http___en.wikipedia.org_wiki_Thermal_burn.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 40.2 41.1 42.1 43.1 43.2 43.3 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 48.2 48.3 49.1 50.1 51.1 52.1 52.2 53.1 54.1 54.2 54.3 54.4 55.1 56.1 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 58.2 59.1 60.1 60.2 60.3 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 68.2 68.3 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 74.2 74.3 74.4 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 80.2 81.1 81.2 82.1 83.1 83.2 83.3 84.1 85.1 86.1 86.2 86.3 87.1 87.2 88.1 88.2 89.1 89.2 90.1 91.1 91.2 91.3 91.4 92.1 93.1 94.1 95.1 95.2 95.3 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 102.2 103.1 104.1 105.1 105.2 105.3 106.1 106.2 106.3 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 111.2 111.3 111.4 112.1 112.2 113.1 114.1 114.2 114.3 114.4 114.5 114.6 114.7 114.8 114.9 114.10 115.1 116.1 116.2 116.3 117.1 117.2 117.3 117.4 117.5 118.1 118.2 118.3 118.4 119.1 119.2 119.3 119.4 119.5 119.6 119.7 120.1 121.1 121.2 121.3 122.1 122.2 122.3 123.1 123.2 123.3 123.4 124.1 124.2 124.3 125.1 125.2 125.3 126.1 126.2 126.3 127.1 127.2 127.3 127.4 127.5 128.1 128.2 128.3 129.1 129.2 129.3 129.4 130.1 130.2 130.3 131.1 131.2 131.3 132.1 132.2 132.3 133.1 133.2 133.3 134.1 135.1 135.2 135.3 136.1 136.2 136.3 137.1 137.2 138.1 138.2 138.3 139.1 139.2 139.3 140.1 140.2 141.1 141.2 141.3 142.1 142.2 142.3 143.1 143.2 143.3 144.1 144.2 144.3 145.1 145.2 145.3 145.4 146.1 146.2 147.1 147.2 147.3 147.4 148.1 148.2 148.3 148.4 149.1 149.2 149.3 149.4 150.1 150.2 150.3 151.1 151.2 151.3 152.1 152.2 152.3 153.1 153.2 153.3 153.4 154.1 154.2 154.3 154.4 155.1 155.2 155.3 156.1 156.2 156.3 156.4 157.1 157.2 157.3 158.1 158.2 159.1 159.2 159.3 160.1 160.2 160.3 161.1 161.2 161.3 162.1 162.2 162.3 163.1 163.2 163.3 164.1 164.2 164.3 165.1 165.2 165.3 166.1 166.2 166.3 167.1 167.2 167.3 168.1 168.2 169.1 169.2 169.3 170.1 170.2 170.3 171.1 171.2 171.3 172.1 172.2 172.3 173.1 173.2 173.3 174.1 174.2 174.3 175.1 175.2 175.3 176.1 176.2 176.3 177.1 177.2 177.3 178.1 178.2 178.3 179.1 179.2 179.3 180.1 180.2 180.3 181.1 181.2 181.3 181.4 182.1 183.1 183.2 184.1 184.2 184.3 185.1 185.2 185.3 186.1 186.2 186.3 187.1 187.2 187.3 188.1 188.2 188.3 189.1 189.2 189.3 190.1 190.2 190.3 191.1 191.2 191.3 192.1 192.2 192.3 192.4 192.5 192.6 192.7 192.8 192.9 192.10 193.1 193.2 193.3 194.1 194.2 195.1 196.1
Изгаряне Изгарянето (на латински: combustio) представлява увреждане на плътта или кожата и подлежащите ѝ структури, понякога съчетано с общи реакции от страна на организма, в резултат от действието на различни физични или химични фактори, като топлина, електричество, химикали, триене или радиация.[1] Изгаряния, които засягат само повърхностния слой на кожата (епидермиса), са известни като епидермални или изгаряния от първа степен. Когато увреждането засегне някои от подлежащите слоеве на дермата, изгарянето е частично дермално или изгаряне от втора степен. При изгаряне с разрушаване на дермата в пълна дълбочина или трета степен, увреждането се разпростира до всички слоеве на кожата. Изгарянето от четвърта степен включва увреждане на разположени още по-дълбоко тъкани като мускул или кост. Необходимото лечение зависи от тежестта на изгарянето. Епидермалните изгаряния могат да бъдат лекувани почти само с обикновени болкоуспокояващи, по-големите изгаряния може да изискват продължително лечение в специализирани центрове по изгаряния. Охлаждането с чешмяна вода може да помогне за облекчаване на болката и да намали увреждането. Продължителното подлагане на охлаждане обаче може да доведе до ниска телесна температура. При частичните дермални изгаряния може да е необходимо почистване със сапун и вода, последвано от превръзка. Не е ясно как да се справим с мехурите, но вероятно е разумно да ги оставим непокътнати. Дълбоките дермални изгаряния обикновено налагат хирургическа намеса като присаждане на кожа. Изгарянията, които засягат по-обширен участък често налагат големи количества интравенозни флуиди, защото последващата възпалителна реакция води до капилярно изтичане на флуид и едем. Най-често срещаните усложнения от изгаряния са свързани с инфекция. Въпреки че обширните изгаряния могат да бъдат фатални, съвременните лечения разработени от 1960 г. насам значително подобриха резултатите, особено при деца и млади хора.[2] По света годишно около 11 милиона души търсят медицинска помощ, а 300 000 умират от изгаряния.[3] В Съединените щати приблизително 4% от приетите в център по изгаряния умират от травмите си.[4] Дългосрочният изход е свързан предимно с обхвата на изгарянето и възрастта на засегнатото лице. Съдържание - 1 Признаци и симптоми - 2 Причина - 3 Патофизиология - 4 Диагноза - 5 Превенция - 6 Овладяване - 7 Прогноза - 8 Епидемиология - 9 История - 10 Класификация - 11 Патогенеза - 12 Клинична картина - 13 Диагноза - 14 Лечение - 15 Източници - 16 Външни препратки Признаци и симптоми[редактиране | редактиране на кода] Характеристиките на изгарянето зависят от неговата дълбочина. Епидермалните изгаряния причиняват болка, която продължава два или три дни, с обелване на кожата през следващите няколко дни.[5][6] Пострадалите от по-тежки изгаряния могат да изпитват дискомфорт или да се оплакват от усещане по-скоро за напрежение, отколкото болка. Изгарянията в пълна дълбочина могат да бъдат изцяло нечувствителни на леко докосване или пробождане.[6] Докато по-повърхностните изгаряния обикновено са червени на цвят, тежките изгаряния могат да бъдат розови, бели или черни.[6] Изгарянията около устата или опърлени косми в носа може да са индикация за настъпили изгаряния на дихателните пътища, но тези заключения не са окончателни.[7] По-тревожните признаци включват: недостиг на въздух, дрезгавост и хриптене или свистене.[7] Сърбежът е обичаен в оздравителния процес, като настъпва при 90% от възрастните и почти всички деца.[8] Изтръпването или смъденето може да постоянстват за продължителен период от време след електротравма.[9] Изгарянията може да причинят също емоционално и психологическо страдание.[3] Причина[редактиране | редактиране на кода] Изгаряния може да се причинят от най-различни външни източници, класифицирани като термични, химически, електрически и радиационни.[13] В Съединените щати най-честите причини за изгаряния са: пожар или пламък (44%), изгаряне с вряла вода (33%), горещи предмети (9%), електричество (4%) и химикали (3%).[14] Повечето (69%) от случаите на изгаряне стават у дома или на работното място (9%)[4] и повечето са случайни, като 2% се дължат на нападение от друго лице, а 1-2% са резултат от опит за самоубийство.[3] Тези източници могат да причинят инхалационно увреждане на дихателните пътища и/или белите дробове, което настъпва в около 6% от случаите.[15] Случаите на изгаряне са по-чести при бедните. Пушенето е рисков фактор, макар че употребата на алкохол не е. Свързаните с огън изгаряния общо взето се случват по-често на места с по-студен климат.[3]Специфичните рискови фактори в развиващия се свят включват готвене на открит огън или на пода[1], както и интелектуална недостатъчност при децата и хронични заболявания при възрастните.[16] Термични[редактиране | редактиране на кода] В Съединените щати огънят и горещите течности са най-честите причини за изгаряния.[15] От битовите пожари, които водят до смърт, пушенето причинява 25%, а нагревателните уреди причиняват 22%.[1] Почти половината от травмите се дължат на опити за запалване на огън.[1] Попарването се причинява от горещи течности или газове и най-често настъпва от горещи напитки, висока температура на водата от водопровода във вани или душове, горещо олио или пара.[17] Случаите на попарване са най-често срещани при деца на възраст под пет години[10], а в Съединените щати и Австралия съставляват около две-трети от всички случаи на изгаряне.[15] Контакт с горещи предмети е причината за около 20-30% от изгарянията при децата.[15] В повечето случаи изгарянето от попарване е от първа или втора степен, но може да се получи и изгаряне от трета степен, особено при продължителен контакт.[18] Фойерверките са често срещана причина за изгаряния през празниците в много страни.[19] Рискът е особено висок при за момчетата в юношеска възраст.[20] Химически[редактиране | редактиране на кода] Химикалите причиняват от 2 до 11% от всички изгаряния и имат 30% дял в свързаната с тях смъртност.[21] Химическите изгаряния могат да бъдат причинени от над 25 000 вещества,[10] повечето от които са или силна основа (55%) или силна киселина (26%).[21] Повечето смъртни случаи от химическо изгаряне са вследствие на поглъщане.[10] Най-честите агенти включват: сярна киселина, намираща се в почистващите препарати за тоалетна, натриев хипохлорит, намиращ се в белината и халогенирани въглеводороди, намиращи се в препаратите за отстраняване на бои и други.[10] Флуороводородната киселина може да причини особено дълбоки изгаряния, които може да станат симптоматични едва известно време след контакта с нея.[22] Мравчената киселина може да причини разрушаване на значителен брой еритроцити.[7] Електрически[редактиране | редактиране на кода] Електрическите изгаряния или травми се класифицират като изгаряния от високо напрежение (по-голямо от или равно на 1 000 волта), ниско напрежение (по-ниско от 1 000 волта) или като изгаряне от искри вследствие на електрическа дъга.[10] Най-честите причини за електрическо изгаряне при децата са електрически кабели (60%), следвани от електрически контакти (14%).[15] Мълнията също може да причини електрически изгаряния.[23] Рисковите фактори за поразявани от мълния включват участие в дейности на открито като планинско катерене, голф и спортове на открит терен, както и работа на открито.[9]Смъртността от мълния е около 10%.[9] Макар че електротравмите водят предимно до изгаряния, те могат да причинят също фрактури или дислокации вследствие на тъпа травма или мускулни контракции.[9] При травми от високо напрежение по-голямата част от увреждането може да е вътрешно и поради това степента на травмата не може да се прецени само с преглед на кожата.[9]Контактът с ниско или високо напрежение може да причини сърдечна аритмия или спиране на сърдечната дейност.[9] Радиационни[редактиране | редактиране на кода] Радиационните изгаряния (лъчеви изгаряния) могат да бъдат причинени от продължително експониране на ултравиолетова светлина (например от слънцето, соларни кабини или електродъгово заваряване) или от йонизираща радиация (например от лъчетерапия, рентгенови лъчи или радиоактивен прах).[24] Излагането на слънце е най-обичайната причина за радиационни изгаряния и общо най-разпространената причина за епидермални (най-повърхностни) изгаряния.[25] Податливостта на слънчево изгаряне варира значително при хората в зависимост от техния тип кожа.[26] Кожните ефекти от йонизираща радиация зависят от количеството излагане на мястото, като загуба на косми се наблюдава след 3 Gy, зачервяване се наблюдава след 10 Gy, влажно обелване на кожата след 20 Gy, а некроза след 30 Gy.[27] Зачервяване, ако настъпи такова, може да се появи едва известно време след излагането.[27]Радиационните изгаряния се третират също както другите изгаряния.[27] Микровълнови изгаряния настъпват чрез термично загряване, причинено от микровълни.[28] Макар че кратки излагания от две секунди могат да причинят травма, общо взето това се случва рядко.[28] Неслучайни[редактиране | редактиране на кода] При хоспитализираните от изгаряне с вряла течност или изгаряне с огън, 3Шаблон:Endash10% са от нападение.[29] Причините включват: малтретиране на деца, лични пререкания, насилие от съпруг/а, насилие над възрастни и бизнес конфликти.[29] Травмата от потапяне или от изгаряне с вряла вода чрез потапяне може да е индикация за малтретиране на дете.[18] Тя се създава, когато крайник или долната част на тялото (хълбок или перинеум) бъдат задържани потопени в гореща вода.[18] Увреждането обикновено е с рязко изразена горна граница и често пъти симетрична.[18] Други високорискови признаци на скрито насилие включват: циркумферентни изгаряния, липса на белези от изпръскване, изгаряне с равномерна дълбочина и връзка с други признаци на небрежност или малтретиране.[30] Изгаряне на младоженка, форма на домашно насилие, се среща в някои култури като Индия, където жената бива изгорена защото съпругът или семейството му считат зестрата за недостатъчна.[31][32] В Пакистан изгарянията с киселина представляват 13% от умишлените изгаряния и често пъти са свързани с домашно насилие.[30] Самозапалването (самозапалване като форма на протест) също е сравнително често срещано сред индийските жени.[3] Патофизиология[редактиране | редактиране на кода] При температури, по-високи от Шаблон:Convert, протеините започват да губят триизмерната си форма и започват да се разрушават.[33] Това води до увреждане на клетки и тъкани.[10] Много от преките здравни ефекти на изгарянето са вследствие нарушение в нормалното функциониране на кожата.[10] Те включват на нарушение в сетивността на кожата, възможността за предотвратяване загуба на вода чрез изпаряване и възможността за контролиране на телесната температура.[10] В резултат от нарушението на клетъчните мембрани, клетките губят калций в извънклетъчното пространство и поемат вода и натрий.[10] При обширните изгаряния (над 30% от общата телесна повърхност) има значителна възпалителна реакция.[34] Това води до повишено изтичане на течност от капилярите,[7] и последващ едем на тъканта.[10] Причинява се обща загуба в количеството кръв, като останалата кръв претърпява значителна загуба на плазма, в резултат на което кръвта става по-концентрирана. [10] Слабият приток на кръв към органи като бъбреците и стомашно-чревния тракт може да доведе до бъбречно заболяване и язви на стомаха.[35] Повишените нива на катехоламини и кортизол могат да доведат до хиперметаболитно състояние, което може да продължи с години.[34] Това е свързано с повишен сърдечен дебит, метаболизъм, ускорен сърдечен ритъм и слаба имунна функция.[34] Диагноза[редактиране | редактиране на кода] Изгарянията могат да се класифицират по дълбочина, механизъм на увреждане, обхват и свързани увреждания. Най-често използваната класификация е въз основа на дълбочината на изгаряне. Дълбочината на изгаряне обикновено се определя с преглед, макар че може да се използва и биопсия.[10] Един преглед може да е недостатъчен за точно определяне на дълбочината на изгаряне и е възможно да се наложат неколкократни прегледи в продължение на няколко дни.[7] В случаи с главоболие или виене на свят, както и свързано с огън изгаряне, следва да се има предвид възможност за отравяне с въглероден моноокис.[36] Трябва също да се вземе под внимание възможност за цианидно отравяне.[7] Размер[редактиране | редактиране на кода] Размерът на изгарянето се измерва като процент от общата телесна повърхност (TBSA), засегната от дълбоки изгаряния с частична или пълна дълбочина.[10] Изгарянията от първа степен, при които има само червен цвят, без мехури, не се включват в тази оценка.[10] Повечето изгаряния (70%) обхващат по-малко от 10% от общата телесна повърхност.[15] Съществуват множество методи за определяне на общата засегната телесна повърхност (TBSA), в това число „правилото на девятките“, схеми на Ланд и Браудер, и оценки въз основа на големината на човешката длан.[5] Правилото на девятките е лесно за запомняне, но е точно само при хора на възраст над 16 години.[5] По-точни оценки могат да се направят като се използват схемите на Ланд и Браудер, които отчитат различните съотношения на частите на тялото при възрастни и деца.[5] Големината на отпечатъка на човешката ръка (включващ дланта и пръстите) е приблизително 1% от общата телесна повърхност.[5] Тежест[редактиране | редактиране на кода] За да се определи нуждата от изпращане в специализирано звено по изгаряния, Американската асоциация по изгаряния е създала класификационна система. Чрез тази система изгарянията могат да се класифицират като тежки, умерени и леки. Оценката се основава на редица фактори, в това число общата засегната телесна повърхност, засягането на специфични анатомични области, възрастта на пострадалия и свързани увреждания.[36] Леките изгаряния обикновено могат да се лекуват у дома, а тежките изгаряния се лекуват в център по изгаряния.[36] Превенция[редактиране | редактиране на кода] В исторически аспект около половината от всички изгаряния са считани за предотвратими.[1] Програмите за превенция на изгарянията са намалили значително случаите на сериозни изгаряния.[33] Превантивните мерки включват: ограничаване на температурата на топлата вода, аларми за дим, пръскачни системи, надлежна конструкция на сградите и огнеустойчиво защитно облекло.[1] Специалистите препоръчват настройване на водонагревателите под Шаблон:Convert.[15] Други мерки за предотвратяване на изгаряния от попарване включват използване на термометър за измерване на температурата на водата в банята и защитни приспособления върху печките.[33] Макар ефектът от регламентирането на фойерверките да е неясен, има данни за ползата от него[37] като препоръките включват ограничаване продажбата на фойерверки на деца.[15] Овладяване[редактиране | редактиране на кода] Реанимацията започва с оценка и стабилизиране на дихателния тракт, дишането и кръвообръщението на пострадалия.[5] Ако има съмнения за инхалационно увреждане, може да се наложи ранно интубиране.[7] Следва обгрижване на самата рана от изгаряне. Пострадалите с обширни изгаряния могат да бъдат повити в чисти чаршафи до пристигането им в болница.[7] Тъй като раните от изгаряния са податливи на инфекция, следва да се направи бустерна (подсилваща) ваксинация против тетанус, ако лицето не е получило ваксината през последните пет години.[38] В Съединените щати в 95% от случаите на изгаряне в отделенията за спешна медицинска помощ пострадалите се лекуват и изписват, а при 5% се налага да бъдат настанени в болница.[3] При по-големите изгаряния е важно ранното подхранване.[34] В допълнение към традиционните лечения, от полза може да бъде окисляване при свръхвисоко налягане.[39] Интравенозни флуиди[редактиране | редактиране на кода] На пострадалите със слаба тъканна перфузия трябва да се подават болус-дози от изотоничен кисталоиден разтвор.[5] При деца с изгаряне на повече от 10-20% от телесната повърхност и възрастни с изгаряне на повече от 15% от телесната повърхност, това трябва да бъде последвано от редовна реанимация с флуиди и мониторинг.[5][40][41] При пострадали с изгаряния по-големи от 25% от телесната повърхност това трябва да започне по възможност на предболничен етап.[40] Формулата на Паркланд може да помогне за определяне на необходимия обем интравенозни флуиди през първите 24 часа. Формулата се основава на засегнатата обща телесна повърхност и телесното тегло на лицето. Половината от обема на флуида се прилага през първите 8 часа, а останалата част се прилага през следващите 16 часа. Времевата рамка се изчислява от момента, в който е настъпило изгарянето, а не от момента, в който е започнала реанимацията с флуиди.При децата е необходим допълнителен поддържащ флуид, който включва глюкоза.[7] Освен това при лицата с инхалационни увреждания се изисква повече флуид.[42] Макар че недостатъчната реанимация с флуиди може да създаде проблеми, прекалената реанимация също може да бъде вредна.[43] Формулите са само насочващи, като в идеалния случай инфузиите са пригодени към уринарен дебит от >30 mL/h за възрастни или >1mL/kg за деца и средно артериално налягане по-голямо от 60 mmHg.[7] Макар често да се използва лактиран разтвор на Рингер, няма данни, че той е по-ефикасен от обикновения физиологичен разтвор.[5] Кристалоидните разтвори са също толкова добри, колкото колоидните разтвори и тъй като колоидите са по-скъпи, те не се препоръчват.[44] Преливане на кръв е необходимо в редки случаи.[10] Обикновено се препоръчва при спад на нивото на хемоглобина под 60-80 g/L (6-8 g/dL),[45] поради свързан риск от усложнения.[7] Ако е необходимо, могат да се поставят интравенозни катетри през изгорената кожа или да се използва интраосално преливане.[7] Обгрижване на рана[редактиране | редактиране на кода] Ранното охлаждане (до 30 минути от изгарянето) намалява дълбочината и болката на изгарянето, но трябва да се внимава, тъй като преохлаждането може да доведе до хипотермия.[10][5] То следва да се извърши с хладка вода, Шаблон:Convert а не с ледена вода, тъй като ледената вода може да причини допълнителна вреда.[5][33] Химическите изгаряния може да наложат необходимост от обилна иригация.[10] Почистването със сапун и вода, премахване на мъртва тъкан и поставяне на превръзки са важни аспекти от обгрижването на раната. При наличие на непокътнати мехури, не е ясно какво да се прави с тях. Някои недостатъчно проучени данни са в подкрепа на това да не се пипат. Изгарянията от втора степен трябва да се оценят наново след два дни.[33] Малко са надеждните данни за определяне на типа превръзка, който трябва да се използва при лечението на изгаряния първа и втора степен.[46][47] Разумно е изгарянията от първа степен да се лекуват без превръзки.[33] Макар често да се препоръчват актуални антибиотици, малко са данните в подкрепа на употребата им.[48] Не се препоръчва сребърен сулфадиазин (вид антибиотик), тъй като е потенциален удължител на времето за лечение. [47] Недостатъчни са данните в подкрепа на употребата на превръзки, съдържащи сребро[49] или лечение на рани с отрицателно налягане.[50] Медикаменти[редактиране | редактиране на кода] Изгарянията могат да бъдат много болезнени и за овладяване на болката може да се използват различни опции. Те включват обикновени аналгетици (като ибупрофен и ацетаминофен) и опиоиди като морфина. Освен аналгетици, за облекчаване чувството на мъчително безпокойство могат да се използват бензодиазепини.[33] В оздравителния процес като помощно средство против сърбеж може да се използват антихистамини, масаж или транскутанна електрическа стимулация на нервите.[8] Антихистамините обаче са ефикасни за тази цел само при 20% от хората.[51] За употребата на габапентин[8] има подкрепящи данни от проучвания и прилагането му може да е основателно при пациенти, при които няма подобрение с антихистамини.[52] Интравенозни антибиотици се препоръчват преди хирургическа операция на пациенти с обширни изгаряния (>60% TBSA).[53] Шаблон:От насам указанията не препоръчват общата им употреба поради опасения относно развиване на устойчивост към антибиотици[48] и повишен риск от гъбични инфекции.[7] Предварителните данни обаче показват, че те могат да подобрят оцеляемостта при пациенти с обширни и тежки изгаряния.[48] Eритропоетинът няма установена ефикасност за предотвратяване или лечение на анемия при хора с изгаряния.[7] При изгаряния с флуороводородна киселина калциевият глюконат е специфичен антидот (противодействащо) и може да се прилага интравенозно и/или локално.[22] Хирургия[редактиране | редактиране на кода] Раните, налагащи хирургическо затваряне с присадки или капачета от кожа (обикновено всяка рана, която е по-голяма от изгаряне в пълна дълбочина с малка площ), трябва да се третират възможно най-рано.[54] При циркумферентни изгаряния на крайниците или гърдите може да е необходимо спешно хирургическо освобождаване на кожата, известно като ескаротомия.[55] То се извършва за лечение или предотвратяване на проблеми с периферната циркулация или излагане на вътрешните тъкани на въздух.[55] Ползата от него е несигурна при изгаряния по врата или пръстите.[55] При електрически изгаряния може да се наложат фасиотомии.[55] Алтернативна медицина[редактиране | редактиране на кода] От древни времена медът се използва като помощно средство за лечение на рани и може да е от полза при изгаряния от първа и втора степен.[56][57] Данните за алое вера са неубедителни.[58] Макар да е от полза за намаляване на болката,[11] а наблюдение от 2007 г. откри предварителни данни за подобрени срокове на лечението[59] последващо наблюдение от 2012 г. не установи подобрение от лечението в сравнение със сребърния сулфадиазин.[58] Малко са данните за помощта на витамин E при келоиди или образуване на белези.[60] Не се препоръчва масло.[61] В страните с ниски доходи изгарянията се третират до една трета от времето чрез традиционна медицина, което може да включва използване на яйца, кал, листа или кравешки тор.[16] В някои случаи хирургическото лечение е ограничено поради недостатъчни финансови ресурси и наличност.[16] Освен медикаментите има редица други методи, които могат да се приложат за намаляване на болката и страха при процедурите, включително: терапия „виртуална реалност“, хипноза и методи на поведенческа терапия като техники за разсейване.[52] Прогноза[редактиране | редактиране на кода] Прогнозата е по-лоша при пострадали с по-обширни изгаряния, при по-възрастните и при жените.[10] Наличието на увреждане от вдишване на дим, други значителни увреждания, като дълги костни фрактури и сериозни заболявания (например сърдечно заболяване, диабет, психиатрично заболяване и намерение за самоубийство) също повлияват на прогнозата.[10] От приетите в центровете по изгаряния в Съединените щати средно 4% умират,[15] като изходът за отделните лица зависи от степента на увреждане от изгарянето. Например приетите с площи на изгаряне по-малки от 10% от общата телесна повърхност са имали нива на смъртност по-ниски от 1%, докато приетите с изгаряне над 90% от общата телесна повърхност са имали 85% смъртност.[62] В Афганистан хората с повече от 60% изгаряне на телесната повърхност рядко оцеляват.[15] Методът на Бо (Baux) исторически е използван за определяне прогнозата при по-големи изгаряния. С подобряване на грижите обаче, той вече не е много точен.[7] Резултатът се определя чрез прибавяне на размера на изгарянето (% TBSA) към възрастта на лицето и е повече или по-малко равен на риска от смърт.[7] Усложнения[редактиране | редактиране на кода] Може да настъпят редица усложнения, от които инфекциите са най-обичайни.[15] По ред на честота, потенциалните усложнения включват: пневмония, целулит, инфекции на пикочните пътища и заболяване на дихателните пътища.[15] Рисковите фактори за инфекция включват: изгаряния с повече от 30% от общата телесна повърхност, изгаряния в пълна дълбочина, възрастови крайности (стари или млади) или изгаряния, включващи краката или перинеума.[63] Пневмония настъпва особено често при пострадали с инхалационни увреждания. Чести са случаите на анемия вследствие изгаряния в пълна дълбочина с повече от 10% от общата телесна повърхност.[5] Електрическите изгаряния може да доведат до компартмент синдром или рабдомиолиза поради разрушаване на мускула.[7] Изчислено е, че съсирване на кръвта във вените на краката настъпва при 6 до 25% от хората.[7] Хиперметаболитното състояние, което може да постоянства в продължение на години след по-голямо изгаряне, може да доведе до намаляване на костната плътност и загуба на мускулна маса.[34] Възможно е след изгаряне да се образуват келоиди, особено при хора, които са млади и с тъмна кожа.[60] След изгаряне децата може да имат значителна психологическа травма и посттравматично стресово разстройство.[64] Образуването на белези може да доведе и до нарушено самочувствие за физическия вид.[64] В развиващия се свят значителните изгаряния могат да доведат до социална изолация, крайна бедност, а при децата до изоставяне.[3] Епидемиология[редактиране | редактиране на кода] Към 2004 г., 11 милиона изгаряния по света са наложили прилагането на медицински грижи и са довели до 300 000 смъртни случая.[3] Това прави изгарянето 4-та водеща причина за травми след катастрофите с моторни превозни средства, паданията и насилието.[3] Около 90% от изгарянията се случват в развиващия се свят.[3] Това се отдава частично на пренаселеност и опасни условия на готвене.[3] Общо близо 60% от фаталните изгаряния се случват в райони в Югоизточна Азия с честота 11,6 на 100 000.[15] В развития свят при възрастните мъже смъртността от изгаряния е два пъти по-висока, отколкото при жените. Това вероятно се дължи на техните професии с по-висок риск, както и на дейности, свързани с повече риск. В много страни от развиващия се свят обаче, жените са с два пъти по-висок риск от мъжете. Често пъти това е свързано със злополуки в кухнята или с домашно насилие.[3] При децата смъртността от изгаряния е 10 пъти по-висока в развиващия се свят, отколкото в развития.[3] Като цяло при децата изгарянията са сред петнадесетте водещи причини за смърт.[1] От 1980-те до 2004 г. в много страни беше наблюдавано намаляване на случаите на фатални изгаряния и изобщо на изгаряния.[3] Развити страни[редактиране | редактиране на кода] Според изчисленията годишно в Съединените щати медицинско лечение получават 500 000 травми от изгаряния.[33] В 2008 г. резултатът е бил 3 300 смъртни случая.[1] Повечето изгаряния (70%) и смъртни случаи от изгаряния са при мъже.[4][10] Най-разпространени са изгарянията от пожари при 18 Шаблон:Endash35 годишните, а попарвания има най-често при деца под петгодишна възраст и възрастни над 65 години.[10]Смъртните случаи поради електрически изгаряния са около 1 000 годишно.[66] Осветлението причинява смърт на около 60 души годишно.[9] В Европа умишлените изгаряния са най-обичайни при мъжете на средна възраст.[29] Развиващи се страни[редактиране | редактиране на кода] В Индия около 700 000 до 800 000 души годишно претърпяват значителни изгаряния, но много малко от тях биват обгрижвани в специализирани отделения по изгаряния.[67] Най-чести са случаите сред жените на възраст 16–35 години.[67] Част от този висок процент е свързан с необезопасени кухни и свободните широки дрехи, характерни за Индия.[67] Изчислено е, че една трета от всички изгаряния в Индия се дължат на запалило се от открити пламъци облекло.[68] Умишлените изгаряния също са широко разпространена причина и са с висок процент сред младите жени, вследствие на домашно насилие и самонараняване.[29][3] История[редактиране | редактиране на кода] Пещерни рисунки от преди повече от 3 500 години показват изгаряния и тяхното лечение.[2]Египетският папирус на Смит от 1500 пр.н.е. описва лечения, използващи мед и мехлем от растителна смола.[2]През вековете са използвани много други лечения, включително използване на чаени листа от китайците, документирани до 600 пр.н.е., свинска мас и оцет Хипократ, документирани до 400 пр.н.е. и вино и мирта от Целз, документирани до 100 н.е.[2] Френският бръснар-хирург Aмброаз Паре пръв описал различните степени на изгаряния през 1500-те.[69] През 1832 г. Гийом Дюпюитрен ги разширил до шест различни степени по тежест.[70][2] Първата болница за лечение на изгаряния отворила врати през 1843 г. в Лондон, Англия, а развитието на съвременните медицински грижи при изгаряния започнало в края на 1800-те и началото на 1900-те.[2][69] През Първата световна война Хенри Д. Дейкин и Aлексис Карел разработили стандарти за почистване и дезинфекция на изгаряния и рани посредством разтвори на натриев хипохлорит, които значително намалили смъртността.[2] През 1940-те признали значението на ранното изрязване и присаждане на кожа и приблизително по същото време разработили реанимацията с флуиди и препоръчителни формули за нейното прилагане.[2] През 1970-те изследователи демонстрирали значението на хиперметаболитното състояние, което настъпва при обширни изгаряния.[2] Класификация[редактиране | редактиране на кода] Изгарянията могат да се класифицират според различни фактори, като най-разпространените са причината за изгаряне, неговата дълбочина и големината на изгорената площ. В зависимост от етиологичния фактор, изгарянето може да се дължи на висока температура, електрически ток, химически съединения и йонизираща радиация. В зависимост от дълбочината, изгарянията се разделят по 3 или 4 степенни скали, а също така могат да се определят като повърхностни или дълбоки, епидермални, дермални и т.н. Етиология[редактиране | редактиране на кода] Термично изгаряне[редактиране | редактиране на кода] - Пламъкови — най-честите изгаряния при възрастни. Причиняват се от директен контакт с огън. Могат да бъдат обширни и дълбоки, често са съчетани с инхалационни изгаряния от пушечни газове и инхалационна интоксикация (при пожари в затворени помещения). - От горещи течности — по-чести при децата. Причиняват се от различни нагорещени течности (вода, мляко и други течности). - От горещи водни пари — инцидентно при спукване на парни котли, радиатори и тръби с водна пара. Могат да бъдат обширни и засягат изцяло откритите части на тялото, но рядко са дълбоки, тъй като водната пара бързо отдава топлина и температурата ѝ рязко пада при досег с тялото. - Контактно — при директен контакт с нагорещен предмет. Могат да бъдат дълбоки, но рядко са обширни. Електрическо изгаряне[редактиране | редактиране на кода] Електрическият ток причинява местни увреди (electrocombustio) и общи поражения (електрошок, electrocutio). Поради начина на протичане през човешкото тяло, често изгарянето на кожата е малко и не съответства на големите увреди под кожата — мускули, фасции, нерви, съдове, кости. Електрическият ток причинява изгаряния по контактен път, чрез искра, волтова дъга и т.н. Особен вид електрически изгаряния са тези от атмосферно електричество при удар от мълния (fulminatio) и електрическа гангрена причинена от високоволтов ток. Химическо изгаряне[редактиране | редактиране на кода] Лъчево изгаряне[редактиране | редактиране на кода] Дълбочина[редактиране | редактиране на кода] Съществуват различни класификации на изгарянията според дълбочината им. Те се класифицират по 3 или 4 степенни скали, а така също могат да се определят като повърхностни и дълбоки. С методично указание №2 от 20 декември 1995 г. на МЗ, в България дълбочината на изгарянията се определя по 3 степенна скала, съобразно скалата на Международната асоциация по изгаряния (ISBI): - I степен — епидермални изгаряния - II степен — дермални изгаряния - II-а степен — повърхностни дермални изгаряния - II-б степен — дълбоки дермални изгаряния - III степен — субдермални изгаряния Епидермалните изгаряния и повърхностните дермални изгаряния се дефинират като повърхностни, а дълбоките дермални и субдермалните изгаряния като дълбоки. Изгаряния първа степен се лимитират до червенина (еритема, erythema), бяла грапавина или по-слаба болка може да има на мястото на нараняването. Тези изгаряния включват епидермиса, повечето слънчеви изгаряния са от типа първа степен. Изгарянията втора степен показват еритемата, зачервяване с повърхностно образуване на мехури, може да има повече или по-малко болка, в зависимост от степента на замесеност на нервни окончания и нерви, този вид изгаряния въвличат повърхностния дермитис (папиларен, papillary), но може и да включват дълбок кожен (ретикуларен, reticular) слой. По-голямите (сериозни) изгаряния от втора степен могат да бъдат причинени от контакт с вряла, вряща вода. При трета степен - когато епидермисът е загубен и има щета на подкожната тъкан. Жертвите на изгряния ще покажат крайно увреждане на епидермиса, понякога мъртва тъкан ще има на мястото. Може да има загуба на снопове коса и кератин, и да е необходима хирургична намеса по трансплантиране на тъкан. При четвърта степен се наранява мускул, сухожелие и сухожилна тъкан, с катстрофална увреда за хиподермиса. Има синдром наречен compartment syndrome при тази степен на изгарне, който може да е животозастрашаващ. В случай, че няма опасност за живота, трансплантиране на тъкан се изисква. Патогенеза[редактиране | редактиране на кода] Клинична картина[редактиране | редактиране на кода] Диагноза[редактиране | редактиране на кода] Лечение[редактиране | редактиране на кода] В първоначалния момент всички изгаряния са стерилни, тъй като възникват от въздействието на висока температура. След това обаче върху изгорената кожа се появяват признаци на възпаление. Изгарянето се превръща в рана, отворена за всякакви микроби. Често това, което според някои "съвети" се препоръчва за облекчаване на болката на изгореното място, може да стане източник на инфекция. Най-ефективното средство при всяко изгаряне е охлаждане на изгорената повърхност. Използвайте всичко, което ви е под ръка: студена вода, сняг, лед от хладилника, замразен продукт, за предпочитане в опаковка. Студът спира развитието на инфекция и за известно време успокоява болката. След охлаждането изгореното място се обработва в съответствие със степента на изгаряне. Признаци за изгаряне от първа степен са лекото зачервяване или малката подутина на кожата. Трябва да се обработят с разтвор на калиев перманганат, ако площта на изгарянето не е голяма. В противен случай обаче трябва да се нанесе мехлем против изгаряне или да се обработва мястото с аерозол 3-4 пъти дневно. Желателно е в домашната аптечка да има пантенол или друг мехлем, който да предпази по-дълбоките слоеве на кожата от проникване на изгарянето. През лятото най-често изгарянията са от слънцето. Първа помощ при тези изгаряния е отново максималното охлаждане. За това ще помогне и водата в морето или пък една изпита чаша айрян или студена вода. При слънчевите изгаряния не трябва да се използват течности, съдържащи спирт Много хора смятат, че като натрият нараненото място с одеколон, всичко ще мине. Това е заблуда. Одеколонът, т.е. спиртът, предизвиква още по-голямо раздразване на кожата. Ако имате изгаряне от втора степен, то като правило е съпроводено с образуването на водни мехури. Тънката кожичка на мехура не трябва да се премахва в никакъв случай. Повърхността под нея е много болезнена. Само със стерилен инструмент може да се пробие обвивката, за да изтече течността, намираща се под нея. Раната трябва също да се намаже с някакъв мехлем, препоръчван за тази цел, а после да се покрие със стерилна марля и да се завърже с бинт. Не трябва да се използват лепенки, защото те затрудняват достъпа на въздух, а за зарастването на раната е необходим кислород. Превръзката трябва да се сменя всеки ден. Тя се сваля, когато раната започне да зараства. Такива изгаряния по правило минават след 1-2 седмици. Всички тези мерки могат да се приложат в домашни условия, ако е изгорена малка повърхност от кожата. Големите изгаряния трябва да се лекуват от специалист. Неправилното лечение на изгаряния може да има непредвидими последици. Изгарянето от трета степен образува рана, напълно лишена от горен слой кожа. Могат да пострадат и по-дълбоколежащите тъкани. Тези изгаряния са светлосиви или светлокафяви, леко плътни на пипане. В тези случаи не може да се прилага никакво самолечение - необходима е специализирана лекарска помощ. Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ а б в г д е ж з Chapter 4: Prevention of Burn Injuries. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ а б в г д е ж з и Chapter 1: A Brief History of Acute Burn Care Management. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ а б в г д е ж з и к л м н о п Peck, MD. Epidemiology of burns throughout the world. Part I: Distribution and risk factors. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 37 (7). 2011 Nov. - ↑ а б в Burn Incidence and Treatment in the United States: 2012 Fact Sheet. // American Burn Association. 2012. Посетен на 20 April 2013. - ↑ а б в г д е ж з и к л м н Granger, Joyce. An Evidence-Based Approach to Pediatric Burns. // Pediatric Emergency Medicine Practice 6 (1). - ↑ а б в г д е ж з и к Chapter 10: Evaluation of the burn wound: management decisions. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ а б в г д е ж з и к л м н о п р с т у Brunicardi, Charles. Chapter 8: Burns. // Schwartz's principles of surgery. 9th. New York, McGraw-Hill, Medical Pub. Division, 2010. - ↑ а б в Goutos, I и др. Pruritus in burns: review article.. // Journal of burn care & research : official publication of the American Burn Association 30 (2). 2009 Mar-Apr. с. 221–8. - ↑ а б в г д е ж Marx, John. Chapter 140: Electrical and Lightning Injuries. // Rosen's emergency medicine : concepts and clinical practice. 7th. Philadelphia, Mosby/Elsevier, 2010. - ↑ а б в г д е ж з и к л м н о п р с т у ф х ц ч ш щ ю я аа аб ав аг ад ае аж аз аи ак ал ам ан ао ап Tintinalli, Judith E.. Emergency Medicine: A Comprehensive Study Guide (Emergency Medicine (Tintinalli)). New York, McGraw-Hill Companies, 2010. - ↑ а б Lloyd, EC и др. Outpatient burns: prevention and care.. // American family physician 85 (1). 2012 Jan 1. с. 25-32. - ↑ Buttaro, Terry. Primary Care: A Collaborative Practice. Elsevier Health Sciences, 2012. - ↑ Kowalski, Caroline Bunker Rosdahl, Mary T.. Textbook of basic nursing. 9th. Philadelphia, Lippincott Williams & Wilkins, 2008. - ↑ National Burn Repository Pg. i - ↑ а б в г д е ж з и к л м н Chapter 3: Epidemiological, Demographic, and Outcome Characteristics of Burn Injury. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ а б в Forjuoh, SN. Burns in low-and middle-income countries: a review of available literature on descriptive epidemiology, risk factors, treatment, and prevention.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 32 (5). 2006 Aug. с. 529–37. - ↑ Training in paediatrics : the essential curriculum. Oxford, Oxford University Press, 2009. - ↑ а б в г Maguire, S и др. A systematic review of the features that indicate intentional scalds in children.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 34 (8). 2008 Dec. с. 1072–81. - ↑ Peden, Margie. World report on child injury prevention. Geneva, Switzerland, World Health Organization, 2008. - ↑ World Health Organization. World report on child injury prevention. - ↑ а б Hardwicke, J и др. Chemical burns--an historical comparison and review of the literature.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 38 (3). 2012 May. с. 383–7. - ↑ а б Makarovsky, I и др. Hydrogen fluoride--the protoplasmic poison.. // The Israel Medical Association journal : IMAJ 10 (5). 2008 May. с. 381–5. - ↑ Edlich, RF и др. Modern concepts of treatment and prevention of lightning injuries.. // Journal of long-term effects of medical implants 15 (2). 2005. с. 185–96. - ↑ Prahlow, Joseph. Forensic pathology for police, death investigators, and forensic scientists. Totowa, N.J., Humana, 2010. - ↑ Kearns RD, Cairns CB, Holmes JH, Rich PB, Cairns BA. Thermal burn care: a review of best practices. What should prehospital providers do for these patients?. // EMS World 42 (1). - ↑ Balk, SJ и др. Ultraviolet radiation: a hazard to children and adolescents.. - ↑ а б в Marx, John. Chapter 144: Radiation Injuries. // Rosen's emergency medicine : concepts and clinical practice. 7th. Philadelphia, Mosby/Elsevier, 2010. - ↑ а б Krieger, John. Clinical environmental health and toxic exposures. 2nd. Philadelphia, Pa. [u.a.], Lippincott Williams & Wilkins, 2001. - ↑ а б в г Peck, MD. Epidemiology of burns throughout the World. Part II: intentional burns in adults.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 38 (5). 2012 Aug. с. 630–7. - ↑ а б Chapter 61: Intential burn injuries. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ Jutla, RK и др. Love burns: An essay about bride burning in India.. // The Journal of burn care & rehabilitation 25 (2). 2004 Mar-Apr. с. 165–70. - ↑ Peden, Margie. World report on child injury prevention. Geneva, Switzerland, World Health Organization, 2008. - ↑ а б в г д е ж з Marx, John. Chapter 60: Thermal Burns. // Rosen's emergency medicine : concepts and clinical practice. 7th. Philadelphia, Mosby/Elsevier, 2010. - ↑ а б в г д Rojas Y, Finnerty CC, Radhakrishnan RS, Herndon DN. Burns: an update on current pharmacotherapy. // Expert Opin Pharmacother 13 (17). December 2012. - ↑ Hannon, Ruth. Porth pathophysiology : concepts of altered health states. 1st Canadian. Philadelphia, PA, Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams & Wilkins, 2010. - ↑ а б в г Garmel, edited by S.V. Mahadevan, Gus M.. An introduction to clinical emergency medicine. 2nd. Cambridge, Cambridge University Press, 2012. - ↑ Jeschke, Marc. Handbook of Burns Volume 1: Acute Burn Care. Springer, 2012. - ↑ The Washington manual of surgery. 5th. Philadelphia, Pa., Lippincott Williams & Wilkins, 2007. - ↑ Cianci, P и др. Adjunctive hyperbaric oxygen therapy in the treatment of thermal burns.. // Undersea & hyperbaric medicine : journal of the Undersea and Hyperbaric Medical Society, Inc 40 (1). 2013 Jan-Feb. с. 89–108. - ↑ а б Enoch, S и др. Emergency and early management of burns and scalds.. // BMJ (Clinical research ed.) 338. 2009 Apr 8. с. b1037. - ↑ Hettiaratchy, S и др. Initial management of a major burn: II--assessment and resuscitation.. // BMJ (Clinical research ed.) 329 (7457). 2004 Jul 10. с. 101-3. - ↑ Jeschke, Marc. Handbook of Burns Volume 1: Acute Burn Care. Springer, 2012. - ↑ Endorf, FW и др. Burn management.. // Current opinion in critical care 17 (6). 2011 Dec. с. 601–5. - ↑ Perel, P и др. Colloids versus crystalloids for fluid resuscitation in critically ill patients. // Cochrane database of systematic reviews (Online) 6. 2012 Jun 13. - ↑ Curinga, G и др. Red blood cell transfusion following burn.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 37 (5). 2011 Aug. с. 742–52. - ↑ Wasiak, J и др. Dressings for superficial and partial thickness burns.. // Cochrane database of systematic reviews (Online) 3. 2013 Mar 28. с. - ↑ а б Wasiak J, Cleland H, Campbell F. Dressings for superficial and partial thickness burns. // Cochrane Database Syst Rev (4). 2008. - ↑ а б в Avni T, Levcovich A, Ad-El DD, Leibovici L, Paul M. Prophylactic antibiotics for burns patients: systematic review and meta-analysis. - ↑ Storm-Versloot, MN и др. Topical silver for preventing wound infection. // Cochrane database of systematic reviews (Online) (3). 2010 Mar 17. - ↑ Dumville, JC и др. Negative pressure wound therapy for partial-thickness burns.. // Cochrane database of systematic reviews (Online) 12. 2012 Dec 12. с. - ↑ Zachariah, JR и др. Post burn pruritus--a review of current treatment options.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 38 (5). 2012 Aug. с. 621–9. - ↑ а б Chapter 64: Management of pain and other discomforts in burned patients. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ Chapter 31: Etiology and prevention of multisystem organ failure. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ Jeschke, Marc. Handbook of Burns Volume 1: Acute Burn Care. Springer, 2012. - ↑ а б в г Orgill, DP и др. Escharotomy and decompressive therapies in burns.. // Journal of burn care & research : official publication of the American Burn Association 30 (5). 2009 Sep-Oct. с. 759–68. - ↑ Jull AB, Rodgers A, Walker N. Honey as a topical treatment for wounds. // Cochrane Database Syst Rev (4). 2008. - ↑ Wijesinghe, M и др. Honey in the treatment of burns: a systematic review and meta-analysis of its efficacy.. // The New Zealand medical journal 122 (1295). 2009 May 22. с. 47-60. - ↑ а б Dat, AD и др. Aloe vera for treating acute and chronic wounds.. // Cochrane database of systematic reviews (Online) 2. 2012 Feb 15. с. - ↑ Maenthaisong, R и др. The efficacy of aloe vera used for burn wound healing: a systematic review.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 33 (6). 2007 Sep. с. 713-8. - ↑ а б Juckett, G и др. Management of keloids and hypertrophic scars.. // American family physician 80 (3). 2009 Aug 1. с. 253–60. - ↑ Cox, Carol Turkington, Jeffrey S. Dover ; medical illustrations, Birck. The encyclopedia of skin and skin disorders. 3rd ed.. New York, NY, Facts on File, 2007. - ↑ а б National Burn Repository, Pg. 10 - ↑ Textbook of pediatric emergency procedures. 2nd. Philadelphia, Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams & Wilkins, 2008. - ↑ а б Roberts, edited by Michael C.. Handbook of pediatric psychology.. 4th. New York, Guilford, 2009. - ↑ WHO Disease and injury country estimates. // World Health Organization. 2009. Посетен на Nov. 11, 2009. - ↑ Edlich, RF и др. Modern concepts of treatment and prevention of electrical burns.. // Journal of long-term effects of medical implants 15 (5). 2005. с. 511–32. - ↑ а б в Ahuja, RB и др. Burns in the developing world and burn disasters.. // BMJ (Clinical research ed.) 329 (7463). 2004 Aug 21. с. 447–9. - ↑ Gupta. Textbook of Surgery. Jaypee Brothers Publishers, 2003. - ↑ а б Song, David. Plastic surgery.. 3rd ed.. Edinburgh, Saunders. - ↑ Wylock, Paul. The life and times of Guillaume Dupuytren, 1777-1835. Brussels, Brussels University Press, 2010. - Спешна хирургия, А. Пинкас и Ив. Виячки, изд. - Schwartz's Principles of Surgery, осмо издание, F. Charles Brunicardi, Dana K. Andersen, Timothy R. Billiar, David L. Dunn, John G. Hunter, Jeffrey B. Matthews, Raphael E. Pollock, Seymour I. Schwartz, изд. „McGraw-Hill“, New York, 2005, ISBN 0-07-141090-2 - Спешна медицинска помощ, Г. Златарски и М. Миланов, изд. - Хирургия — Основи на хирургията, том 1, второ издание, Д. Дамянов, изд. - Частичен превод на burn за степени на изгарянията. Външни препратки[редактиране | редактиране на кода]
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 15.1 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 19.2 20.1 21.1 22.1 22.2 23.1 24.1 24.2 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 26.1 26.2 27.1 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 32.1 33.1 33.2 33.3 34.1 35.1 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 40.3 40.4 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 42.3 43.1 44.1 44.2 44.3 44.4 45.1 45.2 45.3 46.1 46.2 46.3 47.1 47.2 47.3 48.1 48.2 48.3 49.1 49.2 49.3 50.1 50.2 50.3 50.4 51.1 51.2 51.3 52.1 52.2 52.3 52.4 53.1 53.2 53.3 53.4 54.1 54.2 54.3 55.1 55.2 55.3 55.4 56.1 56.2 56.3
Thermal burn Thermal burn is a type of burn resulted from making contact with heated objects, such as boiling water, steam, hot cooking oil, fire, and hot objects. Scalds are the most common type of thermal burn suffered by children, but for adults thermal burn is most commonly caused by fire.[1] Burn are generally classified from first degree up to fourth degree, but the American Burn Association (ABA) has categorized thermal burns as minor, moderate, and major, based almost solely on the depth and size of the burn.[2] Contents Pathophysiology[edit] There are three (or sometimes four) degrees of burns, in ascending order of severity and depth. For more info, see Burn#Signs and symptoms. According to Jackson's thermal wound theory, there are three zones of major burn injury, shaped usually like a bull's-eye. - Zone of coagulation is the center area of the wound, where all tissues are damaged there. - Zone of stasis surrounds the coagulation area, where some tissues are not damaged. - Zone of hyperemia is the unburned area surrounding zone of stasis, but it is red due to increased blood flow through inflammatory response.[3] Factors[edit] The minimum temperature where it can suffer burn in a finite amount of time is 44°C (111°F). From 44° to 51°C (111° to 124°F), the rate of burn increases by approximately quadruple with each Celsius degree risen or twice per Fahrenheit degree risen, from six hours down to six seconds. The burn would develop in less than a second if the exposure temperature is at least 70°C (160°F).[3] Resistance[edit] There are skin factors that offer resistance to burns. A person who is more burn resistant would require higher temperature and longer exposure to burn as badly than a less resistant person. Thicker skin would offer more insulation from heat. External factors on the skin like hair, moisture or oils can also help ease and delay the burn. Another factor is skin circulation, which is used to dissipate heat imprinted on the skin.[3] Causes[edit] Hot liquids and steam[edit] Scalding is a type of thermal burn caused by boiling water and steam, commonly suffered by children. Scalds are commonly caused by accidental spilling of hot liquids, having temperature of water too high in baths and showers, steam from boiling water or heated food, and getting splattered by hot cooking oil.[4] Scalding is usually a first- or second-degree burn, but third-degree burn can sometimes result from prolonged contact.[5] Nearly three quarters of all burn injuries suffered by young children is scalding.[6] Fire[edit] Fire causes about 50% of all cases of thermal burns in the United States.[7] The most frequent event where people get burned by fire is during house fires encountered by firefighters and trapped occupants,[8] where 85% of all fire deaths took place there.[9] Fireworks are another notable cause of fire burns, especially by adolescent males on Independence Days.[6] The most common cause of injury by fire or flame by children is touching candle flame.[citation needed] In some regions, such as the western United States, getting burned by wildfires are common, especially by firefighters who are trying to fight fires. Wildfires can suddenly shift due to changing wind direction, making it harder for firefighters and eyewitnesses to avoid getting touched by fire. If clothing the person wears catches fire, third-degree burns can develop in the matter of just few seconds,[10] unless if the victim is wearing heavy clothes. Hot objects[edit] Solid objects that are hot can also cause contact burns, especially by children who intentionally touch things that they are unaware that they're too hot to touch.[11] Such burns imprinted on the skin usually forms the pattern that resembles it. Sources of burns from solid objects include ashes and coal, irons, soldering equipment, frying pans and pots, oven containers, light bulbs, and exhaust pipes.[12] Prevention[edit] Education is an important tool for children on how to prevent getting burned by fire or getting scalded. In that act, firefighters and community leaders are often employed in schools and clinics.[9] Smoke alarms installed in homes are used to reduce deaths resulting from fire by half. Homeowners should change batteries at least once a year and replace smoke alarms every decade. Before fire occurs, family should practice evacuating home, and when fire occurs family must leave residence immediately (within two minutes). To prevent house fire, family should keep flammable objects, like matches, out of children's reach, and they must not leave anything involving flames unattended while keeping objects that can catch fire away from it by at least 12 inches, like stove ovens, stovetops, space heaters, and candles. Fire extinguishers should be stored in the kitchen, where most house fires started there.[13] To prevent burns in children, water temperature must not be set too high when taking baths or washing hands, nonflammable sleepwear should be worn, use backburners when cooking something on the stove, and keep hot foods, drinks, and irons away from the edge of counter and table.[14] Oven mitts and potholders must be used in handling hot containers. People should be careful when taking hot foods out of microwave ovens, and covers should be opened gently to reduce the risk of steam burns.[15] Treatment[edit] The household method of treating a minor burn is cooling the burn using cool water or applying antiseptic onto it. The pain or inflammation can effectively be treated using acetaminophen (paracetamol), or ibuprofen. Ice, butter, cream and ointment cannot be used since they can worsen the burn.[16] If person is on fire, he/she must be told to stop, drop, and roll, cover them with heavy blanket, wool, coat, or rug. Then water should be poured onto the victim to cool them down. Burned clothing stuck to the skin must not be removed. CPR can be performed on victim and be sent to a hospital if the burn is severe enough.[16] Severe burn patients are often treated through trauma resuscitation, airway management, fluid resuscitation, blood transfusion, wound management, and skin grafting, as well as the use of antibiotics.[2][17] Outcome[edit] For people who are hospitalized for thermal burns, 95% of them survive. Survival rates increased steadily over the last half century due to advances in treating burns as well as more trustful burn centers. According to statistics from 1990 to 1994, the risks of death caused by burns are greater for: people older than 60 years of age, burns covering over 40% of the body, and patients suffering inhalation injury. According to the formula developed by authors, patients who has zero risk criteria would have 99.7% chance of survival, ones who have one criterion would have 97% chance of survival, patients having two would have 67% chance, and patients nursing all three would have 10% chance of survival.[2] Epidemiology[edit] In the United States, over two million people required medical attention for thermal burns every year. About 1 in 30 of those victims (75,000) are hospitalized for thermal burns every year, with a third of those patients stay in the hospital for more than two months. About 14,000 Americans die each year from burns.[18] Children[edit] Thermal burns are one of the most common mode of early childhood injury.[11] In the United States, burns are the third most common cause of accidental death among children.[19] Nearly 96,000 children around the world died as a result of thermal burns in 2004,[6] and 61,400 died in 2008 from thermal injuries.[9] Deaths from burns dropped by 55% from 1999 to 2011.[20] Burns are the only mode of unintentional injury where more girls are suffered from it than boys worldwide, including by fire.[6] References[edit] - ^ Phillip L Rice, Jr.; Dennis P Orgill. "Classification of burns". UpToDate. Retrieved 14 October 2014. - ^ a b c Phillip L Rice, Jr.; Dennis P Orgill. "Emergency care of moderate and severe thermal burns in adults". UpToDate. Retrieved 14 October 2014. - ^ a b c "Pathophysiology of thermal burn injury" (DOC). Civic Plus. Retrieved 26 October 2014. - ^ Eisen, Sarah; Murphy, Catherine (2009). Murphy, Catherine; Gardiner, Mark; Sarah Eisen, ed. Training in paediatrics : the essential curriculum. Oxford: Oxford University Press. - ^ Maguire, S; Moynihan, S; Mann, M; Potokar, T; Kemp, AM (December 2008). "A systematic review of the features that indicate intentional scalds in children.". Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 34 (8): 1072–81. - ^ a b c d Peden, Margie (2008). World report on child injury prevention. Geneva, Switzerland: World Health Organization. - ^ National Burn Repository Pg. i - ^ Herndon D (ed.). "Chapter 4: Prevention of Burn Injuries". Total burn care (4th ed.). Edinburgh: Saunders. - ^ a b c "Fire, Burns and Scalds Prevention". Safe Kids Worldwide. Retrieved 18 October 2014. - ^ Panté, Michael D. (2009). Advanced Assessment and Treatment of Trauma. Retrieved 19 October 2014. - ^ a b "Burns". KidsHealth. Retrieved 13 October 2014. - ^ "Contact Burn Treatment". Burn Remedies. Retrieved 18 October 2014. - ^ "Fire Safety Tips". Safe Kids Worldwide. Retrieved 18 October 2014. - ^ Eric D. Morgan; William F. Miser. "Skin burns". UpToDate. Retrieved 18 October 2014. - ^ "Burns and Scalds Prevention Tips". Safe Kids Worldwide. Retrieved 18 October 2014. - ^ a b "Burns". MedlinePlus Medical Encyclopedia. U.S. National Library of Medicine. Retrieved 19 October 2014. - ^ "Burn Triage and Treatment: Thermal Injuries". Radiation Emergency Medical Management. U.S. Department of Human and Health Resources. Retrieved 19 October 2014. - ^ "Acute Thermal Burn Injury". Undersea and Hyperbaric Medical Society. Retrieved 26 October 2014. - ^ Phillip L Rice, Jr.; Dennis P Orgill. "Emergency care of moderate and severe thermal burns in adults". UpToDate. Retrieved 14 October 2014. - ^ "Burns and Fire Safety Fact Sheet" (PDF). Safe Kids Worldwide. Retrieved 18 October 2014.