http___simple.wikipedia.org_wiki_Urinary_tract_infection_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 22.1 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1 26.2 27.1 28.1 29.1 29.2 30.1 31.1 31.2 31.3 32.1 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 39.2 40.1 41.1 42.1 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 44.1 45.1 45.2 45.3 46.1 47.1 47.2 47.3 47.4 47.5 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 52.1 52.2 53.1 54.1 55.1 56.1 56.2 57.1 58.1 58.2 59.1 59.2 60.1 61.1 61.2 62.1 63.1 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 66.1 67.1 67.2 67.3 68.1 68.2 68.3 69.1 69.2 69.3 70.1 70.2 70.3 71.1 71.2 71.3 72.1 72.2 72.3 73.1 73.2 73.3 74.1 74.2 74.3 75.1 75.2 75.3 76.1 76.2 76.3 77.1 77.2 77.3 78.1 78.2 78.3 79.1 79.2 79.3 80.1 80.2 80.3 81.1 81.2 81.3 82.1 82.2 82.3 83.1 83.2 83.3 84.1 84.2 84.3 85.1 85.2 85.3 86.1 86.2 87.1 87.2 87.3 87.4 88.1 88.2 88.3 89.1 89.2 90.1 90.2 90.3 91.1 91.2 91.3 92.1 92.2 92.3 93.1 93.2 93.3 94.1 94.2 94.3 94.4 94.5 95.1 95.2 95.3 96.1 96.2 96.3 97.1 97.2 97.3 97.4 98.1 98.2 98.3 99.1 99.2 99.3 100.1 101.1 101.2 101.3 102.1 102.2 103.1 103.2 103.3 104.1 104.2 104.3 105.1 105.2 105.3
Инфекция на пикочните пътища Инфекцията на пикочните пътища (ИПП) е бактериална инфекция, която засяга част от пикочните канали. Когато засяга долните пикочни пътища, заболяването е познато като обикновен цистит (възпаление на пикочния мехур), а когато засяга горните пикочни пътища, заболяването е познато като пиелонефрит (възпаление на бъбреците). Симптомите за инфекция на долните пикочни канали включват болезнено уриниране и често уриниране или често усещане за необходимост от уриниране (или и двете), докато симптомите на пиелонефрита включват температура и болка в хълбока в допълнение към симптомите за инфекция на долните пикочни пътища. При по-възрастните и при много млади хора, симптомите могат да не бъдат така изразени или да не са конкретни. Основата причина и за двете е Ешерихия коли, но в редки случаи причинители могат да бъдат и други бактерии, вируси или гъбички. Инфекциите на пикочните пътища се срещат по-често при жените, отколкото при мъжете, като половината от жените претърпяват поне една инфекция в даден момент от живота си. Заболяването често се повтаря. Рисковите фактори включват женската анатомия, половите контакти и история на заболяването в семейството. Пиелонефритът, ако се прояви, обикновено се проявява след възпаление на пикочния мехур, но може да бъде също и резултат от инфекция на кръвта. Диагнозата при млади и здрави жени може да се основава и само на симптомите. При хората с неизразени симптоми, диагностицирането може да е затруднено, тъй като е възможно наличието на бактерии, без да е налице инфекция. При по-сложните случаи, ако лечението не е помогнало, посявка на урината би могла да бъде от полза. При хората с чести инфекции могат да се приемат ниски дози антибиотици като превантивна мярка. При неусложнените случаи, инфекциите на пикочните пътища се лекуват лесно с кратък курс от антибиотици, макар черезистентността към много от антибиотиците, които се използват за лекуване на това състояние, се увеличава. При усложнените случаи, е възможно да е необходим по-дълъг курс или интравенозни антибиотици, а ако симптомите не се подобрят след два или три дни, е необходимо допълнително тестване за диагностициране. При жените инфекциите на пикочните пътища са най-честата форма на бактериална инфекция, като 10% развиват инфекции на пикочните пътища ежегодно. Съдържание - 1 Признаци и симптоми - 2 Причина - 3 Патогенеза - 4 Превенция - 5 Диагноза - 6 Лечение - 7 Епидемиология - 8 Общество и култура - 9 История - 10 При бременност - 11 Източници Признаци и симптоми[редактиране | редактиране на кода] Инфекцията на долните пикочни пътища се нарича също инфекция на пикочния мехур. Най-честите симптоми сапарене при уриниране и нуждата от често уриниране (или желание за уриниране) при липса на вагинално течение и значителна болка.[1] Тези симптоми варират от леки до сериозни[2] и при здрави жени продължават средно шест дни.[3] Възможна е болка над зоната на срамните части или в долната част на кръста. Хората, които страдат от инфекция на горните пикочни пътища, илипиелонефрит, е възможно да получат болка в хълбока, температура или гадене и повръщане в допълнение към класическите симптоми на инфекция на долните пикочни пътища.[2] В редки случаи е възможно урината да изглежда сякаш съдържа кръв[4] или да има видимо съдържание на пиурия (гной в урината).[5] При децата[редактиране | редактиране на кода] При малките деца, единственият симптом на инфекция на пикочните пътища (ИПП) може да бъде температурата. Поради липсата на по-очевидни симптоми, когато момичета под две години или необрязани момчета под една година имат температура, се препоръчва посявка на урината от много медицински асоциации. Кърмачетата е възможно да се чувстват неразположени, да повръщат, да спят повече, да показват признаци на жълтеница. При по-големите деца е възможна проява на повторно заболяване незадържане на урината (загуба на контрол върху пикочния мехур).[6] При по-възрастните[редактиране | редактиране на кода] Симптомите на инфекция на пикочните пътища често липсват при възрастните.[7] Проявите могат да бъдат неясни с незадържането, промяната в психичното състояние, или умората като единствени симптоми,[2] докато някои посещават здравния си специалист със сепсис, инфекция на кръвта, като първи симптоми.[4] Диагнозата може да се усложни от факта, че много възрастни хора имат незадържане, което съществува от преди или деменция.[7] Причина[редактиране | редактиране на кода] Е. коли е причина за 80–85% от инфекциите на пикочните пътища, а Стафилококус сапрофитикус е причината при 5–10% от случаите.[1] В редки случаи тези инфекции могат да се дължат на вирусни или гъбични инфекции.[8] Други бактериални причинители включват:Klebsiella, Протеус, Псевдомонас, и Ентеробактер. Те са рядко срещани и обикновено са свързани с аномалии в пикочната система или катетеризация на пикочните пътища.[4] Инфекцията на пикочните пътища поради Staphylococcus aureus обикновено се проявява като вторична инфекция на кръвни инфекции.[2] Секс[редактиране | редактиране на кода] При младите сексуално активни жени, сексуалната активност е причина за 75–90% от инфекциите на пикочния мехур, като рискът от инфекция е свързан с честотата на половите контакти.[1] Терминът „цистит на медения месец” се използва за това явление от чести ИПП в началото на брака. При жените в периода след менопаузата, сексуалната активност не влияе на риска от развиване на ИПП.Употребата на спермициди, независимо от честотата на половите актове, увеличава риска от ИПП.[1] Жените са по-уязвими към ИПП от мъжете, защото при жените пикочният канал е с много по-малка дължина и е по-близо до ануса.[9] Тъй като нивата на естрогените при жените намаляват при менопауза, рискът от инфекция на пикочните пътища се увеличава поради загуба на защитна флора във вагината.[9] Уринарни катетри[редактиране | редактиране на кода] пикочната катетеризация увеличава риска от инфекции на пикочните пътища. Рискът от бактериурия (бактерии в урината) е между три и шест процента на ден, а профилактичните антибиотици не са ефективни при намаляване на симптоматичните инфекции.[9] Рискът от свързаната с това инфекция може да се намали чрез катетеризиране единствено при необходимост чрез асептична техника на поставяне на катетъра и поддържане на безпрепятствено затворен дренаж на катетъра.[10][11][12] Други[редактиране | редактиране на кода] Възможна е предразположеност към инфекции на пикочния мехур в семейството. Други рискови фактори включватдиабет,[1] това дали мъжът е необрязан и наличието на уголемена простата.[2] Усложняващите фактори са доста неясни и включват предразполагащи анатомични, функционални или метаболитни аномалии. Усложнената ИПП се лекува по-трудно и обикновено изисква по-агресивна оценка, лечение и последващо лечение.[13] При децата, ИПП са свързани с везикоуретерален рефлукс (анормално движение на урината от мехура към уретера или бъбреците) и запек.[6] Хората с травми на гръбначния мозък са в увеличен риск от инфекция на пикочните пътища отчасти поради хроничната употреба на катетър и отчасти поради дисфункция на изпразването на пикочния мехур.[14] Това е най-честата причина за инфекция сред тази група хора, както и най-честата причина за хоспитализация.[14]Освен това, употребата на сок от боровинки или добавки с боровинка се оказва неефективна при превенцията и лечението на тази група хора.[15] Патогенеза[редактиране | редактиране на кода] Бактериите, които причиняват инфекции на пикочните пътища, обикновено навлизат в пикочния мехур през пикочния канал. Инфекцията обаче може да се появи чрез кръвта или лимфата. Смята се, че бактериите обикновено се предават към пикочния канал от червата, като жените са в най-голям риск, поради анатомията им. След като навлязат в пикочния мехур, E. коли могат да се прикрепят към стената на пикочния мехур и да формират биофилм, който устоява на имунната реакция на тялото.[4] Превенция[редактиране | редактиране на кода] За някои мерки не е потвърдено, че влияят на честотата на ИПП, включително: употребата на противозачатъчни хапчета илипрезервативи, уриниране веднага след полов акт, видът използвано бельо, методи за лична хигиена, използвани след уриниране или дефекация, или това дали човек се къпе редовно.[1] По същия начин липсват доказателства около ефекта от задържане на урината, употребата на тампони и дамския душ.[9] При хората с чести инфекции на пикочните пътища, които използват спермициди или диафрагма като контрацепция, се препоръчва да използват алтернативни методи.[4]Сокът или капсулите от Боровинка могат да намалят честотата при хората с чести инфекции,[16][17] но има проблем с привикването след дълъг период от време,[16] като при над 30% се проявява стомашно-чревно разстройство.[18] Употребата два пъти на ден е възможно да превъзхожда употребата веднъж на ден.[19] Считано от 2011 г., интравагиналнитепробиотици изискват допълнително изучаване, за да се определи дали от тях има полза.[4] Употребата на презервативи без спермициди или употребата на противозачатъчни хапчета не увеличава риска от неусложнени инфекции на пикочните пътища.[20] Лекарства[редактиране | редактиране на кода] При хората с повтарящи се инфекции, продължителния курс от ежедневен прием на антибиотици е ефективен.[1]Често използваните лекарства включват нитрофурантоин и триметоприм/сулфаметоксазол.[4]Метенаминът е още един препарат, който се използва често за тази цел, тъй като в пикочния мехур, където киселинността е ниска, той произвежда формалдехид, към който не се развива резистентност.[21] В случаите, когато инфекциите са свързани с полов акт, приемането на антибиотици след това може да бъде от полза.[4] При жените в периода след менопаузата е установено, че локалният вагинален естроген намалява повторните случаи на заболяването. За разлика от кремовете за локално нанасяне, използването на вагинален естроген от песари не е от такава полза, както ниски дози антибиотици.[22] Към 2011 г. в процес на разработване са няколковаксини.[4] При децата[редактиране | редактиране на кода] Доказателствата, че превантивните антибиотици намаляват инфекциите на пикочните пътища при децата, са слаби.[23]Повтарящите се ИПП обаче са рядко причина за допълнителни проблеми с бъбреците, ако няма предхождащи ги аномалии в бъбреците, които водят до по-малко от една трета от процента (0.33%) случаите на хронично бъбречно заболяване при възрастните.[24] Диагноза[редактиране | редактиране на кода] При ясните случаи може да се постави диагноза и да се назначи лечение въз основа само на симптомите, без по-нататъшно лабораторно потвърждение. При усложнените или неясни случаи е полезно да се потвърди диагнозата чрез анализ на урината, като се търси наличието на нитрити в урината, бели кръвни клетки (левкоцити) или левкоцитна естераза. При друг вид изследване, микроскопски анализ на урината, се търси наличието на червени кръвни клетки, бели кръвни клетки или бактерии. Урината културата се счита за положителна, ако показва преброяване на бактериална колония по-голямо от или равно на 10 3 колония формиращи единици на mL от типичния за пикочните пътища организъм. Може също да се изследва антибиотичната чувствителност с тези култури, което ги прави полезни при подбора на антибиотичното лечение. Обаче, жените с отрицателни култури може все пак да се подобрят при антибиотично лечение.[1] Тъй като симптомите може да са неясни и без надеждни изследвания за инфекции на пикочните пътища, поставянето на диагноза при възрастни хора може да бъде трудно.[7] Класификация[редактиране | редактиране на кода] Инфекцията на пикочните пътища може да включва само долната част на пикочните пътища и в този случай е позната като инфекция на пикочния мехур. От друга страна, тя може да включва горната част на пикочните пътища и в този случай е позната като пиелонефрит. Ако урината съдържа значителен брой бактерии, но няма симптоми, това състояние е познато като асимптоматична бактериурия.[2] Ако инфекцията на пикочните пътища включва горните пътища и лицето има захарен диабет, ако е бременна, ако е мъж или имуннокомпрометиран, тогава случаят се счита за усложнен.[3][4] Ако обаче, жената е здрава и пред менопауза не се счита за усложнен.[3] При децата, когато инфекцията на пикочните пътища е свързана с висока температура, тя се счита за инфекция на горните пикочни пътища.[6] При децата[редактиране | редактиране на кода] За да се постави диагнозата инфекция на пикочните пътища при деца, е необходима положителна уринна култура. Замърсяването е често срещан проблем, в зависимост от метода на взимане на пробата, така че стойност от 10 5 CFU/mL (колония формиращи единици на милилитър) се използва като "чиста" проба след първата струйка, а 104 CFU/mL се използва за проби, получени чрез катетър, а 102 CFU/mL се използва за супрапубична аспирацияи (проба, която е взета директно от пикочния мехур чрез спринцовка). Употребата на "уринарни торбички" за взимане на проби не се насърчава от Световната здравна организация поради високата степен на замърсяване, когато се взима проба и се предпочита поставянето на катетър при тези, които не са научени да ходят до тоалетната. Някои, като например Американската академия по педиатрия препоръчват ренален ултразвук и изпразващата цистоуретрограма (наблюдаване на уретрата на човек и пикочния мехур с рентгенови лъчи в реално време, докато те уринират) при всички деца, на възраст под две години, които са имали инфекция на пикочните пътища. Тъй като, обаче, няма ефективно лечение, ако възникнат проблеми, други, като Националният институт за високо клинично качество препоръчват само рутинни изображения при деца, които са под шест месеца или при тези, при които има установени необичайни резултати от изследванията.[6] Диференциална диагноза[редактиране | редактиране на кода] При жени с цервицит (възпаление на шийката на матката) или вагинит (възпаление на вагината) и при млади мъже със симптоми на UTI (инфекции на пикочните пътища), причината може да е инфекция с Хламидия трахоматис или Неисерия гонорея. ref name=EM2011/>[25] Вагинитът може да е причинен от гъбична инфекция.[26]За интерстициален цистит (хронична болка в пикочния мехур) може да се говори при хора, които изпитват множество епизоди на симптоми на UTI, но уринните култури остават отрицателни и не се подобряват от антибиотици.[27] При диференциалната диагноза може също да се говори и за простатит (възпаление на простатата).[28] Лечение[редактиране | редактиране на кода] Основният начин за овладяване е с антибиотикци. Феназопиридинът понякога се предписва през първите няколко дни в добавка към антибиотиците, за да се намали паренето и чувството за спешност, които се усещат при инфекция на пикочния мехур.[29] Обикновено, обаче, той не се препоръчва поради съображения за безопасност при неговата употреба, по-конкретно за повишен риск от метемоглобинемия(по-високо от нормалното ниво на метемоглобин в кръвта).[30] Ацетаминофенът (Парацетамол) може да се използва при висока температура.[31] Жените, които имат повтарящи се обикновени инфекции на пикочните пътища може да имат полза от самолечението при проява на симптомите, с последващ медицински контрол, само ако първоначалното лечение не е дало резултат. Рецептата за антибиотици може да бъде предоставена на фармацевта по телефона.[1] Без усложнения[редактиране | редактиране на кода] Инфекциите без усложнения може да се диагностицират и лекуват въз основа само на симптомите.[1] Оралните антибиотици, като триметоприм/сулфаметоксазол (TMP/SMX), цефалоспорини, нитрофурантоин или флуорквинолон съществено скъсяват периода за възстановяване, като всички те са еднакво ефективни.[32] Обикновено е достатъчно тридневно лечение с триметоприм, TMP/SMX или флуорквинолон, докато с нитрофурантоин са необходими 5–7 дни.[1][33] При лечение, симптомите трябва да се подобрят в рамките на 36 часа.[3] Около 50% от хората оздравяват без лечение за няколко дни или седмици.[1] Дружеството по инфекциозни болести на Америка не препоръчва флуороквинолоните като първо лечение, поради притеснението да не се създаде резистентност към този клас лекарства.[33] Въпреки тази предпазна мярка, вече се е развила известна резистентност към всички тези лекарства, във връзка с широката им употреба.[1] Само триметопримът се счита, че е еквивалентен на TMP/SMX в някои страни.[33] При някои обикновени инфекции на пикочните пътища, децата често реагират на тридневен курс от антибиотици. Пиелонефрит[редактиране | редактиране на кода] Пиелонефритът се лекува по-агресивно, отколкото обикновената инфекция на пикочния мехур, като се използва или по-дълъг курс от орални антибиотици, или интравенозни антибиотици.[35] Обикновено се прилага седемдневен курс от орален флуороквинолон ципрофлоксацин в областите, където степента на резистентност е по-малка от 10%.Ако местната степен на резистентност е по-голяма от 10%, често се предписва доза интравенозен цефтриаксон. При тези, при които има изявени по-остри симптоми, може да се наложи приемане в болница за текущо прилагане на антибиотици.[35] Усложненията, като уринарна обструкция от бъбречен камък може да се приемат като вероятни, ако симптомите не се подобрят до два-три дни след началото на лечението.[2][35] Епидемиология[редактиране | редактиране на кода] Инфекциите на пикочните пътища са най-често срещаните бактериални инфекции при жените.[3] Те се проявяват най-често във възрастта между 16 и 35 години, като 10% от жените получават инфекция ежегодно, а 60% имат инфекция в даден момент от живота си.[1][4] Често срещани са повторните прояви, като почти половината хора получават втора инфекция в рамките на една година. Инфекциите на пикочните пътища се появяват четири пъти по-често при жените, отколкото при мъжете.[4] Пиелонефритът се появява между 20–30 пъти по-рядко.[1] Те са най-честата причина за инфекции, получени в болница и са причината за приблизително 40%.[36] Процентите на асимптоматичните бактерии в урината се увеличават с възрастта от два до седем процента при жените в детеродна възраст чак до 50% при възрастните жени в старческите домове.[9]Процентите на асимптоматичните бактерии в урината сред мъжете над 75 години са между 7-10% .[7] Инфекциите на пикочните пътища може да засегнат 10% от хората в детството им.[4] Сред децата, инфекциите на пикочните пътища са най-често срещани при необрязаните момчета под тримесечна възраст, следвани от момичетата под едногодишна възраст.[6] Изчисленията за честотата на проява при децата, обаче, варират силно. При една група деца с висока температура, на възраст между раждането и две години, два до 20% от тях имаха диагнозата инфекция на пикочните пътища.[6] Общество и култура[редактиране | редактиране на кода] В Съединените щати, инфекциите на пикочните пътища са причина за почти седем милиона посещения в лекарски кабинет, един милион посещения в спешно отделение и сто хиляди хоспитализации всяка година.[4] Цената на тези инфекции е значителна и по отношение на загубеното време на работното място, и по отношение на медицинската цена. В Съединените щати пряката цена на лечение е изчислена на 1,6 милиарда щатски долара годишно.[36] История[редактиране | редактиране на кода] Инфекциите на пикочните пътища са описвани още от древни времена и първото документирано описание е в Папируса на Еберс от 1550 г пр.н.е.[37] Египтяните са ги описали като "излъчване на топлина от пикочния мехур".[38] Ефективното лечение се е появило чак след разработването и пускането в употреба на антибиотиците през 1930-те години, а преди това се препоръчвали билки, кръвопускане и почивка.[37] При бременност[редактиране | редактиране на кода] Инфекциите на пикочните пътища са по-сериозни при бременност поради повишения риск от бъбречни инфекции. По време на бременността високите нива на прогестерон повишават риска от намален мускулен тонус на уретерите и пикочния мехур, което води до по-голяма вероятност за рефлукс, при който урината се връща обратно по уретерите към бъбреците. Докато при бременните жени няма повишен риск от асимптоматична бактериурия, ако все пак има бактериурия, при тях съществува 25-40% риск от бъбречна инфекция.[9] Така че, ако в изследванията на урината има признаци за инфекция—дори при липса на симптоми—се препоръчва лечение. Обикновено се използват цефалексин или нитрофурантоин, тъй като те обикновено се смятат за безопасни при бременност.[39] Бъбречната инфекция по време на бременност може да доведе до преждевременно раждане или прееклампсия (състояние на високо кръвно налягане и бъбречна дисфункция по време на бременността, която може да доведе до припадъци).[9] Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ а б в г д е ж з и к л м н о п Nicolle LE. Uncomplicated urinary tract infection in adults including uncomplicated pyelonephritis. // UrolClin North Am 35 (1). 2008. - ↑ а б в г д е ж Lane, DR и др. Diagnosis and management of urinary tract infection and pyelonephritis.. // Emergency medicine clinics of North America 29 (3). 2011 Aug. - ↑ а б в г д Colgan, R и др. Diagnosis and treatment of acute uncomplicated cystitis.. // American family physician 84 (7). 2011-10-01. с. 771–6. - ↑ а б в г д е ж з и к л м н о Salvatore, S и др. Urinary tract infections in women.. // European journal of obstetrics, gynecology, and reproductive biology 156 (2). 2011 Jun. - ↑ Arellano, Ronald S.. Non-vascular interventional radiology of the abdomen. New York, Springer. - ↑ а б в г д е Bhat, RG и др. Pediatric urinary tract infections.. // Emergency medicine clinics of North America 29 (3). 2011 Aug. - ↑ а б в г Woodford, HJ и др. Diagnosis and management of urinary infections in older people.. // Clinical medicine (London, England) 11 (1). 2011 Feb. с. 80–3. - ↑ Amdekar, S и др. Probiotic therapy: immunomodulating approach toward urinary tract infection.. // Current microbiology 63 (5). 2011 Nov. - ↑ а б в г д е ж Dielubanza, EJ и др. Urinary tract infections in women.. // The Medical clinics of North America 95 (1). 2011 Jan. - ↑ Nicolle LE. The chronic indwelling catheter and urinary infection in long-term-care facility residents. // Infect Control Hosp Epidemiol 22 (5). 2001. - ↑ Phipps S, Lim YN, McClinton S, Barry C, Rane A, N'DowJ. Cochrane Database of Systematic Reviews. // Cochrane Database Syst Rev (2). 2006. - ↑ Gould CV, Umscheid CA, Agarwal RK, Kuntz G, PeguesDA. Guideline for prevention of catheter-associated urinary tract infections 2009. // Infect Control Hosp Epidemiol 31 (4). 2010. - ↑ Disease, Chapter Seven, Urinary Tract Infections from Infectious Disease Section of Microbiology and Immunology On-line. By Charles Bryan MD.University of South Carolina. This page last changed on Wednesday, April 27, 2011 - ↑ а б Eves, FJ и др. Prevention of urinary tract infections in persons with spinal cord injury in home health care.. // Home healthcare nurse 28 (4). 2010 Apr. - ↑ Opperman, EA. Cranberry is not effective for the prevention or treatment of urinary tract infections in individuals with spinal cord injury.. // Spinal cord 48 (6). 2010 Jun. - ↑ а б Jepson RG, Craig JC. Cochrane Database of Systematic Reviews. // Cochrane Database Syst Rev (1). 2008. - ↑ Wang CH, Fang CC, Chen NC et al. Cranberry-containing products for prevention of urinary tract infections in susceptible populations. // Arch Intern Med 172 (13). 2012. - ↑ Rossi, R и др. Overview on cranberry and urinary tract infections in females.. // Journal of Clinical Gastroenterology 44 Suppl 1. 2010 Sep. - ↑ Wang, CH и др. Cranberry-containing products for prevention of urinary tract infections in susceptible populations: a systematic review and meta-analysis of randomized controlled trials.. // Archives of Internal Medicine 172 (13). 2012 July 9. с. 988–96. // Schaechter's Mechanism of Microbial Disease. 4. Baltimore, Lippincott Williams & Wilkins, 2007. - ↑ Cubeddu, Richard Finkel, Michelle A. Clark, Luigi X.. Pharmacology. 4th ed.. Philadelphia, Lippincott Williams & Wilkins, 2009. - ↑ Perrotta, C и др. Oestrogens for preventing recurrent urinary tract infection in postmenopausal women.. // Cochrane database of systematic reviews (Online) (2). 2008-04-16. - ↑ Long-term antibiotics for the prevention of recurrent urinary tract infection in children: a systematic review and meta-analysis. // Archives of Disease in Childhood 95 (7). 2010. - ↑ Salo, J и др. Childhood urinary tract infections as a cause of chronic kidney disease.. // Pediatrics 128 (5). 2011 Nov. - ↑ Raynor, MC и др. Urinary infections in men.. // The Medical clinics of North America 95 (1). 2011 Jan. - ↑ Leung, David Hui ; edited by Alexander и др. Approach to internal medicine : a resource book for clinical practice. 3rd ed.. New York, Springer. - ↑ Kursh, edited by Elroy D. и др. Office urology. Totowa, N.J., Humana Press, 2000. - ↑ Walls, authors, Nathan W. Mick, Jessica Radin Peters, Daniel Egan ; editor, Eric S. Nadel ; advisor, Ron. Blueprints emergency medicine. 2nd ed.. Baltimore, Md., Lippincott Williams & Wilkins, 2006. - ↑ Gaines, KK. Phenazopyridine hydrochloride: the use and abuse of an old standby for UTI.. // Urologic nursing 24 (3). 2004 Jun. с. 207–9. - ↑ Aronson, edited by Jeffrey K.. Meyler's side effects of analgesics and anti-inflammatory drugs. Amsterdam, Elsevier Science, 2008. - ↑ Glass, [edited by] Jill C. Cash, Cheryl A.. Family practice guidelines. 2nd ed.. New York, Springer, 2010. - ↑ Zalmanovici Trestioreanu A, Green H, Paul M, Yaphe J, Leibovici L. Cochrane Database of Systematic Reviews. // Cochrane Database Syst Rev 10 (10). 2010. - ↑ а б в Gupta, K и др. International clinical practice guidelines for the treatment of acute uncomplicated cystitis and pyelonephritis in women: A 2010 update by the Infectious Diseases Society of America and the European Society for Microbiology and Infectious Diseases.. // Clinical infectious diseases : an official publication of the Infectious Diseases Society of America 52 (5). 2011-03-01. - ↑ BestBets: Is a short course of antibiotics better than a long course in the treatment of UTI in children. - ↑ а б в Colgan, R и др. Diagnosis and treatment of acute pyelonephritis in women.. // American family physician 84 (5). 2011-09-01. с. 519–26. - ↑ а б Brunner & Suddarth's textbook of medical-surgical nursing.. 12th ed.. Philadelphia, Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams & Wilkins, 2010. - ↑ а б Al-Achi, Antoine. An introduction to botanical medicines : history, science, uses, and dangers. Westport, Conn., Praeger Publishers, 2008. - ↑ Wils ...], [general ed.: Graham. Topley and Wilson's Principles of bacteriology, virology and immunity : in 4 volumes. 8. ed.. London, Arnold, 1990. - ↑ Guinto VT, De Guia B, Festin MR, Dowswell T. Cochrane Database of Systematic Reviews. // Cochrane Database Syst Rev (9). 2010.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 22.1 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1 27.1 27.2 27.3 27.4 28.1 29.1 30.1 30.2 30.3 30.4 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 35.2 35.3 35.4 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 50.2 50.3 51.1 52.1 52.2 53.1 54.1 54.2 54.3 54.4 54.5 54.6 54.7 55.1 56.1 56.2 56.3 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 65.5 65.6 66.1 67.1 68.1 69.1 69.2 70.1 70.2 71.1 72.1 72.2 72.3 73.1 74.1 74.2 74.3 75.1 76.1 76.2 76.3 77.1 77.2 78.1 79.1 79.2 80.1 81.1 81.2 82.1 83.1 83.2 83.3 83.4 83.5 84.1 85.1 85.2 86.1 86.2 87.1 87.2 87.3 88.1 88.2 88.3 89.1 89.2 89.3 89.4 90.1 90.2 90.3 91.1 91.2 91.3 92.1 92.2 92.3 93.1 93.2 93.3 94.1 94.2 94.3 95.1 95.2 95.3 95.4 95.5 96.1 96.2 96.3 97.1 97.2 97.3 97.4 98.1 98.2 98.3 98.4 99.1 99.2 99.3 100.1 100.2 100.3 101.1 101.2 101.3 102.1 102.2 103.1 103.2 103.3 104.1 104.2 104.3 104.4 105.1 105.2 105.3 105.4 106.1 106.2 106.3 106.4 107.1 107.2 107.3 108.1 108.2 108.3 108.4 109.1 109.2 109.3 109.4 110.1 110.2 110.3 110.4 110.5 111.1 111.2 111.3 112.1 112.2 113.1 113.2 113.3 114.1 114.2 114.3 115.1 115.2 115.3 115.4 116.1 116.2 116.3 117.1 117.2 117.3 117.4
Urinary tract infection A urinary tract infection (UTI) is an infection caused by bacteria in part of the urinary tract. In the lower urinary tract, it is known as a simple cystitis (a bladder infection). In the upper urinary tract, it is known as pyelonephritis (a kidney infection). Symptoms from a lower urinary tract infection include painful peeing and either frequent peeing or wanting to pee (or both). Symptoms of a kidney infection also include fever and side and back pain. In old people and young children, the symptoms are not always as clear. The main cause for both types is the bacteria Escherichia coli. Other bacteria, viruses, or fungus may be the cause in rare cases. Women get urinary tract infections more often than men. Half of women have an infection at some point in their lives. It is common to have repeated infections. Risk factors include sexual intercourse as well as family history. Sometimes a person who had a bladder infection will get a kidney infection. Kidney infection also can be caused by bacteria in the blood. Diagnosis in young healthy women can be based on symptoms alone. Sometimes, the urine needs to be tested. A person with frequent infections can take low-dose antibiotics to prevent future infections. Antibiotics are used to treat simple cases of urinary tract infections. resistance to many of the antibiotics used to treat this condition, however, is increasing. People who have complicated urinary tract infections sometimes have to take antibiotics for a longer time, or might take antibiotics intravenously (through the veins). If symptoms have not improved in two or three days, a person will need further tests. In women, urinary tract infections are the most common form of bacterial infection. Ten percent of women develop urinary tract infections yearly. Contents - 1 Signs and symptoms - 2 Cause - 3 Mechanism - 4 Prevention - 5 Diagnosis - 6 Treatment - 7 Likelihood - 8 Society and culture - 9 History - 10 In pregnancy - 11 References Signs and symptoms[change | change source] Lower urinary tract infection is also known as a bladder infection. The most common symptoms are burning with peeing and having to pee frequently (or wanting to pee) without vaginal discharge or significant pain.[1] These symptoms can vary from mild to severe.[2] In healthy women, the symptoms last an average of six days.[3] Some people will have pain above the pubic bone (lower abdomen) or in the lower back. People who have an upper urinary tract infection, or pyelonephritis (a kidney infection), can have flank pain, fever (a high temperature), or nausea and vomiting. Those symptoms are in addition to the normal symptoms of a lower urinary tract infection.[2] In rare cases the urine looks bloody[4] or contains visible pyuria (pus in the urine).[5] In children[change | change source] In young children, fever can be the only symptom of a urinary tract infection (UTI). Many medical associations recommend a urine culture for females younger than two year old or uncircumcised males who are younger than a year and have a fever. Infants with UTI sometimes eat poorly, vomit, sleep more, or show signs of jaundice ( a yellow coloring of the skin). Older children can have new urinary incontinence (loss of bladder control).[6] In the elderly[change | change source] Urinary tract symptoms are frequently not seen in those who are old.[7] Sometimes, the only symptoms are incontinence (loss of bladder control), a change in mental status (ability to think), or feeling tired.[2] The first symptom for some old people is sepsis, an infection of the blood.[4] Diagnosis can be difficult because many old people are incontinent (cannot hold their pee) or have dementia (poor thinking abilities).[7] Cause[change | change source] coli is the cause of 80–85% of urinary tract infections. Staphylococcus saprophyticus is the cause in 5–10% of cases.[1] In rare cases, viral or fungal infections cause urinary tract infections[8] Other bacterial causes of UTI include: These bacterial causes are not common and usually happen when the person has an abnormal urinary system or the person has a urinary catheterization (tube inserted into the bladder.[4] Urinary tract infections due toStaphylococcus aureus usually happens after the person has had a blood infection.[2] Gender[change | change source] Sexual intercourse is the cause of 75–90% of bladder infections in young, sexually active women. The risk of infection is related to how often they have sex.[1] With UTIs so frequent when women first get married, the term "honeymoon cystitis" is often used. In post-menopausal women (women who have stopped menstruating), sexual activity does not affect the risk of developing a UTI. Using spermicide (a gel or cream to kill sperm) increases the risk of UTIs.[1] Women get more UTIs than men because women have a urethra that is much shorter and closer to the anus.[9] As a woman's estrogen (a hormone) levels decrease with menopause, the risk of urinary tract infections increases due to the loss of protective vaginal flora (good bacterial that live in the vagina).[9] Urinary catheters[change | change source] A urinary catheter is a tube that is put into the bladder to drain the urine. Using a catheter increases the risk for urinary tract infections. The risk of bacteriuria (bacteria in the urine) is 3% - 6% every day the catheter is used. Antibiotics do not stop these infections.[9] The risk of an infection can be decreased by:[10][11][12] - using a catheter only when necessary - making sure everything is very clean (sterile) when putting the catheter in - making sure that nothing blocks the catheter. Others[change | change source] Bladder infections are more common in some families. Other risk factors include diabetes,[1] being circumcised, and having a large prostate (a gland around the urethra in males).[2] Complicating factors are not completely clear. These factors may include some anatomic problems (relating to physical narrowing), functional, or metabolic problems. A complicated UTI is more difficult to treat and usually needs more aggressive evaluation, treatment, and follow-up.[13] In children, UTIs are linked to vesicoureteral reflux (an abnormal movement of urine from the bladder into ureters or kidneys) and constipation.[6] Mechanism[change | change source] The bacteria that cause urinary tract infections usually go into the bladder from the uretha. It is believed these bacteria come from the bowel. Females are at greater risk because they have a short urethra that is close to their anus). After entering the bladder, E. Coli are able to stick to the bladder wall. They form a biofilm, which is a coating of microorganisms, that resists the body's immune response.[4] However, infections can also come through the blood or lymph.[4] Prevention[change | change source] The following activities do not cause a UTI or make them happen less frequently:[1][9] - using birth-control pills or condoms - peeing immediately after sex - the type of underwear worn - personal cleaning methods used after peeing or defecating - whether a person usually bathes or showers. - holding onto urine and not peeing - tampon use - douching People who often get UTIs and who use spermicide or a diaphragm for birth control should use a different type of birth control.[4] Cranberry (juice or capsules) may decrease the number of infections, but some people cannot use cranberries for long periods of time.[14] Gastrointestinal (stomach) upset occurs in more than 30% of people who regularly drink cranberry juice or take capsules.[15] As of 2011, probiotics used intravaginally (in the vagina) require further study to determine if they are helpful.[4] Medications[change | change source] For people who keep getting infections, taking antibiotics for a long time is helpful.[1] Drugs frequently used include nitrofurantoin and trimethoprim/sulfamethoxazole. If infections are related to sexual intercourse, some women find it useful to taking antibiotics after sex.[4] In post-menopausal women, using topical vaginal estrogen (a hormone applied to the skin of the vaginal) has been found to reduce getting a UTI. Unlike topical creams, the use of vaginal estrogen from pessaries (medical devices put in the vagina is not as useful as low-dose antibiotics.[16] A number of vaccines are being developed (as of 2011).[4] In children[change | change source] There is little evidence that using preventative antibiotics decreases urinary tract infections in children.[17] It is rare for people who have no problems with their kidneys to develop kidney problems from frequent UTIs. Having frequent urinary tract infections as a child causes less than a third of a percent (0.33%) of chronic kidney disease in adults.[18] Diagnosis[change | change source] In most cases, UTIs can be diagnosed just from the symptoms and there is no need for laboratory testing. Urinalysis (testing the urine) can be used to confirm the diagnosis in complicated cases. The urine is tested for urinary nitrites, white blood cells (leukocytes), or leukocyte esterase. Another test, urine microscopy, looks for red blood cells, white blood cells, or bacteria. Urine culture is considered positive if it shows a bacterial colony count of greater than or equal to 103 colony-forming units per mL of a typical bacteria that causes infections of the urinary tract. Cultures can also be used to test which antibiotic will work. However, women with negative cultures can still improve with antibiotic treatment.[1] UTI symptoms in old people can be vague, and diagnosis can be difficult as there is no really reliable test.[7] Classification[change | change source] A urinary tract infection in the lower urinary tract is known as a bladder infection. A UTI in the upper urinary tract is known as pyelonephritis or kidney infection. If the urine has significant bacteria, but there are no symptoms, the condition is known as asymtomatic bacteriuria.[2] A urinary tract infection is said to be complicated if:[3][4] - it is in the upper tract - the person has diabetes mellitus - the person is pregnant - the person is male - the person has a weakened immune system (immunocompromised) because of another illness. Otherwise if a women is a healthy and before menopause, the infection is said to be uncomplicated.[3] When children also have a fever, the urinary tract infection is considered to be an upper urinary tract infection.[6] In children[change | change source] To diagnose a urinary tract infection in children, a positive urinary culture is required. Contamination poses a frequent challenge so a cutoff of 105 CFU/mL is used for a "clean-catch" mid-stream sample, 104 CFU/mL is used for catheter-obtained specimens, and 102 CFU/mL is used for suprapubic aspirations (a sample drawn directly from the bladder through the stomach wall with a needle). The World Health Organization does not like the use of “urine bags” to collect samples because there is a high rate of contamination when that urine is cultured. Catheterization is preferred if an individual is unable to use a toilet. Some medical groups, such as the American Academy of Pediatrics, recommend renal ultrasound and voiding cystourethrogram (watching a person's urethra and urinary bladder with real time X-rays while they urinate) in all children who are younger than 2 years old and have had a urinary tract infection. Other medical groups such as the National Institute for Clinical Excellence recommend routine imaging only in babies younger than 6 months old or who have unusual findings.[6] Differential diagnosis[change | change source] In women with cervicitis (inflammation of the cervix) or vaginitis (inflammation of the vagina) and in young men with UTI symptoms, a Chlamydia trachomatis or Neisseria gonorrheae infection may be the cause.[2][19] Vaginitis may also be due to a yeast infection.[20] Interstitial cystitis (chronic pain in the bladder) can be the cause for people who have UTI symptoms many times, but whose urine cultures remain negative and do not improved with antibiotics.[21] Prostatitis (inflammation of the prostate) may also be considered in the differential diagnosis.[22] Treatment[change | change source] Phenazopyridine can be used in addition to antibiotics to help ease the burning pain of a bladder infection.[23] However, phenazopyridine is no longer commonly recommended due to safety concerns. It can cause methemoglobinemia, which means there is higher than normal level of methemoglobin in the blood.[24] Acetaminophen can be used for fevers.[25] Women who keep getting simple UTIs can benefit from self-treatment; these women should get medical treatment medical only if the initial treatment fails. Health care providers may also prescribe the antibiotics by phone.[1] Uncomplicated[change | change source] Simple infections can be diagnosed and treated based on symptoms alone.[1] Oral antibiotics such as trimethoprim/sulfamethoxazole (TMP/SMX), cephalosporins, nitrofurantoin, or a fluoroquinolone will shorten the time to recovery. All these drugs are equally effective.[26] A three-day treatment with trimethoprim, TMP/SMX, or a fluoroquinolone is usually enough. Nitrofurantoin needs 5–7 days.[1][27] With treatment, symptoms should improve within 36 hours.[3] About 50% of people will get better without treatment within a few days or weeks.[1] The Infectious Diseases Society of America does not recommend fluoroquinolones as first treatment because of concerns that overuse will lead to resistance to this class of drugs, making these drugs less effective for more serious infections.[27] Despite this precaution, some resistance has developed to all of these drugs because to their widespread use.[1] In some countries, trimethoprim alone is deemed to be equivalent to TMP/SMX.[27] Children with simple UTIs are often helped by a three-day course of antibiotics.[28] Pyelonephritis[change | change source] Pyelonephritis (kidney infection) is treated more aggressively than a simple bladder infection using either a longer course of oral antibiotics or intravenous antibiotics.[29] Seven days of the oral fluoroquinolone ciprofloxacin is typically used in geographic areas where the resistance rate is less than 10%. If the local resistance rates are greater than 10%, a dose of intravenous ceftriaxone often is prescribed. People with more severe symptoms are sometimes admitted a hospital for ongoing antibiotics.[29] If symptoms do not improve following two or three days of treatment, it can mean that the urinary tract is blocked by a kidney stone.[2][29] Likelihood[change | change source] Urinary tract infections are the most frequent bacterial infection in women.[3] They occur most frequently between the ages of 16 and 35 years. Ten percent of women get an infection yearly; 60% have an infection at some point in their lives.[1][4] Nearly half of people get a second infection within a year. Urinary tract infections occur four times more frequently in females than males.[4] Pyelonephritis (a kidney infection) occurs between 20–30 times less frequently than bladder infections.[1] Pyelonephritis is the most common cause of hospital acquired infections, accounting for approximately 40% of hospital-acquired infections.[30] Rates of asymptomatic bacteria in the urine increase with age from 2% to 7% in women of childbearing age to as high as 50% in elderly women in care homes.[9] Rates of aysmtomatic bacteria in the urine among men over 75 are 7-10%.[7] Urinary tract infections can affect 10% of people during childhood.[4] Urinary tract infections in children are the most common in uncircumcised males younger than 3 months of age, followed by females younger than one year.[6] Estimates of frequency among children, however, vary widely. In a group of children with a fever, ranging in age between birth and 2 years, 2- 20% were diagnosed with a UTI.[6] Society and culture[change | change source] In the United States, urinary tract infections lead to nearly seven million office visits, a million emergency department visits, and 100,000 hospitalizations every year.[4] The cost of these infections is high due to both lost time at work and costs of medical care. The direct cost of treatment is estimated at 1.6 billion USD yearly in the United States.[30] History[change | change source] Urinary tract infections have been described since ancient times. The first written description, found in the Ebers Papyrus, dates to around the 1550 BC.[31] The Egyptians described a urinary tract infection as "sending forth heat from the bladder."[32] Herbs, bloodletting, and rest were the common treatments until the 1930s, when antibiotics became available.[31] In pregnancy[change | change source] Pregnant women with UTIs have a higher risk of kidney infections. During pregnancy, high progesterone (a hormone) levels decreased muscle tone of the ureters and bladder. Decreased muscle tone leads to a greater likelihood of reflux, where urine flows back up the ureters and toward the kidneys. If bacteria are present, pregnant women have a 25-40% risk of a kidney infection.[9] Thus treatment is recommended if urine testing shows signs of an infection—even in the absence of symptoms. Cephalexin or nitrofurantoin are typically used because those medications are generally considered safe in pregnancy.[33] A kidney infection during pregnancy may result in premature birth or pre-eclampsia (a state of high blood pressure, kidney dysfunction, or seizures).[9] References[change | change source] "Uncomplicated urinary tract infection in adults including uncomplicated pyelonephritis". Urol Clin North Am 35 (1): 1–12, v. . "Diagnosis and management of urinary tract infection and pyelonephritis.". Emergency medicine clinics of North America 29 (3): 539-52. - ↑ 3.0 3.1 3.2 3.3 3.4 Colgan, R; Williams, M (2011 Oct 1). "Diagnosis and treatment of acute uncomplicated cystitis.". American family physician 84 (7): 771-6. - ↑ 4.00 4.01 4.02 4.03 4.04 4.05 4.06 4.07 4.08 4.09 4.10 4.11 4.12 4.13 Salvatore, S; Salvatore, S, Cattoni, E, Siesto, G, Serati, M, Sorice, P, Torella, M (2011 Jun). "Urinary tract infections in women.". European journal of obstetrics, gynecology, and reproductive biology 156 (2): 131-6. - ↑ Arellano, Ronald S.. Non-vascular interventional radiology of the abdomen. New York: Springer. http://books.google.ca/books?id=au-OpXwnibMC&pg=PA67. - ↑ 6.0 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 Bhat, RG; Katy, TA, Place, FC (2011 Aug). "Pediatric urinary tract infections.". Emergency medicine clinics of North America 29 (3): 637-53. - ↑ 7.0 7.1 7.2 7.3 Woodford, HJ; George, J (2011 Feb). "Diagnosis and management of urinary infections in older people.". Clinical medicine (London, England) 11 (1): 80-3. - ↑ Amdekar, S; Singh, V, Singh, DD (2011 Nov). "Probiotic therapy: immunomodulating approach toward urinary tract infection.". Current microbiology 63 (5): 484-90. - ↑ 9.0 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 Dielubanza, EJ; Schaeffer, AJ (2011 Jan). "Urinary tract infections in women.". The Medical clinics of North America 95 (1): 27-41. - ↑ Nicolle LE (2001). "The chronic indwelling catheter and urinary infection in long-term-care facility residents". Infect Control Hosp Epidemiol 22 (5): 316–21. - ↑ Phipps S, Lim YN, McClinton S, Barry C, Rane A, N'Dow J (2006). Short term urinary catheter policies following urogenital surgery in adults. In Phipps, Simon. "Cochrane Database of Systematic Reviews". Cochrane Database Syst Rev (2): CD004374. - ↑ Gould CV, Umscheid CA, Agarwal RK, Kuntz G, Pegues DA (2010). "Guideline for prevention of catheter-associated urinary tract infections 2009". Infect Control Hosp Epidemiol 31 (4): 319–26. - ↑ Infectious Disease, Chapter Seven, Urinary Tract Infections from Infectious Disease Section of Microbiology and Immunology On-line. By Charles Bryan MD. University of South Carolina. This page last changed on Wednesday, April 27, 2011 - ↑ Jepson RG, Craig JC (2008). Cranberries for preventing urinary tract infections. In Jepson, Ruth G. "Cochrane Database of Systematic Reviews". Cochrane Database Syst Rev (1): CD001321. - ↑ Rossi, R; Porta, S, Canovi, B (2010 Sep). "Overview on cranberry and urinary tract infections in females.". Journal of clinical gastroenterology 44 Suppl 1: S61-2. - ↑ Perrotta, C; Aznar, M, Mejia, R, Albert, X, Ng, CW (2008-04-16). "Oestrogens for preventing recurrent urinary tract infection in postmenopausal women.". Cochrane database of systematic reviews (Online) (2): CD005131. - ↑ Dai, B; Liu, Y; Jia, J; Mei, C (2010). "Long-term antibiotics for the prevention of recurrent urinary tract infection in children: a systematic review and meta-analysis". Archives of disease in childhood 95 (7): 499–508. - ↑ Salo, J; Ikäheimo, R, Tapiainen, T, Uhari, M (2011 Nov). "Childhood urinary tract infections as a cause of chronic kidney disease.". - ↑ Raynor, MC; Carson CC, 3rd (2011 Jan). "Urinary infections in men.". The Medical clinics of North America 95 (1): 43-54. - ↑ Leung, David Hui ; edited by Alexander; Padwal, Raj. Approach to internal medicine : a resource book for clinical practice (3rd ed. ed.). New York: Springer. http://books.google.ca/books?id=lnXNpj5ZzKMC&pg=PA244. - ↑ Kursh, edited by Elroy D.; Ulchaker, James C. (2000). Office urology. Totowa, N.J.: Humana Press. http://books.google.ca/books?id=AdYs-QwU8KQC&pg=PA131. - ↑ Walls, authors, Nathan W. Mick, Jessica Radin Peters, Daniel Egan ; editor, Eric S. Nadel ; advisor, Ron (2006). Blueprints emergency medicine (2nd ed. ed.). Baltimore, Md.: Lippincott Williams & Wilkins. http://books.google.ca/books?id=NvqaWHi1OTsC&pg=RA1-PA152. - ↑ Gaines, KK (2004 Jun). "Phenazopyridine hydrochloride: the use and abuse of an old standby for UTI.". Urologic nursing 24 (3): 207-9. - ↑ Aronson, edited by Jeffrey K. (2008). Meyler's side effects of analgesics and anti-inflammatory drugs. Amsterdam: Elsevier Science. http://books.google.ca/books?id=2WxotnWiiWkC&pg=PA219. - ↑ Glass, [edited by] Jill C. Cash, Cheryl A.. Family practice guidelines (2nd ed. ed.). New York: Springer. http://books.google.ca/books?id=4uKsZZ4BoRUC&pg=PA271. - ↑ Zalmanovici Trestioreanu A, Green H, Paul M, Yaphe J, Leibovici L (2010). Antimicrobial agents for treating uncomplicated urinary tract infection in women. In Zalmanovici Trestioreanu, Anca. "Cochrane Database of Systematic Reviews". Cochrane Database Syst Rev 10 (10): CD007182. - ↑ 27.0 27.1 27.2 Gupta, K; Hooton, TM, Naber, KG, Wullt, B, Colgan, R, Miller, LG, Moran, GJ, Nicolle, LE, Raz, R, Schaeffer, AJ, Soper, DE, Infectious Diseases Society of, America, European Society for Microbiology and Infectious, Diseases (2011 Mar 1). "International clinical practice guidelines for the treatment of acute uncomplicated cystitis and pyelonephritis in women: A 2010 update by the Infectious Diseases Society of America and the European Society for Microbiology and Infectious Diseases.". Clinical infectious diseases : an official publication of the Infectious Diseases Society of America 52 (5): e103-20. - ↑ "BestBets: Is a short course of antibiotics better than a long course in the treatment of UTI in children". http://www.bestbets.org/bets/bet.php?id=939. - ↑ 29.0 29.1 29.2 Colgan, R; Williams, M, Johnson, JR (2011 Sep 1). "Diagnosis and treatment of acute pyelonephritis in women.". American family physician 84 (5): 519-26. - ↑ 30.0 30.1 Brunner & Suddarth's textbook of medical-surgical nursing. Philadelphia: Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams & Wilkins. http://books.google.ca/books?id=SmtjSD1x688C&pg=PA1359. - ↑ 31.0 31.1 Al-Achi, Antoine (2008). An introduction to botanical medicines : history, science, uses, and dangers. Westport, Conn.: Praeger Publishers. http://books.google.ca/books?id=HMzxKua4_rcC&pg=PA126. - ↑ Wilson...], general ed.: Graham (1990). Topley and Wilson's Principles of bacteriology, virology and immunity : in 4 volumes (8. London: Arnold. - ↑ Guinto VT, De Guia B, Festin MR, Dowswell T (2010). Different antibiotic regimens for treating asymptomatic bacteriuria in pregnancy. In Guinto, Valerie T. "Cochrane Database of Systematic Reviews". Cochrane Database Syst Rev (9): CD007855.