http___en.wikipedia.org_wiki_Jesus_Christ_Superstar_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 25.1 25.2 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 27.1 27.2 27.3 27.4 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 28.6 28.7 28.8 29.1 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 30.6 30.7 30.8 31.1 31.2 31.3 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 32.6 32.7 32.8 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 35.3 35.4 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 37.7 38.1 38.2 38.3 38.4 38.5 38.6 38.7 38.8 38.9 38.10 38.11 38.12 38.13 39.1 39.2 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 46.2 46.3 46.4 47.1 47.2 48.1 49.1 49.2 49.3 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 51.5 51.6 51.7 52.1 53.1 53.2 53.3 53.4 53.5 53.6 53.7 54.1 55.1 56.1 56.2 56.3 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 58.2 59.1 59.2 60.1 61.1 61.2 62.1 62.2 63.1 64.1 65.1 65.2 66.1 67.1 67.2 67.3 67.4 67.5 67.6 68.1 68.2 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1
Исус Христос суперзвезда „Исус Христос суперзвезда“ e рок опера на Тим Райс и Андрю Лойд Уебър, представена за първи път на сцена през 1971 г., която разглежда политическите и междуличностни сблъсъци на Юда Искариотски и Исус. Действието приблизително следва каноничното евангелие за последната, страстната седмица от живота на Исус, като започва с пристигането на Исус и неговите последователи в Йерусалим, и завършва с разпването му на кръст. Поставянето на спектакъла на Бродуей, Ню Йорк (най-населения с евреи град в света) предизвиква множество обществени спорове и противоречиви оценки, като става причина за протести от страна на много религиозни групи. През 1973 година в Израел е заснет филмовият вариант на мюзикъла с режисьора Norman Jewison. Преди това рок операта е позната на публиката като музикален албум, в който партията на Исус е изпята от Иън Гилън, участват още и Murray Head и Gary Glitter. В сценичния вариант на мюзикъла не участва никой от тези изпълнители. Съдържание - 1 Сценарий и песни - 2 Музика - 3 Филми - 4 Награди - 5 Източници - 6 Вижте също - 7 Външни препратки Сценарий и песни[редактиране | редактиране на кода] Първо действие[редактиране | редактиране на кода] Действието в мюзикъла интерпретира художествено историята на Исус Христос преди Разпятието му по евангелията. След кратка увертюра пиесата започва с музикален монолог на апостол Юда, който изказва загрижеността относно нарастващата популярност на Исус като "INRI" и негативните последици, до които това може да доведе ("Heaven on Their Minds"). Въпреки че Юда все още обича Исус, той вярва, че Исус е просто човек и че движението става прекалено голямо и ще бъде сметнато за заплаха от властите. И така Юда мисли, че когато се стигне до този момент не само Христос, но и всичките му последователи ще понесат последиците. За разлика от Исус, Юда смята, че светската цел на движението е да се сложи край на мизерията и да се помогне на бедните. Въпреки предупрежденията на Юда, последователите на Исус мислят само за отиването в Йерусалим, заедно с него. Когато питат Исус, кога ще пристигнат в Йерусалим, той им казва да спрат да се тревожат за бъдещето, тъй като вече всичко е предопределено от съдбата ("What's the Buzz?"). Виждайки, че Исус се дразни от ропота на последователите си, Мария Магдалена му помага да се успокои като го масажира с мехлеми. Юда изказва загрижеността си относно свързването на Исус с Мария. Той смята, че обвързвайки се с нея Исус опровергава всичко което е казал и това ще бъде използвано срещу него и последователите му ("Strange Thing Mystifying"). Исус се ядоства и казва на Юда, че не е безгрешен и няма право да съди другите. Тогава Исус упреква апостолите, че са негова сянка и заявява, че нито един от тях не го е грижа за него. Мария Магдалена уверява Исус, че всичко ще е наред и се опитва да го успокои с още мехлем ("Everything's All Right"). В отговор Юда разярен настоява, че парите с които е закупен мехлемът е трябвало да бъдат използвани в помощ на бедните. Исус натъжен обяснява, че нито той, нито последователите му имат достатъчно пари, за да помогнат на всички бедни. В същото време Йосиф Кайафа, тъст му Анна Бен Сет и други висши еврейски духовници се събират, за да обсъдят Исус и неговото движение. Подръжниците му достигат хиляди и се е стигнало дотам, че властите се боят от бунт. С оглед на размерите на движението на Исус и факта, че то е съставено предимно от евреи, които не са склонни да приемат римляните с тяхната върховна власт, духовниците считат, че Исус се превръща в заплаха за Римската империя. А ако империума е заплашен, тогава много евреи ще страдат, вероятно дори и тези, които не са подръжници на Исус. Докато всички обсъждат как да решат проблема с Исус, Кайафа заявява че единственото решение е Исус да бъде убит ("This Jesus Must Die") /действието противоречи на историческата достоверност/. Когато Исус и последователите му пристигат в Йерусалим се изправят срещу Кайафа, който настоява Исус да ги разпусне. Исус отговаря, че да се сложи край на хистерията е невъзможно ("Hosanna"). След това до Исус се приближава Симон Зилота (виж и Юда Зилот). Осъзнавайки популярността, с която се е сдобил Исус, той му предлага, да поведе тълпата във война срещу Рим и да се сдобие с абсолютна власт ("Simon Zealotes"). Но Исус буйно отхвърля предложението и обяснява, че никой от последователите му не разбира какво е истинската власт, нито разбират истинското му послание ("Poor Jerusalem"). Междувременно Пилат Понтийски (управителя на римската провинция Юдея) разказва, че е сънувал за среща с Исус, в резултат от която видял смъртта на Исус, за която той (Пилат) е набеден. Въпреки всичко Пилат не разбира изцяло значението на съня си ("Pilate's Dream"). Исус влиза в храма в Йерусалим и разбира, че е превърнат в пазар, на който се продава всичко от оръжия до проститутки и дрога. Той е бесен и настоява продавачите да напуснат храма ("The Temple") - виж изгонване на търговците от храма. Гневен и уморен Исус се скита и се озовава пред тълпа прокажени, сакати и просяци, които искат да бъдат излекувани. Тълпата е огромна и Исус е залят от нея. Неспособен да реши проблемите на всички, Исус казва на хората сами да се лекуват. След като тълпата се разотива Мария Магдалена намира разтроения Исус. Тя му казва да си почине. ("Everything's Alright-Reprise") Докато той спи, Мария разсъждава върху факта, че е влюбена в Исус, а той не е като никой от мъжете, в които е била влюбена. За това тя не знае как да се справи с чувствата си ("I Don't Know How to Love Him"). Междувременно Юда се тревожи все повече за разрастващото се движение на Исус. Той обещава да помогне на свещенниците в заговора срещу Исус, като се подчератава, че мотивите му не са егоистични ("Damned for All Time"). Кайафа настоява Юда да разкрие местонахождението на Исус, за да могат властите да го арестуват. В замяна на информацията Юда ще получи пари - 30 сребърника. Първоначално той отхвърля предложението, поради етически съображения. Но в крайна сметка приема, когато Кайафа му казва, че може да използва парите за благотворителност. Юда решава, че е по-добре да предаде Исус преди движението му да се е разрастнало още повече, което ще доведе не само до неговата смърт, но и до смъртта на последователите му. Поради тази причина той разкрива, че във вторник вечерта Исус от Назарет ще бъде в Гетсиманската градина ("Blood Money"). Второ действие[редактиране | редактиране на кода] Във вторник Исус се среща с дванадестте апостоли на Тайната вечеря. Той знае, че това ще е последната му вечеря с тях. Докато Исус подава хляб и налива вино на сътрапезниците си, той им припомня, че те трябва да мислят за хляба като за тялото му, а за виното - като за кръвта му. След това ги критикува, че никой няма да го помни след смъртта му и че двама от най-близките му сподвижници ще го предадат и ще се отрекат от него. След това Исус разкрива, че този който ще се отрече от него е Петър. Преди Исус да е продумал, Юда заявява, че той ще е човека, който ще извърши предателството, но Исус го оставя да си отиде. Това ядоства Юда и той обвинява Исус за проблемите, до които са стигнали. Разстроен Юда напуска вечерята, за да намери римските войници и да ги доведе при Исус ("The Last Supper"). След като апостолите заспиват, Исус говори с Господ, като се обръща към него с "татко". Исус Го пита защо той трябва да умре и от какво значение ще бъде това в божия план. Но Исус осъзнава, че не може да се противопостави на божиите намерения (независимо дали разбира последствията от смъртта си или не) и приема съдбата си ("Gethsemane"). Юда пристига с римските войници. За да им посочи кой точно е Исус, той го целува по бузата посредством целувката на Юда. След това Исус е арестуван. Когато апостолите се събуждат, се опитват да се противопоставят на войниците и да освободят Месията, но Исус им казва да свалят оръжията и да оставят властите да го одведат при Кайафа. Когато войниците го водят при Кайафа, тълпа имитираща репортери, пита Исус какво смята да прави, но той отказва да коментира. Когато двамата се срещат, Кайафа пита Исус дали е Божи Син. Исус отговаря: "Това е което вие твърдите, а вие твърдите, "че съм", т.е. според евангелията това е репликата на Исус пред Пилат. Този отговор е достатъчна причина за свещениците да изпратят Исус при Пилат Понтийски ("The Arrest"). В същото време апостол Петър се сблъсква със старец, войник и девойка при някакво огнище. Те твърдят, че са виждали Петър с Исус, но и на тримата Петър отвръща, че не познава такъв човек. Свидетел на тази сцена става Мария, която след като остава сама с Петър го пита защо се е отрекъл от Исус. Той отговаря, че трябвало да го направи, за да се спаси от арест, в случай, че се разбере, че е близък приятел на Исус. Мария се пита как Исус е знаел предварително, че Петър ще се отрече от него ("Peter's Denial"). Когато Исус пристига при Пилат, Пилат му се присмива. Когато му задава същия въпрос като духовниците, Исус отговаря по същия начин. Пилат е недоволен от отговора и заявява, че тъй като Исус е от Галилея, той не е под негова юрисдикция и го праща при Ирод Антипа ("Pilate and Christ"). Ирод Антипа е чул за слуховете около Исус и е нетърпелив да се срещне с него. Той иска от него много неща: "Превърни водата ми във вино", "Разходи се върху водата в басейна ми", но Исус го пренебрегва. Ирод Антипа решава, че Исус е поредния фалшив месия и изобщо не иска да се занимава с него. Изпраща го обратно при Пилат ("King Herod's Song"). В сцена прибавена за продукцията на Бродуей, Мария Магдалена и апостолите с тъга си спомнят за началото на движението им и им се иска да могат да започнат всичко от начало ("Could We Start Again Please?"). Тогава Юда вижда Исус пребит и смачкан от властите. Чувствайки силна вина, той се среща отново със свещениците и се разкайва за постъпката си. Юда усеща, че впоследствие ще го обвинят за смъртта на Исус и ще бъде запомнен като предател. Кайафа му казва, че няма от какво да се срамува и стореното от него ще спаси всички. Независимо от всичко, това не помага на Юда да се отърве от вината си. Когато остава сам, той се чувства предаден от Господ, че във висшия си план, е избрал именно него да предаден Исус. След това Юда се обесва ("Judas' Death"). Исус е заведен отново при Пилат, за да бъде съден. Пилат иска от него да се защитава, но Исус едва говори. Тогава Пилат пита тълпата дали би разпнала своя INRI, на което те отвръщат: "Нямаме друг цар освен Цезар". (В бродуейската продукция е добавена допълнителна строфа, в която Пилат смъмря тълпата за внезапната почит към Цезар и заявява, че смята тяхното "търсене на Месия за глупаво". След това казва, че тъй като Исус е душевноболен и е арестуван, не заслужава да умре и иска от тълпата да му даде основателна причина, за да го осъди. Тълпата започва да крещи как Исус оскърбява Рим. Тогава Пилат нарича тълпата лицемери, т.е. фарисеи, тъй като тяхната ненавист към Рим е много по-голяма от тази на Исус). Пилат няма желание да осъжда на смърт Исус и в опит да задоволи кръвожданата тълпа нарежда да го бичуват. След 39 удара тълта все още е недоволна. Исус вече е толкова пребит, че Пилат не може да понесе вината. Надявайки се, че ще може да освободи Исус, Пилат го моли да се защитава, но той отново се въздържа от всякаква защита. Крещящата тълпа и отказа на Исус да се защитава не оставят никакъв избор на Пилат и той с неохота нарежда Исус да бъде разпнат на кръст. Пилат заявява, че тъй като Исус не иска да се защитава, той (Пилат) си "измива ръцете" от смъртта му ("Trial Before Pilate"). Докато Исус се приготвя да бъде разпнат, при него идва духът на Юда. Юда го пита, защо е решил да си отиде по такъв начин и дали това, което му се случва е част от божия план ("Superstar"). Исус бавно умира на кръста ("The Crucifixion"). Пиесата завършва с оркестрово изпълнение - "John 19:41". Препратката е към Библия, където Исус е положен в гробницата си: "На онова место, дето беше разпнат, имаше градина, и в градината - нов гроб, в който още никой не бе полаган". След тези събития художествено интепретирани в мюзикъла следва и историческия хепиенд - през месец септември 70 г. Тит превзема Йерусалим, сривайки Втория храм (от който остава стената на плача), след което по Виа Сакра е устроен най-грандиозния триумф, а след десетина години е построена и арката на Тит. Музика[редактиране | редактиране на кода] Оркестрация[редактиране | редактиране на кода] Музикалните инструменти използвани в пиесата са флейта, кларинет, обой, фагот, валдхорна, тромпет, тромбон, барабани, перкусия, електрическа китара, електрически бас, цигулка, виола и виолончело. Албум от Бродуей[редактиране | редактиране на кода] Операта е издадена първо като албум и след това е представена на сцена - първо на Бродуей, а после на West End, в Лондон (същия подход ще дъде използван от Уебър и Райс и при втория им хит "Евита"). В оригиналния албум, партиите на Исус са изпълнявани от вокала на Deep Purple Иън Гилън, а тези на Юда от Мъри Хед. Гари Глитър има една реплика като свещеник, а Майкъл Д'Або се появява в ролята на Ирод Антипа. "Superstar", изпята от Юда и "I Don't Know How to Love Him", изпята от Мария Магдалена (Ивон Елиман) стават големи хитове (кавър на втората, направен от Хелън Реди, също ще достигне топ 10 в САЩ, в началото на 1971 г.). Оригиналния албум има силен рок привкус и е много различен от по-късните творби на Уебър. Това от части е породено от емоционалното пеене на Хед и Гилън и изпълненията на известни рок сешън музиканти като китариста Нийл Хъбард и Крис Спединг, басиста Алан Спенър и барабаниста Брус Роланд. Ранни изпълнения[редактиране | редактиране на кода] През юни 1971 г. е изпълнена "първата" американска сценична версия от учениците в гимназията Southold, Ню Йорк. Освен нея се изнасят и други представления, без разрешението на авторите и това довежда до съдебен иск, в резултат на който са спрени стотици изпълнения изнасяни преди официалната премиера. Пиесата все пак остава любима на общинските и областните театри, като често жени изпълняват мъжките партии (най-вече тези на Юда). На Бродуей[редактиране | редактиране на кода] На 12 октомври 1971 г., режисирана от Том О'Хорган, "Исус Христос суперзвезда" е изнесено в Mark Hellinger Theatre на Бродуей. Пиесата получава смесени отзиви и оценки, а от Ню Йорк Таймс смятат, че това е една безсърдечна продукция. Андрю Лойд Уебър също я критикува остро. В представлението участват Джеф Фенхолд, Бен Верийн и Боб Бингам. Бари Денен и Ивон Елиман (оригиналните Кайафа, Пилат и Мария Магдалена) участват в представлението, а също така и Тед Нийли и Анита Морис. Карл Андерсън влиза в ролята на Юда, когато Верийн се разболява. Представлението е свалено след внушителните 18 месеца. Спорове[редактиране | редактиране на кода] Изпълненията на Бродуей и следващите продукции са порицани от някои религиозни общности. Тим Райс казва: "Идеята е да се погледне Исус през очите на Юда и Исус като човек, а не като бог". Някои християни считат това, както и пропускването на възкресението като светотатство. Те също така намират образа на Юда за прекалено съчувствен и предизвикващ симпатия, а някои от критиките на Исус за противни. В същото време, някои евреи твърдят, че пиесата подсилва антисемитските твърдения, че именно те са виновни за смъртта на Исус. Тези твърдения са породени от факта, че повечето евреи в пиесата са представени като злодеи (Кайафа и другите духовници, Ирод Антипа) и тълпата искаща смъртта на Исус. Много религиозни групи протестират пред театрите по време на първите изпълнения на Бродуей. В края на века фурора около пиесата отшумява до толкова, че често се изпълнява от църковни трупи, които я приемат като светска пиеса за Исус. Други продукции от 1970-те[редактиране | редактиране на кода] През 1971 г., "Исус Христос суперзвезда" е изнесена в Унгария. Изпълнението е базирано на оригиналната студийна версия, а музикалните части са трансформирани за петчленни рок групи. Групата Korong (от която Тибор Миклош превежда либретото), след няколко изключително успешни представления в университетски клубове в Будапеща е забранена. В Palace Theatre, Лондон, пиесата е изнесена през 1972 г. В ролята на Исус влиза Пол Николас, а в тази на Юда - Стивън Тейт. Тази продукция е много по-успешна и се играе осем години, с което става най-дълго изпълняваната пиеса за времето си във Великобритания (впоследствие е изместена и в момента е на пето място). По време на 20-тата си годишнина, в пиесата все още участва Пол Николас. През май 1972 г., оригинална австарлийска продукция е изнесена в Capitol Theatre, Сидни, а по-късно е преместена в Palais Theatre, Мелбърн. Режисирана от Джим Шарман, в пиесата участват Тревир Уайт (Исус), Джон Инглиш (Юда) и Марчия Инес (Мария Магдалена), която е първата черна актриса, която изпълнява тази роля. През 1976 г., "Исус Христос суперзвезда" тръгва на първото си американско турне. То продължава до 1980 г. Продукции от 1990-те[редактиране | редактиране на кода] През 90-те пиесата продължава да се изпълнява. През 1994 г., в Нова Зеландия са внесени промени в продукцията: добавено е китарно соло в началото, изпълнявано от китарист, поставен върху издигната платформа; всички изпълнители са без сандали; червен лазер е използван за камшика по време на бичуването; лазери са използвани и за раните при разпването; представлението приключва с резширяваш се зелен конусов лазер, центриран върху тялото на Исус, който в крайна сметка поглъща и публиката. През 1994 г. е изнесено представлението "Исус Христос суперзвезда: Възкресение" в Атланта, Остин и Сиатъл. Тази версия е изнесена от много актьори от алтернативната сцена на Атланта. През 1992 г. е изилъчена радио версия по BBC Radio 2. Други продукции[редактиране | редактиране на кода] "Исус Христос суперзвезда" става културен феномен и има редица продукции в различни държави между които Унгария, Индия, Нова Зеландия, Италия, Франция, Мексико, Чили, България, Южна Африка, Швеция, Русия, Полша, Гърция, Австралия, Филипините, Япония, Панама, Колумбия, Боливия (където е излъчвана и по телевизията) и още много други. В Германия (като най-засегната от националсоциализма) представленито е изпълнявано всяка година в редица общински театри. Филми[редактиране | редактиране на кода] Филмова адаптация на пиесата излиза през 1973 г. Филмът, режисиран от Норман Джуисън, е заснет в Израел и Близкия Изток. Тед Нийли и Карл Андерсън са номинирани за Златен Глобус за ролите съответно на Исус и Юда. Както и в оригиналаната бродуейска пиеса, Боб Бингам играе Кайафа. Бари Денен (Пилат Понтийски) и Ивон Елиман (Мария Магдалена) са единствените, които участват в оригиналния студиен запис и в постановката на Бродуей. Въпреки че е критикуван от някои религиозни общности, като цяло филмът е приет добре. През 2000 г., е направена втора адаптация с участието на Глен Картър (Исус), Джером Прадон (Юда) и Рик Майал (Ирод). Филмът е режисиран от Ник Морис и печели Еми през 2001 г. Награди[редактиране | редактиране на кода] Номинации за Тони, 1972[редактиране | редактиране на кода] - За най-добра партитура: музика - Андрю Лойд Уебър; либрето - Тим Райс - За най-добър актьор в мюзикъл: Бен Верийн - За най-добър сценичен дизайн: Робин Уегнър - За най-добри костюми: Ранди Барчело - За осветление: Джулс Фишър Театрални световни награди, 1972[редактиране | редактиране на кода] - Театрала светвна награда: Бен Верийн (победител) Драматични пюпитър награди, 1972[редактиране | редактиране на кода] - Драматична пюпитър награда за най-обещаващ композитор: музика - Андрю Лойд Уебър (победител) Номинации за Тони, 2000[редактиране | редактиране на кода] - Награда Тони за най-добро възстановяване на мюзикъл: продуцирана от The Really Useful Superstar Company, Inc., Nederlander Producing Company of America, Inc.; с помощта на Тери Алан Крамър Източници[редактиране | редактиране на кода] Преведена от английската Уикипедия. Вижте също[редактиране | редактиране на кода] - Проповед на планината - Стефан (светец) - Богохулство - Богоубийство - Богоборство - Исус на съд пред Синедриона - Обсада на Йерусалим (70) - Майстора и Маргарита - Големият Сатана - Кой е написал Библията?
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 19.6 19.7 19.8 19.9 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 20.6 20.7 20.8 20.9 20.10 20.11 20.12 20.13 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 21.7 21.8 21.9 21.10 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 26.7 26.8 26.9 26.10 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 27.6 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 29.7 29.8 29.9 29.10 29.11 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1
Jesus Christ Superstar Jesus Christ Superstar is a 1970 rock opera or rock musical, with music by Andrew Lloyd Webber and lyrics by Tim Rice. The musical started as a rock opera concept album before its first staging on Broadway in 1971. The musical is loosely based on the Gospels' accounts of the last week of Jesus's life, beginning with the preparation for the arrival of Jesus and his disciples in Jerusalem and ending with the crucifixion. It highlights political and interpersonal struggles between Judas Iscariot and Jesus that are not in the Bible narratives. The work's depiction offers a free interpretation of the psychology of Jesus and the other characters.[citation needed] A large part of the plot focuses on the character of Judas, who is depicted as a tragic figure dissatisfied with the direction in which Jesus steers his disciples. Contemporary attitudes and sensibilities, as well as slang, pervade the lyrics, and ironic allusions to modern life are scattered throughout the depiction of political events. Stage and film productions accordingly feature many intentional anachronisms.[citation needed] Contents - 1 Plot - 2 Principal roles - 3 Musical numbers - 4 From album to stage - 5 2010s; other international productions - 6 Recordings and broadcasts - 7 Films - 8 Awards and nominations - 9 Further reading - 10 References - 11 External links Plot[edit] Act I[edit] After a foreboding instrumental opening number ("Overture"), the apostle Judas Iscariot expresses in a musical monologue his concern over Jesus's rising popularity as a "king" and the negative repercussions that will have. He strongly criticizes Jesus for accepting his followers's unrealistic views, and for not heeding his concerns ("Heaven on Their Minds"). While Judas still loves Jesus, he believes that Jesus is just a man, not God, and worries that Jesus's following will be seen as a threat to the Roman Empire which would then punish both Jesus and his associates. Judas's warning falls on deaf ears, as Jesus's followers have their minds set on going to Jerusalem with Jesus. As they ask Jesus when they will be going to Jerusalem, Jesus tells them to stop worrying about the future, since whatever will happen is determined by God ("What's the Buzz?"). Recognizing that Jesus is irritated by the badgering and lack of understanding from his followers, Mary Magdalene tries to help Jesus relax. Judas is concerned that Jesus is associating with a woman of "her profession", which is implied as prostitution in the Bible. It seems to Judas that Jesus is contradicting his own teaching, and he worries that this apparent lack of judgment will be used against Jesus and his followers ("Strange Thing Mystifying"). Jesus tells Judas that Mary is with him (Jesus) now, and unless Judas is without sin he should not judge the character of others. Jesus then reproaches his apostles for being "shallow, thick and slow" and somewhat bitterly answers that not a single one of them cares about him. Mary Magdalene tries to assure Jesus that everything is alright while anointing him with oil ("Everything's Alright"). Judas angrily insists that the money used to obtain the oil should have been used to help the poor instead. Jesus sadly explains that he and his followers do not have the resources to alleviate poverty and that they should be glad for the privileges they have. He claims that once his followers no longer have him, they will lose their path. Meanwhile, Caiaphas (the high priest), Annas, and other Jewish priests (who have been studying Jesus's movements) meet to discuss Jesus and his disciples. Jesus's growing following consists of Jews unwilling to accept the Romans as their rulers, and the priests believe that Jesus may become seen as a threat to the priesthood's integrity and the Roman Empire. If the Romans retaliate, many Jews will suffer, even those who are not following Jesus. Caiaphas tells them they are "fools" for not seeing the inevitable consequence of Jesus's activities. He believes there could be great bloodshed and the stakes are "frighteningly high!" For the greater good, he has to "crush him completely! So like John before him, this Jesus must die!" Annas and the other priests concur ("This Jesus Must Die"). As Jesus and his followers arrive exultantly in Jerusalem they are confronted by Caiaphas, who demands that Jesus disband them, which Jesus says would be futile and change nothing. As the crowd cheers him on, Caiaphas suddenly asks, "Hey JC, JC, won't you die for me?" To this, Jesus visibly reacts with concern ("Hosanna"). Jesus is approached by Simon the Zealot, who suggests that Jesus lead his mob in a war against Rome and gain absolute power ("Simon Zealotes"). Jesus rejects this suggestion, stating that none of his followers understand what true power is, nor do they understand his true message ("Poor Jerusalem"). Pontius Pilate, the governor of Judea, has had a dream, in which he meets with a Galilean (Jesus) and that he, Pilate, will receive all of the blame for the man's violent and mournful death ("Pilate's Dream"). Jesus arrives at the Temple in Jerusalem and finds that it has become a haven of sin and debauchery as it is being used for selling everything from weapons to prostitutes and drugs. He is furious and demands that the merchants and money changers leave ("The Temple"). Angry, disconsolate, and tired by his burden, Jesus rests and falls asleep. In a chilling nightmare, he is confronted by lepers, cripples, and beggars, all wanting to be healed. Even though he heals some, their number increases, and he is overwhelmed. Unable to solve everyone's problems, Jesus tells the crowd to heal themselves. He awakes to find Mary Magdalene by his side. She lays him to rest ("Everything's Alright (Reprise)"). While Jesus is asleep, Mary acknowledges that she is unconditionally in love with Jesus, unlike any man she has known before, and it frightens her ("I Don't Know How to Love Him"). Judas gradually becomes more and more envious of Mary; he believes she has usurped him as Jesus's most trusted ally and that he prefers her to his Apostles. Conflicted, Judas seeks out the priests and promises to help them capture Jesus, while belaboring that he is acting with unselfish motives and that Jesus himself would approve if he knew those motives; he bids the priests not declare him damned. Caiaphas demands that Judas reveal the location of Jesus so that the authorities can apprehend him. In exchange for the information, Judas is offered money as a "fee" so that he can assuage his conscience by using the money charitably ("Damned for All Time/Blood Money"). Judas decides that it would be better to turn Jesus in before his popularity leads to the deaths of Jesus and his followers, Judas included. He reveals that on Thursday night, Jesus will be at the Garden of Gethsemane. Act II[edit] At what Jesus knows will be the Last Supper, he pours wine and passes bread for his apostles ("The Last Supper"). Very aware of the ordeal he faces, he is stung when the others pay little attention to him; "For all you care this wine could be my blood / For all you care this bread could be my body," he remarks, alluding to (and anticipating) the Christian doctrine of the Eucharist. He asks them to remember him when they eat and drink; he predicts that Peter will deny him three times "in just a few hours" and that one of them will betray him. Judas, believing that Jesus already knows ("cut the dramatics, you know very well who"), admits he is the one and angrily accuses Jesus of acting recklessly and egotistically. Claiming he does not understand Jesus's decisions, he leaves to bring the Roman soldiers. The remaining apostles fall asleep, and Jesus retreats to the Garden of Gethsemane to pray ("Gethesemane (I Only Want to Say)"). He admits to God his doubts, fears and anger, that he is tired and has done all he can. He asks powerfully if any of it has meaning and implores God not let him suffer the horrible death that portends for him. He feels disillusioned with his quest as the Messiah, does not understand what it has achieved and wishes to give up. Receiving no answer, Jesus realizes that he cannot defy God's will, and surrenders to God. His prayer ends with a request that God take him immediately, "before I change my mind." Judas arrives with Roman soldiers and identifies Jesus by kissing him on the cheek ("The Arrest"). Jesus is arrested, and his apostles attempt to fight the soldiers. Jesus tells them to let the soldiers take him to Caiaphas. On the way, a mob (acting like—and sometimes represented as—modern-day news reporters) asks Jesus what he plans to do, but Jesus declines to comment. When Jesus is brought to trial before the Sanhedrin, Caiaphas asks if he is the son of God. Jesus responds: "That's what you say, you say that I am." This answer is affirmative according to Jewish custom, and that provides enough justification for the high priests to send Jesus to Pontius Pilate. Meanwhile, Jesus's apostle Peter is confronted by an old man, a soldier and a maid, and Peter denies to each that he knows Jesus ("Peter's Denial"). Mary asks Peter why he denied Jesus, and Peter responds that he had to do it in order to save himself. Mary wonders how Jesus knew that Peter would deny him three times. Pilate asks Jesus if he is the son of God. Jesus gives the same answer that he gave Caiaphas: "that's what you say."[2] Since Jesus is from Galilee, Pilate says that he is not under his jurisdiction and sends him to King Herod ("Pilate and Christ"). As Jesus is dragged away, the chorus asks, where Jesus's power has gone. The decadent and flamboyant King Herod asks Jesus to prove his divinity by performing miracles, offering to free him if he complies; but Jesus ignores him ("King Herod's Song (Try It And See)"). Herod decides that Jesus is just another phony messiah and angrily sends him back to Pilate. The apostles and Mary Magdalene remember when they first began following Jesus, and wish that they could return to a time of peace ("Could We Start Again, Please?")[3] Judas is horrified upon beholding Jesus's harsh treatment by the authorities. Feeling extreme guilt for this, and panicking that he will be seen as responsible, Judas expresses regret to the priests, fearing he will forever be remembered as a traitor. Caiaphas and Annas say that what he has done will save everyone and that he should not feel remorse for his actions before throwing him out of their temple. Left alone, recognition dawns that memories of this could haunt the rest of his life, that God chose him to be the one to betray Jesus, and that he has been used as a pawn for the "foul bloody crime!" He suffers a mental breakdown during the epiphany, cursing God for his manipulative ways, and in a final attempt to detach himself from his destiny, he commits suicide by hanging himself from a tree ("Judas's Death"). At Jesus's trial Pilate asks the crowd if they would crucify Jesus, their king, and they declare: "We have no king but Caesar!" [4] Pilate remembers the dream he had about the crowd and the unjust execution of Jesus. Pilate tells the crowd that, while Jesus should be imprisoned, he does not deserve to die. Pilate demands that the crowd give him a reason to condemn Jesus, and the crowd breaks into a pep rally-style cheer about how Jesus is a blasphemer and has defied Rome. After revealing Jesus as nothing more than a pathetic human being ("Behold the man!"), Pilate calls the crowd hypocrites, as he knows they hate Roman rule. He attempts to satisfy their bloodlust by having Jesus whipped, counting thirty-nine bloody strokes ("Trial Before Pilate, (Including The Thirty-Nine Lashes)"). Pilate, clearly disturbed by the whole ordeal, pleads with Jesus to defend himself; but Jesus says weakly that everything has been determined, by God, and Pilate cannot change it. The crowd still screams for Jesus to be crucified, and Pilate recalls his duty to keep the peace. He reluctantly agrees to crucify Jesus to keep the crowd from getting violent. Pilate then washes his hands of Jesus's death: "I wash my hands of your demolition! Die if you want to, you--innocent puppet...." As Jesus prepares to be crucified, he is mocked by a vision of Judas. Judas questions why Jesus chose to arrive in the manner and time that he did, and if what happened to him was really part of a divine plan, but Jesus does not say ("Superstar"). As Jesus is nailed to the cross some productions opt to show Judas suffering a stigmata-like effect, indicating that he is paying for his sin ("The Crucifixion"). After reciting his final words and commending his spirit to God, Jesus slowly dies on the cross, his fate coming full circle. The final number shows the Apostles, Mary and Judas mourning the death of their fallen savior, reflecting on the impact he has had on their lives ("John Nineteen: Forty-One").[5] Principal roles[edit] Musical numbers[edit] - 1971 musicals - Broadway musicals - Compositions by Andrew Lloyd Webber - Musicals by Tim Rice - Musicals by Andrew Lloyd Webber and Tim Rice - Jesus in popular culture - West End musicals - Musicals based on the Gospels - Musicals based on the Bible - Rock musicals - Rock operas - Sung-through musicals - Passion settings - Jesus Christ Superstar