http___encyclopine.org_en_Take_It_Easy.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 17.8 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 22.8 22.9 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6 25.7 26.1 26.2 26.3 27.1 27.2 27.3 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 30.2 30.3 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1
Ийгълс „Ийгълс“ (на английски: Eagles, по правилата за транскрипции след 1995 г. правилният правопис е Ѝгълс) са американска рок група, която е сформирана в Лос Анджелис в началото на 70-те години на 20-ти век. С пет номер-едно сингъла и четири номер-едно албума Ийгълс са сред най-успешно записващите изпълнители на десетилетието. В края на 20-ти век два от техните албума, Eagles: Their Greatest Hits 1971–1975 и „Хотел Калифорния“ (Hotel California), се нареждат сред най-успешно продаваните албуми според Асоциацията на Американската Звукозаписна Индустрия (RIAA). Най-продаваният студио-албум „Хотел Калифорния“ се определя като 37-ят албум в „Ролинг Стоун“ (Rolling Stone) листата „The 500 Greatest Albums of All Time“ („500-те най-велики албума за всички времена“), a групата е категоризирана на 75-о място в листата на Rolling Stone „100 Greatest Artists of All Time“ („100-те най-велики изпълнители за всички времена“). Те са също най-добре продаваната някога американска група с Eagles: Their Greatest Hits 1971–1975, който е най-добре продаваният албум в САЩ до момента. „Ийгълс“ се разделят през 1980 и са извън сцената за 14 години, но се събират отново през 1994 за „Hell Freezes Over“ („Адът замръзва“) („За записа, ние никога не сме се разделяли. Ние просто си взехме ваканция от 14 години“). Оттогава те пътуват прекъсващо и през 1998 г. са въведени в Рок и Рокендрол Залата на Славата. На 2 февруари 2007 Дон Хенли, барабанист и певец на групата заявява в списание „Билборд“ (Billboard), че нов албум на „Ийгълс“ се очаква в следващите 60 до 90 дена. Съдържание История[редактиране | edit source] Сформиране и успех[редактиране | edit source] Групата е сформирана през 1971, когато тогавашният мениджър на Линда Ронстат Джон Бойлан измъква Глен Фрай, Бърни Ледън и Ранди Майснър от техните предишни групи. Последните двама са за кратко барабанисти, докато Фрай се обажда на Дон Хенли, когото е срещнал в един нощен клуб — „Трубадур“ в Лос Анджелис. Te акомпанират на Ронщадт на двумесечно турне, след което решават да създадат тяхна собствена група. Новата група избира името „Ийгълс“ като преклонение пред „Дъ Бърдс“ (The Byrds, Ледън е бил в „The Flying Burrito Brothers“ с бившия басист на „The Byrds“ — Крис Хилман) Техният първи албум „Eagles“ е пълен с естествен, понякога чист кънтри рок и извежда три сингъла в Топ 40. Дебютният сингъл „Take it easy“ е песен, писана от приятел на Глен Фрай, негов близък и колега кънтри рок-музикант — Джаксън Браун. Фрай го чува да изпълнява песента и го пита дали Eagles биха могли да я използват. Браун се съгласява и с няколко нови стиха, добавени от Фрай, песента е записана и става класика, като достига #12 в класацията Billboard Top 100 и избутва Eagles към звездния небосклон. Сингълът е последван от блуса „Witchy woman“ и приятната кънтри рок балада „Peaceful easy feeling“, които са в чарта съответно на #9 и #22. „Eagles“ е голяма сила в популяризирането на кънтри рока, характерен за южна Калифорния, из цялата нация. Листата на списание Rolling Stone „500 Greatest Albums of All Time“ му отрежда #374. Вторият им албум „Desperado“ e свързан с темата за беззаконията в Дивия Запад и представя склонността на групата за концептуален текстопис. В албума историята за групата Дулин-Далтън e основна тема — в песните „Doolin-Dalton“, „Bitter creek“, „Desperado“(„Главорез“) and „Doolin-Dalton/Desperado“. Въпреки че той създава класика — Tequila Sunrise („Текила на изгрев слънце“) и Desperado, бившият успява да влезе в Billboard Hot 100, достигайки # 64, докато последният всъщност не постига голям успех в топ-листите. Единствено албума Desperado сингълът „Outlaw Man“ (Беззаконен мъж") достига до по-висока позиция в чартовете — #59. „Desperado“ и „Tequila Sunrise“ стават две от най-популярните песни на Ийгълс. Блусовите песни „Twenty-One“, „Doolin' Dalton (Инструментал)“ и баладата „Saturday Night“ са забележителни със способностите на (иначе китариста) Бърни Ледън на банджо, т.нар.fingerpicked китара и мандолина. Първите два албума са продуцирани от Глин Джонс, който преди това е работил с „Бийтълс“, „Лед Цепелин“, „Роулинг Стоунс“ и „Дъ Ху“. Групата търси рока, но Джонс държи да се наблегне върху „месестата“ страна на тяхната двойно-насочена музика. В техния трети албум On the Border („На границата“), Ийгълс започват да продуцират с Джонс, но само след две записани песни се ориентират към Бил Симзик, довел Дон Фелдър да добави т.нар. „слайд“ или „ботълнек“ техника в песен, кръстена „Good Day in Hell“(„Добър ден в Ада“) и групата е толкова впечатлена, че два дена по-късно кани Фелдър да стане петият член на групата. Той се появява само още веднъж в албума — в песента „Already Gone“(„Вече заминал“), в която изпълнява паметното двойно китарно соло с Глен Фрай. On the Border ражда #1 Billboard сингъл с песента „Best of My Love“(„Най-доброто от моята любов“), която оглавява чартовете на 1 март 1975 и става първата от петте номер-едно сингъла на групата. Техният следващ албум One of These Nights(„Една от тези нощи“) съдържа тежък и агресивен рок. Албумът още показва растящата сила на текстописния тим Хенли/Фрей, особено в песента, която носи името на албума-One of These Nights и в спечелилата Грами награда „Lyin' Eyes“(„Лъжещи очи“). „One of These Nights“ оглавява „Билборд“ чарта на 2 август 1975. Самата песен често е цитирана от Фрай като негова любима. Албумът също съдържа изпреварил времето си като звучене инструментал — „Journey of the Sorcerer“(„Пътуването на магьосника“), която е позната на мнозина като саундтрак към Пътеводител на галактическия стопаджия („The Hitchhiker's Guide to the Galaxy“). One of These Nights е първият #1 албум на Eagles, оглавил поп чартовете. Te достигат своя връх в рока като успехи, но не всичко е толкова добре в групата отвътре. По това време членовете на групата започват да се карат един с друг. Записите и пътуванията са брутални от времето след първия дебютен и едноименен албум — избухливостта ескалира, а характерите на музикантите започват да се оказват несъвместими. Между следващия албум и следващото турне, Бърни Ледън напуска групата, разочарован от насоката, която групата е избрала в своята музика. Те не остават за дълго концентрирани върху кънтри рока, който кара Лидън да си тръгне. Наемането на Дон Фелдър означава, че ролята на Лидън може да бъде намалена по изключително добър начин. Групата бързо замества Ледън Джо Уолш, ветеран от такива групи като James Gang („Групата на Джеймс“) и Barnstorm(„Странставащата група“) и соло изпълнител. Следователно те могат да продължат и с програмата за своите турнета. Междувременно в началото на 1976 е пуснат Their Greatest Hits (1971-1975), който става най-успешният албум в историята на САЩ, като до днешна дата е продал над 27 милиона копия. Следващият албум на групата, Hotel California, излиза в късната 1976. „New Kid in Town“ („Ново дете в града“) е #1 хит на 26 февруари 1977, а Hotel California на 7 май същата година. „Life in the Fast Lane“ („Екстремален Живот“) също е голям хит и в процеса става т. нар. catchphrase, като освен това установява желанието на Джо Уолш за повече хард-рок звучене. Въздействащата и меланхолична балада „Wasted Time“(„Пропиляно време“) затваря първата част на записите, но тяхната втора част продължава с инструментали. Албумът приключва с „The Last Resort («Последно средство»), която песен до днес Фрай смята за най-добрата работа на Дон Хенли. Като цяло «Хотел Калифорния» е назоваван като шедьовърът на групата и се появява във всички листи на най-добрите албуми от всички времена. Към днешна дата са продадени 16 милиона копия в САЩ. По време на финалния етап на следващото пътуване Ранди майснер решава, че е видял достатъчно хотели като член на Eagles за седем години и напуска групата за относителна почивка в Небраска, за да си почине и започне солова кариера. Ийгълс заменят Майснър с мъж, преуспял вече в, Poco — Timothy B. Schmit (Тимъти.Б.Шмит), където замества Майснър за пръв път през 1969г. През 1977(която година е тогава) останалите в строя на Ийгълс изпълняват инструменталната работа и бекинг вокалите за албума на Randy Newman (Ранди Нюман) — «Little Criminals» («Малки престъпници»). В албума те са оценени повече като индивидуални изпълнители, отколкото като Игълс, вероятно, за да избегене противоречие по отношение на контракта на Игълс с тяхната звукозаписна фирма. През февруари 1979 Eagles влизат в студио, за да продуцират техния финален студио албум — The Long Run («Дългото бягане»). Албумът отнема две години, за да бъде създаден, но групата прави последното си — пето парче в Billboard — «Heartache Tonight» («Главоболие довечера») — 10 ноември 1979. Турнето, което трябва да представи албума усилва междуличностните различия между членовете на групата; и още по-лошо — през нощта на 21 ноември 1979 Хенли е арестуван за притежание на наркотици, след като 16-годишна проститутка е получила припадък вследствие на употреба на дрога в хотелска стая. Хенли след това е обвинен в блудство с малолетна. Като притурка Глен Фрей и Дон Фелдър са разделени с полиция и останалите от групата в гримьорната след агитационен концерт за калифорнийския сенатор Алън Кренстън. Фрей твърди, че отвърнал на Фелдър след обида към сенатора. Разделяне[редактиране | edit source] Турнето завършва на 31 юли 1980 в Лонг Бийч Калифорния, когато се скучва това, което Бил Симзик паметно описва като «Дългата нощ на грешния плаж». Фрей и Фелдър прекарват последното шоу, описвайки един на друг боя, който всеки планира да раздаде зад кулисите. «Само още три песни и ще те смачкам, нещастник»-отговаря Фрей на Фелдър, който казва, че наближава края на групата. Фелдър отговаря със заплаха точно когато започват да пеят «The Best Of My Love». Веднага след края на шоуто настъпва хаос и хулиганство. Фрей се нахвърля върху Фекдър, който защитава себе си с китара. За секунди се включват и останалите от групата. Дванадесет полицаи разтървават настървените музиканти. Изглежда това е краят на Игълс, въпреки че те още дължат на Warners запис на живо от турнето. Eagles Live(появил се през ноември 1980) е микс на Фрей и Хенли. Двамата решават, че те не биха могли да издържат да са в един и същи щат, камо ли в същото студио. След Игълс[редактиране | edit source] След раздялата всеки от екс-членовете на групата пробва своя шанс в самостоятелна кариера. Джо Уолш вече се е установил като соло изпълнител още през 1970 преди и по време на неговото пребиваване в Игълс. Уолш опитва да продължи своята соло кариера, която включва хитовете на 1973 — «Rocky Mountain Way» («Каменист планински път») и 1978 — «Life's Been Good» («Животът е бил хубав»), но намира за трудно това след разпадането на групата. Албумът There Goes the Neighborhood («Там отива кварталът») от 1981 е смятан за успешен, но следващите албуми от 80-те се оказват посредствени. По същото време той участва като допълнителен музикант с Дан Фогелберг, Стив Уинууд и Емерсън, Лейк енд Палмър и продуцира албума на Ринго Стар — «Old Wave» («Стара вълна») Дон Хенли се оказва с най-добра соло кариера от петимата през този период. През 1982 той пуска добре-възприетия от публиката албум I Can't Stand Still («Аз не мога да стоя неподвижен»), начело с хита — «Dirty Laundry» («Мръсно пране»). Той след това прави сингъл, дует със Стиви Никс –“Leather and Lace"(„Кожа и дантела“). Първият албум бледнее в сравнение с неговия следващ — трясъка на 1984 — Building the Perfect Beast („Строене на перфектния звяр“). В този албум е създаден достигналият 5-та гореща позиция хит и класик-рок радио парче — „Boys of summer“(„Момчета на лятото“). Албумът извежда и #9 хита — „All She Wants To Do Is Dance“ („Всичко, което тя иска да прави е да танцува“), както и „Sunset Grill“ („Печене на залез слънце“). Следващият албум се появява едва през 1989 — The End of the Innocence („Краят на невинността“). Този албум има по-голям успех, като включва хитовете — The End of the Innocence и „The Heart of The Matter“ („Сърцето на проблема“). Това е неговият последен албум, докато през 1994 Игълс се събират отново. Глен Фрей също открива соло успеха през 80-те години. През 1982 той пуска своя първи албум — No Fun Aloud („Никакво забавление гласно“), който ражда #14 хита — „The One You Love“ („Единствения, когото ти обичаш“). Той последва този албум с The Allnighter, който се отличава с #20 хита „Sexy Girl“ („Секси момиче“). Фрей достига #2 с „The Heat Is On“ („Жегата е нататък“) от саундтрака на „Ченегето от Бевърли Хилс“. Той има и още една песен на тази позиция — „You Belong to the City“ („Ти принадлежиш на града“) от 1985 — саундтрак на Miami Vice („Маями порок“). Той също участва с песните — „Flip City“ („Нахален град“) към Ghostbusters II ( „Ловци на духове II) и «Part of Me, Part of You» («Част от мен, част от теб») към саундтрака за «Телма и Луис». Възобновяване[редактиране | edit source] 13 години след раздялата, е пуснат Игълс кънтри албума, наречен Common Thread: The Songs of The Eagles(1993) («Прост край: Песните на Игълс»). Травис Трит настоява да използва членовете, които са записали Long Run («Дълго бягане») в неговото видео за «Take It Easy» и те отстъпват. След видеото за «Take It Easy» изминава година и групата се събира отново след дълги години на медийна спекулация. Именно тези членове се връщат на сцената — Фрей, Хенли, Уолш, Фелдър и Шмит. «Ние никога не сме се разделяли. Ни само си взехме почивка от 14 години» споделя Фрей на тяхното първо лайв изпълнение през април 1994. Следващото турне ражда лайв албума Hell Freezes Over («Адът замръзва») (наименуван на прочутото изречение на Хенли, който е казал преди, че групата ще се събере отново, когато адът замръзва“, който дебютира на #1 в Billboard чарта и ражда два нови хита — „Get Over It“ („Преодолей го“) и „Love Will Keep Us Alive“ („Любовта ще ни пази живи“). Избухва спор на 2 септември 1996, когато групата посвещава „Peaceful Easy Feeling“ на Садам Хюсеин в американската демократична партия в Лос Анджелис. През 1998 групата е въведена в Рок и Рокендрол зала на славата. По време на церемонията Фрей, Хенли, Фелдър, Уолш и Шмит изпълняват заедно песните Няколко следващи турнета (без Майснер и Лидън) довеждат до нечуван рекорд по продажба на билети. През февруари 2001, Дон Фелдър е изгонен от групата. Започват дълги съдебни дела. През 2003 излиза нов техен сингъл за атаките от 11 септември — „Hole in the world“ („Дупка в света“). На 14 юни 2005, Игълс пускат нова DVD продукция, титулувана „Прощално турне 1 — на живо от Мелбърн“, с две нови песни — „No More Cloudy Days“ („Без повече облачни дни“) и „One Day at a Time“ („Един ден във времето“). Към 2006 Игълс се състоят от Фрей, Хенли, Уолш и Шмит. На „Прощално турне 1 — на живо от Мелбърн“ те са допълвани от още осем музиканта — барабанист/перкусинист (Скот Краго), китарист(Стюарт Смит), двама клавирни изпълнители (Майкъл Томпсън и Уил Холис) и четирима духови изпълнители (Ал Гарт, Бил Армстронг, Крис Мостърт и Грег Смит), които също свирят на цигулка и допълнителна перкусия. Групата прави турне из Европа през лятото на 2006. През май същата година те дават двучасово специално интервю за BBC. Техният пръв студио-албум след 1979 се очаква да бъде наречен The Long Road To Eden („Дългият път към Идън“), който е в процес от няколко години. През август 2006 Джо Уолш предсказа излизане през 2007. В края на частен концерт през януари 2007 Дон Хенли каза, че албумът се очаква в период от 60 до 90 дни. Членове на групата[редактиране | edit source] Награди[редактиране | edit source] - Игълс са спечелили четири Грами награди: - 1975 Най-добро Поп Вокално Изпълнение от дует, група или хор: „Lyin' Eyes“ („Лъжливи очи“) - 1977 Награда за запис на годината: „Hotel California“ (сингъл) - 1977 Най-добър аранжимент за гласовете: „New Kid in Town“ („Ново дете в града“) - 1979 Най-добро рок вокално изпълнение от дует или група: „Heartache Tonight“ („Главоболие довечера“) - Групата е въведена в Рок и Рокендрол зала на славата през 1998. - На 7 декември, 1999 Американската асоциация на звукозаписните компании почита групата с награда за най-успешно продаван албум на века — Their Greatest Hits (1971-1975) („Техните велики хитове (1971 — 1975)“) - Игълс са въведени в Залата на славата на вокалните групи през 2001. Дискография[редактиране | edit source] Студио албуми[редактиране | edit source] - Eagles (1 юни, 1972) - Desperado (17 април, 1973) - On the Border (22 март, 1974) - One of These Nights (10 юни, 1975) - Hotel California (8 декември, 1976) - The Long Run (24 септември, 1979) - Eagles Bonus CD from Live in Melbourne (3 декември, 2006) - The Long Road to Eden (30 октомври, 2007) Лайв албуми[редактиране | edit source] Компилативни албуми[редактиране | edit source] - 1976 Their Greatest Hits (1971-1975) #1 US (27x Platinum), #2 UK - 1982 The Eagles Greatest Hits, Vol. 2 #52 US (11x Platinum) - 1984 The Best of the Eagles (European) #8 UK - 1994 The Very Best of The Eagles (1994) (European) #4 UK - 2000 Selected Works: 1972-1999 (box set) #109 US (1x Platinum) - 2001 The Very Best of the Eagles (2001) (European) #3 UK - 2003 The Very Best of the Eagles (2003) #3 US (3x Platinum), #9 UK (called The Complete Greatest Hits in Europe) - 2005 Eagles Box Set Хит сингли[редактиране | edit source] - От Eagles - 1972 „Take It Easy“ #12 US - 1972 „Witchy Woman“ #9 US - 1972 „Peaceful Easy Feeling“ #22 US - От Desperado - 1973 „Tequila Sunrise“ #64 US - 1973 „Outlaw Man“ #59 US - От On the Border - 1974 „Already Gone“ #32 US - 1974 „James Dean“ #77 US - 1974 „Best of My Love“ #1 US - От One of These Nights - 1975 „One of These Nights“ #1 US, #23 UK - 1975 „Lyin' Eyes“ #2 US, #23 UK - 1975 „Take It to the Limit“ #4 US, #12 UK - От Hotel California - 1976 „New Kid in Town“ #1 US, #20 UK, #1 United World Chart - 1977 „Hotel California“ #1 US, #8 UK - 1977 „Life in the Fast Lane“ #11 US - Сингъл, невключен в албум - 1978 „Please Come Home for Christmas“ #18 US, #30 UK - От The Long Run - 1979 „Heartache Tonight“ #1 US, #40 UK - 1979 „The Long Run“ #8 US - 1980 „I Can't Tell You Why“ #8 US - От Eagles Live - 1980 „Seven Bridges Road“ #21 US - От Hell Freezes Over - 1994 „Get Over It“ #31 US - 1994 „Love Will Keep Us Alive“ #1 (Adult Contemporary) US - От The Very Best of the Eagles - 2003 „Hole in the World“ #69 US - Сингъл, невключен в албум - 2005 „No More Cloudy Days“ #3 (Adult Contemporary) US
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 14.7 14.8 14.9 14.10 15.1 15.2 16.1 17.1 18.1 18.2 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 19.6 19.7 19.8 19.9 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1 26.2 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 38.2 39.1 39.2 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 42.1 42.2 43.1 43.2 44.1 44.2 45.1 46.1 47.1 47.2 47.3 48.1 48.2 48.3 48.4 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1 120.1 121.1 122.1 123.1 124.1 125.1 126.1 127.1 128.1 129.1 130.1 131.1 132.1 133.1 134.1 135.1 136.1 137.1 138.1 139.1
Take It EasyRead on WikipediaTR Click to disable ads for 1 month. "Take It Easy" is a song written by Jackson Browne and Glenn Frey, and most famously recorded by the Eagles (with Frey singing lead vocals). It was the band's first single, released on May 1, 1972. It peaked at #12 on the July 22, 1972 Billboard Hot 100 chart, spending 11 weeks on the chart that summer, after debuting at #79 on June 3.[3][4][5] It also was the opening track on the band's debut album Eagles and it has become one of their signature songs, included on all of their live and compilation albums. It is one of The Rock and Roll Hall of Fame's 500 Songs that Shaped Rock and Roll. Jackson Browne later recorded the song as the lead track on his second album, For Everyman (1973), and released it as a single as well, although it did not chart.[6] Your Subjective Opinions General Attitude(Positive or Negative) Which adjectives are appropriate for Take It Easy? Please do not hesitate to write your subjective opinions which can not be in wikipedia but may be useful for other visitors of this article. Do you have anything to say about Take It Easy? (You don't have to register to write a comment, you can write as anonymous.) Click to disable ads for 1 month. Click to disable ads for 1 month. Contents History[edit] Jackson Browne originally began writing "Take It Easy" in 1971 for his own self-titled debut album but was having difficulty finishing the song. His friend and then-neighbor Glenn Frey heard an early version and liked it so much that Browne gave it to him for his new band. Frey finished the second verse (including the line "It's a girl, my Lord, in a flatbed Ford ...") and the resulting single climbed to number 12 on the U.S. Billboard Hot 100. Browne told a version of the story in a radio interview, praising Frey: "I knew Glenn Frey from playing these clubs - we kept showing up at the same clubs and singing on the open-mike nights. Glenn happened to come by to say 'hi,' and to hang around when I was in the studio, and I showed him the beginnings of that song, and he asked if I was going to put it on my record and I said it wouldn't be ready in time. He said 'well, we'll put it on, we'll do it,' 'cause he liked it," Browne explained. "But it wasn't finished, and he kept after me to finish it, and finally offered to finish it himself. And after a couple of times when I declined to have him finish my song, I said, 'alright.' I finally thought, 'this is ridiculous. Go ahead and finish it. Do it.' And he finished it in spectacular fashion. And, what's more, arranged it in a way that was far superior to what I had written."[7] On the Eagles version, bass player Randy Meisner sings the harmony vocal in the beginning of this verse with Frey, but drummer Don Henley is singing harmony at the end of the verse ("Though we will never be here again...). Bernie Leadon provides the lead guitar and distinctive banjo parts, as well as harmony vocals. Browne's recording is notable for featuring Sneaky Pete Kleinow on pedal steel, the teaming up of David Lindley (playing electric guitar) with Browne, and the way Micky McGee's percussion and the other instruments crossfade into the next track on the album, "Our Lady of the Well." Reaction[edit] In 1972, Bud Scoppa wrote in Rolling Stone in his review of the Eagles' debut album that "Take it Easy" was "simply the best sounding rock single to come out so far this year. The first time through, you could tell it had everything: danceable rhythm, catchy, winding melody, intelligent, affirmative lyrics, a progressively powerful arrangement mixing electric guitar and banjo, and a crisp vocal, with vibrant four-part harmony at just the right moments for maximum dramatic effect."[8] On Allmusic.com, William Ruhlmann said that Browne wrote the song in 1971 while working on his debut album, and that "it encapsulated many of the usual themes of his work, touching on the road, women, love as salvation, and an ambivalent sense of fatalism." Discussing the specific lyrics, Ruhlmann goes on: "The opening verse was a joke. The narrator says he is running down the road with seven women on his mind. But this vision of promiscuity is quickly dispelled. Of the seven, four want to own him, two want to stone him, and one just wants to be his friend. The verse introduces the song's point, that, despite troubles, one should 'take it easy.'" Ruhlmann points out that Frey's added verse "lightened the song's mood considerably. Now, the narrator was standing on a corner in Winslow, Arizona, being eyed by a woman in a truck (flatbed Ford) who slowed down to give him the once-over. These unabashedly vain lines weren't exactly consistent with Browne's theme, but they made it sound like the singer really did want to take it easy."[9] Winslow, Arizona[edit] Responding to the fame of that second verse of "Take It Easy," the city of Winslow, Arizona, erected a life-size bronze statue and mural commemorating the song, at the Standin' on the Corner Park. The statue stands near a lamp post, the male figure securing an acoustic guitar between his right hand and the shoe of his right foot. Above his head, a metal sign, crafted in the style of U.S. Route shields, displays the words "Standin' on the corner". The trompe-l'œil mural on the wall behind the statue is that of a storefront, and includes what would appear to be the reflection of a red flatbed Ford pickup truck driven by a blonde-haired woman. The second floor of the mural features an eagle perched in one window on the left and a man and woman (apparently the man on the corner and woman in the truck) embracing in another window on the right.[10] Winslow's only radio station, KINO, has used the phrase "Take It Easy" (or variants of it, like "Takin' It Easy") as a slogan at various times since the song first became popular. Other appearances[edit] The song is featured in the 1999 motion picture Outside Providence, starring Shawn Hatosy, Alec Baldwin and Amy Smart. It was also featured in a 1982 episode of the Knight Rider television series.[11] In "Trouble at Cooter's," a 1981 episode of The Dukes of Hazzard, Bo and Luke perform a duet of "Take It Easy" while running down the road in the General Lee in the show's opening scene. Travis Tritt version[edit] Travis Tritt's version, recorded for the tribute album Common Thread: The Songs of the Eagles, was released as a single in 1993, and peaked at number 21 on the Billboard country music charts. The video for Tritt's version featured the Eagles lineup from 1978 to 1980 (precipitating the Eagles' regrouping for a new album and tour the following year). Chart performance[edit] Eagles[edit] Travis Tritt[edit] Personnel[edit] - Glenn Frey: Lead vocals, acoustic guitar, backing vocals - Don Henley: Drums, backing vocals - Bernie Leadon: Lead guitar, banjo, backing vocals - Randy Meisner: Bass guitar, backing vocals Notes[edit] - ^ http://www.allmusic.com/album/eagles-mw0000189885 - ^ http://www.allmusic.com/album/eagles-mw0000189885 - ^ Billboard magazine. "Take It Easy" Chart History Accessed July 29, 2012. - ^ Allmusic.com. Eagles Awards Accessed July 29, 2012. - ^ Whitburn, Joel. Billboard Hot 100 Charts - The Seventies. Wisconsin: Record Research, 1990. - ^ Paris, Russ. The Jackson Browne Fans Page, Complete Discography. - ^ Paris, Russ. The Jackson Browne Fans Page, Jackson Browne Audio Interview. - ^ Scoppa, Bud. Rolling Stone, Review of Eagles, June 22, 1972. - ^ Ruhlmann, William. AllMusic.com, Review of "Take It Easy." - ^ Standin' on the Corner Park, Winslow, Arizona - ^ InternetMovieDatabase.com Jackson Browne. - ^ Common Thread: The Songs of the Eagles (CD insert). Various artists. Giant Records. - ^ "RPM Country Tracks." RPM. Library and Archives Canada. Retrieved August 4, 2013. - ^ "Travis Tritt Album & Song Chart History" Billboard Hot Country Songs for Travis Tritt. External links[edit] - "Take It Easy" - "Witchy Woman" - "Peaceful Easy Feeling" - "Tequila Sunrise" - "Outlaw Man" - "Already Gone" - "James Dean" - "Best of My Love" - "One of These Nights" - "Lyin' Eyes" - "Take It to the Limit" - "New Kid in Town" - "Hotel California" - "Life in the Fast Lane" - "Please Come Home for Christmas" - "Heartache Tonight" - "The Long Run" - "I Can't Tell You Why" - "Seven Bridges Road" - "Get Over It" - "Love Will Keep Us Alive" - "Hole in the World" - "No More Cloudy Days" - "How Long" - "Busy Being Fabulous" - "What Do I Do with My Heart" - "I Don't Want to Hear Any More" - "Doctor My Eyes" - "Rock Me on the Water" - "Redneck Friend" - "Take It Easy" - "Walking Slow" - "Fountain of Sorrow" - "Here Come Those Tears Again" - "The Pretender" - "Running on Empty" - "The Load-Out/Stay" - "You Love the Thunder - "Boulevard" - "That Girl Could Sing" - "Hold On Hold Out" - "Somebody's Baby" - "Lawyers in Love" - "Tender Is the Night" - "For a Rocker" - "Cut It Away" - "You're a Friend of Mine" - "For America" - "In the Shape of a Heart" - "Lives in the Balance" - "World In Motion" - "Chasing You Into the Light" - "Anything Can Happen" - "I'm Alive" - "The Night Inside Me" - "Off of Wonderland" - "Country Club" - "Help Me Hold On" - "I'm Gonna Be Somebody" - "Put Some Drive in Your Country" - "Drift Off to Dream" - "Lord Have Mercy on the Working Man" - "Can I Trust You with My Heart" - "Looking Out for Number One" - "Worth Every Mile" - "If I Lost You" - "No More Looking Over My Shoulder" - "Start the Car" - "Strong Enough to Be Your Man" - "Country Ain't Country" - "The Girl's Gone Wild" - "What Say You" (With John Mellencamp) - "I See Me" - "You Never Take Me Dancing" - "Something Stronger Than Me" - "Sometimes Love Just Ain't Enough" (With Tyler Reese) - "This One's Gonna Hurt You (For a Long, Long Time)" (with Marty Stuart) - "Take It Easy" - "The Devil Comes Back to Georgia" (With Mark O'Connor, Charlie Daniels, Johnny Cash, and Marty Stuart) - "Honky Tonkin's What I Do Best" (With Marty Stuart) - "Hope" - "Here's Your Sign (Get the Picture)" (With Bill Engvall) - "Same Old Train" - "Out of Control Raging Fire" (with Patty Loveless) - "Southern Boy" (with Charlie Daniels) - "Bible Belt" (with Little Feat) - "Move It On Over" - "Lonesome, On'ry and Mean"