http___en.wikipedia.org_wiki_Hotel_California__Eagles_album__2.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 16.7 16.8 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 19.2 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 21.7 21.8 21.9 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 24.7 25.1 25.2 25.3 26.1 26.2 26.3 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 29.3 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1
Ийгълс „Ийгълс“ (на английски: Eagles, по правилата за транскрипции след 1995 г. правилният правопис е Ѝгълс) са американска рок група, която е сформирана в Лос Анджелис в началото на 70-те години на 20-ти век. С пет номер-едно сингъла и четири номер-едно албума Ийгълс са сред най-успешно записващите изпълнители на десетилетието. В края на 20-ти век два от техните албума, Eagles: Their Greatest Hits 1971–1975 и „Хотел Калифорния“ (Hotel California), се нареждат сред най-успешно продаваните албуми според Асоциацията на Американската Звукозаписна Индустрия (RIAA). Най-продаваният студио-албум „Хотел Калифорния“ се определя като 37-ят албум в „Ролинг Стоун“ (Rolling Stone) листата „The 500 Greatest Albums of All Time“ („500-те най-велики албума за всички времена“), a групата е категоризирана на 75-о място в листата на Rolling Stone „100 Greatest Artists of All Time“ („100-те най-велики изпълнители за всички времена“). Те са също най-добре продаваната някога американска група с Eagles: Their Greatest Hits 1971–1975, който е най-добре продаваният албум в САЩ до момента. „Ийгълс“ се разделят през 1980 и са извън сцената за 14 години, но се събират отново през 1994 за „Hell Freezes Over“ („Адът замръзва“) („За записа, ние никога не сме се разделяли. Ние просто си взехме ваканция от 14 години“). Оттогава те пътуват прекъсващо и през 1998 г. са въведени в Рок и Рокендрол Залата на Славата. На 2 февруари 2007 Дон Хенли, барабанист и певец на групата заявява в списание „Билборд“ (Billboard), че нов албум на „Ийгълс“ се очаква в следващите 60 до 90 дена. [редактиране] История [редактиране] Сформиране и успех Групата е сформирана през 1971, когато тогавашният мениджър на Линда Ронстат Джон Бойлан измъква Глен Фрей, Берни Лидън и Ранди Майснер от техните предишни групи. Последните двама са за кратко барабанисти, докато Фрей се обажда на Дон Хенли, когото е срещнал в един нощен клуб — „Трубадур“ в Лос Анджелис. Te акомпанират на Ронщадт на двумесечно турне, след което решават да създадат тяхна собствена група. Новата група избира името „Ийгълс“ като преклонение пред „Дъ Бърдс“ (The Byrds, Лидън е бил в „The Flying Burrito Brothers“ с бившия басист на „The Byrds“ — Крис Хилман) Техният първи албум „Eagles“ е пълен с естествен, понякога чист кънтри рок и извежда три сингъла в Топ 40. Дебютният сингъл „Take it easy“ е песен, писана от приятел на Глен Фрей, негов близък и колега кънтри рок-музикант — Джаксън Браун. Фрей го чува да изпълнява песента и го пита дали Eagles биха могли да я използват. Браун се съгласява и с няколко нови стиха, добавени от Фрей, песента е записана и става класика, като достига #12 в класацията Billboard Top 100 и избутва Eagles към звездния небосклон. Сингълът е последван от блуса „Witchy woman“ и приятната кънтри рок балада „Peaceful easy feeling“, които са в чарта съответно на #9 и #22. „Eagles“ е голяма сила в популяризирането на кънтри рока, характерен за южна Калифорния, из цялата нация. Листата на списание Rolling Stone „500 Greatest Albums of All Time“ му отрежда #374. Вторият им албум „Desperado“ e свързан с темата за беззаконията в Дивия Запад и представя склонността на групата за концептуален текстопис. В албума историята за групата Дулин-Далтън e основна тема — в песните „Doolin-Dalton“, „Bittercreek“, „Desperado“(„Главорез“) and „Doolin-Dalton/Desperado“. Въпреки че той създава класика — Tequila Sunrise („Текила на изгрев слънце“) и Desperado, бившият успява да влезе в Billboard Hot 100, достигайки # 64, докато последният всъщност не постига голям успех в топ-листите. Единствено албума Desperado сингълът „Outlaw Man“ (Беззаконен мъж") достига до по-висока позиция в чартовете — #59. „Desperado“ и „Tequila Sunrise“ стават две от най-популярните песни на Ийгълс. Блусовите песни „Twenty-One“, „Doolin' Dalton (Инструментал)“ и баладата „Saturday Night“ са забележителни със способностите на (иначе китариста) Бърни Лидън на банджо, т.нар.fingerpicked китара и мандолина. Първите два албума са продуцирани от Глин Джонс, който преди това е работил с „Бийтълс“, „Лед Цепелин“, „Роулинг Стоунс“ и „Дъ Ху“. Групата търси рока, но Джонс държи да се наблегне върху „месестата“ страна на тяхната двойно-насочена музика. В техния трети албум On the Border („На границата“), Ийгълс започват да продуцират с Джонс, но само след две записани песни се ориентират към Бил Симзик, довел Дон Фелдър да добави т.нар. „слайд“ или „ботълнек“ техника в песен, кръстена „Good Day in Hell“(„Добър ден в рая“) и групата е толкова впечатлена, че два дена по-късно кани Фелдър да стане петият член на групата. Той се появява само още веднъж в албума — в песента „Already Gone“(„Вече изминало“), в която изпълнява паметното двойно китарно соло с Глен Фрей. On the Border ражда #1 Billboard сингъл с песента „Best of My Love“(„Най-доброто от моята любов“), която оглавява чартовете на 1 март 1975 и става първата от петте номер-едно сингъла на групата. Техният следващ албум One of These Nights(„Една от тези нощи“) съдържа тежък и агресивен рок. Албумът още показва растящата сила на текстописния тим Хенли/Фрей, особено в песента, която носи името на албума-One of These Nights и в спечелилата Грами награда „Lyin' Eyes“(„Лъжещи очи“). „One of These Nights“ оглавява „Билборд“ чарта на 2 август 1975. Самата песен често е цитирана от Фрей като негова любима. Албумът също съдържа изпреварил времето си като звучене инструментал — „Journey of the Sorcerer“(„Пътуването на магьосника“), която е позната на мнозина като саундтрак към Пътеводител на галактическия стопаджия („The Hitchhiker's Guide to the Galaxy“). One of These Nights е първият #1 албум на Eagles, оглавил поп чартовете. Te достигат своя връх в рока като успехи, но не всичко е толкова добре в групата отвътре. По това време членовете на групата започват да се карат един с друг. Записитеи пътуванията са брутални от времето след първия дебютен и едноименен албум — избухливостта ескалира, а характерите на музикантите започват да се оказват несъвместими. Между следващия албум и следващото турне, Бърни Лидън напуска групата, разочарован от насоката, която групата е избрала в своята музика. Те не остават за дълго концентрирани върху кънтри рока, който кара Лидън да си тръгне. Наемането на Дон Фелдър означава, че ролята на Лидън може да бъде намалена по изключително добър начин. Групата бързо замества Лидън Джо Уолш, ветеран от такива групи като James Gang („Групата на Джеймс“) и Barnstorm(„Странставащата група“) и соло изпълнител. Следователно те могат да продължат и с програмата за своите турнета. Междувременно в началото на 1976 е пуснат Their Greatest Hits (1971-1975), който става най-успешният албум в историята на САЩ, като до днешна дата е продал над 27 милиона копия. Следващият албум на групата, Hotel California, излиза в късната 1976. „New Kid in Town“ („Ново дете в града“) е #1 хит на 26 февруари 1977, а Hotel California на 7 май същата година. „Life in the Fast Lane“ („Екстремален Живот“) също е голям хит и в процеса става т. нар. catchphrase, като освен това установява желанието на Джо Уолш за повече хард-рок звучене. Въздействащата и меланхолична балада „Wasted Time“(„Пропиляно време“) затваря първата част на записите, но тяхната втора част продължава с инструментали. Албумът приключва с „The Last Resort («Последно средство»), която песен до днес Фрей смята за най-добрата работа на Дон Хенли. Като цяло «Хотел Калифорния» е назоваван като шедьовърът на групата и се появява във всички листи на най-добрите албуми от всички времена. Към днешна дата са продадени 16 милиона копия в САЩ. По време на финалния етап на следващото пътуване Ранди майснер решава, че е видял достатъчно хотели като член на Eagles за седем години и напуска групата за относителна почивка в Небраска, за да си почине и започне солова кариера. Игълс заменят Майснер с мъж, преуспял вече в Poco — Timothy B. Schmit (Тимъти.Б.Шмит). През 1977(която година е тогава) останалите в строя на Игълс изпълняват инструменталната работа и бекинг вокалите за албума на Randy Newman (Ранди Нюман) — «Little Criminals» («Малки престъпници»). В албума те са оценени повече като индивидуални изпълнители, отколкото като Игълс, вероятно, за да избегене противоречие по отношение на контракта на Игълс с тяхната звукозаписна фирма. През февруари 1979 Eagles влизат в студио, за да продуцират техния финален студио албум — The Long Run («Дългото бягане»). Албумът отнема две години, за да бъде създаден, но групата прави последното си — пето парче в Billboard — «Heartache Tonight» («Главоболие довечера») — 10 ноември 1979. Турнето, което трябва да представи албума усилва междуличностните различия между членовете на групата; и още по-лошо — през нощта на 21 ноември 1979 Хенли е арестуван за притежание на наркотици, след като 16-годишна проститутка е получила припадък вследствие на употреба на дрога в хотелска стая. Хенли след това е обвинен в блудство с малолетна. Като притурка Глен Фрей и Дон Фелдър са разделени с полиция и останалите от групата в гримьорната след агитационен концерт за калифорнийския сенатор Алън Крестън. Фрей твърди, че отвърнал на Фелдър след обида към сенатора. [редактиране] Разделяне Турнето завършва на 31 юли 1980 в Лонг Бийч Калифорния, когато се скучва това, което Бил Симзик паметно описва като «Дългата нощ на грешния плаж». Фрей и Фелдър прекарват последното шоу, описвайки един на друг боя, който всеки планира да раздаде зад кулисите. «Само още три песни и ще те смачкам, нещастник»-отговаря Фрей на Фелдър, който казва, че наближава края на групата. Фелдър отговаря със заплаха точно когато започват да пеят «The Best Of My Love». Веднага след края на шоуто настъпва хаос и хулиганство. Фрей се нахвърля върху Фекдър, който защитава себе си с китара. За секунди се включват и останалите от групата. Дванадесет полицаи разтървават настървените музиканти. Изглежда това е краят на Игълс, въпреки че те още дължат на Warners запис на живо от турнето. Eagles Live(появил се през ноември 1980) е микс на Фрей и Хенли. Двамата решават, че те не биха могли да издържат да са в един и същи щат, камо ли в същото студио. [редактиране] След Игълс След раздялата всеки от екс-членовете на групата пробва своя шанс в самостоятелна кариера. Джо Уолш вече се е установил като соло изпълнител още през 1970 преди и по време на неговото пребиваване в Игълс. Уолш опитва да продължи своята соло кариера, която включва хитовете на 1973 — «Rocky Mountain Way» («Каменист планински път») и 1978 — «Life's Been Good» («Животът е бил хубав»), но намира за трудно това след разпадането на групата. Албумът There Goes the Neighborhood («Там отива кварталът») от 1981 е смятан за успешен, но следващите албуми от 80-те се оказват посредствени. По същото време той участва като допълнителен музикант с Дан Фогелберг, Стив Уинууд и Емерсън, Лейк енд Палмър и продуцира албума на Ринго Стар — «Old Wave» («Стара вълна») Дон Хенли се оказва с най-добра соло кариера от петимата през този период. През 1982 той пуска добре-възприетия от публиката албум I Can't Stand Still («Аз не мога да стоя неподвижен»), начело с хита — «Dirty Laundry» («Мръсно пране»). Той след това прави сингъл, дует със Стиви Никс –“Leather and Lace"(„Кожа и дантела“). Първият албум бледнее в сравнение с неговия следващ — трясъка на 1984 — Building the Perfect Beast („Строене на перфектния звяр“). В този албум е създаден достигналият 5-та гореща позиция хит и класик-рок радио парче — „Boys of summer“(„Момчета на лятото“). Албумът извежда и #9 хита — „All She Wants To Do Is Dance“ („Всичко, което тя иска да прави е да танцува“), както и „Sunset Grill“ („Печене на залез слънце“). Следващият албум се появява едва през 1989 — The End of the Innocence („Краят на невинността“). Този албум има по-голям успех, като включва хитовете — The End of the Innocence и „The Heart of The Matter“ („Сърцето на проблема“). Това е неговият последен албум, докато през 1994 Игълс се събират отново. Глен Фрей също открива соло успеха през 80-те години. През 1982 той пуска своя първи албум — No Fun Aloud („Никакво забавление гласно“), който ражда #14 хита — „The One You Love“ („Единствения, когото ти обичаш“). Той последва този албум с The Allnighter, който се отличава с #20 хита „Sexy Girl“ („Секси момиче“). Фрей достига #2 с „The Heat Is On“ („Жегата е нататък“) от саундтрака на „Ченегето от Бевърли Хилс“. Той има и още една песен на тази позиция — „You Belong to the City“ („Ти принадлежиш на града“) от 1985 — саундтрак на Miami Vice („Маями порок“). Той също участва с песните — „Flip City“ („Нахален град“) към Ghostbusters II ( „Ловци на духове II) и «Part of Me, Part of You» («Част от мен, част от теб») към саундтрака за «Телма и Луис». [редактиране] Възобновяване 13 години след раздялата, е пуснат Игълс кънтри албума, наречен Common Thread: The Songs of The Eagles(1993) («Прост край: Песните на Игълс»). Травис Трит настоява да използва членовете, които са записали Long Run («Дълго бягане») в неговото видео за «Take It Easy» и те отстъпват. След видеото за «Take It Easy» изминава година и групата се събира отново след дълги години на медийна спекулация. Именно тези членове се връщат на сцената — Фрей, Хенли, Уолш, Фелдър и Шмит. «Ние никога не сме се разделяли. Ни само си взехме почивка от 14 години» споделя Фрей на тяхното първо лайв изпълнение през април 1994. Следващото турне ражда лайв албума Hell Freezes Over («Адът замръзва») (наименуван на прочутото изречение на Хенли, който е казал преди, че групата ще се събере отново, когато адът замръзва“, който дебютира на #1 в Billboard чарта и ражда два нови хита — „Get Over It“ („Преодолей го“) и „Love Will Keep Us Alive“ („Любовта ще ни пази живи“). Избухва спор на 2 септември 1996, когато групата посвещава „Peaceful Easy Feeling“ на Садам Хюсеин в американската демократична партия в Лос Анджелис. През 1998 групата е въведена в Рок и Рокендрол зала на славата. По време на церемонията Фрей, Хенли, Фелдър, Уолш и Шмит изпълняват заедно песните Няколко следващи турнета (без Майснер и Лидън) довеждат до нечуван рекорд по продажба на билети. През февруари 2001, Дон Фелдър е изгонен от групата. Започват дълги съдебни дела. През 2003 излиза нов техен сингъл за атаките от 11 септември — „Hole in the world“ („Дупка в света“). На 14 юни 2005, Игълс пускат нова DVD продукция, титулувана „Прощално турне 1 — на живо от Мелбърн“, с две нови песни — „No More Cloudy Days“ („Без повече облачни дни“) и „One Day at a Time“ („Един ден във времето“). Към 2006 Игълс се състоят от Фрей, Хенли, Уолш и Шмит. На „Прощално турне 1 — на живо от Мелбърн“ те са допълвани от още осем музиканта — барабанист/перкусинист (Скот Краго), китарист(Стюарт Смит), двама клавирни изпълнители (Майкъл Томпсън и Уил Холис) и четирима духови изпълнители (Ал Гарт, Бил Армстронг, Крис Мостърт и Грег Смит), които също свирят на цигулка и допълнителна перкусия. Групата прави турне из Европа през лятото на 2006. През май същата година те дават двучасово специално интервю за BBC. Техният пръв студио-албум след 1979 се очаква да бъде наречен The Long Road To Eden („Дългият път към Идън“), който е в процес от няколко години. През август 2006 Джо Уолш предсказа излизане през 2007. В края на частен концерт през януари 2007 Дон Хенли каза, че албумът се очаква в период от 60 до 90 дни. [редактиране] Членове на групата [редактиране] Награди - Игълс са спечелили четири Грами награди: - 1975 Най-добро Поп Вокално Изпълнение от дует, група или хор: „Lyin' Eyes“ („Лъжливи очи“) - 1977 Награда за запис на годината: „Hotel California“ (сингъл) - 1977 Най-добър аранжимент за гласовете: „New Kid in Town“ („Ново дете в града“) - 1979 Най-добро рок вокално изпълнение от дует или група: „Heartache Tonight“ („Главоболие довечера“) - Групата е въведена в Рок и Рокендрол зала на славата през 1998. - На 7 декември, 1999 Американската асоциация на звукозаписните компании почита групата с награда за най-успешно продаван албум на века — Their Greatest Hits (1971-1975) („Техните велики хитове (1971 — 1975)“) - Игълс са въведени в Залата на славата на вокалните групи през 2001. [редактиране] Дискография [редактиране] Студио албуми - Eagles (1 юни, 1972) - Desperado (17 април, 1973) - On the Border (22 март, 1974) - One of These Nights (10 юни, 1975) - Hotel California (8 декември, 1976) - The Long Run (24 септември, 1979) - Eagles Bonus CD from Live in Melbourne (3 декември, 2006) - The Long Road to Eden (30 октомври, 2007) [редактиране] Лайв албуми [редактиране] Компилативни албуми - 1976 Their Greatest Hits (1971-1975) #1 US (27x Platinum), #2 UK - 1982 The Eagles Greatest Hits, Vol. 2 #52 US (11x Platinum) - 1984 The Best of the Eagles (European) #8 UK - 1994 The Very Best of The Eagles (1994) (European) #4 UK - 2000 Selected Works: 1972-1999 (box set) #109 US (1x Platinum) - 2001 The Very Best of the Eagles (2001) (European) #3 UK - 2003 The Very Best of the Eagles (2003) #3 US (3x Platinum), #9 UK (called The Complete Greatest Hits in Europe) - 2005 Eagles Box Set [редактиране] Хит сингли - От Eagles - 1972 „Take It Easy“ #12 US - 1972 „Witchy Woman“ #9 US - 1972 „Peaceful Easy Feeling“ #22 US - От Desperado - 1973 „Tequila Sunrise“ #64 US - 1973 „Outlaw Man“ #59 US - От On the Border - 1974 „Already Gone“ #32 US - 1974 „James Dean“ #77 US - 1974 „Best of My Love“ #1 US - От One of These Nights - 1975 „One of These Nights“ #1 US, #23 UK - 1975 „Lyin' Eyes“ #2 US, #23 UK - 1975 „Take It to the Limit“ #4 US, #12 UK - От Hotel California - 1976 „New Kid in Town“ #1 US, #20 UK, #1 United World Chart - 1977 „Hotel California“ #1 US, #8 UK - 1977 „Life in the Fast Lane“ #11 US - Сингъл, невключен в албум - 1978 „Please Come Home for Christmas“ #18 US, #30 UK - От The Long Run - 1979 „Heartache Tonight“ #1 US, #40 UK - 1979 „The Long Run“ #8 US - 1980 „I Can't Tell You Why“ #8 US - От Eagles Live - 1980 „Seven Bridges Road“ #21 US - От Hell Freezes Over - 1994 „Get Over It“ #31 US - 1994 „Love Will Keep Us Alive“ #1 (Adult Contemporary) US - От The Very Best of the Eagles - 2003 „Hole in the World“ #69 US - Сингъл, невключен в албум - 2005 „No More Cloudy Days“ #3 (Adult Contemporary) US
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 13.1 13.2 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 22.1 22.2 22.3 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 72.2 72.3 72.4 73.1 73.2 73.3 73.4 74.1 74.2 74.3 75.1 75.2 75.3 76.1 76.2 76.3 77.1 77.2 77.3 78.1 78.2 79.1 79.2 79.3 80.1 81.1 82.1 82.2 82.3 83.1 83.2 83.3 84.1 84.2 84.3 85.1 85.2 85.3 85.4 86.1 86.2 86.3 87.1 87.2 87.3 88.1 88.2 89.1 89.2 89.3 89.4 90.1 90.2 90.3 90.4 91.1 91.2 92.1 92.2 92.3 93.1 93.2 93.3 94.1 94.2 94.3 95.1 95.2 95.3 96.1 96.2 96.3 96.4 97.1 97.2 97.3 98.1 98.2 98.3 99.1 99.2 99.3 100.1 100.2 101.1 101.2 101.3 102.1 102.2 102.3 103.1 103.2 103.3 103.4 103.5 103.6 103.7 104.1 104.2 104.3 105.1 105.2 105.3 106.1 107.1 107.2 108.1 108.2 109.1 109.2 109.3 109.4 110.1 110.2 110.3 111.1 111.2 111.3 112.1 112.2 113.1 113.2 113.3 114.1 114.2 114.3 115.1 115.2 115.3 115.4 115.5 115.6 115.7 116.1 116.2 116.3 116.4 117.1 118.1 119.1 120.1 121.1 122.1 123.1 124.1 125.1 126.1 127.1 128.1 129.1 130.1 131.1 132.1 133.1 134.1 135.1 136.1 137.1 138.1 139.1 140.1 141.1 142.1 143.1 144.1 145.1 146.1 147.1 148.1 149.1 150.1 151.1 152.1 153.1 154.1 155.1 156.1 157.1 158.1 159.1 160.1 161.1 162.1 163.1 164.1 165.1 166.1 167.1 168.1 169.1
Hotel California (Eagles album) Hotel California is the fifth studio album by the American rock band the Eagles, released on Asylum in late 1976. It is the first Eagles album without the appearance of their founding member Bernie Leadon and their first album with the guitarist, Joe Walsh. It is also the last album featuring their original bass player Randy Meisner. The album became the band's best-selling studio album, with over 16 million copies sold in the U.S. alone and over 32 million copies sold worldwide. The album topped the charts and won the band two Grammy awards for "Hotel California" and "New Kid in Town". The album was nominated for Album of the Year but lost to Fleetwood Mac's Rumours. The album yielded three Top 20 singles, "New Kid in Town", "Hotel California", and "Life in the Fast Lane". "New Kid in Town" and "Hotel California" both topped the Billboard Hot 100, and "Life in the Fast Lane" reached number 11 on the charts. The album was ranked number 37 on Rolling Stone's list of "The 500 Greatest Albums of All Time". The album further established the group as the most successful American band of the decade, making the Eagles household names. The song "Hotel California" is considered by many to be one of the greatest rock songs of all time; it was ranked number 49 on Rolling Stone's list of "The 500 Greatest Songs of All Time". The guitar duet at the end of the song was performed by Don Felder and Joe Walsh. The album also features "Wasted Time", "Victim of Love", and "The Last Resort". Contents History[edit] Hotel California was the Eagles' fifth studio album of original material and became a critical success and a major commercial hit; since its release in late 1976, it has sold over 16 million copies in the U.S. alone. The album was at number 1 for eight weeks in early 1977 (non-consecutively), and included two tracks which became number 1 hits as singles on the Billboard Hot 100: "New Kid in Town", on February 26, 1977, and "Hotel California" on May 7, 1977. In 2001, the TV network VH1 named Hotel California number 38 on 100 Greatest Albums of All Time. Hotel California was ranked 13th in a 2005 survey held by British television's Channel 4 to determine the 100 greatest albums of all time. In 2003, the album was ranked number 37 on Rolling Stone magazine's list of the 500 greatest albums of all time.[5] While the band were recording the album, Black Sabbath were also recording the album Technical Ecstasy in an adjacent studio at Criteria Studios in Miami. The band were forced to stop recording on numerous occasions because Black Sabbath were too loud and the sound was coming through the wall.[6] Following its original release on standard LP, cassette and 8-track cartridge formats, the album was considered for Quadraphonic release in early 1977; this idea was later dropped following the demise of the Quadraphonic format. However, 25 years later, the album was released in a Multichannel 5.1 DVD-Audio disc. On August 17, 2011, the album was released on a hybrid SACD in Japan in The Warner Premium Sound series, containing both a stereo and a 5.1 mix.[7] Members of the Eagles have described the album as a metaphor for the perceived decline of America into materialism and decadence. In an interview with the Dutch magazine ZigZag shortly before the album's release, Don Henley said: This is a concept album, there's no way to hide it, but [unlike the Eagles' earlier concept album, 1973's Desperado] it's not set in the old West, the cowboy thing, you know. It's more urban this time (…) It's our bicentennial year, you know, the country is 200 years old, so we figured since we are the Eagles and the Eagle is our national symbol, that we were obliged to make some kind of a little bicentennial statement using California as a microcosm of the whole United States, or the whole world, if you will, and to try to wake people up and say 'We've been okay so far, for 200 years, but we're gonna have to change if we're gonna continue to be around.’ The album's final track, "The Last Resort", was about the decline of society. Glenn Frey on the "Hotel California" episode of In the Studio with Redbeard explained about the track: It was the first time that Don took it upon himself to write an epic story and we were already starting to worry about the environment… we're constantly screwing up paradise and that was the point of the song and that at some point there is going to be no more new frontiers. I mean we're putting junk, er, garbage into space now. Every track from the Hotel California Album was performed live during the Hell Freezes Over Tour with the exception of the Randy Meisner song, "Try and Love Again". Album cover[edit] The front cover artwork is a photograph of the Beverly Hills Hotel by David Alexander with design and art direction by Kosh.[8] The rear album cover was shot in the lobby of the Lido Hotel in Hollywood. Album pressing[edit] Original vinyl record pressings of Hotel California (Elektra/Asylum catalog no. 7E-1084) had custom picture labels of a blue Hotel California logo with a yellow background. These also had text engraved in the run-out groove of each side, continuing an in-joke trend the band had started with their previous album One of These Nights: - Side one: "Is It 6 O'Clock Yet?" - Side two: "V.O.L. Is Five-Piece Live", indicating that the song "Victim of Love" was recorded live, with no overdubbing. Joe Walsh and Glenn Frey confirm this on the inner booklet of The Very Best Of. This only referred to the instrumental track, however; vocals were added later. This was in response to those who criticized the Eagles' practice of copious overdubbing of instruments. They wanted to demonstrate that they could play together without overdubs if they wanted to. Critical reception[edit] The album has consistently been praised by rock critics. Reviewing the album in AllMusic, critic William Ruhlmann wrote of the album "In the early part of their career, The Eagles never seemed to get a sound big enough for their ambitions; after changes in producer and personnel, as well as a noticeable growth in creativity, Hotel California unveiled what seemed almost like a whole new band. It was a band that could be bombastic, but also one that made music worthy of the later tag of "classic rock," music appropriate for the arenas and stadiums the band was playing."[9] Critic, Robert Christgau wrote of the album "Speaking strictly as a nonfan, I'd grant that this is their most substantial if not their most enjoyable LP--they couldn't have written any of the songs on side one, or even the pretentious and condescending "The Last Resort," without caring about their California theme down deep."[10] Track listing[edit] Personnel[edit] - Eagles - Don Felder – guitars, vocals - Glenn Frey – guitars, keyboards, vocals, piano - Don Henley – drums, percussion, vocals, keyboards - Randy Meisner – bass guitar, guitar, guitarrón, vocals - Joe Walsh – guitar, slide guitar, keyboards, vocals, organ - Production - Bill Szymczyk – producer - Allan Blazek, Bruce Hensal, Ed Mashal, Bill Szymczyk – engineers - Bill Szymczyk – mixing - Jim Ed Norman – string arrangements, conductor - Sid Sharp – concert master - Don Henley, John Kosh – art direction - John Kosh – design - David Alexander – photography - Kosh – artwork - Norman Seeff – poster design - Kevin Gray – CD preparation - Ted Jensen – mastering and remastering - Lee Hulko - original LP mastering Singles[edit] - "New Kid in Town"/"Victim of Love" - Asylum 45373; released December 7, 1976 - "Hotel California"/"Pretty Maids All in a Row" - Asylum 45386; released February 22, 1977 - "Life in the Fast Lane"/"The Last Resort" - Asylum 45403; released May 3, 1977 Charts and certifications[edit] Sales and certifications[edit] *sales figures based on certification alone ^shipments figures based on certification alone xunspecified figures based on certification alone Grammys[edit] - Awards - Nominations Songs in the Key of Life by Stevie Wonder February 5–11, 1977 March 26 – April 1, 1977 April 16 – May 20, 1977 Wings over America by Wings Arrival by ABBA January 17 – April 10, 1977 Rumours by Fleetwood Mac See also[edit] - List of best-selling albums worldwide - List of best-selling albums in the United States - List of diamond-certified albums in Canada References[edit] - ^ Ruhlmann, William. "Hotel California - Eagles". AllMusic. Retrieved October 11, 2012. - ^ Christgau, Robert. "Hotel California". Robert Christgau. Retrieved October 11, 2012. - ^ Hotel California. Rolling Stone. February 24, 1977. - ^ "37) Hotel California - The Eagles - RS 233". Rolling Stone. November 1, 2003. Rolling Stone. December 23, 2011. Retrieved December 27, 2011. - ^ Iommi, Tony (2011). Iron Man: My Journey Through Heaven and Hell with Black Sabbath. Da Capo Press. - ^ Warner Premium Sound series website (in Japanese). Retrieved September 17, 2011. - ^ Ochs, Micheael. 1000 Record Covers. Taschen. - ^ http://www.allmusic.com/album/hotel-california-mw0000189884 - ^ http://www.robertchristgau.com/get_album.php?id=3589 - ^ a b c Kent, David (1993). Australian Chart Book 1970–1992. St Ives, NSW: Australian Chart Book. - ^ "austriancharts.at Eagles – Hotel California" (ASP). Hung Medien (in German). Retrieved February 10, 2014. - ^ "Top Albums/CDs - Volume 27, No. 1" (PHP). RPM. Retrieved February 10, 2014. - ^ "dutchcharts.nl Eagles – Hotel California" (ASP). Hung Medien (in Dutch). MegaCharts. Retrieved February 10, 2014. - ^ "InfoDisc : Tous les Albums classés par Artiste > Choisir Un Artiste Dans la Liste" (in French). infodisc.fr. Retrieved February 10, 2014. - ^ a b "Hit Parade Italia – Gli album più venduti del 1977" (in Italian). hitparadeitalia.it. Retrieved February 10, 2014. - ^ a b Oricon Album Chart Book: Complete Edition 1970-2005. Roppongi, Tokyo: Oricon Entertainment. - ^ "charts.org.nz Eagles – Hotel California" (ASP). Hung Medien. Recording Industry Association of New Zealand. Retrieved February 10, 2014. - ^ "norwegiancharts.com Eagles – Hotel California" (ASP). Hung Medien. VG-lista. Retrieved February 10, 2014. - ^ "swedishcharts.com Eagles – Hotel California" (ASP) (in Swedish). Retrieved February 10, 2014. - ^ "Eagles > Artists > Official Charts". UK Albums Chart. Retrieved February 10, 2014. - ^ "allmusic ((( Hotel California > Charts & Awards > Billboard Albums )))". allmusic.com. Retrieved February 10, 2014. - ^ "Album Search: Eagles – Hotel California" (ASP) (in German). Media Control. Retrieved February 10, 2014. - ^ "Austriancharts.at - Jahreshitparade 1977" (in German). Hung Medien. Retrieved July 3, 2013. - ^ "RPM Top 100 Albums of 1977". RPM. December 31, 1977. Retrieved July 3, 2013. - ^ "Dutch charts jaaroverzichten 1977". Dutchcharts.nl. Retrieved April 24, 2014. - ^ "Les Albums (CD) de 1977 par InfoDisc" (PHP) (in French). infodisc.fr. Retrieved July 3, 2013. - ^ "年間アルバムヒットチャート 1977年(昭和52年)" [Japanese Year-End Albums Chart 1977] (in Japanese). Oricon. Retrieved July 3, 2013. - ^ "Everyhit.com UK Year-End Album Charts". Retrieved June 3, 2011. - ^ "Top Pop Albums of 1977". billboard.biz. Retrieved July 3, 2010. - ^ "Dutch charts jaaroverzichten 1978". Dutchcharts.nl. Retrieved April 24, 2014. - ^ "Austrian album certifications – Eagles – Hotel California" (in German). IFPI Austria. Retrieved June 27, 2012. Enter Eagles in the field Interpret. Enter Hotel California in the field Titel. Select album in the field Format. Click Suchen - ^ "ARIA Charts – Accreditations – 1997 Albums". Australian Recording Industry Association. Retrieved June 27, 2012. - ^ "Canadian album certifications – Eagles – Hotel California". Music Canada. Retrieved June 27, 2012. - ^ a b The first web page presents the sales figures, the second presents the certification limits: - "Eagles" (in Finnish). Musiikkituottajat – IFPI Finland. - "Kultalevyjen myöntämisrajat" (in Finnish). Musiikkituottajat – IFPI Finland. - ^ "French album certifications – Eagles – Hotel California" (in French). InfoDisc. Retrieved June 27, 2012. Select EAGLES and click OK - ^ "Les Albums Diamant :". Infodisc.fr (in French). Retrieved June 27, 2012. - ^ "Gold-/Platin-Datenbank (Eagles; 'Hotel California')" (in German). Bundesverband Musikindustrie. Retrieved June 27, 2012. - ^ "IFPIHK Gold Disc Award − 1978". IFPI Hong Kong. - ^ "Spanish album certifications – Eagles – Hotel California" (PDF) (in Spanish). Productores de Música de España. Retrieved June 27, 2012. - ^ "The Official Swiss Charts and Music Community: Awards (the Eagles; 'Hotel California')". Hung Medien. Retrieved March 31, 2013. - ^ "British album certifications – Eagles – Hotel California". British Phonographic Industry. Retrieved June 27, 2012. Enter Hotel California in the field Search. Select Title in the field Search by. Select album in the field By Format. Click Go - ^ "American album certifications – Eagles – Hotel California". Recording Industry Association of America. Retrieved June 27, 2012. If necessary, click Advanced, then click Format, then select Album, then click SEARCH External links[edit] - Eagles - Desperado - On the Border - One of These Nights - Hotel California - The Long Run - Long Road Out of Eden - "Take It Easy" - "Witchy Woman" - "Peaceful Easy Feeling" - "Tequila Sunrise" - "Outlaw Man" - "Already Gone" - "James Dean" - "Best of My Love" - "One of These Nights" - "Lyin' Eyes" - "Take It to the Limit" - "New Kid in Town" - "Hotel California" - "Life in the Fast Lane" - "Please Come Home for Christmas" - "Heartache Tonight" - "The Long Run" - "I Can't Tell You Why" - "Seven Bridges Road" - "Get Over It" - "Love Will Keep Us Alive" - "Hole in the World" - "No More Cloudy Days" - "How Long" - "Busy Being Fabulous" - "What Do I Do with My Heart" - "I Don't Want to Hear Any More" - Albums certified gold by the International Federation of the Phonographic Industry of Austria - Albums certified octuple platinum by the Australian Recording Industry Association - Albums certified diamond by the Canadian Recording Industry Association - Albums certified gold by Musiikkituottajat - Albums certified platinum by the Bundesverband Musikindustrie - Albums certified platinum by the International Federation of the Phonographic Industry of Hong Kong - Albums certified nonuple platinum by Recorded Music NZ - Albums certified quadruple platinum by the Productores de Música de España - Albums certified double platinum by the International Federation of the Phonographic Industry of Switzerland - Albums certified sextuple platinum by the British Phonographic Industry - Albums certified multi-platinum by the Recording Industry Association of America - Eagles (band) albums - 1976 albums - Elektra Records albums - Asylum Records albums - Fictional hotels - Albums produced by Bill Szymczyk - Recording Industry Association of America Diamond Award albums