техни елементи по нов начин, като по този начин може да бъде създадена напълно различна естетика. В изкуствознанието, следНеокласицизма, който в романтичната ера може да се смята за историческо движение, 19-тият век влиза в нова историческа фаза, в която се наблюдава интерпретация не само на към древния гръцки и римски класицизъм, но и към предходните стилистични епохи, на които започва да се гледа като на равностойни на първите. Това е вижда най-вече в архитектурата и историческата живопис, където все повече се използва историческата тематика като се отделя голямо внимание на точната периодизация. Влияние на Историцизма се усеща най-силно след средата на 19-ти век. Промяната се свързва най-често с възхода на буржоазията по време и след индустриална революция. В края на века Символизмът и Ар нуво, последвани от Експресионизма и Модернизма се опитват да направят Историцизма да изглежда старомоден. Въпреки това, голям брой големи обществени поръчки му се възлагат и през 20-ти век. Движението "Изкуства и занаяти" успява да съчетае народния Исторцизъм с елементи на Ар нуво и други съвременни стилове. Влиянието на Историцизма остава силно в много страни дори след 1950-те години. Когато през 1980-те години Постмодерната архитектура става изключително популярна, се заражда движението на Неоисторицизма, което все още има своето значение и се открива из света, особено в ретроспективни сгради. Вижте също[редактиране | редактиране на кода] - В Общомедия има медийни файлове относно Историцизъм (изкуство) - В Общомедия има медийни файлове относно Историцизъм (изкуство)
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1
Neo-Historism Neo-Historism, also known as Neo-Historicism, comprises artistic styles that draw their inspiration from recreating historicist styles or artisans. This is especially prevalent in styles used in revival architecture. Through combination of different styles or implementation of new elements, Neo-Historism can create completely different aesthetics than former styles. Thus it offers a great variety of possible designs. It is a sub-trend of New Classical Architecture. Evolution[edit] In the history of art, the 19th century saw a new historicist phase marked not only by a reinterpretation of classicism but also of the stylistic eras that succeeded it: Neoclassicism and then Romanticism, itself considered a historicist movement. In architecture and history painting, which increasingly painted historical subjects with great attention to accurate period detail, the global influence of historicism was especially strong from the 1850s onwards. The change is often related to the rise of the bourgeoisie during and after the Industrial Revolution. By the fin de siècle, Symbolism and Art Nouveau, followed by Expressionism and Modernism, acted to make Historicism look outdated, although many large public commissions continued in the 20th century. The Arts and Crafts movement managed to combine a looser vernacular historicism with elements of Art Nouveau and other contemporary styles in the realm of the architecture. Influences of historicism remained strong even until the 1950s in many countries, especially for representative and prestige buildings (see Socialist Classicism for example). When postmodern architecture became widely popular in the 1980s, a return to classical architecture language was combined with contemporary elements. Modernist architecture (also called Neomodern) became more dominant in the early 2000s again, joined by short-period fashionable styles like Deconstructivism and Blobitecture. In contrast to this, traditionalist tendencies arose again and remain developing until today. Education[edit] Education facilities teaching the principles and execution of classical/neo-historicist architecture: Architects[edit] Architects and architectural firms designing mainly or partly neo-historicist architecture: Examples[edit] Examples of neo-historicist architecture: See also[edit] References[edit] - The Classical Language of Architecture by John Summerson, 1963 - "Greek Temple." The Macmillan Visual Dictionary. Unabridged Compact ed. 1995. - The Elements of Classical Architecture (Classical America Series in Art and Architecture). Gromort Georges (Author), Richard Sammons (Introductory Essay), W. W. Norton & Co. (June 20, 2001); ISBN 0-393-73051-4 External links[edit] - Media related to New Classical architecture at Wikimedia Commons - Media related to Neoclassical architecture at Wikimedia Commons - Illustrated Glossary of Classical Architecture - Institute of Classical Architecture and Art - Traditional Architecture Group - Neohistorism Photo Group - New Classic Architecture