http___en.wikipedia.org_wiki_Utrecht_School.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 2.10 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 12.2 13.1 18.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6 25.7 25.8 25.9 26.1 26.2 26.3 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5
Караваджисти Караваджистите са стилистически последователи на италианския художник от 16-ти век Микеланджело да Караваджо. Неговото влияние върху новия бароков стил, от който ще се появи Маниеризма е изключително. Караваджо никога не създава свое собствено студио, както правят повечето художници и поради тази причина няма собствена школа, която да разпространява техниките му. Освен това той не излага философския си подход към изкуството, а за психологическия му реализъм се съди от оцелелите му творбите. Но влиянието му може да се види пряко или непряко в творбите на Рубенс, Хосе де Рибера, Бернини и Рембранд. Въпреки че е изключително популярен приживе, Караваджо е забравен почти веднага след смъртта си. Много от картините му са приписвани на негови последователи, като например "Залавянето на Христос", която е считана за творба на Герит ван Хонтхорст до 1990. Едва през 20-ти век неговото значение за развитието на западното изкуство е преоткрито. През 20-те години на 20-ти век Роберто Лонги още веднъж го поставя в европейската традици: "Рибера, Вермеер, Ла Тур и Рембранд никога не биха съществували без него. А изкуството на Дьолакроа, Курбе и Мане би било напълно различно." Влиятелният специалист по история на изкуствата Бернард Беренсън казва: "С изключение на Микеланджело, нито един друг италиански художник не е оказал толкова голямо влияние". Италия[редактиране | edit source] Рим[редактиране | edit source] Във върха на популярността си в Рим през 1590-те и началото на 17-ти век новият драматичен стил на Караваджо повлиява много от връстниците му. Сред първите караваджисти са Марио Минити, Джовани Балионе (въпреки че караваджисткият му период е кратък), Леонело Спада и Орацио Джентилиски. Част от следващото поколение караваджисти са Карло Сарачени, Бартоломео Манфреди и Орацио Борджиани. Джентилиски, въпреки че е значително по-възрастен, е единственият от изброените, който живее след 1620г и приключва живота си като придворен художник на Чарлз I. Неговата дъщеря Артемизия Джентилески също е близка до Караваджо и е една от най-надарените от членове на движението. Въпреки това в Рим и Италия триумфира не Караваджо, а Анибале Карачи, смесвайки елементи от Зрелия ренесанс и Ломбардския реализъм. Неапол[редактиране | edit source] През май 1606, след убийството на Ранучио Томасони, Караваджо бяга в Неапол, заради грозящата го смъртна присъда. Докато е там той завършва поръчки от няколко големи комисии, от които са две големи картини - "Богородица с броеницата" и "Седемте милосърдни дела". Неговите картини силно повлияват местните творци и краткият му престой в Неапол заражда влиятелна школа неаполитански караваджисти, сред които Батистело Карачоло, Бернардо Кавалино, Карло Селито и Масимо Станционе. Караваджисткото движение в Неапол приключва с ужасен бум на чума през 1656, но след време Неапол става владение на Испания, влиянието на Караваджизма вече се е разпростряло. Холандия[редактиране | edit source] Холандският институт по история на изкуствата съставя списък на 128 художници, определени като караваджисти. Утрехт[редактиране | edit source] През 1610-те години на 17-ти век католическите художници от Холандия като Хендрик тер Брюген, Герит ван Хонтхорст, Андрис Бот и Дирк ван Бабюрен пътуват до Рим като студенти и са силно повлияни от късните творби на Караваджо. По същото време в Рим е и Адам Елсхаймер, който вероятно също е оказал значително влияние върху младите творци. При завръщането си в Утрехт тази група, известна като "Утрехските караваджисти", преживява кратък но влиятелен разцвет през 1620-те. Те рисуват митологични и религиозни исторически теми, както и жанрови сцени като картоиграчи и циганки, които самият Караваджо изоставя в късните си години. Утрехт е най-католическият град в Съединените провинции - все още около 40% от населението му (а и по-голямата част от елита). Преди е бил основен център (след Харлем) на Северния маниеризъм в Нидерландия. Абрахвам Блумарт, който е водеща фигура в това движение (и учител на Хонтхорст и други художници) е възприемчив към влиянието на учениците си и сменя стила си много пъти до смъртта си през 1651 г. Краткият разцвет приключва някъде към 1630, когато основните представители или умират (като Бабюрен и тер Брюген) или сменят стила си (като Хонтхорст, който преминава към портрети и исторически сцени, формирани от фламандските тенденции, популяризирани от Рубенс и последователите му). През следващото поколение влиянито на Караваджо се забелязва в творбите на Йоханес Вермеер, Рубенс и Герит Доу, в техните "нишеви картини". Заедно с други караваджисти от Италия и Воерден, Утрехските караваджисти подготвят сцената за следващиет вдъхновени от караваджовия маниер художници като Жорж дьо ла Тур и Ян Янсенс. "Свети Йероним", Матиас Стом "Поклонението на пастирите" (1635-40), Матиас Стом Фландрия[редактиране | edit source] По време на пътуването си до Италия през 1600г, Петер Паул Рубенс също е повлиян от високо натуралистичните картини на Караваджо. Той прави копие на "Полагането в гроба", препоръчва на патрона си Херцогът на Мантуа да купи "Смъртта на Богородица" (Лувър) и спомага за придобиването на "Богородица с броеницата" (Музей на историята на изкуствата във Виена) за доминиканската църква в Антверпен. В творбите на други фламандски художници от началото 17-ти век също проличава влиянието на творбите на Караваджо, най-вече в картините на Адам де Косте, Теодор Ромбутс и Жерард Сейхарс. Франция[редактиране | edit source] Един от първите френски художници, който работи в Рим по времето на Караваджо е Жан ЛьоКлерк, който учи при Сарачени в началото на 17-ти век. Симон Вое прекарва значително време в Италия в периода 1613 - 1627г. Негови патрони са Барберините, Касиано дал Поцо, Паоло Джордано Орсини и Винченцо Джустиниани. Той посещава и други части на Италия като Венеция, Болония (където семейство Карачи има собствена академия), Геноа (където в периода 1620-22 работи за принцесите на Дория) и Неапол. Той възприема много добре това, което вижда и го дестилира в картините си: драматичното осветяване при Караваджо; италианския маниеризъм, цветовете на Паоло Веронезе и di sotto in su или рисуването в преспектива; както и творчеството на Карачи, Гуерчино, Ланфранко и Рени. Успехът на Вое в Рим води до избирането му за ректор на Академията "Свети Лука" през 1624г. Въпреки успеха си в Рим, през 1627г той се завръща във Франция. Новият стил на Вое е отявлено италиански, с което той внася италианския бароков стил във Франция. Друг френски художник влюбен в новия стил е Валентин де Булони, който живее в Рим до 1620г и учи при Вое и по-късно при Никола Турние. Смята се, че Жорж дьо ла Тур е пътувал или до Италия или до Холандия в началото на кариерата си. Неговите картини отразяват влиянието на Караваджо, но това верояно става чрез холандските караваджисти. Ла Тур често е сравняван с Хендрик Брюген. Испания[редактиране | edit source] Франциско Рибалта става един от първите последователи в Испания на тенебристкия стил. Не е ясно, дали той е посетил Рим или Неапол, където стилът на Караваджо има много почитатели, въпреки че поради връзката си с Неапол Испания вероятно вече е била изложена на влиянието на караваджистите в началото на 17-ти век. Неговият син Хуан Рибалта, Винсенте Кастело и Джозепе де Рибера са негови ученици, въпреки че е напълно възможно Рибера да е възприел тенебризма по времето, в което е живеел в Италия. Стилът става много популярен в Истания и оказва изключително влияние върху Барока или Златния век на испанските художници, особено на Зурбаран, Веласкес и Мурильо. Дори испанският бодегон често е рисуван в подобен рязък и суров стил.
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 12.1
Utrecht Caravaggism Utrecht Caravaggism refers to those Baroque artists, all distinctly influenced by the art of Caravaggio, who were active mostly in the Dutch city of Utrecht during the early part of the seventeenth century.[1] Painters such as Dirck van Baburen, Gerrit van Honthorst and Hendrick ter Brugghen were all in Rome in the decade 1610–1620, a time when the chiaroscuro of Caravaggio's later style was very influential. Adam Elsheimer, also in Rome at the same time, was probably also an influence on them. Back in Utrecht, they painted mythological and religious history subjects and genre scenes, such as the card-players and gypsies that Caravaggio himself had abandoned in his later career. Utrecht was the most Catholic city in the United Provinces, still about 40% Catholic in the mid-17th century, and even more among the elite groups, who included many rural nobility and gentry with town houses there.[1] It had previously been the main centre, after Haarlem, of Northern Mannerist painting in the Netherlands. Abraham Bloemaert, who had been a leading figure in this movement, and taught the Honthursts and many other artists, also was receptive to the influence of his pupils, and changed his style many times before his death in 1651. The brief flourishing of Utrecht Caravaggism ended around 1630. At that time, major artists had either died, as in the case of Baburen and ter Brugghen, or had changed style, like Honthorst's shift to portraiture and history scenes informed by the Flemish tendencies popularized by Peter Paul Rubens and his followers. They left a legacy, however, through their influence on Rembrandt's use of chiaroscuro and Gerrit Dou's "niche paintings" (a genre popularized by Honthorst). Along with other Caravaggisti active in Italy and Woerden, they set the stage for later artists who worked in a Caravaggesque-inspired manner such as Georges de La Tour in Lorraine and Jan Janssens in Ghent. References[edit] - ^ Wayne Franits, Dutch Seventeenth-Century Genre Painting, p.65, Yale UP, 2004, ISBN 0-300-10237-2 - ^ Murray, P. & L. (1996), Dictionary of art and artists. Penguin Books. - The Crucifixion with the Virgin and St John by Hendrick ter Brugghen External links[edit] - Orazio and Artemisia Gentileschi, a fully digitized exhibition catalog from The Metropolitan Museum of Art Libraries, which contains material on Utrecht Caravaggism (see index) - Fifteenth- to eighteenth-century European paintings: France, Central Europe, the Netherlands, Spain, and Great Britain, a collection catalog fully available online as a PDF, which contains material on Utrecht Caravaggism