http___en.wikipedia.org_wiki_Stone_Town_2.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 18.2 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 22.3 22.4 23.1 23.2 24.1 24.2 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 30.1 31.1 32.1 33.1 33.2 34.1 35.1 35.2 36.1 36.2 37.1 38.1 38.2 39.1 40.1 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 59.2 60.1 61.1 62.1 63.1
Каменен град (Занзибар) Каменният град, известен с английското си име Стоун Таун (Stone Town) или като Мджи Мконгуе (от суахили: „стар град“) е старата част на град Занзибар, разположен за остров Унгуджа (Занзибар), архипелага Занзибар, днес в Танзания. През XIX век е бил столица на Занзибарското султанство и процъфтяващ център на търговията с подправки и роби и запазва статута си като център на архипелага по време на колониалния период. Когато през 1946 г. Занзибар се обединява с колониалната територия Танганика (Танганайка), формирайки Обединена република Танзания, островите получават полуавтономен статут. В Каменния град се помещава правителството на Занзибар. Каменният град е от голямо истурическо и културно значение за Източна Африка. Архитектурата му, датираща най-вече от XIX век, представлява уникална смесица от местната култура суахили и елементи от мавританската, арабската, персийската, индийската и европейската култура. По тази причина през 2000 г. е включен в списъка на Световното наследство на ЮНЕСКО. Поради историческата си значимост Каменният град е голяма туристическа атракция за Танзания и голяма част от икономиката на областта разчита на туризма. [редактиране] Географско положение Каменният град се намира приблизително в средата на западния бряг на остров Унгуджа, на малък нос, вдлъбнат в Занзибарския проток. Най-близкото голямо селище на отсрещния танзанийски бряг е Багамойо.[1] Освен Каменния град, Занзибар включва и новата част Нгамбо (от Суахили „другата страна“), който се простича на югоизток във вътрешността на острова. Двете част се разделят от шосето „Крийк Роуд“.[2] [редактиране] История Първите каменни домове са построени най-вероятно през 30-те години на XIX век върху основите на по-старо рибарско селище.[3] По това време Занзибар под контрола на Султанство Оман. През 1840 г. султан Саид бин Султан мести столицата си от Маскат (столица на съвременен Оман) в Каменния град, което поставя началото на период на бързо развитие в новата столица. През 1861 г. след междуособици в оманското владетелско семейство, Оман и Занзибар се разделят, като последният става независимо султанство с владетел султан Маджид бин Саид. През XIX век Занзибар процъфтява като център на търговията. Отличителни стоки са подправките (най-вече детелина) и робите (виж Африканска търговия с роби). Към средата на века султанът поддържа добри отношения с Великобритания. Например пътешественикът Дейвид Ливингстън през 1866 г. се е подготвял за третата си експедиция във вътрешността на Източна Африка на архипелага. В този период, като резултат от търговската дейност на Занзибар, в града се появяват имигрантски общност от Оман, Персия и Индия. В края на века занзибарските султани постепенно губят притежанията си в Източна Африка (Зендж) от германците и британците. През 1890 г., според Занзибарския договор, самият архипелаг Занзибар става британски протекторат. През 1896 г. внезапен бунт на местното арабско население срещу британското управление води до Англо-занзибарската война, останала в историята като най-кратката войнба на човечеството. Султан Халид бин Баргаш се предава след едва 45 минути военноморски обстрел. По време на британското управление Занзибар си остава важен търговски център, въпреки че колониалните управници подпомагат Момбаса и Дар ес Салаам като техни търговски пристанища в Източна Африка. През 1897 г. е забранена търговията с роби. През 1964 г. Каменния град е център на Занзибарската революция, която довежда до свалянето на султан Джамшид бин Абдула и създаването на социалистическо правителство на партията Афроширази. След революцията от острова бягат групи от араби и индийци. След като Танганика и Занзибар се обединяват в Танзания, Каменният град става седалище на правителството на архипелага, който придобива полуавтономен статут. [редактиране] Архитектура Основната част на Каменния град е лабиринт от тесни улички, край които са разположени къщи, магазини, базари и джамии. Тъй като по-голямата част от пътната мрежа е твърде тясна за автомобили, основните начини за придвижване са велосипед и мотоциклет. При крайбрежието има по-широки улици и по-последователно разположени сгради. Архитектурата на Каменния град има множество характерни черти, резултат от смесицата на арабски, персийски, европейски, индийски и африкански елементи. Името идва от кораловия камък, най-използвания строителен материл в комплекса, който придава на сградите топъл червеникав цвят.[4][5] Традиционни сгради са бараза, които се характеризират с дълга издигната каменна пътечка около стената, която се използва, ако при големи дъждове улиците се наводнят и станат неизползваеми за ходене, а иначе се използва ката пейка, където се сяда, почива се и се водят разговори.[6] Други характерни черти на сградите са големите тераси, обградени с дървени огради (балюстради). Най-известната черта на занзибарските къщи са пищно декорираните дървени врати с резби и релефи, като могат да се различат индийски (с кръгъл връх)[5] и омански (с правоъгълен връх) стилове. Най-често резбите са цитати от Корана, но се срещат и други орнаменти, например лотоси, символи на възход.[4] Освен къщите с ионтересни архитектурни черти, Каменния град е дом на множество големи исторически здания, някои от които са около крайбрежието. Таскива са дворците на султана, укрепленията, църквите, джамиите и административните сгради. Въпреки че през 2000 г. комплексът е включен в Световното наследство на ЮНЕСКО,[5] над 80 % от сградите в него са в лошо състояние.[7] [редактиране] Забележителности [редактиране] Исторически сгради - Домът на чудесата (Дворец на чудесата, Бейт ал-Аджайб) - дворец на занзибарските султани. Силно засегнат от бомбардировките по време на Англо-занзибарската война (1896). След революцията (1964) става седалище на партията Афроширази. Днес музей, една от най-известните туристически дестинации в комплекса - Стара крепост - арабска крепост от XVII век. Днес е културен център с магазини, работилници и малка сцена за провеждане на музикални събития. - Старият диспансер (Диспансер Итнашири)[3] - първо благотворителна болница за бедните, впоследствие диспансер. Смятана за една от най-красиво украсените сгради в комплекса[5] - Дворцов музей (Бейт ел Сахел) - бивш султански дворец по крайбрежието[5] - Христова църква - англиканска катедрала[4] - Катедрала „Свети Йосиф“ - католическа катедрала - Персийски бани Хамамни - обществени бани, построени по времето на султан Баргаш бин Саид от персийски архитекти - Къща на Дейвид Ливингстън - малък султански дворец. Дейвид Ливингстън отсяда там през 1866 г., подготвяйки се за експедиция в Източна Африка - Къща на Типу Тип - голяма каменна къща, притежавана от търговеца на роби Типу Тип (Хамад бин Мохамед бин Джума бин Реджеб бин Мохамед бин Саид ал-Мургаби) - Зала на справедливостта - бивш съдебен орган, сградата съчетава ислямски и португалски архитектурни елементи - Ага хан джамия - голяма джамия, комбинира ислямски и готически елементи - Малинди джамия - една от най-старите джамии в Занзибар. Има конично минаре, едно от трите подобни в Източна Африка [редактиране] Други забележителности - Градини Фородхани - малък парк в Каменния град, пред Дома на чудесата и Старата крепост. В нея се продават традиционни занзибарски ястия.[3] - Пазар Дараджани - главен пазар (базар) в Каменния град. Построен през 1904 г. и впоследствие разширен.[5] - Мемориален музей на мира - показва различни епизоди от историята на Занзибар - Голямото дърво - голям фикус пред Стария диспансер. Популярен е като място за срещи. - Чангуу (Затворнически остров) - известен с популацията си на Алдабранска гигантска костенурка (Aldabrachelys gigantea) [редактиране] Транспорт Основната форма на обществен транспорт е даладала, вид маршрутка. Основната стоянка е пред пазара Дараджани. Даладала свързват Каменния град с някои близки селища, например село Бубубуна север, летището, стадион Амаан, Джангомбе и Магомени.[8] За по-дълги пътувания се използват „мабаси“ или „баси“, вид автобус, които имат линии до Мкокотони, Мангапуани, Бумбуини, Кизимбани, Падже, Киуенгуа и Матемуе.[8] В Каменния град има и малко летище, което извършва полети до градове в континентална Танзания (например Аруша и Дар ес Салаам), както и международни - до Момбаса, Найроби и Йоханесбург. Фериботи свързват Занзибар с Дар ес Салаам и остров Пемба.[9] [редактиране] Климат [редактиране] Личности - Фреди Меркюри (роден Фарух Булсара) - английски музикант, вокалист на групата Куийн - Ал-Мухсин ал-Баруани - първи външен министър на независим Занзибар - Дейвид Ливингстън - английски изследовател, мисионер и колониалист - Типу Тип - богат търговец на роби [редактиране] Източници - ↑ Map of Stone Town - ↑ An introduction to Zanzibar Town - ↑ а б в Stone Town at zanzibar.cc - ↑ а б в Independent Travel Guide to Zanzibar - ↑ а б в г д е Stone Town - Zanzibar Town - ↑ Stone Town at Overland Africa - ↑ ICOMOS Heritage at Risk 2000 - ↑ а б Zanzibar Island transportation - ↑ Zanzibar Ferries - ↑ MSN Weather. // Посетен на February 19, 2008. [редактиране] Външни препратки - Каменният град - обект на ЮНЕСКО - Портал на Занзибар за преброяването на населението от 2002 г. - „Странник в рая: Място, което да наречеш дом, в Каменния град“ от Кристофър Вурлиъс, World Hum, 15 юни 2009 г.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 9.1 9.2 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 22.2 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 25.2 26.1 26.2 26.3 27.1 27.2 28.1 28.2 29.1 29.2 30.1 31.1 32.1 32.2 33.1 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 35.3 36.1 36.2 37.1 37.2 38.1 38.2 39.1 40.1 40.2 40.3 40.4 41.1 41.2 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 58.2 58.3 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1
Stone Town Stone Town also known as Mji Mkongwe (Swahili for "old town") is the old part of Zanzibar City, the main city of Zanzibar, in Tanzania, as opposed to Ng'ambo (Swahili for 'the other side'). It is located on the western coast of Unguja, the main island of the Zanzibar Archipelago. Former capital of the Zanzibar Sultanate, and flourishing centre of the spice trade as well as the slave trade in the 19th century, it retained its importance as the main city of Zanzibar during the period of the British protectorate. When Tanganyika and Zanzibar joined each other to form the United Republic of Tanzania, Zanzibar kept a semi-autonomous status, with Stone Town as its local government seat. Stone Town is a city of prominent historical and artistic importance in East Africa. Its architecture, mostly dating back to the 19th century, reflects the diverse influences underlying the Swahili culture, with a unique mixture of Arab, Persian, Indian and European elements. For this reason, the town was designated as a UNESCO World Heritage Site in 2000. Due to its heritage, Stone Town is also a major visitor attraction in Tanzania, and a large part of its economy depends on tourism-related activities. [edit] Geography Stone Town is located roughly in the middle of the west coast of Unguja, on a small promontory protruding into the Zanzibar Channel. The closest major settlement on the Tanzanian coast, opposite to Stone Town, is Bagamoyo (to the south-west).[1] Stone Town is part of Zanzibar City, that also comprises the "New City" of Ng'ambo ("the Other Side"), which mostly extends in the interior of Unguja to the south-east. The ideal dividing line between Stone Town and Ng'ambo is Creek Road.[2] [edit] History The first stone houses in Stone Town were probably built in the 1830s, gradually replacing an earlier fishing village.[3] At the time, the Zanzibar Archipelago was controlled by the Sultanate of Oman. In 1840, Sultan Said bin Sultan moved his seat from Muscat, Oman, to Stone Town, which thus entered an era of quick development as the new capital of the Sultanate of Oman and Zanzibar. In 1861, as a consequence of a war of succession within the Omani royal family, Zanzibar and Oman were separated, with Zanzibar becoming an independent sultanate under Sultan Majid bin Said. In the 19th century Stone Town also flourished as a trading centre. It was especially renowned for the commerce of spices (mostly cloves) and slaves. Around middle of the century, the sultanate had a close relationship with the British; David Livingstone, for example, is known to have stayed in Stone Town in 1866 while he was preparing his final expedition into the interior of East Africa. In the same period, several immigrant communities from Oman, Persia and India formed as a consequence of the town's intense commercial activity. In the last decades of the century, the Sultans of Zanzibar gradually lost their possessions in mainland East Africa to the German Empire and the United Kingdom. In 1890, with the Heligoland-Zanzibar Treaty, Zanzibar itself became a British protectorate. In 1896, a sudden rebellion of the Zanzibari Omanis against the British rule led to the Anglo-Zanzibar War, which is remembered as the shortest war in history: the Sultan surrendered after 45 minutes of naval bombardment of Stone Town by the Royal Navy. During the period of British protection, Stone Town remained a relatively important trading centre, although the British gave privileges to Mombasa and Dar es Salaam as their trading stations in East Africa. The slave trade was abolished in 1897. In 1964, Stone Town was the theater of the Zanzibar Revolution that caused the removal of the sultan and the birth of a socialist government led by the Afro-Shirazi Party (ASP). Several refugees, especially Arabs and Indians, escaped the island as a consequence of the revolution. When Tanganyika and Zanzibar combined to form Tanzania, Stone Town kept its role as a capital and government seat for Zanzibar, which was declared to be a semi-autonomous part of the new nation. [edit] Overview The heart of Stone Town mostly consists of a maze of narrow alleys lined by houses, shops, bazaars and mosques. Since most streets are too narrow for cars, the town is crowded with bicycles and motorbikes. The seafront has wider streets and larger, more regularly placed buildings. Stone Town's architecture has a number of distinctive features, as a result of Arab, Persian, Indian, European, and African traditions mixing together. The name "Stone Town" comes from the ubiquitous use of coral stone as the main construction material; this stone gives the town a characteristic, reddish warm colour.[4][5] Traditional buildings have a baraza, a long stone bench along the outside walls; this is used as an elevated sidewalk if heavy rains make the streets impracticable, or otherwise as benches to sit down, rest, socialize.[6] Another key feature of most buildings is large verandas protected by carved wooden balustrades. The most well-known feature of Zanzibari houses are the finely decorated wooden doors, with rich carvings and bas-reliefs, sometimes with big brass studs of Indian tradition.[5] Two main types of doors can be distinguished: those of Indian style have rounded tops, while those in the Omani Arab style are rectangular. Carvings are often Islamic in content (for example, many consist of verses of the Qur'an), but other symbolism is occasionally used, e.g., Indian lotus flowers as emblems of prosperity.[4] Besides having interesting architectural features in most of its houses, Stone Town is punctuated with major historical buildings, several of which are found on the seafront; these include former palaces of the sultans, fortifications, churches, mosques, and other institutional buildings. While Stone Town was included in UNESCO's World Heritage Sites in 2000, this designation does not provide complete protection for the town's heritage. Despite the establishment of a Conservation Authority,[5] about 80% of the 1,709 buildings of Stone Town are in a deteriorating condition.[7] As coral stone is very friable, frequent maintenance is needed for most of these buildings. Some major restoration projects (especially on the seafront) have been done in recent times by the Aga Khan Trust for Culture (AKTC). [edit] Landmarks and places of interest [edit] Historical buildings - The House of Wonders (or "Palace of Wonders", also known as "Beit-al-Ajaib"), in Mizingani Road on the seafront, is probably the most well-known landmarks of Stone Town. It was built in 1883 and restored after the Anglo-Zanzibar War of 1896. Formerly the Sultan's residence, it became the seat of the Afro-Shirazi Party after the revolution. It was the first building in Zanzibar to have electricity as well as the first building in East Africa to have a lift. Since 2000, its interior has been dedicated to a museum on Swahili and Zanzibar culture. - The Old Fort ("Ngome Kongwe" in Swahili), adjacent to the House of Wonders, is a heavy stone fortress that was built in the 17th century by the Omanis. It has a roughly square shape; the internal courtyard is now a cultural centre with shops, workshops, and a small arena where live dance and music shows are held daily. - The Old Dispensary (or "Ithnashiri Dispensary")[3] was built from 1887 to 1894 to serve as a charity hospital for the poor, but was later used as a dispensary. It is one of the most finely decorated buildings of Stone Town, with large carved wooden balconies, stained-glass windows, and neo-classical stucco adornments. After falling into decay in the 1970s and 1980s, the building was later accurately restored by the AKTC.[5] - The Palace Museum (also known as the "Sultan's Palace", "Beit el-Sahel" in Arab) is another former sultan's palace, also located on the seafront, to the north of the House of Wonders.[5] It was built in late 19th century, and now hosts a museum about the daily life of the Zanzibari royal family, including items that belonged to Sayyida Salme, a former Zanzibar princess that fled to relocate in Europe with her husband. - The Anglican cathedral of Christ Church, in Mkunazini Road, was built at the end of the 19th century for Edward Steere, third bishop of Zanzibar, in a large area in centre Stone Town that previously hosted the biggest slave market of Zanzibar; the place was deliberately chosen to celebrate the end of slavery, and the altar was located in the exact spot where the main whipping post of the market used to be. A monument to the slaves, as well as a museum on the history of slavery, are located besides the church.[4] - The Roman Catholic cathedral of St. Joseph was built by French missionaries between 1893 and 1897. Its facade, with two high spires, is one of the most well-known landmarks of Stone Town. A tall palm tree that used to be right in front of the church (and that appears in many pictures of the cathedral) is no longer there. - The Hamamni Persian Baths are a complex of public baths built at the end of the 19th century by Shirazi architects for Sultan Barghash bin Said. These baths were functional until 1920. - David Livingstone's House is a small palace that was originally built for Sultan Majid bin Said but later used by European missionaries. David Livingstone lived in the house while preparing his last expedition to the interior of Tanganyika. - Tippu Tip's House is another large, historical house of Stone Town. It was the house of the infamous Zanzibari slave trader Tippu Tip. - The High Court of Justice in Kaunda Road, close to Victoria Gardens, is a building that combines Islamic and Portuguese elements, designed by British architect J. H. Sinclair. - The Aga Khan Mosque is a large mosque with an architecture that combines Islamic and gothic elements. - The Malindi Mosque is one of the most ancient mosques in Zanzibar. It was built by Sunni Muslims and it has some unusual architectural features, including a cone-shaped minaret (one of just three minarets of this shape in East Africa) and a square platform. [edit] Other places of interest - The Forodhani Gardens are a small park located in the main seawalk of Stone Town, right in front of the Old Fort and the House of Wonders. They have been recently restored by the AKTC. Every evening after sunset the gardens host a popular, tourist-oriented market selling grilled seafood and other Zanzibari recipes.[3] - The Darajani Market is the main bazaar of Zanzibar. Despite being chaotic and reportedly home of pickpockets, it is one of the main visitors attraction of Stone Town because of its colourful, chaotic maze of shopping stalls selling everything from kangas to exotic fruits to consumer electronics. It is located in centre Stone Town, in the surroundings of the Anglican Cathedral.[5] The main structure was built in 1904 and later restored and expanded. - The Peace Memorial Museum, located at the intersection of Creek Road and Kuanda Road, is hosted by another historical building designed by J.H. Sinclair. It has several exhibits on the history of Zanzibar, including some of the medical tools of David Livingstone, old coins and post stamps, and local craft. - The so-called "Big Tree" is an old and massive landmark fig tree located in the surroundings of the Old Dispensary, in front of the ferry boarding poing. It is a popular meeting place. - Prison Island is a small island offshore Stone Town to the north. A small colony of Aldabra Giant Tortoises on the island is a popular visitor attraction. [edit] Transportation The main form of public transport in Zanzibar are the daladala share taxis; the main station is located by the Darajani Market. Daladalas connect Stone Town to several nearby locations, such as Bububu (a village north of Stone Town), the airport, the Amaan Stadium, Jangombe, and Magomeni.[8] For longer trips, "mabasi" (Swahili for "bus", singular "basi") are available, which are trucks adapted for passenger transport. The main mabasi station is also close to the Market. Mabasi connect Stone Town to locations such as Mkokotoni, Mangapwani, Bumbwini, Kizimbani, Paje, Kiwengwa, and Matemwe.[8] Stone Town has a small airport with flights to mainland Tanzania (especially Arusha and Dar es Salaam) as well as other African main airports such as Nairobi, Mombasa, and Johannesburg. At Stone Town's harbour ferries depart every hour or so that connect Zanzibar to Dar es Salaam and Pemba Island.[9] [edit] Climate [edit] Famous residents - Freddie Mercury (Farrokh Bulsara), lead vocalist of British band Queen, was born in Stone Town. - Ali Muhsin al-Barwani, first foreign minister of independent Zanzibar - David Livingstone, explorer, missionary and colonialist. - Tippu Tip, slave trader [edit] References - ^ Map of Stone Town - ^ An introduction to Zanzibar Town - ^ a b c Stone Town at zanzibar.cc - ^ a b c Independent Travel Guide to Zanzibar - ^ a b c d e f Stone Town - Zanzibar Town - ^ Stone Town at Overland Africa - ^ ICOMOS Heritage at Risk 2000 - ^ a b Zanzibar Island transportation - ^ Zanzibar Ferries - ^ "MSN Weather". http://weather.msn.com/monthly_averages.aspx?&wealocations=wc%3aTZXX0001. Retrieved February 19, 2008. [edit] External links - UNESCO Stone Town Site - Stone Town Conservation and Development Authority - Zanzibar Urban District Homepage for the 2002 Tanzania National Census - Stranger in Paradise: Searching for a Place to Call Home in Stone Town by Christopher Vourlias, World Hum, June 15, 2009 - Zanzibar Stone Town & Hotels A travel guide website containing pictures and information about Stone Town as well as a selection of Stone Town Hotels.