http___en.wikipedia.org_wiki_Michael_II_Komnenos_Doukas_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1
Йоан I Дука Йоан I Ангел Дука или Дукас (на гръцки: Iwάvvnς A 'Aoύkaς) (ок. 1240 - 1289) е владетел на Тесалия от 1268 г. до смъртта му през 1289 г. Йоан Дука е незаконен (извънбрачен) син на Михаил II Комнин, владетел на Епирското деспотство от наложницата му Гангрена или Гангрени. Йоан по всяка вероятност е най-голям сред братята и сестрите си. Участва в Пелагонийската битка. Женейки се за дъщерята на тесалийския влах Таронас, Йоан разчита на влашкия контигент за да се укрепи на власт. Йоан дизертира в пелагонийската битка от коалицията съставена измежду баща му, Вилхелм II Вилардуен от Ахея и кралят на Сицилия Манфред Сицилиански, допринасяйки по този начин за поражението на съюзниците от Йоан Палеолог, брат на император Михаил VIII Палеолог. Скоро след битката обаче, Йоан Дука се разкайва за малодушието си и се завръща при баща му. След смъртта на баща му през 1268 г., Йоан наследява владението на Тесалия и днешна Централна Гърция, резидирайки в Неопатрас. След възстановяването на Византийската империя, Йоан получава титлата севастократор от Михаил VIII Палеолог, за което е сключен династичен брак между племеника му и дъщерята на Йоан Палеолог през 1272 г. по време на Лионската уния. Въпреки това, Йоан остава настроен антивизантийски и е победен от съюзническата армия изпратена да го подчини на Константинопол през 1275 г, в която участва със свой контингент херцога на Атина. По това време той се присъединява към Втората анжуйска коалиция, съставена измежду владетелите на Епир, Рашка, Загора (Търново), в подкрепа на плановете на Карл I Анжуйски, крал на Неапол и Сицилия, за възстановяването на Латинската империя. Михаил VIII Палеолог още преди Сицилианската вечерня се опитва да се противопостави на този антивизантийски алианс, организирайки антиуниатски ортодоксален църковен събор в Тесалия на който присъстват изгонените предходно свещеници от Византия, и на който събор е отлъчен от църквата от византийския император патриарх Йоан XI Век през 1277 г. Византийското настъпление къмто Тесалия през 1277 г. е отблъснато при Фарсала от Йоан. Съюзници на византийците са татарите от ордата на хан Ногай, които подлагат Тесалия на грабеж. Михаил VIII Палеолог умира през 1282 г. готвейки ново нахлуване в Тесалия. По времето на новия император Андроник II Палеолог отношенията между централната власт в Константинопол и Йоан се подобряват, но конфликтът на константинополското правителство с еднокръвния брат на Йоан - Никифор I Комнин Дука, владетел на Епир, отново изостря отношенията. През 1283 или 1284 г. Никифор и съпругата му Анна Кантакузина (племенница на Михаил VIII Палеолог) канят Йоановия син Михаил да сключи династичен брак с дъщеря им с цел Епир и Тесалия да се обединят в едно владение. Йоан се хваща на уловката им и синът му е арестуван и изпратен в Константинопол, където умира в затвора през 1307 г. Мъстейки за това коварство, Йоан се реваншира нахлувайки в Епир, превземайки и присъединявайки към владението си няколко крайбрежни крепости. Йоан умира през, или малко преди, 1289 г. Наследници[редактиране | edit source] - Михаил Комнин, който умира като пленник в Константинопол през 1307 г. - Константин I Дука, който наследява бащиното си владение на Тесалия. - Теодор Ангел, който подпомага Константин в управлението на Тесалия. - Елена Комнина, която е омъжена изпърво за Уилям I де ла Рош, херцог на Атина, а сетне за Хуго дьо Бриен, граф на Лече. - неизвестна по име дъщеря, омъжена за Андроник Тарханеиот, племенник на император Михаил VIII Палеолог. - Елена Йоанна Дукина, съпруга на крал Стефан Милутин. - неизвестна по име дъщеря, сгодена за бъдещия цар Теодор Светослав. Източници[редактиране | edit source] - John V.A. Fine Jr., The Late Medieval Balkans, Ann Arbor, 1987. - Nicholas Cheetham, Mediaeval Greece, Yale University Press, 1981. Polemis, The Doukai, London, 1968.
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1
Michael II Komnenos Doukas Michael II Komnenos Doukas or Dukas, Latinized as Comnenus Ducas (Greek: Mιxaήλ B΄ Kouvnvός Aoύkaς, Mikhaēl II Komnēnos Doukas), often called Michael Angelos in narrative sources, was from 1230 until his death in 1266/68 the ruler of the Despotate of Epirus, which included Epirus in northwestern Greece, the western part of Greek Macedonia and Thessaly, and western Greece as far south as Nafpaktos. Contents Life[edit] Michael was an illegitimate son of Michael I Komnenos Doukas of Epirus and had gone into exile after his father's murder in 1215. After the defeat and capture of his uncle Theodore Komnenos Doukas by Ivan Asen II of Bulgaria at the Battle of Klokotnitsa he returned to Epirus and became the ruler of the region. It is not entirely clear whether he recognized the supreme authority of his uncle Manuel Komnenos Doukas of Thessalonica or of Ivan Asen II of Bulgaria. Michael II secured the support of local notables by marrying Theodora Petraliphaina, and established a close relationship with the Empire of Nicaea. In 1241 Michael succeeded his uncle Manuel as ruler of Thessaly. In 1238, Michael was visited by the Nicaean Patriarch Germanus II and in 1249 he received the court dignity of despotes from Emperor John III Doukas Vatatzes. Michael II's relations with Nicaea ensured his neutrality during the conflict in which John III Doukas Vatatzes conquered Thessalonica and penetrated into northern Greece in 1244. However, when he was forced to surrender Dyrrhachium and Servia to the Nicaeans in 1256, Michael determined to expand his state at Nicaea's expense. However, while he was advancing towards Thessalonica, King Manfred of Sicily seized Dyrrhachium and its environs. Resolved to take Thessalonica, Michael came to terms with Manfred and sent him his daughter as wife, ceding the lost towns and the island of Corfu as dowry. He also concluded an alliance with Prince William II Villehardouin of Achaea. The troops of the three allies overran the Nicaean possessions in Macedonia and in 1259 prepared to fight the Nicaean army led by John Palaiologos, a brother of Emperor Michael VIII Palaiologos, on the plain of Pelagonia. Nevertheless, the allied operation was compromised by mutual suspicion and Michael's illegitimate son John Doukas deserted to the enemy, while Michael himself abandoned his allies. The Nicaeans inflicted a crushing defeat on Prince William of Achaea, who was captured in the battle. While Michael fled to the Ionian Islands, the Nicaeans occupied Epirus but they were faced with so much resistance that they were forced to withdraw. Michael recovered his domains with further help from Manfred. After further warfare another Byzantine victory in 1264 forced him to accept the nominal suzerainty of Michael VIII Palaiologos and to strengthen the bond by dynastic marriages. When Michael II died in or shortly before 1268, his domains were split between his sons Nikephoros I Komnenos Doukas of Epirus and John I Doukas of Thessaly. Family[edit] By his marriage to Theodora Petraliphaina (St. Theodora of Arta), Michael II had several children, including:[1] - Nikephoros I, who succeeded as ruler of Epirus - John - Demetrios (renamed Michael), surnamed Koutroules - Helena, who married King Manfred of Sicily - anna, who married (1) Prince William II Villehardouin of Achaea and (2) Nicholas II of St Omer, lord of Thebes. By a mistress, Michael II had at least two other sons: - John I Doukas, who succeeded as ruler of Thessaly - Theodore Doukas References[edit] - ^ Cawley, Cawley, Charles, Michael II of Epirus, Foundation for Medieval Genealogy, retrieved August 2012,[better source needed] References[edit] - The Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, 1991. - John V.A. Fine, The Late Medieval Balkans, Ann Arbor, 1987. - D. I. Polemis, The Doukai, London, 1968.