http___schools-wikipedia.org_wp_s_Stone_Age.htm_2.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 16.2 16.3 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 20.6 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 22.1 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6 26.1 27.1 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 31.6 31.7 31.8 31.9 31.10 31.11 32.1 32.2 32.3 33.1 34.1 35.1 35.2 36.1 36.2 36.3 36.4 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 38.2 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 39.6 40.1 40.2 40.3 40.4 40.5 41.1 42.1 42.2 42.3 43.1 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 44.6 44.7 45.1 45.2 45.3 46.1 46.2 47.1 47.2 48.1 48.2 48.3 48.4 49.1 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 51.5 51.6 51.7 52.1 53.1 53.2 53.3 53.4 54.1 55.1 55.2 56.1 56.2 57.1 58.1 58.2 58.3 59.1 60.1 60.2 60.3 61.1 61.2 61.3 61.4 62.1 62.2 62.3 62.4 63.1 64.1 64.2 64.3 64.4 64.5 65.1 66.1 66.2 67.1 67.2 68.1 68.2 68.3 69.1 69.2 69.3 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 79.2 79.3 80.1 80.2 80.3 81.1 81.2 81.3 82.1 82.2 82.3 83.1 83.2 83.3 84.1 84.2 84.3 85.1 85.2 85.3 85.4 86.1 87.1 87.2 87.3 88.1 88.2 88.3 88.4 89.1 89.2 89.3 89.4 89.5 89.6 90.1 90.2 90.3 90.4 91.1
Каменна епоха Каменната ера е най-старият културно-исторически период в развитието на човечеството, когато основните оръдия на труда и оръжията са изработвани от камък, макар по същото време да са употребявани и дърво, рога и кости. В края на каменната ера възниква и се разпространява използването на глинени съдове. Каменните оръдия се изработват от различни видове камък според своето предназначение. Така например кремък и плочник са използвани за изработването на режещи инструменти, а базалт и пясъчник за работни инструменти, например воденичните камъни. Към края на каменната ера са одомашнени някои диви животни и започва експлоатацията на медна руда за изработване и използване на метални сечива и оръжия. В различните райони по света каменната ера протича по различно време и по различен начин. Въпреки това поради сходните елементи от битовата култура е възможна определена класификация. През 1836 г. датският археолог Кристиян Томсен създава своята трипериодна система — каменна, бронзова и желязна епоха). В 1856 г. английският учен Джон Лубок разделя каменната ера на две епохи, стара и нова — палеолит и неолит, а по-късно на три периода — стар (палеолит), среден (мезолит) и нов (неолит). През палеолита оръдията на труда и оръжията, изработвани от човека, са по-груби и примитивни, но с течение на времето хората ги усъвършенстват и през неолита те са доста по-сложни, по-тясно специализирани и по-качествени. В края на 1860-те френският археолог Габриел дьо Мортийе разработва по-подробна периодизация, като я разделя на шест различни култури. Според настоящите данни и доказателства, люлката на човешкия род се намира в Източноафриканската рифтова система и по-специално в северна Етиопия, като разселването на праисторическите хора протича на различни етапи и по различни маршрути. Съдържание - 1 Каменната ера в археологията - 2 Хронология - 3 Материална култура - 4 В съвременната култура - 5 Външни препратки - 6 Източници Каменната ера в археологията[редактиране | редактиране на кода] Точните дати на този период остават неопределени, спорни и зависят от конкретния регион, който се изследва. Въпреки това може да се говори за каменна ера като цяло, за цялото човечество, въпреки че в някои култури до настоящия момент не се е появила металургия, не са се сблъскали с влиянието на технологически развитите цивилизации. Периодът все пак започва преди около 3 милиона години, с първите хуманоиди, живеещи в Африка, които започват да използва каменни оръдия на труда, за да решават битовите си задачи. Мнозинството австралопитеци вероятно не са използвали каменни оръдия на труда, макар тяхната култура да се изучава в този период. Тъй като до наши дни са достигнали предимно каменни находки, върху тях се провеждат археологически изследвания. Археолозите провеждат различни проучвания на каменните предмети, за да установят тяхната типология, предназначение и технологическо използване. Нерядко инструментите на каменната епоха достигат до нас в полуразрушено състояние, затова разделът експериментална археология се занимава с тяхното възстановяване и създаване на техни копия. Съвременно използване на термина[редактиране | редактиране на кода] Един от проблемите в използването на термина каменна ера се заключава в това, че да се съди за нивото на развитие на доисторическите общества (общества без писменост) може само на основание на съхранилите се каменни инструменти, а не по типа и сложността на устройството на обществената организация, източниците за получаване на продоволствия или адаптацията към суровия климат. Това произтича от археологическите методи, използвани в деветнадесети век, когато е разработена тристепенната историческа система. Главната цел на тези методи се заключава в провеждане на максимално количество археологически разкопки за намиране на каменни инструменти. Съвременните методи в археологията обаче се основават на това къде има най-голям сбор информация, която значително би разширила знанията ни за тези доисторически времена и би позволила да се разбере кое в древните времена човешко общество има най-сложна организационна система. Всичко това прави термина каменна ера (в съвременния смисъл) остаряло за обозначение на указания временен период. Сега е известно, че на развитието на древните общества оказват влияние множество различни фактори, като селско стопанство и религия, а каменните оръдия не са находки, които да могат напълно да отразят степента на развитие на древното общество, неговите вярвания и бит. Те дават сведения единствено за битовата и материална култура на древните хора. Още един проблем, свързан с понятието каменна ера се заключава в това, че терминът е създаден за описание на археологически култури на древна Европа, и не бива да се прилага в отношенията на другите региони на света, такива като Северна Америка и Южна Америка, Океания, където племената на земеделците или ловците-събиратели използват камък чак до тяхната европейска колонизация. Така също използването на металите в живота на древните хора не носи толкова важен характер, колкото е прието да се мисли, и термините Медна, Бронзова и Желязна епоха се явяват не съвсем приемливи за обозначение на дадените периоди в човешката история. Така например във времето, когато в целия свят активно се използват изделия от желязо, в Америка желязото е неизвестно до 1492 година (но са известни мед, сребро и злато), а в Океания - до XVII век. Следващата след каменната ера е бронзовата епоха, в течение на която хората се научават да изработват бронзови инструменти от мед и калай и да ги използват във всекидневието. Преходът от каменната ера към бронзовата епоха за по-голямата част от човечеството става в периода от 6 до 2,5 хиляди години преди новата ера. Обаче в някои райони, като например Централна и Южна Африка каменната ера директно преминава в желязната епоха, защото не навсякъде, където има човешки общества, те имат достъп до едни и същи метални ресурси. Обикновено се смята, че каменната ера завърша ок. 6000, а на някои места ок. 4000 години пр.н.е. Но културата на Инките в Южна Америка съществува на ниво каменна ера до ок. 2000 година пр.н.е. когато златото, медта и среброто започват да се използват повсеместно. Австралия остава в каменния век до XVII век. Преходът от каменната епоха към бронзовата, както се вижда, не е едновременен. Преходът се характеризира и с началото на използването на злато, сребро освен медта, което се потвърждава в находките от неолита. Той е кратък и протича само в отделни региони, защото бронзовата сплав се появява и разпространява много бързо. Например, при намерената ледена мумия, Йоци, са забелязани както меден топор и нож, така и кремък, което говори за близост на технологиите на каменната и медната епохи. Съвместното използване на каменни и метални оръдия на труда продължава чак до ранното Средновековие. В Европа и Северна Америка каменните сечива се употребяват и до края на XX век. Хронология[редактиране | редактиране на кода] Палеолит[редактиране | редактиране на кода] Това е периодът на най-древната човешка история, който обхваща времето от отделянето на човека от животинския свят и появяването на първобитно-общинните отношения до окончателното отдръпване на ледниците. В палеолита човекът започва да използва каменни инструменти във всекидневния си живот. Каменната ера обхваща една голяма част от развитието на човечеството (около 99 % от времето[1]) на земята и започва преди 2,5[2], или 2,6[3] милиона години. Каменната ера се характеризира с появата на каменните инструменти, селското стопанство и завършването на плейстоцена около 10 000 години пр.н.е.[1][4][5] Епохата на палеолита завършва с настъпването на мезолита, който на свой ред завършва с началото на неолита. По време на палеолита хората живеят в неголеми номадски и полуномадски общини, като племена и се занимават със събиране на растения и лов на диви животни[6]. Палеолитът се характеризира с използването предимно на каменни предмети, макар да могат да се намерят и такива, изработвани от кост и дърво. Природните материали са адаптирани от човека за използването им като инструменти, така както са били адаптирани и кожите и растителните влакна, но находки от тях не са достигнали до наши дни. По време на палеолита човекът еволюира от ранните представители на рода Homo, например Homo habilis, които използват примитивни каменни оръдия на труда до анатомически съвременния човек (Homo sapiens sapiens)[7]. В края на палеолита човекът създава първите произведения на изкуството и започва да практикува религия и духовни и религиозни обреди, като например погребване на мъртвите[6][8][9][10]. Климатът по време на палеолита включва ледниковите и междуледниковите периоди, когато температурите варират от високи до ниски и обратно. Ранен палеолит[редактиране | редактиране на кода] Среден палеолит[редактиране | редактиране на кода] Този период е най-добре познат като ерата през която неандерталците живеят в Европа и Близкия Изток (преди ок. 300 000-28 000). Тяхната технология е главно мостерианска, но физичните характеристики неандерталците са открити в неясна връзка с по-скорошната Шателперонска археологическа култура в Западна Европа и няколко местни в Източна Европа/Евразия. Няма доказателства за наличието на неандерталци в Африка, Австралия или Америка. Неандерталците се грижат за своите възрастни и практикуват ритуални погребения, което показва наличието на организирано общество. Най-старото доказателство за селище в Австралия е от около преди 40 000 години, когато съвременните хора пристигат от Азия през островите. Доказателствата за символични и обредни дейности като декорация на тялото и погребение са неясни за средния палеолит и са все още предмет на дебат. Скалните жилища при Бхимбетка са най-старата следа за хора в Индия, които са на около 30 000 години. Късен палеолит[редактиране | редактиране на кода] Отпреди 50 000 до 10 000 години в Европа Късния палеолит приключва с края на плейстоцена и началото на нова холоцена епоха (края на последната ледена епоха). Съвременните хора се разпръскват по земята през този период наречен късен палеолит. Той е характеризиран със сравнително бърда поредица от често сложни каменни артефакти и голямо увеличение на създаването на изкуство и лични орнаменти. През периода от преди 35 000 до 10 000 години се появяват: от 35 хил. до 30 хил. г. Шателперон, 40 хил. Ориняшки, 22 хил. Гравет, 22 хил. Солютрейски, и 18 хил. Мадленски. Всички те, с изключение на Шателперон, са свързани със съвременните хора. Авторството на Шателперон все още е предмет на дебати. Америка пък е заселена през Беринговия проток, който е бил суша по това време поради ниските нива на моретата. Тези хора се наричат палео-индианци и най-старите документирани техни находки са тези на Кловис отпреди 13 500 г. В световен мащаб обществата са ловци-събирачи, но има доказателства за местни идентичности, които се появяват сред голямото разнообразие на каменни инструменти, създадени за отговарят на различната външна среда. Мезолит[редактиране | редактиране на кода] Мезолитът е периодът между палеолита и неолита, с варианти, датиращи от XV до VI хилядолетие пр.н.е. Началото на мезолита е свързано с края на ледниковия период в Европа и изчезването на мега-фауната, което засяга голяма част от човешките култури на Европа. За регионите, които не са засегнати от този процес, вместо термина "мезолит" се използва хронологично идентичния „епипалеолит“; за тези култури границата с палеолита не е толкова рязка, а понякога е просто условна. Мезолитът започва в края на плейстоцена, завършва с разпространението на селското стопанство, което се появява в различни географски райони по различно време. В някои области като Близкия изток, където земеделието вече съществува в края на плейстоцена, мезолитът е кратък и почти незабележим. Този период обхваща края на ледниковия период, когато на земята се установява познатия днес климат, флора и фауна. През мезолита хората успяват да се разселят далеч на север, усвояват територията на Шотландия, балтийските държави и части от крайбрежието на Арктика. Най-значимите постижения на мезолита са изобретяването на лъкове и стрели, както и опитомяването на животните. Кучета са използвани за лов и опазване на дома. Тази епоха се характеризира с малки съставни инструменти от кремък. В някои места са запазени рибарски мрежи, каменни тесли и дървени предмети, като например канута и салове. Мезолитът отбелязва напредък в развитието на социалните фактори: членоразделна реч, разработването на общи норми и правила на поведение, както и на забрани, които са определени идеологически и стават част от традицията, религията и табуто. Разпространяват се форми на насилие, които не са свързани с проблема за оцеляването, а с нарушение на социалните норми, когато към извършителите се прилагат различни форми на принуда, а понякога и физическа разправа. Натрупват се нови знания за света, развиват се и се усъвършенстват умения, които помагат на оцеляването. Така че, за да оцелеят, хората са принудени да знаят характеристиките на областта, навиците на животните, растенията и свойствата на природните минерали. Има първи опити в лечението на наранявания по време на лов, навяхвания, циреи, ухапвания от змия и т.н. Провеждат се и първите операции: вадене на зъби, ампутация на крайници. Формират се първите т.нар. "жилищни хълмове". Възниква и се развива изкуството. Намерени са множество рисунки на хора, животни, растения, както и скулптури, които с времето стават по-сложни. Има дори рисунки на фантастични създания (като човека-риба), което говори за възникването на митове и легенди. Появяват се и първи наченки на пиктографията — прототип на рисувателната писменост. Появяват се музика и танци, които са използвани по време на празници и ритуали, свързани с религиозни вярвания и обреди. В горските райони на света се появяват първите признаци на обезлесяване, което става широко разпространено в периода на неолита, когато се обезлесяват целенасочено големи площи за нуждите на селското стопанство. В археологията на предколумбова Америка, терминът мезолит не се използва за да се избегне хронологично объркване, тъй като явление като европейския мезолит (култивиране на растения, местна керамика) възниква в Америка много по-късно, около 2000 г. пр.н.е. (късен архаичен период в американската история). Повечето племена на Северна и Южна Америка се занимават предимно с лов и събирателство и усвояват земеделието едва при контакта си с европейците. Неолит[редактиране | редактиране на кода] Неолита, или Новокаменната ера, е характерна с широкото разпространение на селското стопанство и преходът от търсене на храна към произвеждане на храна. Това е една от най-революционните промени в човешката история, наречена още [[Неолитна революция]. Развиват се и грънчарството, полираните каменни оръдия и се появяват по-сложни и по-големи селища като Чаталхьоюк и Йерихон. Някои от тези характеристики се появяват на определени места по-рано в предходния мезолит. Като цяло първите неолитни култури се появяват около 7000г пр.н.е. в плодородния полумесец (Месопотамия) и се разпространяват концентрично към другите части на света. Въпреки това Близкия изток не е единствената родина на селското стопанство тъй като то се развива и в Средна Америка (индианските култури, които отглеждат царевица) и в Далечния изток (древните китайци, които отглеждат ориз). Възникването и развитието на земеделието води до допълнително разделение на труда и възникване на нова обществена и цивилизационна форма - градът и градския начин на живот. С развитието на земеделието, поради увеличената нужда от по-сигурно прибиране и съхраняване на реколтата и преработката на растенията се появяват шлифовани каменни артефакти, включително инструменти за мелене, рязане и кълцане. Скара Брае, близо до Оркнейските острови, е един от най-запазените образци за европейско неолитно селище. Общността съдържа каменни легла, рафтове и дори вътрешна тоалетна свързана с поток. Първите мащабни строежи пък са градските кули и стени (Йерихон) и церемониалните обекти (мегалитът Стоунхендж). Храмовете Джгантия в Гозо на малтийския архипелаг са най-старата оцеляла постройка в света, построена ок. 3600-2500 г. пр.н.е. Най-ранното доказателство за търговска дейност е от също от неолита, когато наскоро заселилите се хора започват да внасят необходимите им стоки от разстояния от по няколкостотин мили. Затова се смята, че търговията като обособена човешка дейност е възникнала именно през неолита. Тези находки са доказателство, че през неолита съществуват достатъчни ресурси и наличие на обществена организация и кооперация, които да позволят на големи групи хора да работят по тези мащабни проекти. До каква степен това е основа за създаване на нови елити и усложняване на социалната йерархия е все още въпрос на дебат. Въпреки че някои късни неолитни общности създават сложни общества подобно на древните хавайци, базирани на съвременните племена с приблизително ниво на технологията, повечето неолитни общества са прости и егалитарни. Сравнение на изкуството на двете ери обаче, кара някои теоретици да стигнат до заключението, че неолитните общества са по-йерархични от тези на палеолита. Материална култура[редактиране | редактиране на кода] Прехрана[редактиране | редактиране на кода] Източниците на храна за човека през каменната епоха са животните и растенията в района му на обитаване. Хората ползват за храна месото и вътрешните органи на животни, включително и черния дроб, бъбреците и мозъка. Млечни продукти и растителни храни, богати на въглехидрати (като бобови и житни култури), са консумирани малко. Използват се листата и корените на растенията. Месото от животните се добива главно чрез лов, макар че в края на каменната епоха започва да се развива скотовъдството. Също така, много преди селскостопанската революция през неолита, се увеличава консумацията на бобови растения, за което говорят археологически находки в Израел.[11]. Освен това, последните археологически данни показват, че хората започват да обработват и ядат диви зърнени култури, преди повече от 23 хиляди години, още по време на ранния палеолит, но вероятно земеделието не е успяло да се разпространи по това време заради по-суровите климатични условия и по-опасната околна среда (наличие на повече и по-опасни хищни животински видове. Местообитание[редактиране | редактиране на кода] Преди около два милиона години, хората за първи път започват да развиват анторопогенни структури в Източна Африка, изграждани от камъни и клони на дървета с помощта на най-прости механизми. Преди около 500 хил. години, хората започват да използват каменно колело при строителството. Някои от постройките от този период са открити близо до Ница във Франция. Местообитания на хора в каменната епоха са открити по целия свят, включително: - Палаткови структури във вътрешността на пещера, в близост до Грот Лазарет край Ница, Франция. - Структури с покрив, направен от дърво, намерени край Долна Вистоница в Чехословакия, на възраст около 23 000 години пр.н.е. Стените са изградени от камък и глина, във формата на блокове. - В много хижи на древните хора в Източна Европа и Сибир са открити кости на мамут, което предполага обитаването им от хора, ловували мамути за прехрана. Такива места са открити в долината на река Днепър в Украйна, както и в близост до Чернигов, в Моравия, Чехия и южната част на Полша. - Останки от животни в колибни структури на възраст от около 10-15 хиляди години пр.н.е. от Мадленската археологическа култура са открити на платото Паран във Франция. - Мезолитна гробница с няколко гроба и долмен с останките на мъж са открити в Граве. Подобни структури от епохата на неолита са открити в цяла Европа и Азия. В могилите са открити медни и бронзови инструменти, което нагледно демонстрира проблема с определянето на точния период на каменната ера. Изкуство и религия[редактиране | редактиране на кода] Праисторическото изкуство може да бъде проследено само по оцелелите находки от каменната ера. Сведения за музикалната култура на първобитните хора могат да бъдат открити въз основа на съхранени примитивни музикални инструменти, а данни за изобразителното изкуство — въз основа на скалната живопис, която включва петроглифи и скални рисунки. Не е известно дали праисторическото изкуство изпълнява религиозна функция. Съвременните изследвания и задълбочения анализ на находките от каменната ера показват съществуването на ритуали и вярвания сред хората от праисторическите времена. Дейностите на хората от каменната епоха надхвърлят задоволяването на основните нужди като храна, подслон и облекло. В праисторическите времена са се практикували ритуали, свързани със смъртта и погребението на хора, въпреки че те варират значително в отделните култури и общности. В каменната ера очевидно започват да се разпространяват и танците, придружаващи обредите. Древните хора по време на средния палеолит, очевидно са погребвали своите мъртъвци. За украса на тялото на починалия, както и на гробовете им, се използват ярки цветове от цветния прашец на растения, охра и други. В каменната ера започват да се формират идеите за живота след смъртта и религиозните представи на хората. Също така се извършват ритуали, свързани с призоваването на дъжд, подготовката за лов, лечението на болните. Търговски обмен[редактиране | редактиране на кода] Обмяната на храна и различни материали и инструменти се среща още от най-ранните култури на каменната епоха. Извършва се търговия дори между населени места, разположени на големи разстояния едно от друго. Находките на каменни сечива, накити, както и на материали за производство на оръжия, спомагат за определяне на търговските пътища от древността. С появата на йерархичната структура на обществото, племенните вождове получават част от печалбата от търговията на тяхното собствено племе. Въпреки това, дори и в края на каменната епоха, търговията се извършва на доста примитивно ниво. В съвременната култура[редактиране | редактиране на кода] Като жаргонен израз, Каменна ера понякога се използва за определение на народи, водещи племенен начин на живот и подсказващ тяхната технологична изостаналост. Определянето на начина на живот на отделни народи с този термин, може да се използва от технологично по-напреднали цивилизации, като предлог за завладяването им и за преразпределението на земята им и другите природни ресурси. Терминът „пещерен човек“ обикновено също се свързва с каменната ера. Например, в много карикатури, филми и компютърни игри като „Семейство Флинтстоун“ и Милион години пр.н.е. е показано съвместното съществуване на първобитни хора и динозаври, макар че съществуването на динозаври в каменната ера не е потвърдено от науката. Каменната ера се среща широко и в литературата, например в книгата „Децата на Земята“ от поредицата на писателя Жан Ауел, която се основава на археологически изводи за живота на хората в епохата на палеолита. През 1981 г. излиза филма „Борба за огън“ на режисьора Жан-Жак Ано, по романа на Жозеф А. Рони-старши, който описва историята на първобитно племе, изгубило внимателно съхранявания си огън, и открило нов, но вече с помощта на технологията. Изразът „обратно в каменната ера“ е приписван на началник-щаба на американските военновъздушни сили, ген. Къртис Леман, който през 1965 г. заявява за северовиетнамците, по време на Виетнамската война: „Те трябва да спрат агресията си или ще ги бомбардираме обратно в каменната ера“. Същността на това твърдение предполага масивни бомбардировки, които да разрушат инфраструктурата на противника до такава степен, че напълно да го лиши от възможността за използването на модерни технологии. В преносен смисъл, изразът „каменна ера“ се използва за каквато и да е остаряла технология, стил, методика и др. Външни препратки[редактиране | редактиране на кода] - http://www.swr.de/steinzeit/html/ZEIT.html - Archäologie Online Guide - JungsteinSite – Linkliste Neolithikum - Basiswissen Steinzeit - Einführung in die Altsteinzeit, Landschaftsmuseum Obermain Kulmbach - Kulturen der Steinzeit Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ а б Nicholas Toth and Kathy Schick. Handbook of Paleoanthropology. Springer Berlin Heidelberg, 2007. - ↑ "Stone Age, " Microsoft® Encarta® Online Encyclopedia 2007 © 1997—2007 Microsoft Corporation. All Rights Reserved. Contributed by Kathy Schick, B.A., M.A., Ph.D. and Nicholas Toth, B.A., M.A., Ph.D. - ↑ Grolier Incorporated. The Encyclopedia Americana. University of Michigan, Grolier Incorporated, 1989. - ↑ "Stone Age, " Microsoft® Encarta® Online Encyclopedia 2007 © 1997—2007 Microsoft Corporation. All Rights Reserved. Contributed by Kathy Schick, B.A., M.A., Ph.D. and Nicholas Toth, B.A., M.A., Ph.D. - ↑ Grolier Incorporated. The Encyclopedia Americana. University of Michigan, Grolier Incorporated, 1989. - ↑ а б McClellan. Science and Technology in World History: An Introduction. Baltimore, Maryland, JHU Press, 2006. - ↑ "Human Evolution, " Microsoft® Encarta® Online Encyclopedia 2007 © 1997—2007 Microsoft Corporation. All Rights Reserved. Contributed by Richard B. Potts, B.A., Ph.D. - ↑ Uniquely Human. 1991. - ↑ Kusimba, Sibel. African Foragers: Environment, Technology, Interactions. Rowman Altamira, 2003. - ↑ World’s Oldest Ritual Discovered — Worshipped The Python 70,000 Years Ago The Research Council of Norway (2006, November 30). World’s Oldest Ritual Discovered — Worshipped The Python 70,000 Years Ago. ScienceDaily. Retrieved March 2, 2008, fromhttp://www.sciencedaily.com/releases/2006/11/061130081347.htm - ↑ Efraim Lev, Mordechai E. Kislev, Ofer Bar-Yosef. Mousterian vegetal food in Kebara Cave, Mt. Carmel. Journal of Archaeological Science, т.32. стр. 475–484. март 2005 Mousterian vegetal food in Kebara Cave, Mt. Carmel. - ↑ Piperno DR, Weiss E, Holst I, Nadel D. Processing of wild cereal grains in the Upper Palaeolithic revealed by starch grain analysis. Nature. бр. 430. стр. 670–3. 5 август 2004 г. Processing of wild cereal grains in the Upper Palaeolithic revealed by starch grain analysis. - ↑ BBC
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 32.6 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 34.6 34.7 34.8 35.1 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 36.6 37.1 38.1 38.2 39.1 39.2 39.3 40.1 41.1 41.2 41.3 41.4 41.5 41.6 42.1 43.1 44.1 44.2 44.3 45.1 45.2 45.3 45.4 45.5 45.6 45.7 45.8 46.1 47.1 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 48.6 48.7 49.1 49.2 49.3 49.4 50.1 51.1 51.2 51.3 52.1 53.1 53.2 54.1 54.2 54.3 55.1 56.1 56.2 56.3 57.1 58.1 58.2 58.3 58.4 59.1 60.1 60.2 60.3 60.4 61.1 62.1 62.2 62.3 62.4 62.5 62.6 62.7 62.8 63.1 63.2 63.3 63.4 63.5 63.6 63.7 63.8 63.9 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 66.1 67.1 67.2 68.1 68.2 68.3 69.1 69.2 70.1 70.2
Stone Age 2008/9 Schools Wikipedia Selection. Related subjects: Ancient History, Classical History and Mythology The Stone Age is a broad prehistoric time period during which humans widely used stone for toolmaking. Stone tools were made from a variety of different kinds of stone. For example, flint and chert were shaped (or chipped) for use as cutting tools and weapons, while basalt and sandstone were used for ground stone tools, such as quern-stones. Wood, bone, shell, antler and other materials were widely used, too. During the most recent part of the period, sediments (like clay) were used to make pottery. A series of metal technology innovations characterize the later Chalcolithic (Copper Age), Bronze Age and Iron Age. The period encompasses the first widespread use of technology in human evolution and the spread of humanity from the savannas of East Africa to the rest of the world. It ends with the development of agriculture, the domestication of certain animals and the smelting of copper ore to produce metal. It is termed prehistoric, since humanity had not yet started writing -- the traditional start of history (i.e., recorded history). The term "Stone Age" was used by archaeologists to designate this vast pre-metallurgic period whose stone tools survived far more widely than tools made from other (softer) materials. It is the first age in the three-age system. A division of the Stone Age into an older and younger part was first proposed by Jens Jacob Worsaae in 1859 through his work with Danish kitchen middens that began in 1851. The subdivision into the Palaeolithic, Mesolithic and Neolithic periods that still is in use today, was made by John Lubbock in his now classic 1865 book Pre-historic Times. These three periods are further subdivided. In reality, the succession of phases differs enormously from one region (and culture) to another, indeed, humanity continued to expand into new areas even during the metal ages. Therefore, it is better to speak of a Stone Age, instead of the Stone Age. As a description of people living today, the term stone age is controversial. The Association of Social Anthropologists discourages this use. The Stone Age in archaeology The date range of this period is ambiguous, disputed, and variable according to the region in question. While it is possible to speak of a general 'stone age' period for the whole of humanity, some groups never developed metal- smelting technology, so remained in a 'stone age' until they encountered technologically developed cultures. However, in general, it is believed that this period began somewhere around 3 million years ago, starting with the first hominid tool-making in Africa. Most australopithecines probably did not use stone tools (although they seem to be invented by Paranthropus robustus) but the study of their remains still falls within the remit of archaeologists studying the period. Due to the prevalence of stone artefacts, which are frequently the only remains which still exist, lithic analysis is a major, and specialised, form of archaeological investigation for the period. This involves the measurement of the stone tools to determine their typology, function and the technology involved. This frequently involves an analysis of the lithic reduction of the raw materials, examining how the artefacts were actually made. This can also be examined through experimental archaeology, by attempting to create replica tools. This is done by flintknappers who reduce flintstone to a flint tool. Modern use of the term One problem with the term is that it implies that human advancement and time periods in prehistory are only measured by the type of tool material most widely used, rather than, for example, type of social organisation, food sources exploited, or adaption to harsh climates. This is a product of the level of knowledge of the distant past during the nineteenth century when the three age system was developed, a time when finds of artefacts were the main goal of an archaeological excavation. Modern archaeological techniques stress a wider collection of information that has expanded our knowledge of prehistory and rendered neat divisions such as the term 'Stone Age' increasingly obsolete. We now know that the changes in past societies over the millennia were complex and involved multiple factors such as the adoption of agriculture, settlement or religion and that tool use is just one unrepresentative indicator of a society's practices and beliefs. Another problem connected with the term Stone Age is that it was created to describe the archaeological cultures of Europe, and that it is inconvenient to use it in relation to regions such as some parts of the Americas and Oceania, where farmers or hunter-gatherers used stone for tools until European colonisation began. Metal-working was a much less important part of people's lives there and it is more useful to use other terms when dividing prehistory in those areas. The same incongruence applies to the Iron Age worldwide, because in the Americas iron (but not copper, silver or gold) was unknown until 1492, in Oceania until the 17th century. A Stone Age was usually followed by a Bronze Age, during which metalworking technology allowed bronze (copper and tin or other metals) tools to become more common. The transition out of the Stone Age occurred between 6000 BC and 2500 BC for much of humanity living in North Africa, Asia and Europe. In some regions, such as Subsaharan Africa, the Stone Age was followed directly by an Iron Age. It is generally believed that the Middle East and southeastern Asian regions progressed past Stone Age technology around 6000 BC. Europe, and the rest of Asia became post-Stone Age societies by about 4000 BC. The proto-Inca cultures of South America continued at a Stone Age level until around 2000 BC, when gold, copper and silver made their entrance, the rest following later. Australia remained in the Stone Age until the 17th century. We also now know that the transition from a Stone Age to a Bronze Age was not a neat switch but a long, gradual process involving the working of gold and copper at what are technically Neolithic sites. This "transition" period is known as the Copper age or Chalcolithic. It was a short and more a regional development, because alloying tin with copper began quite soon, except in regions lacking tin. Ötzi the Iceman for instance, a mummy from about 3300 BC carried with him a copper axe and a flint knife. Stone tool manufacture also continued long into the succeeding metal-using ages, possibly even until the Early Middle Ages. In Europe and North America, millstones were in use until deep the 20th century, and still are in many parts of the world. Chronology The three-age system divides human technological prehistory into three periods: - The Stone Age - The Bronze Age - The Iron Age New ages and subages were added as new archaeological discoveries were made, and different schemes were developed to describe conditions in different places. A more modern periodization of the Stone Age stretches from the Paleolithic to the Neolithic in the following scheme (crossing an epoch boundary on the geologic time scale): - Pleistocene epoch (highly glaciated climate) - Paleolithic age - Holocene epoch (modern climate) - Mesolithic or Epipaleolithic age - Neolithic age - Copper Age - Bronze Age - Iron Age - Historical period (written record begins) Paleolithic The Paleolithic (or Palaeolithic) (from Greek: πaλaιός, palaios, " old"; and λίθoς, lithos, "stone" lit. "old age of the stone"; was coined by archaeologist John Lubbock in 1865.) is a prehistoric era distinguished by the development of stone tools. It covers the greatest portion of humanity's time (roughly 99% of human history) on Earth, extending from 2.5 or 2.6 million years ago, with the introduction of stone tools by hominids such as Homo habilis, to the introduction of agriculture and the end of the Pleistocene around 10,000 BC. The Paleolithic era ended with the Mesolithic, or in areas with an early neolithisation, the Epipaleolithic. During the Paleolithic humans were grouped together in small scale societies such as bands and gained their subsistence from gathering plants and hunting wild animals. The Paleolithic is characterized by the use of knapped stone tools, although at the time, humans also used wood and bone tools. Other organic commodities were adapted for use as tools, including leather and vegetable fibers; however, given their nature, these have not been preserved to any great degree. Humankind gradually evolved from early members of the genus Homo such as Homo habilis who used simple stone tools into fully behaviorally and anatomically modern humans (Homo sapiens sapiens) during the Paleolithic era. During the end of the Paleolithic specifically the Middle and or Upper Paleolithic humans began to produce the earliest works of art and engage in religious and spiritual behaviour such as burial and ritual. The climate during the Paleolithic consisted of a set of glacial and interglacial periods in which the climate periodically fluctuated between warm and cool temperatures. Lower Palaeolithic Near the end of the Pliocene epoch in Africa, an early ancestor of modern humans, called Homo habilis, developed the earliest known stone tools. These were relatively simple tools known as choppers. Homo habilis is presumed to have mastered the Oldowan era tool case which utilized stone flakes and cores. This industry of stone tools is named after the site of Oldupai Gorge in Tanzania. These humans likely subsisted on scavenged meat and wild plants, rather than hunted prey. Around 1.5 million years ago, a more evolved human species, Homo erectus, appeared. H. erectus learned to control fire and created more complex chopper tools, as well as expanding out of Africa to reach Asia, as shown by sites such as Zhoukoudian in China. By 1 million years ago, the earliest evidence of humans in Europe is known, as well use of the more advanced handaxe tool. Middle Palaeolithic This period began about 200,000 years ago and is most well-known as being the era during which the Neanderthals lived (c. 120,000–35,000 years ago). The stone artefact technology of the Neanderthals is generally known as the Mousterian. The Neanderthals eventually disappeared from the archaeological record, replaced by modern humans who first appeared in Ethiopia around 100,000 years ago. Although often identified in the public's mind as primitive, there is evidence that Neanderthals nursed their elderly and practised ritual burial indicating an organised society. The earliest evidence of settlement in Australia dates to around 40,000 years ago when modern humans likely crossed from Asia by hopping from island to island. Middle Palaeolithic peoples demonstrate the earliest undisputed evidence for art and other expressions of abstract thought such as intentional burial of the dead. Upper Palaeolithic From 35,000 to 10,000 years ago (the end of the last ice age) modern humans spread out further across the Earth during the period known as the Upper Palaeolithic. After the arrival of the first modern humans ( Cro-Magnons) in Europe a relatively rapid succession of often complex stone artefact technologies took place during this period, including the Châtelperronian, Aurignacian, Solutrean, Gravettian and Magdalenian. The Americas were colonised via the Bering land bridge which was exposed during this period by lower sea levels. These people are called the Paleo Indians, and the earliest accepted dates are those of the Clovis culture sites, some 13,500 years ago. Globally, societies were hunter-gatherers but evidence of regional identities begins to appear in the wide variety of stone tool types being developed to suit different environments. Epipalaeolithic/Mesolithic The period between the end of the last ice age, 10,000 years ago to around 6,000 years ago, was characterised by rising sea levels and a need to adapt to a changing environment and find new food sources. The development of microlith tools began in response to these changes. They were derived from the previous Palaeolithic tools, hence the term Epipalaeolithic. However, in Europe the term Mesolithic (Middle Stone Age) is used, as the tools (and way of life) were imported from the Near East. There, microlith tools permitted more efficient hunting, while more complex settlements, such as Lepenski Vir developed based around fishing. Domestication of the dog as a hunting companion probably dates to this period. The earliest known battle occurred during the Mesolithic period at a site in Egypt known as Cemetery 117. Neolithic The Neolithic, New Stone Age, was characterized by the adoption of agriculture, the so-called Neolithic Revolution, the development of pottery and more complex, larger settlements such as Çatal Hüyük and Jericho. The first Neolithic cultures started around 7000 BC in the fertile crescent. Agriculture and the culture it led to spread to the Mediterranean, the Indus valley, China and Southeast Asia. Due to the increased need to harvest and process plants, ground stone and polished stone artifacts became much more widespread, including tools for grinding, cutting, and chopping. The first large-scale constructions were built, including settlement towers and walls, eg: Jericho and ceremonial sites, eg: Stonehenge. These show that there was sufficient resources and co-operation to enable large groups to work on these projects. To what extent this was a basis for the development of elites and social hierarchies is a matter of on-going debate. Although some late Neolithic societies formed complex stratified chiefdoms similar to Polynesian societies such as the Ancient Hawaiians, most Neolithic societies were relatively simple and egalitarian though Neolithic cultures were noticeably more hierarchical than the Paleolithic cultures that preceded them and Hunter-gatherer cultures in general. The earliest evidence for established trade exists in the Neolithic with newly settled people importing exotic goods over distances of many hundreds of miles. Skara Brae located on Orkney island off Scotland is one of Europe's best examples of a Neolithic village. The community contains stone beds, shelves and even an indoor toilet linked to a stream. Material culture Food and drink Food sources of the hunter-gatherer humans of the Stone Age included both animals and plants that were part of the environment in which these humans lived. These humans liked animal organ meats, including the livers, kidneys and brains. They consumed little dairy product or carbohydrate-rich plant foods like legumes or cereal grains. They also ate leaves and roots. They hunted animals. Large seeded legumes were part of the human diet long before the neolithic agricultural revolution as evident from archaeobotanical finds from the Mousterian layers of Kebara Cave, in Israel. Moreover, recent evidence indicates that humans processed and consumed wild cereal grains as far back as 23,000 years ago in the Upper Paleolithic. Near the end of the Wisconsin glaciation, 15,000 to 9,000 years ago, the Megafauna occurred in Asia, Europe, North America and Australia. This was the first Holocene extinction event. This event possibly forced modification in the dietary habits of the humans of that age and with the emergence of agricultural practices, plant-based foods also became a regular part of the diet. This extinction may have been caused by humans over hunting wild game animals such as the Wooly mammoth although other scientists believe that the megafauna extinction was instead caused by climate change. Shelter and habitat Around 2 million years ago, Homo habilis is believed to have constructed the first man-made structure in East Africa, consisting of simple arrangements of stones to hold branches of trees in position. A similar stone circular arrangement believed to be around 500 thousand years old was discovered at Terra Amata, near Nice, France. Several human habitats dating back to the Stone Age have been discovered around the globe, including: - A tent-like structure inside a cave near the Grotte du Lazaret, Nice, France. - A structure with roof supported with timber, discovered in Dolni Vestonice, Czechoslovakia, dates to around 23,000 BC. The walls were made of packed clay blocks and stones. - Many huts made of mammoth bones were found in Eastern Europe and Siberia. The people who made these huts were expert mammoth hunters. Examples have been found along the Dniepr river valley of Ukraine, including near Chernihiv, in Moravia, Czech Republic and in southern Poland. - An animal hide tent dated to around 15000 to 10000 BC, in the Magdalenian, was discovered at Plateau Parain, France. - Megalithic tombs, multi-chambered and dolmens, single-chambered, were graves with a huge stone slab stacked over other similarly large stone slabs. They have been discovered all across Europe and Asia and were built in the Neolithic. Several tombs with copper and bronze tools have also been discovered, illustrating the problems of attempting to define periods based on technology. Art Pre-historic art can only be traced from surviving artefacts. Prehistoric music is inferred from found instruments, while parietal art can be found on rocks of any kind. The latter are petroglyphs and rock paintings. The art may or may not have had a religious function. Petroglyphs Petroglyphs appeared in the New Stone Age, commonly known as Neolithic period. A Petroglyph is an abstract or symbolic image recorded on stone, usually by prehistoric peoples, by means of carving, pecking or otherwise incised on natural rock surfaces. They were a dominant form or pre-writing symbols used in communication. Petroglyphs have been discovered in different parts of the world, including Asia ( Bhimbetka, India), North America (Death Valley National Park), South America ( Cumbe Mayo, Peru), and Europe ( Finnmark, Norway). Rock paintings Rock paintings were painted on rock and were more naturalistic depictions than petroglyphs. In paleolithic times, the representation of humans in cave paintings was rare. Mostly, animals were painted: not only animals that were used as food but also animals that represented strength like the rhinoceros or large cats (as in the Chauvet Cave). Signs like dots were sometimes drawn. Rare human representations include handprints and half-human/half-animal figures. The Cave of Chauvet in the Ardèche département, France, contains the most important preserved cave paintings of the paleolithic era, painted around 31,000 BC. The Altamira cave paintings in Spain were done 14,000 to 12,000 BC and show, among others, bisons. The hall of bulls in Lascaux, Dordogne, France, is one of the best known cave paintings from about 15,000 to 10,000 BC. The meaning of the paintings remains unknown. The caves were not in an inhabited area, so they may have been used for seasonal rituals. The animals are accompanied by signs which suggest a possible magic use. Arrow-like symbols in Lascaux are sometimes interpreted as calendar or almanac use. But the evidence remains inconclusive. The most important work of the Mesolithic era were the marching Warriors, a rock painting at Cingle de la Mola, Castellón in Spain dated to about 7,000–4,000 BC. The technique used was probably spitting or blowing the pigments onto the rock. The paintings are quite naturalistic, though stylized. The figures are not three-dimensional, even though they overlap. Stone Age rituals and beliefs Modern studies and the in-depth analysis of finds dating from the Stone Age indicate certain rituals and beliefs of the people in those prehistoric times. It is now believed that activities of the Stone Age humans went beyond the immediate requirements of procuring food, body coverings, and shelters. Specific rites relating to death and burial were practiced, though certainly differing in style and execution between cultures. Several Stone Age-dated sites of the in different parts of the world indicate traces of dancing, dancing in files, and initiation rites. Popular culture As a slang term, "Stone Age" is sometimes used to describe living tribal peoples, to imply "backwardness". In 2007, the Association of Social Anthropologists called the term "offensive" when applied to any living peoples, saying such language has been used "as a pretext for depriving such peoples of land and other resources". The image of the caveman is commonly associated with the Stone Age. For example, the 2003 documentary series showing the evolution of humans through the Stone Age was called Walking with Cavemen, although only the last programme showed humans living in caves. While the idea that human beings and dinosaurs coexisted is sometimes portrayed in popular culture in cartoons, films and computer games, such as The Flintstones and One Million Years B.C., the notion of primates and dinosaurs co-existing is not supported by any scientific evidence. Other depictions of the Stone Age include the best-selling Earth's Children series of books by Jean M. Auel, which are set in the Palaeolithic and are loosely based on archaeological and anthropological findings. The 1981 film Quest for Fire by Jean-Jacques Annaud tells the story of a group of humans searching for their lost fire. The phrase "bomb them back into the Stone Age", was made by then Chief of Staff, US Air Force General Curtis E. Lemay, when in 1965, he made the statement towards the North Vietnamese, during the Vietnam War; "They've got to draw in their horns and stop their aggression, or we're going to bomb them back into the stone age." The gist of that statement implied a fierce aerial attack that would have utterly destroyed its target's infrastructure, forcing its survivors to revert to primitive technology in order to survive.