http___en.wikipedia.org_wiki_Perpetual_peace.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 16.7 16.8 16.9 16.10 16.11 16.12 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 26.2 27.1 28.1 28.2 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 35.2 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 41.3 42.1 43.1 44.1 45.1 45.2 45.3 46.1
Имануел Кант Имануел Кант (на немски: Immanuel Kant; 22 април 1724 – 12 февруари 1804) е немски философ от 18 век от пруския град Кьонигсберг. Кант е последният влиятелен философ на модерна Европа от класическата редица в теория на знанието по време на Просвещението, която започва с Джон Лок, Джордж Бъркли и Дейвид Хюм.[1] Той е един от най-влиятелните мислители в Историята на западната философия. [редактиране] Биография [редактиране] Ранни години Имануел Кант е роден през 1724 година в Кьонигсберг (днес Калининград), столицата на Прусия. Той е четвъртото от единадесет деца на семейството, от които само четири достигат до зряла възраст. Баща му, Йохан Георг Кант (1682-1746) е самарджия, родом от Мемел (днес Клайпеда) и син на преселник от Шотландия.[2] Майка му, Регина Доротея Ройтер (1697-1737), е родена в Нюрнберг.[2] Кръстен при раждането си Емануел, той променя името си на Имануел,[3] след като научава староеврейски. Кант израства в скромна и особено набожна среда, свързана с пиетисткото направление на лутеранството, което се застъпва за силна религиозна отдаденост, лично смирение и буквално разбиране на текстовете на Библията. Училището, което посещава, също държи на строгата дисциплина, като обучението набляга на латинския и религиозното възпитание за сметка на математиката и природните науки.[4] През този период той се проявява като солиден, макар и не блестящ, ученик. Смята се, че през целия си живот Кант не се отдалечава на повече от сто мили от родния Кьонигсберг.[5] През 1740 година, шестнадесетгодишен, Имануел Кант постъпва в Кьонигсбергския университет, където ще премине и цялата му академична кариера.[6] Там изучава философията на Готфрид Лайбниц и Кристиан Волф под ръководството на Мартин Кнутцен, рационалист, който следи развитието на британската философия и наука и запознава Кант с новата математическа физика на Исак Нютон. Кнутцен успява да отклони Кант от теорията на Лайбниц за предварително установената хармония, която нарича „възглавница за мързеливия ум“, както и от идеализма, отхвърлян от повечето философи на 18 век. В по-късните си работи Кант критикува традиционния идеализъм, според който реалността е изцяло въобразена, и създава своя собствена теория, наричана трансцендентален идеализъм. [редактиране] Начало на академична кариера През 1746 година Йохан Георг Кант получава удар и малко по-късно умира, което го принуждава младия Имануел Кант да прекъсне обучението си в университета и да започне работа като учител. От 1755 година редовно посещава университета в Кьонигсберг (днес - Калининград). [редактиране] „Критика на чистия разум“ От 1770 година е вече щатен професор. Кант е първият голям философ, който получава университетско образование. Неговите лекции, както и публикациите му през този период са много разнообразни: математика, логика, география, теология, педагогика, право, антропология, метафизика. През 1781 година се появява първото издание на "Критика на чистия разум". Това произведение, плод на единадесетгодишен труд, не среща очаквания успех от своя автор. Едно друго издание ще види бял свят през 1787 година. [редактиране] Международна известност [редактиране] Последни години [редактиране] Философия Основната философска доктрина на Кант е трансценденталния идеализъм. Неговите най-известни съчинения са „Критика на чистия разум“ и „Критика на способността за съждение“. Една от централните теми в работите на Кант е темата за човешката свобода — свободата да мислиш свободно, в синхрон със себе си, и свободата на изразяване на мисълта, свободата на човека от готовите предписания. Той оказва голямо влияние върху философията на романтизма и на идеализма през 19 век и работите му са отправна точка за Хегел. Кант се приема за родоначалник на немската класическа философия. Във „Всеобща естествена история и теория на небето“ той излага хипотеза за произхода на Слънчевата система, с която нанася удар на метафизичния възглед за света. От 1770 г. с т. нар. философия на критиката Кант се обявява срещу догматизма на умозрителната метафизика. Според него обективно съществуват „неща в себе си“, които действат върху сетивата и пораждат хаос на усещанията, поставяни в ред от априорни форми на сетивността (пространството и времето) и от 12 категории на разсъдъка. Поставя началото на диалектическия метод, доразвит от Фихте, Шелинг и Хегел. В няколко труда и съчинения с център „Критика на чистия разум“ Кант развива и учението логика, като разграничава обикновена или обща (формална) и трансцендентална логика. Етическата система на Кант в труда му „Критика на практическия разум“ е основана върху понятието дълг. Теориите на Кант довеждат до възникването на две основни школи (течения) във философията — кантианство и неокантианство. [редактиране] Библиография - (1781) Кант, И., Критика на чистия разум, С, 1967 - (1783) Кант, И., Пролегомени... - (1785) Кант, И., Основи на метафизиката на нравите, С, 1974 - (1788) Кант, И., Критика на практическия разум, 1974 - (1790) Кант, И., Критика на способността за съждение, С, 1980 - (1795) Кант, И., Към вечния мир, С, 1993 - (1798) Кант, И., Антропология от прагматично гледище. - (1800) Кант, И., Логика. - (1799/1803) Кант, И., Педагогика и Спорът на факултетите. С., изд. - Кант, И., Избрани произведения 1755-1770, С., изд. - Кант, И., Кратки метафизически съчинения, С., изд. Агроформ, 2000 [редактиране] Бележки - ↑ Brinton 1967, с. 519. - ↑ а б Behrent 2002. - ↑ Kuehn 2001, с. 26. - ↑ Kuehn 2001. - ↑ Lewis 2007. - ↑ J.J. Little & Ives 1954. [редактиране] Източници - Behrent, Michael. Cosmopolis. // Koenigsberg-is-dead.de, 2002. Посетен на 24 юли 2009. - Brinton, Crane. Enlightenment. // Encyclopedia of Philosophy, Volume 2. Macmillan, 1967. - Kuehn, Manfred. Kant: A Biography. Cambridge University Press, 2001. - Lewis, Rick. Kant 200 Years On. // Philosophy Now 62. 2007. - The American International Encyclopedia, Volume IX. New York, J.J. Little & Ives, 1954. [редактиране] Външни препратки - И.Кант, Отговор на въпроса „Що е Просвещение?“ - Философията на Кант - Проблемът за активността на субекта. Философията на Кант. (лекции по философия) - Херфрид Мюнклер, Към вечния мир
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 21.2 22.1 22.2 23.1 23.2 23.3 24.1 24.2 24.3 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 43.1 43.2 44.1 44.2 44.3 45.1 45.2 46.1 46.2 47.1 47.2 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 52.1 52.2 52.3 52.4 53.1 53.2 53.3 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 58.2 59.1 60.1 61.1 62.1 62.2 63.1
Perpetual peace Perpetual peace refers to a state of affairs where peace is permanently established over a certain area. The idea perpetual peace first came up during the 18th century, when Charles-Irénée Castel de Saint-Pierre published his essay "Project for Perpetual Peace" anonymously while working as the negotiator for the Treaty of Utrecht. However, the idea did not became well known until the late 18th century. The term perpetual peace became acknowledged when German philosopher Immanuel Kant published his 1795 essay "Perpetual Peace: A Philosophical Sketch".[1] Perpetual peace has had significant influence upon modern politics. Perpetual peace has been the foundation for peace and conflict studies, a relatively newly laid field which started in Europe around the 1950s and 1960s.[2] The Kantian view and its descendants[edit] The other modern plans for a perpetual peace descend from Kant's 1795 essay, "Perpetual Peace: A Philosophical Sketch" (Zum ewigen Frieden. Ein philosophischer Entwurf.). In this essay, Kant described his proposed peace program. Perpetual peace is arguably seen as the starting point of contemporary liberal thought. "Perpetual Peace" is structured in two parts. The Preliminary Articles described the steps that should be taken immediately, or with all deliberate speed: - "No secret treaty of peace shall be held valid in which there is tacitly reserved matter for a future war" - "No independent states, large or small, shall come under the dominion of another state by inheritance, exchange, purchase, or donation" - "Standing armies shall in time be totally abolished" - "National debts shall not be contracted with a view to the external friction of states" - "No state shall by force interfere with the constitution or government of another state" - "No state shall, during war, permit such acts of hostility which would make mutual confidence in the subsequent peace impossible: such are the employment of assassins (percussores), poisoners (venefici), breach of capitulation, and incitement to treason (perduellio) in the opposing state" Three Definitive Articles would provide not merely a cessation of hostilities, but a foundation on which to build a peace: - "The civil constitution of every state should be republican" - "The law of nations shall be founded on a federation of free states" - "The law of world citizenship shall be limited to conditions of universal hospitality" Kant's essay in some ways resembles modern democratic peace theory, though it also differs significantly from it. He speaks of republican (Republikanisch) states (rather than of democratic ones), which he defines to have representative governments, in which the legislature is separated from the executive. He does not discuss universal suffrage, which is vital to modern democracy and quite important to some modern theorists; his commentators dispute whether it is implied by his language. Most importantly, he does not regard republican governments as sufficient by themselves to produce peace: freedom of travel, though not necessarily migration, (hospitality); and a league of nations are necessary to consciously enact his six-point program. Unlike some modern theorists, Kant claims not that republics will be at peace only with each other, but are more pacific than other forms of government in general. The general idea that popular and responsible governments would be more inclined to promote peace and commerce became one current in the stream of European thought and political practice. It was one element of the American policy of George Canning and the foreign policy of Lord Palmerston. It was also represented in the liberal internationalism of Woodrow Wilson, George Creel, and H.G. Wells, although other planks in Kant's platform had even more influence. In the next generation, Kant's program was represented by the Four Freedoms and the United Nations. Kant's essay is a three-legged stool (besides the preliminary disarmament). Various projects for perpetual peace have relied on one leg – either claiming that it is sufficient to produce peace, or that it will create the other two. In 1909, Norman Angell relied only upon the second leg, arguing that modern commerce made war necessarily unprofitable, even for the technically victorious country, and therefore the possibility of successful war was The Great Illusion. James Mill had described the British Empire as outdoor relief for the upper classes; Joseph Schumpeter argued that capitalism made modern states inherently peaceful and opposed to conquest and imperialism, which economically favored the old aristocratic elites. This theory has been well developed in recent years. Mansfield and Pollins, writing in the Journal of Conflict Resolution, summarize a large body of empirical work which, for the most part, supports the thesis.[3] There are various exceptions and qualifications which seem to limit the circumstances under which economic interdependence results in conflict reduction. On the other hand, moving beyond economic interdependence to the issue of economic freedom within states, Erik Gartzke has found empirical evidence that economic freedom (as measured by the Fraser Institute Economic Freedom Index) is about fifty times more effective than democracy in reducing violent conflict.[4] The third leg is the old idea that a confederation of peaceable princes could produce a perpetual peace. Kant had distinguished his league from a universal state; Clarence Streit proposed, in Union Now (1938), a union of the democratic states modelled after the Constitution of the United States. He argued that trade and the peaceable ways of democracy would keep this Union perpetual, and counted on the combined power of the Union to deter the Axis from war. In "A Plan for an Universal and Perpetual Peace", part IV of Principles of International Law (1786–89), Jeremy Bentham proposed that disarmament, arbitration, and the renunciation of colonies would produce perpetual peace,[5] thus relying merely on Kant's preliminary articles and on none of the three main points; contrary to the modern theorists, he relied on public opinion, even against the absolute monarchy in Sweden. Since 2008, the Perpetual Peace Project—a partnership between the European Union National Institutes for Culture (EUNIC), the International Peace Institute (IPI), the United Nations University, Slought Foundation, and Syracuse University—is engaging Kant's essay in an ongoing philosophical and curatorial initiative that is conceptualized around ultimately "re-writing" Kant's 1795 treatise,[6] as well as a republication of the essay.[7] Thinking through the ideas behind the project and its links to Kant, Gregg Lambert, Aaron Levy, and Martin Rauchbauer rely on the secret article contained in the second supplement which "is detached from the main body of the public treatise that outlines the preliminary and definitive articles, and offered as a secret pact".[8] They draw on the ironic tone of Kant's writing to argue that the treatise performs the idea that the conditions for peace are best considered silently. Secretly, that is, statesmen and politicians can take the idea of peace seriously, since it will never be associated with them. As such, the project brings together theorists and practitioners, such as diplomats, policy experts, philosophers, and artists, in order to revisit 21st century prospects for international peace through Kant's essay, in order to "change people's minds, get them to take the idea seriously, start to imagine what it would be like to live in a peaceful society".[9] The Perpeual Peace Project finds its public form in symposia, exhibitions, lectures, as well as a feature film.[10] See also[edit] - Idea for a Universal History with a Cosmopolitan Purpose - Banality of evil - Perpetual war - World peace - League of peace - Treaty of Perpetual Peace - The Metaphysics of Morals - List of periods of regional peace - Political philosophy of Immanuel Kant References[edit] - Archibugi, Daniele, Models of International Organization in Perpetual Peace Projects, in Review of International Studies, vol. - Adolf, Antony. Peace. A World History. - Beck, Sanderson. Peace Plans of Rousseau, Bentham, and Kant. - Bohman, James. "Perpetual peace: essays on Kant's cosmopolitan ideal". MIT Press, 1997. - Ferraro, Vincent. Kant's Project for a Perpetual Peace. - Hinsley,Francis H. Power and the pursuit of peace: theory and practice in the history of relations between states. Cambridge University Press, 1967. - Lenhard, Johannes. Kant and the Liberal Democratic Peace Theory - the Cases of Kosovo, Iraq and Afghanistan. GRIN Verlag, 2010. - Palmquist, Stephen. "The Philosopher as a 'Secret Agent' for Peace: Taking Seriously Kant's Revival of the 'Old Question'" - Senghaas, Dieter. On perpetual peace: a timely assessment, Berghahn Books, 2007. - Terminski, Bogumil. The evolution of the concept of perpetual peace in the history of political-legal thought, Perspectivas internacionales, vol. Notes[edit] - ^ Pietrzyk, Mark E.,Ph.D. "The Idea of a Democratic Zone of Peace: Origins in the Enlightenment"  . - ^ Peace and conflict studies - ^ Mansfield, Edward D; Pollins, Brian M (December 2001). "The Study of Interdependence and Conflict". Journal of conflict resolution 45 (6): 834–859. Archived from the original on August 28, 2008. - ^ Gartzke, Erik. "2: Economic Freedom and Peace". "Economic Freedom of the World: 2005 Annual Report". The Cato Institute. - ^ Bentham, Jeremy. "A Plan for an Universal and Perpetual Peace". The Principles of International Law. - ^ "Gregg Lambert presents the Perpetual Peace Project"  . - ^ Utrecht University 'Perpetual Peace Project'  . - ^ Lambert, Gregg, Levy, Aaron, and Rauchbauer, Martin "The Idea of Perpetual Peace" - ^ Syracuse University News, Sep 5, 2012, "Two Minutes With Gregg Lambert"  . - ^ Project website:  . See also Redrafting Perpetual Peace:  . External links[edit] - Online Library of Liberty: Kant: Perpetual Peace free ebook - contains Towards Perpetual Peace slightly modified for easier reading - Kant's "Perpetual Peace" read in English (W. Hastie translation) at librivox.org - Kant's "Zum ewigen Frieden" read in German at librivox.org