http___en.wikipedia.org_wiki_Mahican_language_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5
Изолирани езици Изолираните езици (език-изолат) са онези, които според родословното дърво на езиците не принадлежат към никое от познатите езикови семейства. В този смисъл, на практика, всеки изолиран език представлява отделно семейство, състоящо се само от този език. Изолираните езици са онези, за които има достатъчно данни и отнасянето им към езиково семейство не е доказано, дори и след интензивни опити и усилия това да бъде сторено от лингвистите. В противен случай, онези езици за които просто няма достатъчно данни (примерно хазарски език), се наричат некласифицирани (въпреки че, понякога се групират на база хипотеза по косвени признаци). Изолираните езици (при всяка вероятност) са част от дълбоки езикови сдружения, макросемейства и хиперсемейства, но те като правило се явяват изолати, т.е. не е установена и/или доказана родствената им връзка с друг/други езици и езиково семейство. От друга страна, в съотватстващ контекст, терминът "изолиран език" може да се използва по отношение на отделен език в рамките на езиково семейство, който обаче формира отделна самостоятелна група, състояща се само от този език (например албански, фригийски, венетски в индо-европейското езиково семейство, като в такъв случай за обозначение също се използва терминът "моногрупа"). Без подходящ конкретен контекст, терминът "изолиран език" обичайно се изпълва по принцип с "абсолютен" смисъл (примерно за шумерския). В действителност, някои езици може да бъде изолирани в малки семейства, състоящи се от няколко езика, които предходно са били считани като/за диалекти. Такива са например японското езиково семейство, айнуто езиково семейство, тиренското езиково семейство и т.н. Изолираните езици са такива езици, на които сродните им езици са изчезнали в исторически времена, но те са се съхранили през по-продължителен период от време. Изолираните езици могат да се разглеждат и като специален случай на некласифицирани езици, дори и след активизиране на усилията да се докаже връзката им с други езици. В някои случаи, тези усилия в крайна сметка водят до успех, след което, съответния език престава да се разглежда като изолат. Няколко са причините за съществуването на езици-изолати: - Липсата на живи родствени езици. В този случай изолираният език не може да бъде свързван с друг език/други езици, тъй като неговите родствени са мъртви езици, без да са оставили следа в историята; - Продължителното пребиваване/съществуване в изолация. Ако един език по някакава причина се е отделил от праезика за дълго време, той може да придобие черти/характеристики много различни от другите му сродствени езици, от които са произлезли като общ произход. Това е особен частен случай на езици, свързани не на ниво езиково семейство, но класифицирани на макро или хипер езиково ниво. Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ Trask L.R. The History of Basque. London; New York, 1997; Dalby D. Linguasphere Register. 2000 Вижте също[редактиране | редактиране на кода] Литература[редактиране | редактиране на кода] - Campbell, Lyle. American Indian languages: The historical linguistics of Native America. New York: Oxford University Press. - Goddard, Ives (Ed.). Languages. Handbook of North American Indians (W. Sturtevant, General Ed.) (Vol. 17). Washington, D. C.: Smithsonian Institution. - Goddard, Ives. Native languages and language families of North America (rev. and enlarged ed. with additions and corrections). Lincoln, NE: University of Nebraska Press (Smithsonian Institute). (Updated version of the map in Goddard 1996). - Grimes, Barbara F. Ethnologue: Languages of the world, (14th ed.). Dallas, TX: SIL International. (Online edition: http://www.ethnologue.com/). - Mithun, Marianne. The languages of Native North America. Cambridge: Cambridge University Press. - Sturtevant, William C. Handbook of North American Indians (Vol. 1-20). Washington, D. C.: Smithsonian Institution. (Vols. 1-3, 16, 18-20 not yet published).
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 22.1 23.1 24.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 40.3 40.4 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 42.3 43.1 43.2 43.3 43.4 44.1 44.2 44.3 44.4 45.1 45.2 45.3 45.4 45.5 46.1 46.2 46.3 46.4 47.1 47.2 47.3 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 49.1 49.2 49.3 50.1 50.2 50.3 50.4 50.5
Mahican language Mahican (also known as Mohican) is an extinct language of the Eastern Algonquian subgroup of the Algonquian language family, itself a member of the Algic language family.[2] It was spoken in New York State and Vermont, by the Mahicans. Contents History[edit] Aboriginally, speakers of Mahican lived along the upper Hudson River in New York State, extending as far north as Lake Champlain, east to the Green Mountains in Vermont, and west near Schoharie Creek in New York State.[3] Conflict with Mohawks and European encroachment triggered displacement of the Mahicans. After a series of dislocations some Mahicans were forced to relocate to Wisconsin in the 1820s and 1830s, while others moved to several communities in Canada where they lost their Mahican identity. Mahican became extinct in the early twentieth century, with the last recorded documentation of Mahican made in the 1930s.[4] Dialects[edit] Two distinct Mahican dialects have been identified, Moravian and Stockbridge. [5] These two dialects emerged after 1740 as aggregations arising from the dislocation of Mahican and other groups. The extent of Mahican dialect variation prior to this period is uncertain. The Stockbridge dialect emerged at Stockbridge, Massachusetts, and included groups of New York Mahicans, and members of other linguistic groups such as Wappinger (a local Munsee band), Housatonic, Wyachtonok, and others. After a complex migration history, the Stockbridge group moved to Wisconsin, where they combined with Munsee Delaware migrants from southwestern Ontario, and are now known as the Stockbridge-Munsee.[6] The Moravian dialect arose from population aggregations centred at Bethlehem, Pennsylvania. Some Mahican groups that had been affiliated beginning in 1740 with the Moravian Church in New York and Connecticut moved in 1746 to Bethlehem. Another group affiliated with the Moravians moved to Wyoming, Pennsylvania, and subsequent to a massacre by settlers some members of these groups fled to Canada with Munsee Moravian converts, ultimately settling at what is now Moraviantown, where they have completely merged with the dominant Delaware population. Another group moved to Ohsweken at Six Nations, Ontario, where they merged with other groups at that location.[7] Phonology and documentation[edit] Mahican linguistic materials consist of a variety of materials collected by missionaries, linguists, and others, including an eighteenth-century manuscript dictionary compiled by Johann Schmick, a Moravian missionary.[8] In the twentieth century linguists Truman Michelson and Morris Swadesh collected some Mahican materials from surviving speakers in Wisconsin.[9] Mahican historical phonology has been studied based upon the Schmick dictionary manuscript, tracing the historical changes affecting the pronunciation of words between Proto-Algonquian and the Moravian dialect of Mahican, as reflected in Schmick’s dictionary.[10] The similarities between Mahican and the Delaware languages Munsee and Unami have been acknowledged in studies of Mahican linguistic history, and in one classification Mahican and the Delaware languages are assigned to a Delawaran subgroup of Eastern Algonquian.[11] Consonant Sounds Vowel Sounds a, ã, a:, ʌ, aɪ, aʊ, ɛ, ə, e, ɪ, i, o, ɔ, u Examples of Mahican words[edit] The table below presents a sample of Mahican words, written first in a linguistically oriented transcription, followed by the same words written in a practical system that has been used in a linguistically related dialect, Munsee.[13] The linguistic system uses a raised dot (·) to indicate vowel length. Although stress is mostly predictable, the linguistic system uses the acute accent to indicate predictable main stress. As well, predictable voiceless or murmured /ă/ is indicated with the breve accent (˘). Similarly, the breve accent is used to indicate an ultra-short [ə] that typically occurs before a single voiced consonant followed by a vowel.[14] The practical system indicates vowel length by doubling the vowel letter, and maintains the linɡuistic system's practices for marking stress and voiceless/ultra-short vowels. The practical system uses orthographic ⟨sh⟩ for the phonetic symbol /š/, and ⟨ch⟩ for the phonetic symbol /č/.[15] Notes[edit] - ^ Nordhoff, Sebastian; Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin, eds. "Mahican". Glottolog 2.2. Leipzig: Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology. - ^ Raymond G. Gordon, Jr., ed. 2005. - ^ Brasser, Ted, 1978 - ^ Goddard, Ives, 1978, p. 71. - ^ Pentland, David, 1992, p. 15 - ^ Brasser, Ted, 1978, p. 208 - ^ Masthay, Carl, 1992 - ^ Michelson, Truman, 1914. - ^ Pentland, David, 1992 - ^ Pentland, David, 1992, p. 15; Goddard, Ives, 1996, p. 5 - ^ Masthay, Carl, 1991, p. 15-26 - ^ Goddard, Ives, 1982; O'Meara, John, 1996 - ^ See Goddard, Ives, 1982, p. 19 for further detail - ^ O'Meara, John, 1996 See also[edit] • Mahican People • Stockbridge-Munsee Community References[edit] - Joh. Jac. Schmick, Miscellanea linguae nationis Indicae Mahikan, American Philosophical Society Archives. - Brasser, Ted. "Mahican." Bruce Trigger, ed., Handbook of North American Indians, Volume 15, Northeast, pp. 198–212. Washington: Smithsonian Institution. - Campbell, Lyle. American Indian languages: The historical linguistics of Native America. New York: Oxford University Press. - Campbell, Lyle; & Mithun, Marianne, eds. The languages of native America: Historical and comparative assessment. Austin: University of Texas Press. - Campbell, Lyle; & Mithun, Marianne. "Introduction: North American Indian historical linguistics in current perspective." In L. Campbell & M. Mithun, eds., The languages of native America: Historical and comparative assessment, pp. 3–69. Austin: University of Texas Press. - Goddard, Ives. "Eastern Algonquian Languages." Bruce Trigger, ed., Handbook of North American Indians, Volume 15, Northeast, pp. 70–77. Washington: Smithsonian Institution. - Goddard, Ives. "Introduction." Ives Goddard, ed., The Handbook of North American Indians, Volume 17. Languages, pp. 1–16. Washington, D.C.: The Smithsonian Institution. - Goddard, Ives. Native languages and language families of North America (rev. and enlarged ed. with additions and corrections). Lincoln, NE: University of Nebraska Press (Smithsonian Institution). (Updated version of the map in Goddard 1996). - Masthay, Carl, ed. Schmick's Mahican Dictionary. Philadelphia: American Philosophical Society. - Michelson, Truman. [“Notes on the Stockbridge Language.”] Manuscript No. 2734, National Anthropological Archives. Smithsonian Institution. Washington, DC - Mithun, Marianne. The languages of Native North America. Cambridge: Cambridge University Press. - Pentland, David. “Mahican historical phonology.” Carl Masthay, ed. Schmick's Mahican Dictionary, pp. 15–27. Philadelphia: American Philosophical Society.