http___en.wikipedia.org_wiki_Burn__injury__1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 40.2 41.1 42.1 43.1 43.2 43.3 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 48.2 48.3 49.1 50.1 51.1 52.1 52.2 53.1 54.1 54.2 54.3 54.4 55.1 56.1 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 58.2 59.1 60.1 60.2 60.3 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 68.2 68.3 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 74.2 74.3 74.4 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 80.2 81.1 81.2 82.1 83.1 83.2 83.3 84.1 85.1 86.1 86.2 86.3 87.1 87.2 88.1 88.2 89.1 89.2 90.1 91.1 91.2 91.3 91.4 92.1 93.1 94.1 95.1 95.2 95.3 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 102.2 103.1 104.1 105.1 105.2 105.3 106.1 106.2 106.3 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 111.2 111.3 111.4 112.1 112.2 113.1 114.1 114.2 114.3 114.4 114.5 114.6 114.7 114.8 114.9 114.10 115.1 116.1 116.2 116.3 117.1 117.2 117.3 117.4 117.5 118.1 118.2 118.3 118.4 119.1 119.2 119.3 119.4 119.5 119.6 119.7 120.1 121.1 121.2 121.3 122.1 122.2 122.3 123.1 123.2 123.3 123.4 124.1 124.2 124.3 125.1 125.2 125.3 126.1 126.2 126.3 127.1 127.2 127.3 127.4 127.5 128.1 128.2 128.3 129.1 129.2 129.3 129.4 130.1 130.2 130.3 131.1 131.2 131.3 132.1 132.2 132.3 133.1 133.2 133.3 134.1 135.1 135.2 135.3 136.1 136.2 136.3 137.1 137.2 138.1 138.2 138.3 139.1 139.2 139.3 140.1 140.2 141.1 141.2 141.3 142.1 142.2 142.3 143.1 143.2 143.3 144.1 144.2 144.3 145.1 145.2 145.3 145.4 146.1 146.2 147.1 147.2 147.3 147.4 148.1 148.2 148.3 148.4 149.1 149.2 149.3 149.4 150.1 150.2 150.3 151.1 151.2 151.3 152.1 152.2 152.3 153.1 153.2 153.3 153.4 154.1 154.2 154.3 154.4 155.1 155.2 155.3 156.1 156.2 156.3 156.4 157.1 157.2 157.3 158.1 158.2 159.1 159.2 159.3 160.1 160.2 160.3 161.1 161.2 161.3 162.1 162.2 162.3 163.1 163.2 163.3 164.1 164.2 164.3 165.1 165.2 165.3 166.1 166.2 166.3 167.1 167.2 167.3 168.1 168.2 169.1 169.2 169.3 170.1 170.2 170.3 171.1 171.2 171.3 172.1 172.2 172.3 173.1 173.2 173.3 174.1 174.2 174.3 175.1 175.2 175.3 176.1 176.2 176.3 177.1 177.2 177.3 178.1 178.2 178.3 179.1 179.2 179.3 180.1 180.2 180.3 181.1 181.2 181.3 181.4 182.1 183.1 183.2 184.1 184.2 184.3 185.1 185.2 185.3 186.1 186.2 186.3 187.1 187.2 187.3 188.1 188.2 188.3 189.1 189.2 189.3 190.1 190.2 190.3 191.1 191.2 191.3 192.1 192.2 192.3 192.4 192.5 192.6 192.7 192.8 192.9 192.10 193.1 193.2 193.3 194.1 194.2 195.1 196.1
Изгаряне Изгарянето (на латински: combustio) представлява увреждане на плътта или кожата и подлежащите ѝ структури, понякога съчетано с общи реакции от страна на организма, в резултат от действието на различни физични или химични фактори, като топлина, електричество, химикали, триене или радиация.[1] Изгаряния, които засягат само повърхностния слой на кожата (епидермиса), са известни като епидермални или изгаряния от първа степен. Когато увреждането засегне някои от подлежащите слоеве на дермата, изгарянето е частично дермално или изгаряне от втора степен. При изгаряне с разрушаване на дермата в пълна дълбочина или трета степен, увреждането се разпростира до всички слоеве на кожата. Изгарянето от четвърта степен включва увреждане на разположени още по-дълбоко тъкани като мускул или кост. Необходимото лечение зависи от тежестта на изгарянето. Епидермалните изгаряния могат да бъдат лекувани почти само с обикновени болкоуспокояващи, по-големите изгаряния може да изискват продължително лечение в специализирани центрове по изгаряния. Охлаждането с чешмяна вода може да помогне за облекчаване на болката и да намали увреждането. Продължителното подлагане на охлаждане обаче може да доведе до ниска телесна температура. При частичните дермални изгаряния може да е необходимо почистване със сапун и вода, последвано от превръзка. Не е ясно как да се справим с мехурите, но вероятно е разумно да ги оставим непокътнати. Дълбоките дермални изгаряния обикновено налагат хирургическа намеса като присаждане на кожа. Изгарянията, които засягат по-обширен участък често налагат големи количества интравенозни флуиди, защото последващата възпалителна реакция води до капилярно изтичане на флуид и едем. Най-често срещаните усложнения от изгаряния са свързани с инфекция. Въпреки че обширните изгаряния могат да бъдат фатални, съвременните лечения разработени от 1960 г. насам значително подобриха резултатите, особено при деца и млади хора.[2] По света годишно около 11 милиона души търсят медицинска помощ, а 300 000 умират от изгаряния.[3] В Съединените щати приблизително 4% от приетите в център по изгаряния умират от травмите си.[4] Дългосрочният изход е свързан предимно с обхвата на изгарянето и възрастта на засегнатото лице. Съдържание - 1 Признаци и симптоми - 2 Причина - 3 Патофизиология - 4 Диагноза - 5 Превенция - 6 Овладяване - 7 Прогноза - 8 Епидемиология - 9 История - 10 Класификация - 11 Патогенеза - 12 Клинична картина - 13 Диагноза - 14 Лечение - 15 Източници - 16 Външни препратки Признаци и симптоми[редактиране | редактиране на кода] Характеристиките на изгарянето зависят от неговата дълбочина. Епидермалните изгаряния причиняват болка, която продължава два или три дни, с обелване на кожата през следващите няколко дни.[5][6] Пострадалите от по-тежки изгаряния могат да изпитват дискомфорт или да се оплакват от усещане по-скоро за напрежение, отколкото болка. Изгарянията в пълна дълбочина могат да бъдат изцяло нечувствителни на леко докосване или пробождане.[6] Докато по-повърхностните изгаряния обикновено са червени на цвят, тежките изгаряния могат да бъдат розови, бели или черни.[6] Изгарянията около устата или опърлени косми в носа може да са индикация за настъпили изгаряния на дихателните пътища, но тези заключения не са окончателни.[7] По-тревожните признаци включват: недостиг на въздух, дрезгавост и хриптене или свистене.[7] Сърбежът е обичаен в оздравителния процес, като настъпва при 90% от възрастните и почти всички деца.[8] Изтръпването или смъденето може да постоянстват за продължителен период от време след електротравма.[9] Изгарянията може да причинят също емоционално и психологическо страдание.[3] Причина[редактиране | редактиране на кода] Изгаряния може да се причинят от най-различни външни източници, класифицирани като термични, химически, електрически и радиационни.[13] В Съединените щати най-честите причини за изгаряния са: пожар или пламък (44%), изгаряне с вряла вода (33%), горещи предмети (9%), електричество (4%) и химикали (3%).[14] Повечето (69%) от случаите на изгаряне стават у дома или на работното място (9%)[4] и повечето са случайни, като 2% се дължат на нападение от друго лице, а 1-2% са резултат от опит за самоубийство.[3] Тези източници могат да причинят инхалационно увреждане на дихателните пътища и/или белите дробове, което настъпва в около 6% от случаите.[15] Случаите на изгаряне са по-чести при бедните. Пушенето е рисков фактор, макар че употребата на алкохол не е. Свързаните с огън изгаряния общо взето се случват по-често на места с по-студен климат.[3]Специфичните рискови фактори в развиващия се свят включват готвене на открит огън или на пода[1], както и интелектуална недостатъчност при децата и хронични заболявания при възрастните.[16] Термични[редактиране | редактиране на кода] В Съединените щати огънят и горещите течности са най-честите причини за изгаряния.[15] От битовите пожари, които водят до смърт, пушенето причинява 25%, а нагревателните уреди причиняват 22%.[1] Почти половината от травмите се дължат на опити за запалване на огън.[1] Попарването се причинява от горещи течности или газове и най-често настъпва от горещи напитки, висока температура на водата от водопровода във вани или душове, горещо олио или пара.[17] Случаите на попарване са най-често срещани при деца на възраст под пет години[10], а в Съединените щати и Австралия съставляват около две-трети от всички случаи на изгаряне.[15] Контакт с горещи предмети е причината за около 20-30% от изгарянията при децата.[15] В повечето случаи изгарянето от попарване е от първа или втора степен, но може да се получи и изгаряне от трета степен, особено при продължителен контакт.[18] Фойерверките са често срещана причина за изгаряния през празниците в много страни.[19] Рискът е особено висок при за момчетата в юношеска възраст.[20] Химически[редактиране | редактиране на кода] Химикалите причиняват от 2 до 11% от всички изгаряния и имат 30% дял в свързаната с тях смъртност.[21] Химическите изгаряния могат да бъдат причинени от над 25 000 вещества,[10] повечето от които са или силна основа (55%) или силна киселина (26%).[21] Повечето смъртни случаи от химическо изгаряне са вследствие на поглъщане.[10] Най-честите агенти включват: сярна киселина, намираща се в почистващите препарати за тоалетна, натриев хипохлорит, намиращ се в белината и халогенирани въглеводороди, намиращи се в препаратите за отстраняване на бои и други.[10] Флуороводородната киселина може да причини особено дълбоки изгаряния, които може да станат симптоматични едва известно време след контакта с нея.[22] Мравчената киселина може да причини разрушаване на значителен брой еритроцити.[7] Електрически[редактиране | редактиране на кода] Електрическите изгаряния или травми се класифицират като изгаряния от високо напрежение (по-голямо от или равно на 1 000 волта), ниско напрежение (по-ниско от 1 000 волта) или като изгаряне от искри вследствие на електрическа дъга.[10] Най-честите причини за електрическо изгаряне при децата са електрически кабели (60%), следвани от електрически контакти (14%).[15] Мълнията също може да причини електрически изгаряния.[23] Рисковите фактори за поразявани от мълния включват участие в дейности на открито като планинско катерене, голф и спортове на открит терен, както и работа на открито.[9]Смъртността от мълния е около 10%.[9] Макар че електротравмите водят предимно до изгаряния, те могат да причинят също фрактури или дислокации вследствие на тъпа травма или мускулни контракции.[9] При травми от високо напрежение по-голямата част от увреждането може да е вътрешно и поради това степента на травмата не може да се прецени само с преглед на кожата.[9]Контактът с ниско или високо напрежение може да причини сърдечна аритмия или спиране на сърдечната дейност.[9] Радиационни[редактиране | редактиране на кода] Радиационните изгаряния (лъчеви изгаряния) могат да бъдат причинени от продължително експониране на ултравиолетова светлина (например от слънцето, соларни кабини или електродъгово заваряване) или от йонизираща радиация (например от лъчетерапия, рентгенови лъчи или радиоактивен прах).[24] Излагането на слънце е най-обичайната причина за радиационни изгаряния и общо най-разпространената причина за епидермални (най-повърхностни) изгаряния.[25] Податливостта на слънчево изгаряне варира значително при хората в зависимост от техния тип кожа.[26] Кожните ефекти от йонизираща радиация зависят от количеството излагане на мястото, като загуба на косми се наблюдава след 3 Gy, зачервяване се наблюдава след 10 Gy, влажно обелване на кожата след 20 Gy, а некроза след 30 Gy.[27] Зачервяване, ако настъпи такова, може да се появи едва известно време след излагането.[27]Радиационните изгаряния се третират също както другите изгаряния.[27] Микровълнови изгаряния настъпват чрез термично загряване, причинено от микровълни.[28] Макар че кратки излагания от две секунди могат да причинят травма, общо взето това се случва рядко.[28] Неслучайни[редактиране | редактиране на кода] При хоспитализираните от изгаряне с вряла течност или изгаряне с огън, 3Шаблон:Endash10% са от нападение.[29] Причините включват: малтретиране на деца, лични пререкания, насилие от съпруг/а, насилие над възрастни и бизнес конфликти.[29] Травмата от потапяне или от изгаряне с вряла вода чрез потапяне може да е индикация за малтретиране на дете.[18] Тя се създава, когато крайник или долната част на тялото (хълбок или перинеум) бъдат задържани потопени в гореща вода.[18] Увреждането обикновено е с рязко изразена горна граница и често пъти симетрична.[18] Други високорискови признаци на скрито насилие включват: циркумферентни изгаряния, липса на белези от изпръскване, изгаряне с равномерна дълбочина и връзка с други признаци на небрежност или малтретиране.[30] Изгаряне на младоженка, форма на домашно насилие, се среща в някои култури като Индия, където жената бива изгорена защото съпругът или семейството му считат зестрата за недостатъчна.[31][32] В Пакистан изгарянията с киселина представляват 13% от умишлените изгаряния и често пъти са свързани с домашно насилие.[30] Самозапалването (самозапалване като форма на протест) също е сравнително често срещано сред индийските жени.[3] Патофизиология[редактиране | редактиране на кода] При температури, по-високи от Шаблон:Convert, протеините започват да губят триизмерната си форма и започват да се разрушават.[33] Това води до увреждане на клетки и тъкани.[10] Много от преките здравни ефекти на изгарянето са вследствие нарушение в нормалното функциониране на кожата.[10] Те включват на нарушение в сетивността на кожата, възможността за предотвратяване загуба на вода чрез изпаряване и възможността за контролиране на телесната температура.[10] В резултат от нарушението на клетъчните мембрани, клетките губят калций в извънклетъчното пространство и поемат вода и натрий.[10] При обширните изгаряния (над 30% от общата телесна повърхност) има значителна възпалителна реакция.[34] Това води до повишено изтичане на течност от капилярите,[7] и последващ едем на тъканта.[10] Причинява се обща загуба в количеството кръв, като останалата кръв претърпява значителна загуба на плазма, в резултат на което кръвта става по-концентрирана. [10] Слабият приток на кръв към органи като бъбреците и стомашно-чревния тракт може да доведе до бъбречно заболяване и язви на стомаха.[35] Повишените нива на катехоламини и кортизол могат да доведат до хиперметаболитно състояние, което може да продължи с години.[34] Това е свързано с повишен сърдечен дебит, метаболизъм, ускорен сърдечен ритъм и слаба имунна функция.[34] Диагноза[редактиране | редактиране на кода] Изгарянията могат да се класифицират по дълбочина, механизъм на увреждане, обхват и свързани увреждания. Най-често използваната класификация е въз основа на дълбочината на изгаряне. Дълбочината на изгаряне обикновено се определя с преглед, макар че може да се използва и биопсия.[10] Един преглед може да е недостатъчен за точно определяне на дълбочината на изгаряне и е възможно да се наложат неколкократни прегледи в продължение на няколко дни.[7] В случаи с главоболие или виене на свят, както и свързано с огън изгаряне, следва да се има предвид възможност за отравяне с въглероден моноокис.[36] Трябва също да се вземе под внимание възможност за цианидно отравяне.[7] Размер[редактиране | редактиране на кода] Размерът на изгарянето се измерва като процент от общата телесна повърхност (TBSA), засегната от дълбоки изгаряния с частична или пълна дълбочина.[10] Изгарянията от първа степен, при които има само червен цвят, без мехури, не се включват в тази оценка.[10] Повечето изгаряния (70%) обхващат по-малко от 10% от общата телесна повърхност.[15] Съществуват множество методи за определяне на общата засегната телесна повърхност (TBSA), в това число „правилото на девятките“, схеми на Ланд и Браудер, и оценки въз основа на големината на човешката длан.[5] Правилото на девятките е лесно за запомняне, но е точно само при хора на възраст над 16 години.[5] По-точни оценки могат да се направят като се използват схемите на Ланд и Браудер, които отчитат различните съотношения на частите на тялото при възрастни и деца.[5] Големината на отпечатъка на човешката ръка (включващ дланта и пръстите) е приблизително 1% от общата телесна повърхност.[5] Тежест[редактиране | редактиране на кода] За да се определи нуждата от изпращане в специализирано звено по изгаряния, Американската асоциация по изгаряния е създала класификационна система. Чрез тази система изгарянията могат да се класифицират като тежки, умерени и леки. Оценката се основава на редица фактори, в това число общата засегната телесна повърхност, засягането на специфични анатомични области, възрастта на пострадалия и свързани увреждания.[36] Леките изгаряния обикновено могат да се лекуват у дома, а тежките изгаряния се лекуват в център по изгаряния.[36] Превенция[редактиране | редактиране на кода] В исторически аспект около половината от всички изгаряния са считани за предотвратими.[1] Програмите за превенция на изгарянията са намалили значително случаите на сериозни изгаряния.[33] Превантивните мерки включват: ограничаване на температурата на топлата вода, аларми за дим, пръскачни системи, надлежна конструкция на сградите и огнеустойчиво защитно облекло.[1] Специалистите препоръчват настройване на водонагревателите под Шаблон:Convert.[15] Други мерки за предотвратяване на изгаряния от попарване включват използване на термометър за измерване на температурата на водата в банята и защитни приспособления върху печките.[33] Макар ефектът от регламентирането на фойерверките да е неясен, има данни за ползата от него[37] като препоръките включват ограничаване продажбата на фойерверки на деца.[15] Овладяване[редактиране | редактиране на кода] Реанимацията започва с оценка и стабилизиране на дихателния тракт, дишането и кръвообръщението на пострадалия.[5] Ако има съмнения за инхалационно увреждане, може да се наложи ранно интубиране.[7] Следва обгрижване на самата рана от изгаряне. Пострадалите с обширни изгаряния могат да бъдат повити в чисти чаршафи до пристигането им в болница.[7] Тъй като раните от изгаряния са податливи на инфекция, следва да се направи бустерна (подсилваща) ваксинация против тетанус, ако лицето не е получило ваксината през последните пет години.[38] В Съединените щати в 95% от случаите на изгаряне в отделенията за спешна медицинска помощ пострадалите се лекуват и изписват, а при 5% се налага да бъдат настанени в болница.[3] При по-големите изгаряния е важно ранното подхранване.[34] В допълнение към традиционните лечения, от полза може да бъде окисляване при свръхвисоко налягане.[39] Интравенозни флуиди[редактиране | редактиране на кода] На пострадалите със слаба тъканна перфузия трябва да се подават болус-дози от изотоничен кисталоиден разтвор.[5] При деца с изгаряне на повече от 10-20% от телесната повърхност и възрастни с изгаряне на повече от 15% от телесната повърхност, това трябва да бъде последвано от редовна реанимация с флуиди и мониторинг.[5][40][41] При пострадали с изгаряния по-големи от 25% от телесната повърхност това трябва да започне по възможност на предболничен етап.[40] Формулата на Паркланд може да помогне за определяне на необходимия обем интравенозни флуиди през първите 24 часа. Формулата се основава на засегнатата обща телесна повърхност и телесното тегло на лицето. Половината от обема на флуида се прилага през първите 8 часа, а останалата част се прилага през следващите 16 часа. Времевата рамка се изчислява от момента, в който е настъпило изгарянето, а не от момента, в който е започнала реанимацията с флуиди.При децата е необходим допълнителен поддържащ флуид, който включва глюкоза.[7] Освен това при лицата с инхалационни увреждания се изисква повече флуид.[42] Макар че недостатъчната реанимация с флуиди може да създаде проблеми, прекалената реанимация също може да бъде вредна.[43] Формулите са само насочващи, като в идеалния случай инфузиите са пригодени към уринарен дебит от >30 mL/h за възрастни или >1mL/kg за деца и средно артериално налягане по-голямо от 60 mmHg.[7] Макар често да се използва лактиран разтвор на Рингер, няма данни, че той е по-ефикасен от обикновения физиологичен разтвор.[5] Кристалоидните разтвори са също толкова добри, колкото колоидните разтвори и тъй като колоидите са по-скъпи, те не се препоръчват.[44] Преливане на кръв е необходимо в редки случаи.[10] Обикновено се препоръчва при спад на нивото на хемоглобина под 60-80 g/L (6-8 g/dL),[45] поради свързан риск от усложнения.[7] Ако е необходимо, могат да се поставят интравенозни катетри през изгорената кожа или да се използва интраосално преливане.[7] Обгрижване на рана[редактиране | редактиране на кода] Ранното охлаждане (до 30 минути от изгарянето) намалява дълбочината и болката на изгарянето, но трябва да се внимава, тъй като преохлаждането може да доведе до хипотермия.[10][5] То следва да се извърши с хладка вода, Шаблон:Convert а не с ледена вода, тъй като ледената вода може да причини допълнителна вреда.[5][33] Химическите изгаряния може да наложат необходимост от обилна иригация.[10] Почистването със сапун и вода, премахване на мъртва тъкан и поставяне на превръзки са важни аспекти от обгрижването на раната. При наличие на непокътнати мехури, не е ясно какво да се прави с тях. Някои недостатъчно проучени данни са в подкрепа на това да не се пипат. Изгарянията от втора степен трябва да се оценят наново след два дни.[33] Малко са надеждните данни за определяне на типа превръзка, който трябва да се използва при лечението на изгаряния първа и втора степен.[46][47] Разумно е изгарянията от първа степен да се лекуват без превръзки.[33] Макар често да се препоръчват актуални антибиотици, малко са данните в подкрепа на употребата им.[48] Не се препоръчва сребърен сулфадиазин (вид антибиотик), тъй като е потенциален удължител на времето за лечение. [47] Недостатъчни са данните в подкрепа на употребата на превръзки, съдържащи сребро[49] или лечение на рани с отрицателно налягане.[50] Медикаменти[редактиране | редактиране на кода] Изгарянията могат да бъдат много болезнени и за овладяване на болката може да се използват различни опции. Те включват обикновени аналгетици (като ибупрофен и ацетаминофен) и опиоиди като морфина. Освен аналгетици, за облекчаване чувството на мъчително безпокойство могат да се използват бензодиазепини.[33] В оздравителния процес като помощно средство против сърбеж може да се използват антихистамини, масаж или транскутанна електрическа стимулация на нервите.[8] Антихистамините обаче са ефикасни за тази цел само при 20% от хората.[51] За употребата на габапентин[8] има подкрепящи данни от проучвания и прилагането му може да е основателно при пациенти, при които няма подобрение с антихистамини.[52] Интравенозни антибиотици се препоръчват преди хирургическа операция на пациенти с обширни изгаряния (>60% TBSA).[53] Шаблон:От насам указанията не препоръчват общата им употреба поради опасения относно развиване на устойчивост към антибиотици[48] и повишен риск от гъбични инфекции.[7] Предварителните данни обаче показват, че те могат да подобрят оцеляемостта при пациенти с обширни и тежки изгаряния.[48] Eритропоетинът няма установена ефикасност за предотвратяване или лечение на анемия при хора с изгаряния.[7] При изгаряния с флуороводородна киселина калциевият глюконат е специфичен антидот (противодействащо) и може да се прилага интравенозно и/или локално.[22] Хирургия[редактиране | редактиране на кода] Раните, налагащи хирургическо затваряне с присадки или капачета от кожа (обикновено всяка рана, която е по-голяма от изгаряне в пълна дълбочина с малка площ), трябва да се третират възможно най-рано.[54] При циркумферентни изгаряния на крайниците или гърдите може да е необходимо спешно хирургическо освобождаване на кожата, известно като ескаротомия.[55] То се извършва за лечение или предотвратяване на проблеми с периферната циркулация или излагане на вътрешните тъкани на въздух.[55] Ползата от него е несигурна при изгаряния по врата или пръстите.[55] При електрически изгаряния може да се наложат фасиотомии.[55] Алтернативна медицина[редактиране | редактиране на кода] От древни времена медът се използва като помощно средство за лечение на рани и може да е от полза при изгаряния от първа и втора степен.[56][57] Данните за алое вера са неубедителни.[58] Макар да е от полза за намаляване на болката,[11] а наблюдение от 2007 г. откри предварителни данни за подобрени срокове на лечението[59] последващо наблюдение от 2012 г. не установи подобрение от лечението в сравнение със сребърния сулфадиазин.[58] Малко са данните за помощта на витамин E при келоиди или образуване на белези.[60] Не се препоръчва масло.[61] В страните с ниски доходи изгарянията се третират до една трета от времето чрез традиционна медицина, което може да включва използване на яйца, кал, листа или кравешки тор.[16] В някои случаи хирургическото лечение е ограничено поради недостатъчни финансови ресурси и наличност.[16] Освен медикаментите има редица други методи, които могат да се приложат за намаляване на болката и страха при процедурите, включително: терапия „виртуална реалност“, хипноза и методи на поведенческа терапия като техники за разсейване.[52] Прогноза[редактиране | редактиране на кода] Прогнозата е по-лоша при пострадали с по-обширни изгаряния, при по-възрастните и при жените.[10] Наличието на увреждане от вдишване на дим, други значителни увреждания, като дълги костни фрактури и сериозни заболявания (например сърдечно заболяване, диабет, психиатрично заболяване и намерение за самоубийство) също повлияват на прогнозата.[10] От приетите в центровете по изгаряния в Съединените щати средно 4% умират,[15] като изходът за отделните лица зависи от степента на увреждане от изгарянето. Например приетите с площи на изгаряне по-малки от 10% от общата телесна повърхност са имали нива на смъртност по-ниски от 1%, докато приетите с изгаряне над 90% от общата телесна повърхност са имали 85% смъртност.[62] В Афганистан хората с повече от 60% изгаряне на телесната повърхност рядко оцеляват.[15] Методът на Бо (Baux) исторически е използван за определяне прогнозата при по-големи изгаряния. С подобряване на грижите обаче, той вече не е много точен.[7] Резултатът се определя чрез прибавяне на размера на изгарянето (% TBSA) към възрастта на лицето и е повече или по-малко равен на риска от смърт.[7] Усложнения[редактиране | редактиране на кода] Може да настъпят редица усложнения, от които инфекциите са най-обичайни.[15] По ред на честота, потенциалните усложнения включват: пневмония, целулит, инфекции на пикочните пътища и заболяване на дихателните пътища.[15] Рисковите фактори за инфекция включват: изгаряния с повече от 30% от общата телесна повърхност, изгаряния в пълна дълбочина, възрастови крайности (стари или млади) или изгаряния, включващи краката или перинеума.[63] Пневмония настъпва особено често при пострадали с инхалационни увреждания. Чести са случаите на анемия вследствие изгаряния в пълна дълбочина с повече от 10% от общата телесна повърхност.[5] Електрическите изгаряния може да доведат до компартмент синдром или рабдомиолиза поради разрушаване на мускула.[7] Изчислено е, че съсирване на кръвта във вените на краката настъпва при 6 до 25% от хората.[7] Хиперметаболитното състояние, което може да постоянства в продължение на години след по-голямо изгаряне, може да доведе до намаляване на костната плътност и загуба на мускулна маса.[34] Възможно е след изгаряне да се образуват келоиди, особено при хора, които са млади и с тъмна кожа.[60] След изгаряне децата може да имат значителна психологическа травма и посттравматично стресово разстройство.[64] Образуването на белези може да доведе и до нарушено самочувствие за физическия вид.[64] В развиващия се свят значителните изгаряния могат да доведат до социална изолация, крайна бедност, а при децата до изоставяне.[3] Епидемиология[редактиране | редактиране на кода] Към 2004 г., 11 милиона изгаряния по света са наложили прилагането на медицински грижи и са довели до 300 000 смъртни случая.[3] Това прави изгарянето 4-та водеща причина за травми след катастрофите с моторни превозни средства, паданията и насилието.[3] Около 90% от изгарянията се случват в развиващия се свят.[3] Това се отдава частично на пренаселеност и опасни условия на готвене.[3] Общо близо 60% от фаталните изгаряния се случват в райони в Югоизточна Азия с честота 11,6 на 100 000.[15] В развития свят при възрастните мъже смъртността от изгаряния е два пъти по-висока, отколкото при жените. Това вероятно се дължи на техните професии с по-висок риск, както и на дейности, свързани с повече риск. В много страни от развиващия се свят обаче, жените са с два пъти по-висок риск от мъжете. Често пъти това е свързано със злополуки в кухнята или с домашно насилие.[3] При децата смъртността от изгаряния е 10 пъти по-висока в развиващия се свят, отколкото в развития.[3] Като цяло при децата изгарянията са сред петнадесетте водещи причини за смърт.[1] От 1980-те до 2004 г. в много страни беше наблюдавано намаляване на случаите на фатални изгаряния и изобщо на изгаряния.[3] Развити страни[редактиране | редактиране на кода] Според изчисленията годишно в Съединените щати медицинско лечение получават 500 000 травми от изгаряния.[33] В 2008 г. резултатът е бил 3 300 смъртни случая.[1] Повечето изгаряния (70%) и смъртни случаи от изгаряния са при мъже.[4][10] Най-разпространени са изгарянията от пожари при 18 Шаблон:Endash35 годишните, а попарвания има най-често при деца под петгодишна възраст и възрастни над 65 години.[10]Смъртните случаи поради електрически изгаряния са около 1 000 годишно.[66] Осветлението причинява смърт на около 60 души годишно.[9] В Европа умишлените изгаряния са най-обичайни при мъжете на средна възраст.[29] Развиващи се страни[редактиране | редактиране на кода] В Индия около 700 000 до 800 000 души годишно претърпяват значителни изгаряния, но много малко от тях биват обгрижвани в специализирани отделения по изгаряния.[67] Най-чести са случаите сред жените на възраст 16–35 години.[67] Част от този висок процент е свързан с необезопасени кухни и свободните широки дрехи, характерни за Индия.[67] Изчислено е, че една трета от всички изгаряния в Индия се дължат на запалило се от открити пламъци облекло.[68] Умишлените изгаряния също са широко разпространена причина и са с висок процент сред младите жени, вследствие на домашно насилие и самонараняване.[29][3] История[редактиране | редактиране на кода] Пещерни рисунки от преди повече от 3 500 години показват изгаряния и тяхното лечение.[2]Египетският папирус на Смит от 1500 пр.н.е. описва лечения, използващи мед и мехлем от растителна смола.[2]През вековете са използвани много други лечения, включително използване на чаени листа от китайците, документирани до 600 пр.н.е., свинска мас и оцет Хипократ, документирани до 400 пр.н.е. и вино и мирта от Целз, документирани до 100 н.е.[2] Френският бръснар-хирург Aмброаз Паре пръв описал различните степени на изгаряния през 1500-те.[69] През 1832 г. Гийом Дюпюитрен ги разширил до шест различни степени по тежест.[70][2] Първата болница за лечение на изгаряния отворила врати през 1843 г. в Лондон, Англия, а развитието на съвременните медицински грижи при изгаряния започнало в края на 1800-те и началото на 1900-те.[2][69] През Първата световна война Хенри Д. Дейкин и Aлексис Карел разработили стандарти за почистване и дезинфекция на изгаряния и рани посредством разтвори на натриев хипохлорит, които значително намалили смъртността.[2] През 1940-те признали значението на ранното изрязване и присаждане на кожа и приблизително по същото време разработили реанимацията с флуиди и препоръчителни формули за нейното прилагане.[2] През 1970-те изследователи демонстрирали значението на хиперметаболитното състояние, което настъпва при обширни изгаряния.[2] Класификация[редактиране | редактиране на кода] Изгарянията могат да се класифицират според различни фактори, като най-разпространените са причината за изгаряне, неговата дълбочина и големината на изгорената площ. В зависимост от етиологичния фактор, изгарянето може да се дължи на висока температура, електрически ток, химически съединения и йонизираща радиация. В зависимост от дълбочината, изгарянията се разделят по 3 или 4 степенни скали, а също така могат да се определят като повърхностни или дълбоки, епидермални, дермални и т.н. Етиология[редактиране | редактиране на кода] Термично изгаряне[редактиране | редактиране на кода] - Пламъкови — най-честите изгаряния при възрастни. Причиняват се от директен контакт с огън. Могат да бъдат обширни и дълбоки, често са съчетани с инхалационни изгаряния от пушечни газове и инхалационна интоксикация (при пожари в затворени помещения). - От горещи течности — по-чести при децата. Причиняват се от различни нагорещени течности (вода, мляко и други течности). - От горещи водни пари — инцидентно при спукване на парни котли, радиатори и тръби с водна пара. Могат да бъдат обширни и засягат изцяло откритите части на тялото, но рядко са дълбоки, тъй като водната пара бързо отдава топлина и температурата ѝ рязко пада при досег с тялото. - Контактно — при директен контакт с нагорещен предмет. Могат да бъдат дълбоки, но рядко са обширни. Електрическо изгаряне[редактиране | редактиране на кода] Електрическият ток причинява местни увреди (electrocombustio) и общи поражения (електрошок, electrocutio). Поради начина на протичане през човешкото тяло, често изгарянето на кожата е малко и не съответства на големите увреди под кожата — мускули, фасции, нерви, съдове, кости. Електрическият ток причинява изгаряния по контактен път, чрез искра, волтова дъга и т.н. Особен вид електрически изгаряния са тези от атмосферно електричество при удар от мълния (fulminatio) и електрическа гангрена причинена от високоволтов ток. Химическо изгаряне[редактиране | редактиране на кода] Лъчево изгаряне[редактиране | редактиране на кода] Дълбочина[редактиране | редактиране на кода] Съществуват различни класификации на изгарянията според дълбочината им. Те се класифицират по 3 или 4 степенни скали, а така също могат да се определят като повърхностни и дълбоки. С методично указание №2 от 20 декември 1995 г. на МЗ, в България дълбочината на изгарянията се определя по 3 степенна скала, съобразно скалата на Международната асоциация по изгаряния (ISBI): - I степен — епидермални изгаряния - II степен — дермални изгаряния - II-а степен — повърхностни дермални изгаряния - II-б степен — дълбоки дермални изгаряния - III степен — субдермални изгаряния Епидермалните изгаряния и повърхностните дермални изгаряния се дефинират като повърхностни, а дълбоките дермални и субдермалните изгаряния като дълбоки. Изгаряния първа степен се лимитират до червенина (еритема, erythema), бяла грапавина или по-слаба болка може да има на мястото на нараняването. Тези изгаряния включват епидермиса, повечето слънчеви изгаряния са от типа първа степен. Изгарянията втора степен показват еритемата, зачервяване с повърхностно образуване на мехури, може да има повече или по-малко болка, в зависимост от степента на замесеност на нервни окончания и нерви, този вид изгаряния въвличат повърхностния дермитис (папиларен, papillary), но може и да включват дълбок кожен (ретикуларен, reticular) слой. По-голямите (сериозни) изгаряния от втора степен могат да бъдат причинени от контакт с вряла, вряща вода. При трета степен - когато епидермисът е загубен и има щета на подкожната тъкан. Жертвите на изгряния ще покажат крайно увреждане на епидермиса, понякога мъртва тъкан ще има на мястото. Може да има загуба на снопове коса и кератин, и да е необходима хирургична намеса по трансплантиране на тъкан. При четвърта степен се наранява мускул, сухожелие и сухожилна тъкан, с катстрофална увреда за хиподермиса. Има синдром наречен compartment syndrome при тази степен на изгарне, който може да е животозастрашаващ. В случай, че няма опасност за живота, трансплантиране на тъкан се изисква. Патогенеза[редактиране | редактиране на кода] Клинична картина[редактиране | редактиране на кода] Диагноза[редактиране | редактиране на кода] Лечение[редактиране | редактиране на кода] В първоначалния момент всички изгаряния са стерилни, тъй като възникват от въздействието на висока температура. След това обаче върху изгорената кожа се появяват признаци на възпаление. Изгарянето се превръща в рана, отворена за всякакви микроби. Често това, което според някои "съвети" се препоръчва за облекчаване на болката на изгореното място, може да стане източник на инфекция. Най-ефективното средство при всяко изгаряне е охлаждане на изгорената повърхност. Използвайте всичко, което ви е под ръка: студена вода, сняг, лед от хладилника, замразен продукт, за предпочитане в опаковка. Студът спира развитието на инфекция и за известно време успокоява болката. След охлаждането изгореното място се обработва в съответствие със степента на изгаряне. Признаци за изгаряне от първа степен са лекото зачервяване или малката подутина на кожата. Трябва да се обработят с разтвор на калиев перманганат, ако площта на изгарянето не е голяма. В противен случай обаче трябва да се нанесе мехлем против изгаряне или да се обработва мястото с аерозол 3-4 пъти дневно. Желателно е в домашната аптечка да има пантенол или друг мехлем, който да предпази по-дълбоките слоеве на кожата от проникване на изгарянето. През лятото най-често изгарянията са от слънцето. Първа помощ при тези изгаряния е отново максималното охлаждане. За това ще помогне и водата в морето или пък една изпита чаша айрян или студена вода. При слънчевите изгаряния не трябва да се използват течности, съдържащи спирт Много хора смятат, че като натрият нараненото място с одеколон, всичко ще мине. Това е заблуда. Одеколонът, т.е. спиртът, предизвиква още по-голямо раздразване на кожата. Ако имате изгаряне от втора степен, то като правило е съпроводено с образуването на водни мехури. Тънката кожичка на мехура не трябва да се премахва в никакъв случай. Повърхността под нея е много болезнена. Само със стерилен инструмент може да се пробие обвивката, за да изтече течността, намираща се под нея. Раната трябва също да се намаже с някакъв мехлем, препоръчван за тази цел, а после да се покрие със стерилна марля и да се завърже с бинт. Не трябва да се използват лепенки, защото те затрудняват достъпа на въздух, а за зарастването на раната е необходим кислород. Превръзката трябва да се сменя всеки ден. Тя се сваля, когато раната започне да зараства. Такива изгаряния по правило минават след 1-2 седмици. Всички тези мерки могат да се приложат в домашни условия, ако е изгорена малка повърхност от кожата. Големите изгаряния трябва да се лекуват от специалист. Неправилното лечение на изгаряния може да има непредвидими последици. Изгарянето от трета степен образува рана, напълно лишена от горен слой кожа. Могат да пострадат и по-дълбоколежащите тъкани. Тези изгаряния са светлосиви или светлокафяви, леко плътни на пипане. В тези случаи не може да се прилага никакво самолечение - необходима е специализирана лекарска помощ. Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ а б в г д е ж з Chapter 4: Prevention of Burn Injuries. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ а б в г д е ж з и Chapter 1: A Brief History of Acute Burn Care Management. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ а б в г д е ж з и к л м н о п Peck, MD. Epidemiology of burns throughout the world. Part I: Distribution and risk factors. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 37 (7). 2011 Nov. - ↑ а б в Burn Incidence and Treatment in the United States: 2012 Fact Sheet. // American Burn Association. 2012. Посетен на 20 April 2013. - ↑ а б в г д е ж з и к л м н Granger, Joyce. An Evidence-Based Approach to Pediatric Burns. // Pediatric Emergency Medicine Practice 6 (1). - ↑ а б в г д е ж з и к Chapter 10: Evaluation of the burn wound: management decisions. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ а б в г д е ж з и к л м н о п р с т у Brunicardi, Charles. Chapter 8: Burns. // Schwartz's principles of surgery. 9th. New York, McGraw-Hill, Medical Pub. Division, 2010. - ↑ а б в Goutos, I и др. Pruritus in burns: review article.. // Journal of burn care & research : official publication of the American Burn Association 30 (2). 2009 Mar-Apr. с. 221–8. - ↑ а б в г д е ж Marx, John. Chapter 140: Electrical and Lightning Injuries. // Rosen's emergency medicine : concepts and clinical practice. 7th. Philadelphia, Mosby/Elsevier, 2010. - ↑ а б в г д е ж з и к л м н о п р с т у ф х ц ч ш щ ю я аа аб ав аг ад ае аж аз аи ак ал ам ан ао ап Tintinalli, Judith E.. Emergency Medicine: A Comprehensive Study Guide (Emergency Medicine (Tintinalli)). New York, McGraw-Hill Companies, 2010. - ↑ а б Lloyd, EC и др. Outpatient burns: prevention and care.. // American family physician 85 (1). 2012 Jan 1. с. 25-32. - ↑ Buttaro, Terry. Primary Care: A Collaborative Practice. Elsevier Health Sciences, 2012. - ↑ Kowalski, Caroline Bunker Rosdahl, Mary T.. Textbook of basic nursing. 9th. Philadelphia, Lippincott Williams & Wilkins, 2008. - ↑ National Burn Repository Pg. i - ↑ а б в г д е ж з и к л м н Chapter 3: Epidemiological, Demographic, and Outcome Characteristics of Burn Injury. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ а б в Forjuoh, SN. Burns in low-and middle-income countries: a review of available literature on descriptive epidemiology, risk factors, treatment, and prevention.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 32 (5). 2006 Aug. с. 529–37. - ↑ Training in paediatrics : the essential curriculum. Oxford, Oxford University Press, 2009. - ↑ а б в г Maguire, S и др. A systematic review of the features that indicate intentional scalds in children.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 34 (8). 2008 Dec. с. 1072–81. - ↑ Peden, Margie. World report on child injury prevention. Geneva, Switzerland, World Health Organization, 2008. - ↑ World Health Organization. World report on child injury prevention. - ↑ а б Hardwicke, J и др. Chemical burns--an historical comparison and review of the literature.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 38 (3). 2012 May. с. 383–7. - ↑ а б Makarovsky, I и др. Hydrogen fluoride--the protoplasmic poison.. // The Israel Medical Association journal : IMAJ 10 (5). 2008 May. с. 381–5. - ↑ Edlich, RF и др. Modern concepts of treatment and prevention of lightning injuries.. // Journal of long-term effects of medical implants 15 (2). 2005. с. 185–96. - ↑ Prahlow, Joseph. Forensic pathology for police, death investigators, and forensic scientists. Totowa, N.J., Humana, 2010. - ↑ Kearns RD, Cairns CB, Holmes JH, Rich PB, Cairns BA. Thermal burn care: a review of best practices. What should prehospital providers do for these patients?. // EMS World 42 (1). - ↑ Balk, SJ и др. Ultraviolet radiation: a hazard to children and adolescents.. - ↑ а б в Marx, John. Chapter 144: Radiation Injuries. // Rosen's emergency medicine : concepts and clinical practice. 7th. Philadelphia, Mosby/Elsevier, 2010. - ↑ а б Krieger, John. Clinical environmental health and toxic exposures. 2nd. Philadelphia, Pa. [u.a.], Lippincott Williams & Wilkins, 2001. - ↑ а б в г Peck, MD. Epidemiology of burns throughout the World. Part II: intentional burns in adults.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 38 (5). 2012 Aug. с. 630–7. - ↑ а б Chapter 61: Intential burn injuries. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ Jutla, RK и др. Love burns: An essay about bride burning in India.. // The Journal of burn care & rehabilitation 25 (2). 2004 Mar-Apr. с. 165–70. - ↑ Peden, Margie. World report on child injury prevention. Geneva, Switzerland, World Health Organization, 2008. - ↑ а б в г д е ж з Marx, John. Chapter 60: Thermal Burns. // Rosen's emergency medicine : concepts and clinical practice. 7th. Philadelphia, Mosby/Elsevier, 2010. - ↑ а б в г д Rojas Y, Finnerty CC, Radhakrishnan RS, Herndon DN. Burns: an update on current pharmacotherapy. // Expert Opin Pharmacother 13 (17). December 2012. - ↑ Hannon, Ruth. Porth pathophysiology : concepts of altered health states. 1st Canadian. Philadelphia, PA, Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams & Wilkins, 2010. - ↑ а б в г Garmel, edited by S.V. Mahadevan, Gus M.. An introduction to clinical emergency medicine. 2nd. Cambridge, Cambridge University Press, 2012. - ↑ Jeschke, Marc. Handbook of Burns Volume 1: Acute Burn Care. Springer, 2012. - ↑ The Washington manual of surgery. 5th. Philadelphia, Pa., Lippincott Williams & Wilkins, 2007. - ↑ Cianci, P и др. Adjunctive hyperbaric oxygen therapy in the treatment of thermal burns.. // Undersea & hyperbaric medicine : journal of the Undersea and Hyperbaric Medical Society, Inc 40 (1). 2013 Jan-Feb. с. 89–108. - ↑ а б Enoch, S и др. Emergency and early management of burns and scalds.. // BMJ (Clinical research ed.) 338. 2009 Apr 8. с. b1037. - ↑ Hettiaratchy, S и др. Initial management of a major burn: II--assessment and resuscitation.. // BMJ (Clinical research ed.) 329 (7457). 2004 Jul 10. с. 101-3. - ↑ Jeschke, Marc. Handbook of Burns Volume 1: Acute Burn Care. Springer, 2012. - ↑ Endorf, FW и др. Burn management.. // Current opinion in critical care 17 (6). 2011 Dec. с. 601–5. - ↑ Perel, P и др. Colloids versus crystalloids for fluid resuscitation in critically ill patients. // Cochrane database of systematic reviews (Online) 6. 2012 Jun 13. - ↑ Curinga, G и др. Red blood cell transfusion following burn.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 37 (5). 2011 Aug. с. 742–52. - ↑ Wasiak, J и др. Dressings for superficial and partial thickness burns.. // Cochrane database of systematic reviews (Online) 3. 2013 Mar 28. с. - ↑ а б Wasiak J, Cleland H, Campbell F. Dressings for superficial and partial thickness burns. // Cochrane Database Syst Rev (4). 2008. - ↑ а б в Avni T, Levcovich A, Ad-El DD, Leibovici L, Paul M. Prophylactic antibiotics for burns patients: systematic review and meta-analysis. - ↑ Storm-Versloot, MN и др. Topical silver for preventing wound infection. // Cochrane database of systematic reviews (Online) (3). 2010 Mar 17. - ↑ Dumville, JC и др. Negative pressure wound therapy for partial-thickness burns.. // Cochrane database of systematic reviews (Online) 12. 2012 Dec 12. с. - ↑ Zachariah, JR и др. Post burn pruritus--a review of current treatment options.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 38 (5). 2012 Aug. с. 621–9. - ↑ а б Chapter 64: Management of pain and other discomforts in burned patients. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ Chapter 31: Etiology and prevention of multisystem organ failure. // Total burn care. 4th. Edinburgh, Saunders. - ↑ Jeschke, Marc. Handbook of Burns Volume 1: Acute Burn Care. Springer, 2012. - ↑ а б в г Orgill, DP и др. Escharotomy and decompressive therapies in burns.. // Journal of burn care & research : official publication of the American Burn Association 30 (5). 2009 Sep-Oct. с. 759–68. - ↑ Jull AB, Rodgers A, Walker N. Honey as a topical treatment for wounds. // Cochrane Database Syst Rev (4). 2008. - ↑ Wijesinghe, M и др. Honey in the treatment of burns: a systematic review and meta-analysis of its efficacy.. // The New Zealand medical journal 122 (1295). 2009 May 22. с. 47-60. - ↑ а б Dat, AD и др. Aloe vera for treating acute and chronic wounds.. // Cochrane database of systematic reviews (Online) 2. 2012 Feb 15. с. - ↑ Maenthaisong, R и др. The efficacy of aloe vera used for burn wound healing: a systematic review.. // Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 33 (6). 2007 Sep. с. 713-8. - ↑ а б Juckett, G и др. Management of keloids and hypertrophic scars.. // American family physician 80 (3). 2009 Aug 1. с. 253–60. - ↑ Cox, Carol Turkington, Jeffrey S. Dover ; medical illustrations, Birck. The encyclopedia of skin and skin disorders. 3rd ed.. New York, NY, Facts on File, 2007. - ↑ а б National Burn Repository, Pg. 10 - ↑ Textbook of pediatric emergency procedures. 2nd. Philadelphia, Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams & Wilkins, 2008. - ↑ а б Roberts, edited by Michael C.. Handbook of pediatric psychology.. 4th. New York, Guilford, 2009. - ↑ WHO Disease and injury country estimates. // World Health Organization. 2009. Посетен на Nov. 11, 2009. - ↑ Edlich, RF и др. Modern concepts of treatment and prevention of electrical burns.. // Journal of long-term effects of medical implants 15 (5). 2005. с. 511–32. - ↑ а б в Ahuja, RB и др. Burns in the developing world and burn disasters.. // BMJ (Clinical research ed.) 329 (7463). 2004 Aug 21. с. 447–9. - ↑ Gupta. Textbook of Surgery. Jaypee Brothers Publishers, 2003. - ↑ а б Song, David. Plastic surgery.. 3rd ed.. Edinburgh, Saunders. - ↑ Wylock, Paul. The life and times of Guillaume Dupuytren, 1777-1835. Brussels, Brussels University Press, 2010. - Спешна хирургия, А. Пинкас и Ив. Виячки, изд. - Schwartz's Principles of Surgery, осмо издание, F. Charles Brunicardi, Dana K. Andersen, Timothy R. Billiar, David L. Dunn, John G. Hunter, Jeffrey B. Matthews, Raphael E. Pollock, Seymour I. Schwartz, изд. „McGraw-Hill“, New York, 2005, ISBN 0-07-141090-2 - Спешна медицинска помощ, Г. Златарски и М. Миланов, изд. - Хирургия — Основи на хирургията, том 1, второ издание, Д. Дамянов, изд. - Частичен превод на burn за степени на изгарянията. Външни препратки[редактиране | редактиране на кода]
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 21.1 21.2 21.3 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 39.2 39.3 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 44.2 44.3 45.1 46.1 47.1 48.1 48.2 49.1 50.1 50.2 50.3 50.4 50.5 51.1 52.1 53.1 53.2 53.3 53.4 54.1 55.1 56.1 56.2 56.3 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 64.2 64.3 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 70.2 70.3 70.4 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 79.2 79.3 79.4 80.1 80.2 80.3 80.4 81.1 81.2 81.3 81.4 82.1 82.2 82.3 83.1 83.2 83.3 84.1 84.2 84.3 84.4 85.1 85.2 85.3 85.4 85.5 86.1 86.2 86.3 87.1 87.2 87.3 87.4 88.1 88.2 88.3 89.1 89.2 89.3 90.1 90.2 90.3 91.1 91.2 91.3 92.1 93.1 93.2 93.3 93.4 94.1 94.2 94.3 95.1 95.2 95.3 95.4 96.1 96.2 96.3 97.1 97.2 97.3 98.1 98.2 99.1 99.2 99.3 100.1 100.2 100.3 101.1 101.2 101.3 101.4 102.1 102.2 102.3 103.1 103.2 103.3 103.4 104.1 104.2 105.1 105.2 105.3 105.4 106.1 106.2 106.3 106.4 107.1 107.2 107.3 107.4 108.1 108.2 108.3 108.4 109.1 109.2 109.3 110.1 110.2 110.3 111.1 111.2 111.3 111.4 112.1 112.2 112.3 113.1 113.2 113.3 114.1 114.2 114.3 115.1 115.2 115.3 116.1 116.2 116.3 117.1 117.2 117.3 118.1 118.2 118.3 119.1 119.2 119.3 120.1 120.2 120.3 121.1 121.2 121.3 122.1 122.2 122.3 122.4 123.1 123.2 123.3 124.1 124.2 124.3 125.1 125.2 125.3 125.4 126.1 126.2 127.1 127.2 127.3 128.1 128.2 128.3 128.4 129.1 129.2 129.3 130.1 130.2 130.3 131.1 131.2 131.3 131.4 132.1 132.2 132.3 132.4 133.1 133.2 133.3 134.1 134.2 134.3 135.1 135.2 135.3 136.1 136.2 136.3 136.4 137.1 137.2 137.3 138.1 138.2 138.3 139.1 139.2 139.3 140.1 140.2 140.3 141.1 141.2 141.3 142.1 143.1 143.2 143.3 144.1 144.2 144.3 145.1 145.2 145.3 146.1 146.2 147.1 147.2 147.3 147.4 148.1 148.2 148.3 149.1 149.2 150.1 150.2 151.1 151.2 151.3 151.4 152.1 152.2 152.3 153.1 154.1 154.2 155.1 156.1
Burn A burn is a type of injury to flesh or skin caused by heat, electricity, chemicals, friction, or radiation.[1] Burns that affect only the superficial skin are known as superficial or first-degree burns. When damage penetrates into some of the underlying layers, it is a partial-thickness or second-degree burn. In a full-thickness or third-degree burn, the injury extends to all layers of the skin. A fourth-degree burn additionally involves injury to deeper tissues, such as muscle or bone. The treatment required depends on the severity of the burn. Superficial burns may be managed with little more than simple pain relievers, while major burns may require prolonged treatment in specialized burn centers. Cooling with tap water may help relieve pain and decrease damage; however, prolonged exposure may result in low body temperature. Partial-thickness burns may require cleaning with soap and water, followed by dressings. It is not clear how to manage blisters, but it is probably reasonable to leave them intact. Full-thickness burns usually require surgical treatments, such as skin grafting. Extensive burns often require large amounts of intravenous fluid, because the subsequent inflammatory response causes significant capillary fluid leakage and edema. The most common complications of burns involve infection. While large burns can be fatal, modern treatments developed since 1960 have significantly improved the outcomes, especially in children and young adults.[2] Globally, about 11 million people seek medical treatment, and 300,000 die from burns each year.[3] In the United States, approximately 4% of those admitted to a burn center die from their injuries.[4] The long-term outcome is primarily related to the size of burn and the age of the person affected. Contents - 1 Signs and symptoms - 2 Cause - 3 Pathophysiology - 4 Diagnosis - 5 Prevention - 6 Management - 7 Prognosis - 8 Epidemiology - 9 History - 10 References - 11 External links Signs and symptoms[edit] The characteristics of a burn depend upon its depth. Superficial burns cause pain lasting two or three days, followed by peeling of the skin over the next few days.[5][6] Individuals suffering from more severe burns may indicate discomfort or complain of feeling pressure rather than pain. Full-thickness burns may be entirely insensitive to light touch or puncture.[6] While superficial burns are typically red in color, severe burns may be pink, white or black.[6] Burns around the mouth or singed hair inside the nose may indicate that burns to the airways have occurred, but these findings are not definitive.[7] More worrisome signs include: shortness of breath, hoarseness, and stridor or wheezing.[7] Itchiness is common during the healing process, occurring in up to 90% of adults and nearly all children.[8] Numbness or tingling may persist for a prolonged period of time after an electrical injury.[9] Burns may also produce emotional and psychological distress.[3] Cause[edit] Burns are caused by a variety of external sources classified as thermal (heat-related), chemical, electrical, and radiation.[13] In the United States, the most common causes of burns are: fire or flame (44%), scalds (33%), hot objects (9%), electricity (4%), and chemicals (3%).[14] Most (69%) burn injuries occur at home or at work (9%),[4] and most are accidental, with 2% due to assault by another, and 1-2% resulting from a suicide attempt.[3] These sources can cause inhalation injury to the airway and/or lungs, occurring in about 6%.[15] Burn injuries occur more commonly in the poor. Smoking is a risk factor, although alcohol use is not. Fire-related burns are generally more common in colder climates.[3] Specific risk factors in the developing world include cooking with open fires or on the floor[1] as well as developmental disabilities in children and chronic diseases in adults.[16] Thermal[edit] In the United States, fire and hot liquids are the most common causes of burns.[15] Of house fires that result in death, smoking causes 25% and heating devices cause 22%.[1] Almost half of injuries are due to efforts to fight a fire.[1] Scalding is caused by hot liquids or gases and most commonly occurs from exposure to hot drinks, high temperature tap water in baths or showers, hot cooking oil, or steam.[17] Scald injuries are most common in children under the age of five[10] and, in the United States and Australia, this population makes up about two-thirds of all burns.[15] Contact with hot objects is the cause of about 20-30% of burns in children.[15] Generally, scalds are first- or second-degree burns, but third-degree burns may also result, especially with prolonged contact.[18] Fireworks are a common cause of burns during holiday seasons in many countries.[19] This is a particular risk for adolescent males.[20] Chemical[edit] Chemicals cause from 2 to 11% of all burns and contribute to as many as 30% of burn-related deaths.[21] Chemical burns can be caused by over 25,000 substances,[10] most of which are either a strong base (55%) or a strong acid (26%).[21] Most chemical burn deaths are secondary to ingestion.[10] Common agents include: sulfuric acid as found in toilet cleaners, sodium hypochlorite as found in bleach, and halogenated hydrocarbons as found in paint remover, among others.[10] Hydrofluoric acid can cause particularly deep burns that may not become symptomatic until some time after exposure.[22] Formic acid may cause the breakdown of significant numbers of red blood cells.[7] Electrical[edit] Electrical burns or injuries are classified as high voltage (greater than or equal to 1000 volts), low voltage (less than 1000 volts), or as flash burns secondary to an electric arc.[10] The most common causes of electrical burns in children are electrical cords (60%) followed by electrical outlets (14%).[15] Lightning may also result in electrical burns.[23] Risk factors for being struck include involvement in outdoor activities such as mountain climbing, golf and field sports, and working outside.[9] Mortality from a lightning strike is about 10%.[9] While electrical injuries primarily result in burns, they may also cause fractures or dislocations secondary to blunt force trauma or muscle contractions.[9] In high voltage injuries, most damage may occur internally and thus the extent of the injury cannot be judged by examination of the skin alone.[9] Contact with either low voltage or high voltage may produce cardiac arrhythmias or cardiac arrest.[9] Radiation[edit] Radiation burns may be caused by protracted exposure to ultraviolet light (such as from the sun, tanning booths or arc welding) or from ionizing radiation (such as from radiation therapy, X-rays or radioactive fallout).[24] Sun exposure is the most common cause of radiation burns and the most common cause of superficial burns overall.[25] There is significant variation in how easily people sunburn based on their skin type.[26] Skin effects from ionizing radiation depend on the amount of exposure to the area, with hair loss seen after 3 Gy, redness seen after 10 Gy, wet skin peeling after 20 Gy, and necrosis after 30 Gy.[27] Redness, if it occurs, may not appear until some time after exposure.[27] Radiation burns are treated the same as other burns.[27] Microwave burns occur via thermal heating caused by the microwaves.[28] While exposures as short as two seconds may cause injury, overall this is an uncommon occurrence.[28] Non accidental[edit] In those hospitalized from scalds or fire burns, 3–10% are from assault.[29] Reasons include: child abuse, personal disputes, spousal abuse, elder abuse, and business disputes.[29] An immersion injury or immersion scald may indicate child abuse.[18] It is created when an extremity or the lower body (buttock or perineum) is held under the surface of hot water.[18] It typically produces a sharp upper border and is often symmetrical.[18] Other high-risk signs of potential abuse include: circumferential burns, the absence of splash marks, a burn of uniform depth, and association with other signs of neglect or abuse.[30] Bride burning, a form of domestic violence, occurs in some cultures, such as India where a woman is burned in revenge for what the husband or his family consider an inadequate dowry.[31][32] In Pakistan, acid burns represent 13% of intentional burns, and are frequently related to domestic violence.[30] Self-immolation (setting oneself on fire as a form of protest) is also relatively common among Indian women.[3] Pathophysiology[edit] At temperatures greater than 44 °C (111 °F), proteins begin losing their three-dimensional shape and start breaking down.[33] This results in cell and tissue damage.[10] Many of the direct health effects of a burn are secondary to disruption in the normal functioning of the skin.[10] They include disruption of the skin's sensation, ability to prevent water loss through evaporation, and ability to control body temperature.[10] Disruption of cell membranes causes cells to lose potassium to the spaces outside the cell and to take up water and sodium.[10] In large burns (over 30% of the total body surface area), there is a significant inflammatory response.[34] This results in increased leakage of fluid from the capillaries,[7] and subsequent tissue edema.[10] This causes overall blood volume loss, with the remaining blood suffering significant plasma loss, making the blood more concentrated.[10] Poor blood flow to organs such as the kidneys and gastrointestinal tract may result in renal failure and stomach ulcers.[35] Increased levels of catecholamines and cortisol can cause a hypermetabolic state that can last for years.[34] This is associated with increased cardiac output, metabolism, a fast heart rate, and poor immune function.[34] Diagnosis[edit] Burns can be classified by depth, mechanism of injury, extent, and associated injuries. The most commonly used classification is based on the depth of injury. The depth of a burn is usually determined via examination, although a biopsy may also be used.[10] It may be difficult to accurately determine the depth of a burn on a single examination and repeated examinations over a few days may be necessary.[7] In those who have a headache or are dizzy and have a fire-related burn, carbon monoxide poisoning should be considered.[36] Cyanide poisoning should also be considered.[7] Size[edit] The size of a burn is measured as a percentage of total body surface area (TBSA) affected by partial thickness or full thickness burns.[10] First-degree burns that are only red in color and are not blistering are not included in this estimation.[10] Most burns (70%) involve less than 10% of the TBSA.[15] There are a number of methods to determine the TBSA, including the "rule of nines", Lund and Browder charts, and estimations based on a person's palm size.[5] The rule of nines is easy to remember but only accurate in people over 16 years of age.[5] More accurate estimates can be made using Lund and Browder charts, which take into account the different proportions of body parts in adults and children.[5] The size of a person's handprint (including the palm and fingers) is approximately 1% of their TBSA.[5] Severity[edit] To determine the need for referral to a specialized burn unit, the American Burn Association devised a classification system. Under this system, burns can be classified as major, moderate and minor. This is assessed based on a number of factors, including total body surface area affected, the involvement of specific anatomical zones, the age of the person, and associated injuries.[36] Minor burns can typically be managed at home, moderate burns are often managed in hospital, and major burns are managed by a burn center.[36] Prevention[edit] Historically, about half of all burns were deemed preventable.[1] Burn prevention programs have significantly decreased rates of serious burns.[33] Preventive measures include: limiting hot water temperatures, smoke alarms, sprinkler systems, proper construction of buildings, and fire-resistant clothing.[1] Experts recommend setting water heaters below 48.8 °C (119.8 °F).[15] Other measures to prevent scalds include using a thermometer to measure bath water temperatures, and splash guards on stoves.[33] While the effect of the regulation of fireworks is unclear, there is tentative evidence of benefit[37] with recommendations including the limitation of the sale of fireworks to children.[15] Management[edit] Resuscitation begins with the assessment and stabilization of the person's airway, breathing and circulation.[5] If inhalation injury is suspected, early intubation may be required.[7] This is followed by care of the burn wound itself. People with extensive burns may be wrapped in clean sheets until they arrive at a hospital.[7] As burn wounds are prone to infection, a tetanus booster shot should be given if an individual has not been immunized within the last five years.[38] In the United States, 95% of burns that present to the emergency department are treated and discharged; 5% require hospital admission.[3] With major burns, early feeding is important.[34] Hyperbaric oxygenation may be useful in addition to traditional treatments.[39] Intravenous fluids[edit] In those with poor tissue perfusion, boluses of isotonic crystalloid solution should be given.[5] In children with more than 10-20% TBSA burns, and adults with more than 15% TBSA burns, formal fluid resuscitation and monitoring should follow.[5][40][41] This should be begun pre-hospital if possible in those with burns greater than 25% TBSA.[40] The Parkland formula can help determine the volume of intravenous fluids required over the first 24 hours. The formula is based on the affected individual's TBSA and weight. Half of the fluid is administered over the first 8 hours, and the remainder over the following 16 hours. The time is calculated from when the burn occurred, and not from the time that fluid resuscitation began. Children require additional maintenance fluid that includes glucose.[7] Additionally, those with inhalation injuries require more fluid.[42] While inadequate fluid resuscitation may cause problems, over-resuscitation can also be detrimental.[43] The formulas are only a guide, with infusions ideally tailored to a urinary output of >30 mL/h in adults or >1mL/kg in children and mean arterial pressure greater than 60 mmHg.[7] While lactated Ringer's solution is often used, there is no evidence that it is superior to normal saline.[5] Crystalloid fluids appear just as good as colloid fluids, and as colloids are more expensive they are not recommended.[44] Blood transfusions are rarely required.[10] They are typically only recommended when the hemoglobin level falls below 60-80 g/L (6-8 g/dL)[45] due to the associated risk of complications.[7] Intravenous catheters may be placed through burned skin if needed or intraosseous infusions may be used.[7] Wound care[edit] Early cooling (within 30 minutes of the burn) reduces burn depth and pain, but care must be taken as over-cooling can result in hypothermia.[5][10] It should be performed with cool water 10–25 °C (50.0–77.0 °F) and not ice water as the latter can cause further injury.[5][33] Chemical burns may require extensive irrigation.[10] Cleaning with soap and water, removal of dead tissue, and application of dressings are important aspects of wound care. If intact blisters are present, it is not clear what should be done with them. Some tentative evidence supports leaving them intact. Second-degree burns should be re-evaluated after two days.[33] In the management of first and second-degree burns, little quality evidence exists to determine which dressing type to use.[46][47] It is reasonable to manage first-degree burns without dressings.[33] While topical antibiotics are often recommended, there is little evidence to support their use.[48] Silver sulfadiazine (a type of antibiotic) is not recommended as it potentially prolongs healing time.[49] There is insufficient evidence to support the use of dressings containing silver[50] or negative-pressure wound therapy.[51] Medications[edit] Burns can be very painful and a number of different options may be used for pain management. These include simple analgesics (such as ibuprofen and acetaminophen) and opioids such as morphine. Benzodiazepines may be used in addition to analgesics to help with anxiety.[33] During the healing process, antihistamines, massage, or transcutaneous nerve stimulation may be used to aid with itching.[8] Antihistamines, however, are only effective for this purpose in 20% of people.[52] There is tentative evidence supporting the use of gabapentin[8] and its use may be reasonable in those who do not improve with antihistamines.[53] Intravenous antibiotics are recommended before surgery for those with extensive burns (>60% TBSA).[54] As of 2008[update], guidelines do not recommend their general use due to concerns regarding antibiotic resistance[48] and the increased risk of fungal infections.[7] Tentative evidence, however, shows that they may improve survival rates in those with large and severe burns.[48] Erythropoietin has not been found effective to prevent or treat anemia in burn cases.[7] In burns caused by hydrofluoric acid, calcium gluconate is a specific antidote and may be used intravenously and/or topically.[22] Recombinant human growth hormone (rhGH) in those with burns that involve more than 40% of their body appears to speed healing without affecting the risk of death.[55] Surgery[edit] Wounds requiring surgical closure with skin grafts or flaps (typically anything more than a small full thickness burn) should be dealt with as early as possible.[56] Circumferential burns of the limbs or chest may need urgent surgical release of the skin, known as an escharotomy.[57] This is done to treat or prevent problems with distal circulation, or ventilation.[57] It is uncertain if it is useful for neck or digit burns.[57] Fasciotomies may be required for electrical burns.[57] Alternative medicine[edit] Honey has been used since ancient times to aid wound healing and may be beneficial in first- and second-degree burns.[58][59] The evidence for aloe vera is of poor quality.[60] While it might be beneficial in reducing pain,[11] and a review from 2007 found tentative evidence of improved healing times[61] a subsequent review from 2012 did not find improved healing over silver sulfadiazine.[60] There is little evidence that vitamin E helps with keloids or scarring.[62] Butter is not recommended.[63] In low income countries, burns are treated up to one-third of the time with traditional medicine, which may include applications of eggs, mud, leaves or cow dung.[16] Surgical management is limited in some cases due to insufficient financial resources and availability.[16] There are a number of other methods that may be used in addition to medications to reduce procedural pain and anxiety including: virtual reality therapy, hypnosis, and behavioral approaches such as distraction techniques.[53] Prognosis[edit] The prognosis is worse in those with larger burns, those who are older, and those who are females.[10] The presence of a smoke inhalation injury, other significant injuries such as long bone fractures, and serious co-morbidities (e.g. heart disease, diabetes, psychiatric illness, and suicidal intent) also influence prognosis.[10] On average, of those admitted to United States burn centers, 4% die,[15] with the outcome for individuals dependent on the extent of the burn injury. For example, admittees with burn areas less than 10% TBSA had a mortality rate of less than 1%, while admittees with over 90% TBSA had a mortality rate of 85%.[64] In Afghanistan, people with more than 60% TBSA burns rarely survive.[15] The Baux score has historically been used to determine prognosis of major burns. However, with improved care, it is no longer very accurate.[7] The score is determined by adding the size of the burn (% TBSA) to the age of the person, and taking that to be more or less equal to the risk of death.[7] Complications[edit] A number of complications may occur, with infections being the most common.[15] In order of frequency, potential complications include: pneumonia, cellulitis, urinary tract infections and respiratory failure.[15] Risk factors for infection include: burns of more than 30% TBSA, full-thickness burns, extremes of age (young or old), or burns involving the legs or perineum.[65] Pneumonia occurs particularly commonly in those with inhalation injuries.[7] Anemia secondary to full thickness burns of greater than 10% TBSA is common.[5] Electrical burns may lead to compartment syndrome or rhabdomyolysis due to muscle breakdown.[7] Blood clotting in the veins of the legs is estimated to occur in 6 to 25% of people.[7] The hypermetabolic state that may persist for years after a major burn can result in a decrease in bone density and a loss of muscle mass.[34] Keloids may form subsequent to a burn, particularly in those who are young and dark skinned.[62] Following a burn, children may have significant psychological trauma and experience post-traumatic stress disorder.[66] Scarring may also result in a disturbance in body image.[66] In the developing world, significant burns may result in social isolation, extreme poverty and child abandonment.[3] Epidemiology[edit] As of 2004, 11 million burns required medical care worldwide and resulted in 300,000 deaths.[3] This makes it the 4th leading cause of injuries after motor vehicle collisions, falls, and violence.[3] About 90% of burns occur in the developing world.[3] This has been attributed partly to overcrowding and an unsafe cooking situation.[3] Overall, nearly 60% of fatal burns occur in Southeast Asia with a rate of 11.6 per 100,000.[15] The number of fatal burns has increased from 280,000 in 1990 to 338,000 in 2010.[68] In the developed world, adult males have twice the mortality as females from burns. This is probably due to their higher risk occupations and greater risk-taking activities. In many countries in the developing world, however, females have twice the risk of males. This is often related to accidents in the kitchen or domestic violence.[3] In children, deaths from burns occur at more than ten times the rate in the developing than the developed world.[3] Overall, in children it is one of the top fifteen leading causes of death.[1] From the 1980s to 2004, many countries have seen both a decrease in the rates of fatal burns and in burns generally.[3] Developed countries[edit] An estimated 500,000 burn injuries receive medical treatment yearly in the United States.[33] They resulted in about 3,300 deaths in 2008.[1] Most burns (70%) and deaths from burns occur in males.[4][10] The highest incidence of fire burns occurs in those 18–35 years old, while the highest incidence of scalds occurs in children less than five years old and adults over 65.[10] Electrical burns result in about 1,000 deaths per year.[69] Lightning results in the death of about 60 people a year.[9] In Europe, intentional burns occur most commonly in middle aged men.[29] Developing countries[edit] In India, about 700,000 to 800,000 people per year sustain significant burns, though very few are looked after in specialist burn units.[70] The highest rates occur in women 16–35 years of age.[70] Part of this high rate is related to unsafe kitchens and loose-fitting clothing typical to India.[70] It is estimated that one-third of all burns in India are due to clothing catching fire from open flames.[71] Intentional burns are also a common cause and occur at high rates in young women, secondary to domestic violence and self-harm.[3][29] History[edit] Cave paintings from more than 3,500 years ago document burns and their management.[2] The earliest Egyptian records on treating burns describes dressings prepared with milk from mothers of baby boys,[72] and the 1500 BCE Edwin Smith Papyrus describes treatments using honey and the salve of resin.[2] Many other treatments have been used over the ages, including the use of tea leaves by the Chinese documented to 600 BCE, pig fat and vinegar by Hippocrates documented to 400 BCE, and wine and myrrh by Celsus documented to 100 CE.[2] French barber-surgeon Ambroise Paré was the first to describe different degrees of burns in the 1500s.[73] Guillaume Dupuytren expanded these degrees into six different severities in 1832.[2][74] The first hospital to treat burns opened in 1843 in London, England and the development of modern burn care began in the late 1800s and early 1900s.[2][73] During World War I, Henry D. Dakin and Alexis Carrel developed standards for the cleaning and disinfecting of burns and wounds using sodium hypochlorite solutions, which significantly reduced mortality.[2] In the 1940s, the importance of early excision and skin grafting was acknowledged, and around the same time, fluid resuscitation and formulas to guide it were developed.[2] In the 1970s, researchers demonstrated the significance of the hypermetabolic state that follows large burns.[2] References[edit] - ^ a b c d e f g h Herndon D (ed.). "Chapter 4: Prevention of Burn Injuries". Total burn care (4th ed.). Edinburgh: Saunders. - ^ a b c d e f g h i Herndon D (ed.). "Chapter 1: A Brief History of Acute Burn Care Management". Total burn care (4th ed.). Edinburgh: Saunders. - ^ a b c d e f g h i j k l m n o Peck, MD (November 2011). "Epidemiology of burns throughout the world. Part I: Distribution and risk factors". Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 37 (7): 1087–100. - ^ a b c "Burn Incidence and Treatment in the United States: 2012 Fact Sheet". American Burn Association. Retrieved 20 April 2013. - ^ a b c d e f g h i j k l m Granger, Joyce (Jan 2009). "An Evidence-Based Approach to Pediatric Burns". Pediatric Emergency Medicine Practice 6 (1). - ^ a b c d e f g h i j Herndon D (ed.). "Chapter 10: Evaluation of the burn wound: management decisions". Total burn care (4th ed.). Edinburgh: Saunders. - ^ a b c d e f g h i j k l m n o p q r s Brunicardi, Charles (2010). "Chapter 8: Burns". Schwartz's principles of surgery (9th ed.). New York: McGraw-Hill, Medical Pub. Division. - ^ a b c Goutos, I; Dziewulski, P; Richardson, PM (Mar–Apr 2009). "Pruritus in burns: review article". Journal of burn care & research : official publication of the American Burn Association 30 (2): 221–8. - ^ a b c d e f g Marx, John (2010). "Chapter 140: Electrical and Lightning Injuries". Rosen's emergency medicine : concepts and clinical practice (7th ed.). Philadelphia: Mosby/Elsevier. - ^ a b c d e f g h i j k l m n o p q r s t u v w x y z aa ab ac ad ae af ag ah ai aj ak al am an ao ap Tintinalli, Judith E. (2010). Emergency Medicine: A Comprehensive Study Guide (Emergency Medicine (Tintinalli)). New York: McGraw-Hill Companies. - ^ a b Lloyd, EC; Rodgers, BC; Michener, M; Williams, MS (Jan 1, 2012). "Outpatient burns: prevention and care.". American family physician 85 (1): 25–32. - ^ Buttaro, Terry (2012). Primary Care: A Collaborative Practice. Elsevier Health Sciences. - ^ Kowalski, Caroline Bunker Rosdahl, Mary T. (2008). Textbook of basic nursing (9th ed.). Philadelphia: Lippincott Williams & Wilkins. - ^ National Burn Repository Pg. i - ^ a b c d e f g h i j k l m Herndon D (ed.). "Chapter 3: Epidemiological, Demographic, and Outcome Characteristics of Burn Injury". Total burn care (4th ed.). Edinburgh: Saunders. - ^ a b c Forjuoh, SN (August 2006). "Burns in low- and middle-income countries: a review of available literature on descriptive epidemiology, risk factors, treatment, and prevention.". Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 32 (5): 529–37. - ^ Eisen, Sarah; Murphy, Catherine (2009). Murphy, Catherine; Gardiner, Mark; Sarah Eisen, ed. Training in paediatrics : the essential curriculum. Oxford: Oxford University Press. - ^ a b c d Maguire, S; Moynihan, S; Mann, M; Potokar, T; Kemp, AM (December 2008). "A systematic review of the features that indicate intentional scalds in children.". Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 34 (8): 1072–81. - ^ Peden, Margie (2008). World report on child injury prevention. Geneva, Switzerland: World Health Organization. - ^ World Health Organization. "World report on child injury prevention". - ^ a b Hardwicke, J; Hunter, T; Staruch, R; Moiemen, N (May 2012). "Chemical burns--an historical comparison and review of the literature.". Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 38 (3): 383–7. - ^ a b Makarovsky, I; Markel, G; Dushnitsky, T; Eisenkraft, A (May 2008). "Hydrogen fluoride--the protoplasmic poison.". The Israel Medical Association journal : IMAJ 10 (5): 381–5. - ^ Edlich, RF; Farinholt, HM; Winters, KL; Britt, LD; Long WB, 3rd (2005). "Modern concepts of treatment and prevention of lightning injuries.". Journal of long-term effects of medical implants 15 (2): 185–96. doi:10.1615/jlongtermeffmedimplants.v15.i2.60. - ^ Prahlow, Joseph (2010). Forensic pathology for police, death investigators, and forensic scientists. Totowa, N.J.: Humana. - ^ Kearns RD, Cairns CB, Holmes JH, Rich PB, Cairns BA (January 2013). "Thermal burn care: a review of best practices. What should prehospital providers do for these patients?". EMS World 42 (1): 43–51. - ^ Balk, SJ; Council on Environmental, Health; Section on, Dermatology (March 2011). "Ultraviolet radiation: a hazard to children and adolescents.". - ^ a b c Marx, John (2010). "Chapter 144: Radiation Injuries". Rosen's emergency medicine : concepts and clinical practice (7th ed.). Philadelphia: Mosby/Elsevier. - ^ a b Krieger, John (2001). Clinical environmental health and toxic exposures (2nd ed.). Philadelphia, Pa. [u.a.]: Lippincott Williams & Wilkins. - ^ a b c d Peck, MD (August 2012). "Epidemiology of burns throughout the World. Part II: intentional burns in adults.". Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 38 (5): 630–7. - ^ a b Herndon D (ed.). "Chapter 61: Intential burn injuries". Total burn care (4th ed.). Edinburgh: Saunders. - ^ Jutla, RK; Heimbach, D (Mar–Apr 2004). "Love burns: An essay about bride burning in India.". The Journal of burn care & rehabilitation 25 (2): 165–70. - ^ Peden, Margie (2008). World report on child injury prevention. Geneva, Switzerland: World Health Organization. - ^ a b c d e f g h Marx, John (2010). "Chapter 60: Thermal Burns". Rosen's emergency medicine : concepts and clinical practice (7th ed.). Philadelphia: Mosby/Elsevier. - ^ a b c d e Rojas Y, Finnerty CC, Radhakrishnan RS, Herndon DN (December 2012). "Burns: an update on current pharmacotherapy". Expert Opin Pharmacother 13 (17): 2485–94. - ^ Hannon, Ruth (2010). Porth pathophysiology : concepts of altered health states (1st Canadian ed.). Philadelphia, PA: Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams & Wilkins. - ^ a b c d Garmel, edited by S.V. Mahadevan, Gus M. (2012). An introduction to clinical emergency medicine (2nd ed.). Cambridge: Cambridge University Press. - ^ Jeschke, Marc (2012). Handbook of Burns Volume 1: Acute Burn Care. Springer. - ^ Klingensmith M, ed. The Washington manual of surgery (5th ed.). Philadelphia, Pa.: Lippincott Williams & Wilkins. - ^ Cianci, P; Slade JB, Jr; Sato, RM; Faulkner, J (Jan–Feb 2013). "Adjunctive hyperbaric oxygen therapy in the treatment of thermal burns.". Undersea & hyperbaric medicine : journal of the Undersea and Hyperbaric Medical Society, Inc 40 (1): 89–108. - ^ a b Enoch, S; Roshan, A; Shah, M (Apr 8, 2009). "Emergency and early management of burns and scalds.". BMJ (Clinical research ed.) - ^ Hettiaratchy, S; Papini, R (Jul 10, 2004). "Initial management of a major burn: II--assessment and resuscitation.". BMJ (Clinical research ed.) - ^ Jeschke, Marc (2012). Handbook of Burns Volume 1: Acute Burn Care. Springer. - ^ Endorf, FW; Ahrenholz, D (December 2011). "Burn management.". Current opinion in critical care 17 (6): 601–5. - ^ Perel, P; Roberts, I (Jun 13, 2012). Perel, Pablo, ed. "Colloids versus crystalloids for fluid resuscitation in critically ill patients". Cochrane database of systematic reviews (Online) 6: CD000567. - ^ Curinga, G; Jain, A; Feldman, M; Prosciak, M; Phillips, B; Milner, S (August 2011). "Red blood cell transfusion following burn.". Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 37 (5): 742–52. - ^ Wasiak, J; Cleland, H; Campbell, F; Spinks, A (Mar 28, 2013). "Dressings for superficial and partial thickness burns.". Cochrane database of systematic reviews (Online) 3: CD002106. - ^ Wasiak J, Cleland H, Campbell F (2008). Wasiak, Jason, ed. "Dressings for superficial and partial thickness burns". Cochrane Database Syst Rev (4): CD002106. - ^ a b c Avni T, Levcovich A, Ad-El DD, Leibovici L, Paul M (2010). "Prophylactic antibiotics for burns patients: systematic review and meta-analysis". - ^ Wasiak, J; Cleland, H; Campbell, F; Spinks, A (Mar 28, 2013). "Dressings for superficial and partial thickness burns.". The Cochrane database of systematic reviews 3: CD002106. - ^ Storm-Versloot, MN; Vos, CG; Ubbink, DT; Vermeulen, H (Mar 17, 2010). Storm-Versloot, Marja N, ed. "Topical silver for preventing wound infection". Cochrane database of systematic reviews (Online) (3): CD006478. - ^ Dumville, JC; Munson, C (Dec 12, 2012). "Negative pressure wound therapy for partial-thickness burns.". Cochrane database of systematic reviews (Online) 12: CD006215. - ^ Zachariah, JR; Rao, AL; Prabha, R; Gupta, AK; Paul, MK; Lamba, S (August 2012). "Post burn pruritus--a review of current treatment options.". Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 38 (5): 621–9. - ^ a b Herndon D (ed.). "Chapter 64: Management of pain and other discomforts in burned patients". Total burn care (4th ed.). Edinburgh: Saunders. - ^ Herndon D (ed.). "Chapter 31: Etiology and prevention of multisystem organ failure". Total burn care (4th ed.). Edinburgh: Saunders. - ^ Breederveld, RS; Tuinebreijer, WE (Sep 15, 2014). "Recombinant human growth hormone for treating burns and donor sites.". The Cochrane database of systematic reviews 9: CD008990. - ^ Jeschke, Marc (2012). Handbook of Burns Volume 1: Acute Burn Care. Springer. - ^ a b c d Orgill, DP; Piccolo, N (Sep–Oct 2009). "Escharotomy and decompressive therapies in burns.". Journal of burn care & research : official publication of the American Burn Association 30 (5): 759–68. - ^ Jull AB, Rodgers A, Walker N (2008). Jull, Andrew B, ed. "Honey as a topical treatment for wounds". Cochrane Database Syst Rev (4): CD005083. - ^ Wijesinghe, M; Weatherall, M; Perrin, K; Beasley, R (May 22, 2009). "Honey in the treatment of burns: a systematic review and meta-analysis of its efficacy.". The New Zealand medical journal 122 (1295): 47–60. - ^ a b Dat, AD; Poon, F; Pham, KB; Doust, J (Feb 15, 2012). "Aloe vera for treating acute and chronic wounds.". Cochrane database of systematic reviews (Online) 2: CD008762. - ^ Maenthaisong, R; Chaiyakunapruk, N; Niruntraporn, S; Kongkaew, C (September 2007). "The efficacy of aloe vera used for burn wound healing: a systematic review.". Burns : journal of the International Society for Burn Injuries 33 (6): 713–8. - ^ a b Juckett, G; Hartman-Adams, H (Aug 1, 2009). "Management of keloids and hypertrophic scars.". American family physician 80 (3): 253–60. - ^ Cox, Carol Turkington, Jeffrey S. Dover ; medical illustrations, Birck (2007). The encyclopedia of skin and skin disorders (3rd ed. ed.). New York, NY: Facts on File. - ^ a b National Burn Repository, Pg. 10 - ^ Young, Christopher King, Fred M. Henretig, ed. Textbook of pediatric emergency procedures (2nd ed.). Philadelphia: Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams & Wilkins. - ^ a b Roberts, edited by Michael C. (2009). Handbook of pediatric psychology. New York: Guilford. - ^ "WHO Disease and injury country estimates". World Health Organization. Retrieved Nov 11, 2009. - ^ Lozano, R (Dec 15, 2012). "Global and regional mortality from 235 causes of death for 20 age groups in 1990 and 2010: a systematic analysis for the Global Burden of Disease Study 2010.". - ^ Edlich, RF; Farinholt, HM; Winters, KL; Britt, LD; Long WB, 3rd (2005). "Modern concepts of treatment and prevention of electrical burns.". Journal of long-term effects of medical implants 15 (5): 511–32. doi:10.1615/jlongtermeffmedimplants.v15.i5.50. - ^ a b c Ahuja, RB; Bhattacharya, S (Aug 21, 2004). "Burns in the developing world and burn disasters.". BMJ (Clinical research ed.) Textbook of Surgery. Jaypee Brothers Publishers. - ^ Pećanac, M.; Janjić, Z.; Komarcević, A.; Pajić, M.; Dobanovacki, D.; Misković, SS. "Burns treatment in ancient times.". - ^ a b Song, David. Plastic surgery. (3rd ed. ed.). Edinburgh: Saunders. - ^ Wylock, Paul (2010). The life and times of Guillaume Dupuytren, 1777–1835. Brussels: Brussels University Press. - Notes - National Burn Repository. American Burn Association. External links[edit] This is a simplified revision of the article Note: this file is approximately 1.5 megabytes