http___en.wikipedia.org_wiki_The_Jimi_Hendrix_Experience_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 15.1 15.2 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 17.8 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 23.7 23.8 23.9 23.10 23.11 23.12 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6 25.7 25.8 25.9 25.10 26.1 27.1 28.1 29.1
Джими Хендрикс Икспириънс „Джими Хендрикс Икспириънс“ (на английски: The Jimi Hendrix Experience) е британско-американска рок група, образувана в Лондон през септември 1966 година. Включваща певеца, автор на песни и китарист Джими Хендрикс, басиста и беквокалист Ноуъл Рединг и барабаниста Мич Мичъл, групата е активна до юни 1969 година. През този период те издават три успешни студийни албума. След като Рединг напуска групата в средата на 1969 година, Хендрикс и Мичъл продължават да работят заедно по други проекти. „Икспириънс“ се събира отново през 1970 година с Били Кокс като баскитарист до смъртта на Хендрикс през септември. Широко признати с голямото си влияние върху развитието на хард рока и хеви метъла от края на 60-те години, „Джими Хендрикс Икспириънс“ са запомнени най-вече с уменията, стила и харизмата на техния фронтмен Хендрикс, определян от множество автори като един от най-великите китаристи на всички времена. И трите студийни албума на групата, „Are You Experienced“ (1967), „Axis: Bold as Love“ (1967) и „Electric Ladyland“ (1968), попадат в първите 100 от списъка на списание „Ролинг Стоун“ „500-те най-велики албума на всички времена“, съответно на 15-то, 82-ро и 54-то място. Съдържание История[редактиране | редактиране на кода] Сформиране[редактиране | редактиране на кода] Джими Хендрикс стъпва на британска земя на 24 септември 1966 на летище Хийтроу, Лондон в 9 часа сутринта. Слизайки от самолета той носи със себе си малка чанта с дрехи, изкуствени къдрици и крем против акне, които все още се забелязват по младежкото му 23 годишно лице. Джими е придружаван от Чаз Чандлър, бивш басист на групата Енималс, който е решен да се пробва в ролята на мениджър и продуцент. Чандлър забелязва случайно Хендрикс в Greenwich Village Club, Ню Йорк, разливайки млечен шейк върху себе си от удивление. Това е достатъчно да го убеди че Джими е златната кокошка, която търси. По онова време Хендрикс е беден музикант, прекарал последните 3 години свирейки в поддържаща роля за някои от най-известните RnB звезди. В Greenwich Village, вдъхновен от употребата на LSD и Боб Дилъновата Blonde on Blonde, Хендрикс се опитва да се наложи като самостоятелен изпълнител. Когато е забелязан от Чандлър, той свири пред публика от само 20 души. Съгласява се да се премести в Англия при условие, че Чандлър го запознае с Ерик Клептън. За по-малко от 24 часа в Англия, Хендрикс се превръща в сензация на клубната сцена в Лондон. За 23 години от живота си в Америка той не е ставал свидетел на такъв интерес към рок звезда от афроамерикански произход. Партньор на Чандлър е Майкъл Джефри - продуцент на "Енималс" и бивш служител на британското разузнаване (известен слух е, че е убил доста хора като шпионин). Двамата пускат обява в "Мелъди Мейкър", която привлича 20 годишния китарист Ноуъл Рединг. Дотогава той не е свирил на бас китара, но Хендрикс харесва този младеж с буйна къдрава коса и го наема. За първата изява на Хендрикс на клубната сцена, Брайън Аугер споменава: "Звукът беше една стена от фийдбек и дисторшън, звук който накара всички глави в клуба да се обърнат към сцената. Ченетата на всички увиснаха. Разликата между него и английските китаристи като Клептън, Джеф Бек и Алвин Лий беше, че можеше да кажете чий стил те следват — на Б.Б. Кинг, Албърт Кинг или Фреди Кинг. Но за Джими това не важеше, хората не бяха чували такова нещо преди това." В търсене на барабанист Чандлър звъни на Мич Мичъл, който току що е напуснал групата на Джорджи Фейм, и го моли да се яви на прослушване. Още от първата репетиция триото е изключително шумно. По време на една от репетициите композиторът Хенри Манчини влиза в студиото молейки ги да намалят звука. Джефри е човекът който измисля името на групата да бъде Jimi Hendrix Experience. "Ние наистина бяхме преживяване (от англ. experience)" казва Рединг. Месец след пристигането в Англия, сформиране на групата, Чандлър ги вкарва в студито да запишат версия на известния блус "Hey Joe" като първи сингъл. За B-side на песента Хендрикс предлага "Mercy, Mercy", но Чандлър предлага да запишат оригинална песен, щом искат да спечелят пари от издаването на музика. Въпреки, че е несигурен в уменията си като текстописец, окуражен от Чандлър, Хендрикс написва "Stone Free" една вечер. Това е първата му цяла авторска песен. 1967[редактиране | редактиране на кода] По време на дългите студийни сесии за записа на "Are You Experienced?" през януари групата свири 2 знамените вечери в Bag o' Nails. The Bag е легендарен клуб, в чието мазе се събира каймака на лондонския рок елит — Ерик Клептън, Пийт Тауншенд, Джон Ленън, Пол Маккартни, Ринго Стар, Мик Джагър, Брайън Джоунс, мениджъра на Бийтълс Брайън Епстийн, Джон Ентуисъл, Донован, Джорджи Фейм, Дени Лейн, Тери Рийд, Джеф Бек, Джими Пейдж, Лулу Холис, Small Faces и The Animals. Певецът Тери Рийд си спомня една от тези знаменити вечери: "... имах чувството сякаш всички китаристи на света бяха там. Преди групата да излезе на сцената осъзнах че седя до самия Маккартни. Каза ми "Виждал ли си тоя тип преди? Невероятен е!". Хендрикс обявява, че ще изсвири песен, която е №1 в класациите. "Мислехме си, че ако е номер 1 в класациите, няма да ни хареса, защото каквото и да беше в топ 10 ние го мразехме." казва Рийд. Джими им представя "Wild Thing". " 'Wild Thing' беше ужасна песен, всички бяхме против нея! Тогава Джими я изсвири и изкара ангелите на китарата, отнесе песента в едно друго измерение.” Рийд отива до тоалетната и когато се връща се сблъсква с Брайън Джоунс. “Отпред на сцената е изцяло мокро." казва Джоунс. Рийд пита "Какви ги говориш? Не виждам никаква вода." Джоунс отговаря "Мокро е от сълзите на всичките китаристи.” Experience завършват дебютния си албум "Are You Experienced?" през пролетта. Албумът е записан в няколко студия, когато групата има време между участията. За да ускори записите, Чандлър подмамва групата, като записва самите репетиции. Когато е издаден, албумът стига до втора позиция в британските класации, надминат единствено от Бийтълс. Същата година Experience участва в Monterey Pop Festival, където дебютира пред американска публика. Впечатляващото изпълнение, ознаменовано от документираното запалване на китарата от страна на Хендрикс (филмът на Д.А. Пенбейкър Monterey Pop). Междувременно Хендрикс се превръща в сензация за британската преса, която го описва като "Дилън, Клептън и Джеймс Браун в едно". След фестивала The Jimi Hendrix Experience свирят като подгряваща група на Мънкийс по време на американското им турне. Участието им е кратко поради хладното посрещане на дивия стил от младежката публика на Мънкийс. Години по-късно Чаз Чандлър признава, че е цялото турне е било планирано като реклама на гърба на Мънкийс за "Икспириънс". Без да губят време, притиснати от договора си със звукозаписната компания, групата записва песни за втория албум "Axis: Bold as Love" издаден през декември 1967 година. Албумът е пример за влиянието което оказва Боб Дилън върху Хендрикс и останалите членове на групата. Крайният резултат е неудовлетворителен за групата, защото Хендрикс изгубва първата страна на записа в едно такси и се налага тя да бъде записана по стари версии на песните. 1968[редактиране | редактиране на кода] В началото на 1968 година "Икспириънс" вече е световна сензация. Целта пред групата е превземане на американския пазар. Следват 9 месеца на турнета в САЩ и записи в Ню Йорк, при които отношенията между Ноел Рединг и Джими Хендрикс охладняват. Главния проблем е желанието на Рединг за изява като китарист. Другият проблем е разминаването в графика на работа. Рединг, който е свикнал да работи през деня, не приема дивия нощен живот на Хендрикс. Джими записва песните за албума Electric Ladyland главно през нощта и ранните часове. През май 1968 по средата на записите продуценът и мениджър Чаз Чандлър напуска групата, продавайки своя дял на Майкъл Джефри. Представата за трио на групата се разбива след като в записите вземат участие много музиканти. В повечето песни басистът Ноел Рединг не е вписан като автор, тъй като неговата роля е поета или от Хендрикс и Джак Касиди, или басът въобще липсва. Все пак като знак и признание към Рединг, Хендрикс добавя една от песните на Ноел в албума - "Little Miss Strange". Албумът е издаден през октомври 1968 година и се изкачва на върха в американските класации. 1969[редактиране | редактиране на кода] През 1969 година групата е на върха. Но през юни Хендрикс решава да разпадне "Икспириънс", поради влошените отношения с Рединг и желанието за разширяване на триото. Преди Denver Pop Festival Рединг заявява, че напуска групата след фестивала. По време на самия концерт Хендрикс заявява: "Това е последния път, когато ще свирим заедно.". След концерта тълпата напада групата, която се изнизва в задната част на един бус. Оригиналният Experience се разпада. Но мениджъра им Майкъл Джефри не е съгласен и записва групата за участие на фестивала Удсток под същото име. Когато излиза на сцената Хендрикс заявява: "Омръзна ни от "Икспириънс" затова вече се наричаме Gypsy Suns and Rainbows". Триото е разширено с ритъм китарист и двама перкусионисти. Но само два месеца след фестивала Хендрикс слага край на "Икспириънс", сформирайки Band of Gypsys с приятелите си Били Кокс и Бъди Майлс. Дискография[редактиране | редактиране на кода] - Are You Experienced? - Axis: Bold as Love (1967) - Electric Ladyland (1968)
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12 6.13 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 9.11 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 28.1 28.2 29.1 29.2 29.3 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 39.2 39.3 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1
The Jimi Hendrix Experience The Jimi Hendrix Experience was an English-American rock band that formed in Westminster, London, in September 1966. Composed of singer, songwriter, and guitarist Jimi Hendrix, bassist and backing vocalist Noel Redding, and drummer Mitch Mitchell, the band was active until June 1969. During this time they released three successful studio albums. After Redding left the band in mid-1969, Hendrix and Mitchell continued to work together on other projects. The Experience reunited in 1970, with Billy Cox on bass, until Hendrix's death in September. Redding died in 2003, and Mitchell died in November 2008. Widely recognized as hugely influential in the development of the hard rock and heavy metal music genres during the late-1960s and beyond, The Jimi Hendrix Experience was best known for the skill, style and charisma of their frontman, Hendrix, who has since been called one of the greatest guitarists of all time by various music publications and writers. All three of the band's studio albums, Are You Experienced (1967), Axis: Bold as Love (1967) and Electric Ladyland (1968), were featured in the top 100 of the Rolling Stone list of The 500 Greatest Albums of All Time, at positions 15, 82 and 54 respectively. In 1992, the Jimi Hendrix Experience was inducted into the Rock and Roll Hall of Fame. History[edit] Jimi Hendrix arrived in England on September 24, 1966 and,[1] with his new manager Chas Chandler, formed a backing band with bassist Noel Redding and drummer Mitch Mitchell.[2] Mitchell was a seasoned London drummer formerly with Georgie Fame and the Blue Flames who brought jazz chops and a lead style [clarification needed] of playing to the band. Hendrix chose Redding because of his attitude towards music and his hairstyle and Redding, who was a guitar player until that time, played bass in the band. The name, "The Jimi Hendrix Experience", was coined by their business manager Mike Jeffery.[3] The first official appearance of "The Jimi Hendrix Experience" (invited by French singer Johnny Hallyday) was at the Novelty in Évreux, France, on October 13, 1966.[4] Six days later the band played their first UK gig at a private showcase at the Scotch of St James. Though conceived as back-up band for Hendrix, the Experience, as a unit, gained fame and critical acclaim. Following the lead of Cream, the Jimi Hendrix Experience was one of the first groups to popularize the "power trio" format, which limited a rock band's line-up to guitar, bass and drums.[5] This smaller format encouraged a more extroverted performance style, often at very high volumes. In the case of the Experience, Hendrix combined lead and rhythm guitar styles and used special effects to modify his guitar sound such as feedback, and later the wah-wah pedal, to an unprecedented degree. Mitchell played hard-hitting jazz-influenced grooves that often served a melodic role as much as they did timekeeping. Redding played deceptively simple bass lines that helped to anchor the band's sound. Visually, they set the trend in psychedelic clothes and, following his band-mates' Bob Dylan 1966-style hairdos, Mitchell got himself a permed copy. On January 11, 1967, the band conquered London when they appeared at The Bag O'Nails nightclub. In attendance that night were John Lennon, Ringo Starr, Brian Epstein, Lulu, the Hollies, Small Faces, Pete Townshend, John Entwistle, Mick Jagger, Brian Jones, Donovan, Georgie Fame, Denny Laine, Terry Reid, Jeff Beck, and Eric Clapton, who rarely missed any of Hendrix's London gigs. Townshend admitted, "[Jimi] changed the whole sound of electric guitar and turned the rock world upside down". Clapton agreed: "after Pete Townshend and I went to see him play, I thought that was it, the game was up for all of us, we may as well pack it in."[6] The group came to prominence in the US only after the June 1967 Monterey Pop Festival,[7] one of the first major rock music festivals.[2] The band's performance ended with Hendrix famously setting his psychedelically painted Fender Stratocaster on fire.[8] After the festival they were asked to go on tour with the Monkees. They joined the tour on July 8, 1967, in Jacksonville, Florida, the second act on a three-band bill, opened by Lynne Randell. Less than two weeks later, and after only a handful of engagements, they left the tour, reportedly frustrated by audience response. The last Hendrix/Monkees concert was performed at Flushing Meadows in Queens, New York – Chas Chandler later said that it was all a publicity stunt.[9] With the Experience, Hendrix recorded his five hit singles "Hey Joe", "Purple Haze",[7] "The Wind Cries Mary", "Burning of the Midnight Lamp" and "All Along the Watchtower", and his three most successful albums, Are You Experienced, Axis: Bold as Love and Electric Ladyland. By April 1969, however, the band was beginning to splinter. Hendrix's deteriorating relations with Redding were coming to a head, and Hendrix also felt his musical development was hampered by the trio format. Hendrix had also begun to experiment with depressants and psychedelic drugs. He was prone to mood swings, which created conflicts within the band.[10] The original group held together long enough to fulfill their existing engagements, culminating in the Denver Pop Festival on June 29, 1969. From the stage, Hendrix made the infamous announcement: "This is the last gig we'll be playing together". The original Experience was dissolved. Hendrix experimented with a larger band line-up known as Gypsy Sun and Rainbows for his Woodstock concert in August 1969, but reverted to the trio format with the Band of Gypsys. But by 1970, Hendrix had disbanded the Band of Gypsys – it has been claimed this was due to the desire of Michael Jeffery (now Hendrix's only manager) to reform the original Experience line-up, but as Trixie Sullivan, Jeffery's assistant, testified, Hendrix did exactly as he felt musically and Jeffery just handled the business side, as usual. Also, according to Gypsys bassist Billy Cox, the all-black power trio was mainly a one-off to help Hendrix fulfill an outstanding obligation to Ed Chaplin by recording a one-off live LP. Jeffery called Redding and Mitchell about reforming the Experience. Both agreed to participate in what would seem to be a great money-maker of a tour: Mitchell and Redding could use the cash, and the tour would also get Hendrix out of the financial problems he was in at the time partly due to the building of Electric Lady Studios. Hendrix was open to have Mitchell rejoin, but reluctant to bring Redding back into the fold. In early February 1970, it seemed as if the original Experience was reformed. Manager Michael Jeffery even set up an interview with Rolling Stone magazine to announce the return of the group, published on March 19, 1970 in Rolling Stone as "J.H.: The End of a Beginning Maybe" (and reprinted in Guitar Player magazine five years after Hendrix's death). While the interview gave the impression that the old wounds were healed and the future seemingly bright for the Experience, it was far from the truth. Redding was waiting for weeks to hear back about rehearsals for the upcoming tour, and when he finally spoke with Mitchell's girlfriend, he learned that he had been replaced by Billy Cox. Before it started, Hendrix "called this tour The Cry of Love, because that's what it is" in an interview; this is the only mention of that name, prior to the posthumous LP of that name (1971), and the group itself was still referred to in all ads, articles, promos, bookings, introductions, etc. as the "Jimi Hendrix Experience" or just "Jimi Hendrix". So after a break of nearly ten months (during which he only played six dates) the "Jimi Hendrix Experience" hit the road for one last tour. Hendrix felt the band should stay in America and record for the next LP, while Mike Jeffery wanted a tour of Europe. The European tour was a bad decision from the start. Hendrix had a cold, was not getting rest, and was still affected by the change of climate. His disdain for the management and his financial situation accumulated stress, and by the European leg it was evident Hendrix was unhappy and unfit to tour. Mitchell reported that Hendrix was not even doing sound checks before the performances. During a break in the tour later that year, Hendrix died on September 18, 1970, in controversial circumstances.[2] In 1992, the Experience was inducted into the Rock and Roll Hall of Fame.[1] Noel Redding was found dead in his home in Ireland on May 11, 2003.[11] Will Scally produced and directed the DVD The Redding Experience (MNVDISCS), on which Redding discusses the history of the band in detail.[citation needed] While touring in the US, Mitch Mitchell was found dead on November 12, 2008 in his room at the Benson Hotel in Portland, Oregon.[12] He was the last surviving member of the original Jimi Hendrix Experience, while Billy Cox remains the only surviving additional member. Members[edit] - Jimi Hendrix – lead vocals, guitar[1] (1966–1970) - Mitch Mitchell – drums (1966–1970) - Noel Redding – bass, guitar, backing vocals[2] (1966–1969) - Billy Cox – bass, backing vocals (1969–1970) Discography[edit] - Are You Experienced (1967) - Axis: Bold as Love (1967) - Electric Ladyland (1968) Notes[edit] ^ As well as his regular position on lead vocals and guitar, Jimi Hendrix also played bass on Electric Ladyland; backing vocals on "Foxy Lady", "She's So Fine", "Long Hot Summer Night", "Mastermind", "Changes" and "We Gotta Live Together"; piano on "Are You Experienced?", "Spanish Castle Magic" and "Crosstown Traffic"; glockenspiel on "Little Wing"; flute on "If 6 Was 9"; harpsichord on "Bold as Love" and "Burning of the Midnight Lamp"; mellotron on "Burning of the Midnight Lamp"; and percussion on "1983... (A Merman I Should Turn to Be)". ^ As well as his regular position on bass and backing vocals, Noel Redding also played electric guitar and acoustic guitar on "Little Miss Strange" and lead vocals on "She's So Fine" and "Little Miss Strange". Sources[edit] - Lawrence, Sharon (2005). Jimi Hendrix: The Intimate Story of a Betrayed Musical Legend (2006 ed.). New York, N.Y.: Harper. References[edit] - ^ a b "The Jimi Hendrix Experience". Rock and Roll Hall of Fame. - ^ a b c Unterberger, Richie; Westergaard, Sean. "Jimi Hendrix > Biography". allmusic. - ^ Lawrence 2005, p. 56 - ^ A plaque in Évreux, France commemorating Jimi Hendrix and the Experience's first official show October 13, 1966. - ^ Saunders, William (2010) Jimi Hendrix London Roaring Forties Press ISBN 978-0-9843165-1-9 - ^ '3 is the Magic Number' by Matt Snow for Mojo Magazine (Nov 2006), pp. 81–82 - ^ a b Gilliland, John (1969). "Show 53 – String Man. : UNT Digital Library" (audio). Pop Chronicles. Digital.library.unt.edu. - ^ Lawrence 2005, p. 78 - ^ Lawrence 2005, p. 84 - ^ Mitch Mitchell and John Platt, the Hendrix Experience,(London: Hamlyn, 1990), pp. 88–96, 48–149. - ^ Vintage Amps Bulletin Board • View topic – Hendrix Bassist Noel Redding Dead At 57 - ^ Jimi Hendrix drummer dies at 61 just days after tribute tour. Daily Mail. Retrieved June 16, 2012 External links[edit] - Jimi Hendrix official website - The Jimi Hendrix Experience discography at MusicBrainz - The Jimi Hendrix Experience – slideshow by Life magazine - Works by or about The Jimi Hendrix Experience in libraries (WorldCat catalog) - Musical groups from London - English rock music groups - English hard rock musical groups - English heavy metal musical groups - Experimental rock groups - Jimi Hendrix - Musical groups established in 1966 - Musical groups disestablished in 1970 - Musical trios - Rock and Roll Hall of Fame inductees - American psychedelic rock music groups - 1966 establishments in England - British psychedelic rock music groups