http___en.wikipedia.org_wiki_Pillow_Talk__film__1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 10.8 10.9 10.10 11.1 11.2 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 42.2 42.3 42.4 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 59.2 59.3
Интимен разговор "Интимен разговор" (на английски: Pillow Talk) е американска комедия от 1959 година, заснета от Юнивърсъл Студиос с участието на Рок Хъдзън. Съдържание Сюжет[редактиране | редактиране на кода] Джейн Мороу (Дорис Дей) е талантлива и самоуверена интериорна дизайнерка в Ню Йорк. Тя живее сама и твърди пред икономката си Алма (Телма Ритер), че е много щастлива. Поради факта, че телефонната компания изпитва затруднения, на нея и се налага да използва съвместна телефонна линия заедно с талантливия и креативен бродуейски композитор и плейбой Брад Алън (Рок Хъдзън). Между Джейн и Брад, които никога не са се виждали, назрява конфликт заради съвместната им телефонна линия. Брад непрекъснато я използва за да флиртува с различни млади жени, пеейки им по телефона любовни песни, които уж са написани специално за тях, макар Брад да променя само имената в текста. Двамата спорят разгорещено и Брад предполага, че самотната Джейн ревнува от неговата популярност. Един от клиентите на Джейн е милионера Джонатан Форбс (Тони Рандал), който от дълго време я ухажва безрезултатно. Това, което тя не знае е, че Джонатан е стар познайник на Брад от времената в колежа и настоящ негов благодетел на Бродуей. Най- накрая, една вечер в нощния клуб Брад вижда танцуващата Джейн и е привлечен от нея. Той започва да флиртува, представяйки се за Рекс Стетсън, богат тексаски фермер. Той успява да заинтригува Джейн и двамата започват да се срещат периодично. Джейн не може да устои на предизвикателството да се похвали по телефона на Брад за новия си обожател, а той не спира да я дразни, обявявайки Рекс за хомосексуалист. Когато Джонатан разбира какво е направил Брад, го принуждава да напусне Ню Йорк и да замине за студиото му в Кънектикът, където да завърши новите си песни. Брад използва случая за да покани тайно Джейн да отиде с него и тя го прави. Там романтиката изпълва въздуха до момента, в който Джейн не попада на един от нотните листове на Рекс и засвирвайки мелодията на пияното, разпознава песента на Брад. В гнева си, тя се изправя срещу Брад, игнорирайки опитите му за обяснение и си тръгва заедно с Джонатан, който е пристигнал точно навреме за да и съобщи, че Рекс и Брад са един и същи човек и я отвежда обратно в Ню Йорк. Брад се връща в Ню Йорк и съобщава на Джонатан, че е влюбен и, че с миналото му на плейбой е свършено, но Джейн не иска да има нищо общо с него заради лъжите му. Не смятайки да се предава, Брад търси помощ от Алма, която го съветва да наеме Джейн да декорира новия му апартамент и така тя ще е принудена да си сътрудничи с него. Разбирайки кой е новия и работодател, Джейн изпада в ярост и декорира апартамента в най- яркия, ужасен и отвратителен декор, който тя някога е правила. Ужасен от вида на апартамента си, Брад гневно нахлува в дома на Джейн, сграбчва я и носейки я, облечена в пижама, из улиците на града, я отвежда в съсипаното си жилище. Там той я пита как се чувства, завърнала се на местопрестъплението. В разочарованието си, той и съобщава за всички промени, които е направил за да скъса с ергенския си начин на живот и, че е възнамерявал да се ожени. От това признание лицето на Джейн засиява, но все още дълбоко афектиран, Брад се опитва да напусне апартамента. Тя се втурва към един от монтираните от нея ключове и натискайки го, вратата се заключва. Натискайки следващият, пияното автоматично започва да свири една от любовните песни, написани от Брад. Поразен, той се обръща, очите им се срещат и усмихнати изпадат в гореща прегръдка. Брад отива да съобщи на Джонатан щастливата вест, че ще става баща. Двамата с Джейн завивяват щастлив живот и се сдобиват с четири деца. В ролите[редактиране | редактиране на кода] - Рок Хъдзън като Брад Алън - Дорис Дей като Джейн Мороу - Тони Рандал като Джонатан Форбс - Телма Ритер като Алма - Ник Адамс като Тони Уолтърс - Джулия Мийди като Мери - Алън Дженкинс като Хари - Марсел Далио като мистър Пиеро - Лий Патрик като мисис Уолтърс - Мери МакКарти като медицинската сестра Резник - Алекс Джери като доктор Максуел - Хейдън Рорк като мистър Конрад - Валъри Алън като Ейлийн - Жаклин Беер като Ивет - Арлин Стюарт като Тилда Награди и номинации[редактиране | редактиране на кода] Награди[редактиране | редактиране на кода] - Оскар за най- добър сценарий на Ръсел Роус, Морис Ричлин, Стенли Шапиро и Кларънс Грийни от 1960 година. - Награда Бамби за най- добра мъжка роля на Рок Хъдзън от 1960 година. - Трето място за наградата Бамби за най- добра женска роля на Дорис Дей от 1960 година. - Награда Златен Лоуръл за най- добра комедия от 1960 година. - Награда Златен Лоуръл за най- добра женска комедийна роля на Дорис Дей от 1960 година. - Второ място за наградата Златен Лоуръл за най- добра женска второстепенна роля на Телма Ритер от 1960 година. - Трето място за наградата Златен Лоуръл за най- добра мъжка комедийна роля на Рок Хъдзън от 1960 година. - Специална награда на Националния филмов регистър на Националния борд за опазване на филмите от 2009 година. - Награда Фотоплей за най- добър филм от 1959 година. Номинации[редактиране | редактиране на кода] - Номинация за Оскар за най- добра женска роля на Дорис Дей от 1960 година. - Номинация за Оскар за най- добра второстепенна женска роля на Телма Ритер от 1960 година. - Номинация за Оскар за най- добри декори на Ричард Х. Ридъл, Ръсел А. Гусман и Руби Р. Левит от 1960 година. - Номинация за Оскар за най- добра музика за драматични и комедийни филми на Франк Де Вол от 1960 година. - Номинация за Златен глобус за най- добра комедия от 1960 година. - Номинация за Златен глобус за най- добра женска комедийна роля на Дорис Дей от 1960 година. - Номинация за Златен глобус за най- добра второстепенна мъжка роля на Тони Рандал от 1960 година. - Номинация за наградата на Гилдията на американските сценаристи за най- добър комедиен сценарий на Ръсел Роус, Морис Ричлин, Стенли Шапиро и Кларънс Грийни от 1960 година.[1] Външни препратки[редактиране | редактиране на кода] - „Интимен разговор“ в Internet Movie Database - "Интимен разговор" на сайта AllMovie - "Интимен разговор" на сайта TCM Movie Database - "Интимен разговор" на сайта FilmAffinity - "Интимен разговор" на сайта Elonet - "Интимен разговор" на сайта AllCinema - "Интимен разговор" на сайта Kinenote - "Интимен разговор" на сайта Rotten Tomatoes - "Интимен разговор" на сайта Filmweb Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ Awards for Pillow Talk. // IMDb. Посетен на 2015-1-4.
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 13.8 13.9 13.10 13.11 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 35.2 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 40.2 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 49.2 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1
Pillow Talk (film) Pillow Talk is a 1959 romantic comedy film directed by Michael Gordon. It features Rock Hudson, Doris Day, Tony Randall, Thelma Ritter and Nick Adams. The film was written by Russell Rouse, Maurice Richlin, Stanley Shapiro and Clarence Greene. The film won the Academy Award for Best Writing (Original Screenplay), and was nominated for Best Actress in a Leading Role (Doris Day), Best Actress in a Supporting Role (Thelma Ritter), Best Art Direction-Set Decoration, Color (Richard H. Riedel, Russell A. Gausman, Ruby R. Levitt) and Best Music, Scoring of a Dramatic or Comedy Picture.[2] This is the first of three movies in which Day, Hudson and Randall starred together, the other two being Lover Come Back and Send Me No Flowers. Upon its release, Pillow Talk brought in a then staggering domestic box-office gross of $18,750,000 and gave Rock Hudson's career a comeback after the failure of A Farewell to Arms earlier that year. In 2009, it was entered into the National Film Registry by the Library of Congress for being "culturally, historically or aesthetically" significant and preserved.[3] Synopsis[edit] Jan Morrow (Doris Day) is a successful, content, self-reliant interior decorator who lives in New York City. She lives alone and claims to be quite happy, when questioned on that subject by her drunken housekeeper, Alma (Thelma Ritter). Due to the state of the telephone company's development, she has to use a party line, which she shares with Brad Allen (Rock Hudson), a talented, creative Broadway composer and playboy. Jan and Brad, who have never met, develop a feud over the use of the party line. Brad is constantly using the phone to chat with one young woman after another, singing to each of them an "original" love song supposedly written just for her, though he only changes the name or language he sings in. Jan and Brad bicker over the party line, with Brad suggesting that the single Jan is jealous of his popularity. One of Jan's clients is millionaire Jonathan Forbes (Tony Randall), who repeatedly throws himself at her to no avail. Unknown to Jan, Jonathan is Brad's old college buddy and current Broadway benefactor. One evening in a nightclub, Brad finally sees Jan dancing. Attracted to her, he fakes a Texan accent and invents a new persona: Rex Stetson, wealthy Texas rancher. He succeeds in wooing Jan, and the pair begin seeing each other regularly. Jan cannot resist bragging about new beau on the phone to Brad Allen, while Brad teases Jan by showing an interest in traditionally effeminate things thereby implying "Rex's" homosexuality.[4] When Jonathan finds out what Brad has done, he forces Brad to leave New York City and go to Jonathan's cabin in Connecticut to complete his new songs. Brad uses the opportunity to secretly ask Jan to go away with him, and she does. Once there, romance is in the air until Jan stumbles upon a copy of Rex's sheet music. She plunks the melody on the nearby piano and recognizes Brad's song. She confronts Brad angrily and ignores his attempts at explanation, leaving with Jonathan who has arrived just in time to expose Rex as Brad and who takes her back to New York City. Once Brad returns to New York, Jonathan is pleased to learn that the mighty oak of a playboy has finally fallen in love, while conversely Jan will have nothing to do with him for deceiving her. Not ready to give up, Brad turns to Jan's maid, Alma, for advice, who suggests he hire Jan to decorate his apartment so they will be forced to collaborate. Jan only concedes so that her employer will not lose the account. Little does he know her employer is also in on the scheme. Still quite angry however, Jan completely redoes Brad's apartment in the most gaudy, ghastly, hideous decor she can muster. Horrified by what he finds, Brad angrily storms into Jan's apartment and carries her in her pajamas through the street back to his apartment, where he asks her how it feels to return to the scene of the crime. In his frustration he tells her of all the changes he's made to end his bachelor lifestyle because he thought he was getting married. Her face lights up from his admission but he's so angry he attempts to leave. She quickly reaches for one of the tacky remote control switches he installed to accommodate his "purposes" which immediately locks the door. She flips the second switch and the player piano pounds out a honky-tonk version of Brad's standard love song. He turns around in defeat, their eyes meet, each smiles, and they lovingly embrace. At the end of the film, Brad goes to tell Jonathan that he is going to be a father. During the end credits, 4 pillows appear on the screen — pink, blue, pink, and blue — signifying the children Brad and Jan have together. Cast[edit] - Rock Hudson as Brad Allen - Doris Day as Jan Morrow - Tony Randall as Jonathan Forbes - Thelma Ritter as Alma - Nick Adams as Tony Walters - Julia Meade as Marie - Allen Jenkins as Harry - Marcel Dalio as Mr. Pierot - Lee Patrick as Mrs. Walters - Mary McCarty as Nurse Resnick - Alex Gerry as Dr. Maxwell - Hayden Rorke as Mr. Conrad - Valerie Allen as Eileen - Jacqueline Beer as Yvette - Arlen Stuart as Tilda - Perry Blackwell as Lounge Singer - Muriel Landers as Moose Taggett - William Schallert as Hotel Clerk Songs[edit] Doris Day sings three songs in the film: "Pillow Talk" during the opening credits, "Roly Poly" in the piano bar with Hudson, and "Possess Me" on the drive up to Jonathan's cabin. Singer Perry Blackwell performs three songs in the piano bar: "I Need No Atmosphere", "Roly Poly" (in part), and "You Lied"—a song directed at Hudson's character, Brad. See also[edit] - Down with Love, an homage 2003 film that contains elements of Pillow Talk (with Tony Randall himself making a cameo.) References[edit] - ^ "All Time Domestic Champs", Variety, 6 January 1960 p 34 - ^ "NY Times: Pillow Talk". NY Times. - ^ "25 new titles added to National Film Registry". Yahoo News (Yahoo). Retrieved 2009-12-30.[dead link] - ^ Cohan, Steven (December 1997). "The Bachelor in the Bedroom". In Mellencamp, Patricia. Masked Men: Masculinity and the Movies in the Fifties. Bloomington, IN: Indiana University Press. External links[edit] - Pillow Talk at the Internet Movie Database - Pillow Talk at the TCM Movie Database - Pillow Talk at AllMovie - Production notes and theories about "Pillow Talk" - Article on "Pillow Talk" - Bright Lights Film Journal - Article on "Pillow Talk" - DorisDay. Net - Pillow Talk Movie Premiere - RockHudsonBlog.com - 1959 films - English-language films - American films - 1950s romantic comedy films - American romantic comedy films - American sex comedy films - Films directed by Michael Gordon - Films set in New York City - Films whose writer won the Best Original Screenplay Academy Award - United States National Film Registry films - Universal Pictures films - Telephony in popular culture