http___en.wikipedia.org_wiki_Indus_river.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 20.1 20.2 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 35.6 35.7 36.1 37.1 37.2 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 40.1 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 43.7 43.8 43.9 44.1 45.1 45.2 45.3 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 47.1 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 49.1 49.2 49.3 49.4 49.5 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 51.5 52.1 53.1 53.2 53.3 53.4 54.1 54.2 54.3 55.1 55.2 55.3 56.1 57.1 58.1 58.2 58.3 58.4 59.1 59.2 60.1 61.1 61.2 61.3 61.4 62.1 62.2 62.3 62.4 62.5 62.6 62.7 63.1 64.1 64.2 64.3 65.1 65.2 65.3 66.1 67.1 67.2 67.3 67.4 67.5 67.6 68.1 68.2 69.1 70.1 70.2 70.3 70.4 70.5 71.1 72.1 72.2 73.1 73.2 74.1 75.1 76.1 76.2 76.3 76.4 76.5 77.1 78.1 79.1 80.1 80.2 80.3 81.1 82.1 82.2 82.3 82.4 82.5 82.6 82.7 82.8 83.1 84.1 85.1 85.2 85.3 85.4 85.5 85.6 85.7 86.1 87.1 88.1 88.2 88.3 88.4 89.1 89.2 90.1 90.2 91.1 92.1 93.1 94.1 94.2 94.3 94.4 94.5 95.1 96.1 97.1 98.1 98.2 98.3 98.4 99.1 99.2 99.3 99.4 99.5 99.6 100.1 100.2 100.3 100.4 101.1 101.2 101.3 102.1 102.2 102.3 102.4 103.1 103.2 103.3 104.1 104.2 104.3 105.1 105.2 105.3 106.1 107.1
Инд Инд е голяма река в континента Азия, която извира от връх Сингикабаб в Тибетската планинска земя в Китай и в по-голямата си част тече на териториите на държавите Индия и Пакистан. Реката се влива в Арабско море, част от Индийския океан, недалеч от град Карачи. Дължината на Инд е 3180 km, а площта на водосборния му басейн е 1 165 000 km². Годишният отток на водите се равнява на 207 km3 като по този показател се нарежда на двадесет и първо място сред световните реки. Персите откриват реката благодарение на похода на изследователя от гръцки произход Скилак. Той се спуска от север по течението на реката и достига до делтата след като е изпратен от царя на Персия Дарий I през 510 г.пр.н.е. По-късно столетия наред по горното течение на Инд е преминавал час от Пътя на коприната. Днес Инд има съществено значение в икономиката на Пакистан като източник на енергия и средство за напояване на обработваемите земи. Въпреки, че реката е източник на живот за хората, често тя става и причина за сериозни наводнения. Причина за това са огромното количество наноси, които носи, вследствие на което често руслото на реката често се променя. Последното наводнение е от 2010 г. когато отнема живота на над 1500 души, а пряко пострадали от него се оказват над 2 милиона жители на Пакистан.[1][2][3][4]. Съдържание - 1 Етимология и имена - 2 История - 3 Хидрография - 4 Басейн - 5 Геология - 6 Климат - 7 Флора и фауна - 8 Притоци - 9 Икономика - 10 Eкология - 11 Инд в митологията и културата - 12 Източници - 13 Външни препратки Етимология и имена[редактиране | редактиране на кода] Думата Инд е романизирана форма на древногръцката дума Ἰvδός , заимствана от старооперсийската Hinduš, която от своя страна е получена от санскритката дума Синдху (सिन्धु).[5] Думата Синдху или Синдх все още е местното наименование на река Инд. Първоначалната санскритска дума е сбор от две думи, сим (регион или или граница) и дху („треперя“, „разклащам“, „треса“) и слято означава тресящо се водно тяло — река, поток или океан. Мегастеновата книга Индика получава името си от гръцкото име на реката, и описва през погледа на Неарх как Александър Велики прекосява реката. Древните гърци посочват индийците (хората от днешна Индия и Пакистан) като Ἰvδoί , което буквално означава „народа на Инд“.[5] Индия и пакистанската провинция Синдх дължат името си на реката.[6] - Хинди: सिन्धु नदी - Пенджабски: سندھ (Синд) - Тибетски: སེང་གེ།་གཙང་པོ (по системата Уайли: Sênggê Zangbo, в превод „Лъвската река“) - Урду: سندھ (Синд) - Китайски: 印度河 (с пинин: Yìndù Hé) / 狮泉河 (с пинин: Shīquán Hé) / 森格藏布 (с пинин: Sēngé Zàngbù) - Синдхи: سنڌوندي (Синдху) - Пущунски: اباسين (Абасин, в превод „Бащата на реките“) - Авестийски: Хараухути - Персийски: Нилау („сини води“) или Абесинд („водите на Синд“) - Гръцки: Ivδός (Индос) - Арабски: نهر السند (Ал Синд) - Тюркски: Нилаб История[редактиране | редактиране на кода] Палеолитни селища са открити в Потохар, близо до столицата на Пакистан Исламабад, с каменни инструменти от Соанска култура. Най-големите градове на Индската цивилизация, като Харапа и Мохенджо Даро, датират от около 3 300 г. пр.н.е., и представляват едни от най-големите човешки селища на древния свят. Индскато цивилизация се простира през Пакистан и северозападна Индия. Крайбрежните селища са разпръснати от Суткаган Дор в Пакистан и иранската граница до Куч в съвременен Гуджарат, Индия. Има селище на цивилизацията на Амударя в Шортугай в северната част на Афганистан, както и Аламджирпур на река Хиндон, който се намира само на 28 km от Делхи. Към днешна дата са открити над 1 052 селища, най-вече в основния участък на река Гагар Хакра и нейните притоци. Сред населените места са големите градски центрове Харапа и Мохенджо Даро, както и Лотал, Долавира, Ганеривала и Ракхигархи. Сутледж, сега приток на Инд, в епохата на Харапа се е влилала в река Гагар Хакра, във водосборния басейн на която са открити повече харапански селища, отколкото по самата река Инд. Повечето учени смятат, че селищата на Гандхарската погребална култура на ранните индоарийци са процъфтявали в царство Гандхара от 1 700 до 600 г. пр.н.е., когато са изоставени Мохенджо Даро и Харапа. Думата Индия произлиза от името на река Инд. В древни времена, Индия първоначално се отнася за регионите непосредствено по източния бряг на Инд, но към 300 г. пр.н.е. гръцки писатели, включително Мегастен прилагат името за целия субконтинент, който се простира доста по-далеч на изток.[7] Долната част на басейна на Инд образува естествена граница между Иранското плато и Индийския субконтинент; този район обхваща целите или части от съвременните пакистански провинции Белуджистан, Северозападна погранична провинция, Пенджаб и Синдх и страните Индия и Афганистан. Той е прекосен от армията на Александър Велики, но след като неговите македонци завладяват западния бряг и го присъединяват към елинската империя, те избират за път за връщане течението на реката на юг, с което приключва азиатската кампания на Александър. Равнините на Инд по-късно са контролирани от Персийската и след това Кушанската империя. В продължение на няколко века мюсюлманските армии на Мохамед бин Касим, Махмуд Газневи, Мохамед Гори, Тамерлан и Бабур често прекосяват реката, за да нахлуят във вътрешните райони на Пенджаб или още по на изток или юг. Хидрография[редактиране | редактиране на кода] Извор и горно течение[редактиране | редактиране на кода] Изворът на Инд се намира на височина около 5300 m[8] (5182 m според Геословарь[9] и 5500 m според Енциклопедия Британика[10]) в югазападната част на Тибетското плато, на около 40 km на север от езерото Манасаровар. Изворът се намира в планината Гаринг боче (хребет Кайлас). В началото си тече с името Синдх като при сливането си с реката Гар Дзангбо близо до село Ларгмар получава и името Инд.[9]. Повече от 1000 km Инд тече в северозападна посока през планинската система Каракорум като следва тектонска долина като по течението си образува многобройни каньони. На надморска височина 4572 m близо до населеното място Демчок[10] напуска Тибетския автономен регион и навлиза в Джаму и Кашмир. След като пресича продължителен планински участък реката навлиза в долина, в която е разположен древния град Лех — столица на историческата област Ладакх. Недалеч от Лех в Инд се влива река Занскар (ляв приток). При град Тингмосганг реката напуска долината и отново преминава в каньон като тече в посока граничното селце Баталик. След като напуска пределите на индийския щат Джаму и Кашмир Инд навлиза в пакистанската провинция Гилгит-Балтистан. Тук в нея се влива реката Шинго. След още около 80 km в Инд се влива дения приток Шайок. При главния град на Балтистан, Скарду се влива десния приток Шигар, захранвана от големите ледници Биафо и Балторо. Най-северната точка, през която минава е в близост до връх Харамош, след което се слива с река Гилгит (също десен приток) при град Бунджи. Завива на югозапад като бележи границата между Хималаите и Хиндукуш. От тук успоредно на Инд преминава и автомагистрала Каракорум. Почти веднага след сливането си с Гилгит в Инд се влива и реката Астор и продължава като протича в подножието на планината Нанга Парбат. Тук реката е захранвана от ледници. Средно течение[редактиране | редактиране на кода] В средното си течение пресича хълмисти възвишения. Тук през 1977 г. е построен язовир Тарбела. Надолу приема водите на големия си приток Кабул, преминава през Калабагхската теснина — пролом между Сюлеймановите планини и Соления хребет като след това преминава в Индо-Гангската равнина. След като в Инд се влива реката Соан и спускайки се надолу в равнините на Пенджаб при град Даудхейл, се разделя на няколко ръкава. Реката и успоредно протичащите канали преминаван през градовете Миянвали и Дера Исмаил Хан. При селището Котаду е построен язовир Таунса. В Дера Гази Хан в Инд се влива и най-големият му приток Панджнад. От тук руслото на реката рязко се увеличава от 400—500 m до 1—2 km. Долно течение[редактиране | редактиране на кода] При град Сукур (област Синд) от Инд се отделя ръкава Нара. Водите му обаче достигат Арабско море само когато реката е пълноводна. В миналото обаче този ръкав е представлявал главното русло на Инд. Продължавайки на юг реката преминава през западните краища на Тар. Продължава още около 1800 km и се влива в Арабско море. Реката носи голямо количество наноси, поради което руслото остава на по-високо ниво от околните пясъчни равнини. На значителна част от бреговете са изградени диги, които да предпазват околните земи от наводнения. Природните бедствия са чести в района. Случвали са се през 1947 и 1958 година, а последното мащабно наводнение е през 2010 г. Често големите наводнения са причина реката да мени руслото си. Делта[редактиране | редактиране на кода] Делтата на Инд започва на 150 км от морския бряг при Хайдарабад и има площ от 30 000 km2. Реката се дели на 11 основни ръкава и безброй по-малки притока, чийто брой е невъзможно да се установи, тъй като при всяко пълноводие на реката се променят. През столетията главното русло многократно се е променяло. Днес това е Гаджамро. При прилив на морето нивото му се покачва до 8 метра като водата навлиза до 30 km навътре в делтата.[10] Воден режим[редактиране | редактиране на кода] В горното си течение Инд се захранва основно за сметка на топенето на снеговете и ледниците, като оттокът е около 220 km³ на година, при среден разход на вода около 7 000 m³/s.[9] Разходът е минимален през зимните месеци (декември-февруари), от март до юни водата се покачва. В долната част на басейна си, реката се подхранва от водите на мусонните дъждове, които водят до пролетно-лятното пълноводие (март — септември). През този период водата се покачва до 10—15 m в планиските и 5—7 m в равнинните части. В периода на най-голямото пълноводие (юли-септември), руслото на реката на разливните участъци достига 5—7 km на ширина (в района на град Дера Исмаил-Хан ширината достига до 20—22 km) Средният разход на водите край Хайдарабад е 3 850 m³/s, но в пълноводни години този показател може да достигне 30 хил. m³/s. След излизането си на равнината, Инд губи вода чрез изпарение и просмукване. През сухите периоди, Инд в долното си течение може да пресъхне и да не достига Арабско море. Съществуват физиографски и исторически доказателства, че най-малко от времето на културата Мохенджо Даро, Инд на няколко пъти е изменила положението на руслото си след южен Пенджаб. В района на градовете Рохри и Суккур реката е затворена между варовикови скали, а по на юг руслото на реката се е изместило на запад, и особено делтата ѝ. През последните седем века, в горната част на Синд Инд се е изместила с 15-30 km на запад.[10] Басейн[редактиране | редактиране на кода] Басейнът на Инд има площ от 970 000 km2, което го прави дванадесети в света по този показател.[11] Климатът в региона е сух и полусух. Валежите имат сезонен характер, в долната част на Инд тяхната стойност не е голяма, като повече от половината от валежите идват от югозападния мусон (в периода юли-септември). В равнината средните годишни валежи са по-малко от 100 mm, но с изкачването нагоре по течението, тази стойност се увеличава, достигайки 500 mm при Лахор и 2 000 mm в Хималаите. Сухият климат предизвиква силно изпарение от повърхността на водата, особено в долното течение на Инд, където степента на изпаряване може да достигне до 2 000 mm на година.[11] Основните райони за подхранването на Инд са западен Тибет, планинската система Каракорум и Индско-Ярлунгската сутура (сутура — място на свързване на различни тектонични части покрай разлом) . Влиянието на притоците на Индустанската плоча е незначително.[12]. Геология[редактиране | редактиране на кода] Образуването на реката се отнася към периода след сблъсъка на Индустанската плоча с Азия (сблъсъкът се случва, според различни оценки, от 55[13] до 35 милиона[14] години назад, в неозойската епоха на еоцена. По такъв начин, Инд може да се смята за една от най-старите реки в света; тя е по-стара от Хималаите, които достигат окончателната си височина, когато Инд вече е съществувала.[11]. По времето на съществуването на Инд се случват значителни деформации на земната повърхност в региона, и по-точно издигане, но те не предизвикват съществени изменения в руслото. Изследователските данни показват, че в древността Инд е оттокът на Лхаската плоча, и това се се случило във връзка със сблъсъка на Индустанската плоча с Азия и издигането на части на Лхаската.[12]. Инд изиграва важна роля при оформянета на повърхността на региона. Стабилността на руслото в течение на няколко десетки милиона години, спомага за това, че водите на Инд приемат активно участие в ерозийните процеси. Седиментни скали от Хималаите са носени от водите на прото-Инд до Арабско море още от средата на еоцена, засилвайки ерозията на издигащите се Каракорум и Лхаската плоча. По същото време, по което много реки в Източна Азия се оказват блокирани в процеса на образуването на планините и изменят посоките си; Инд, течаща по образувания по време на сблъсъка на плочите шев, в продължение на милиони години се измества едва със 100 километра на изток (това е свързано с издигането на Сюлеймановите планини и натискът им върху долината на Инд в източна посока). Носенето на седиментни скали от Инд също така повлиява на формирането на Мекран, преди да се осъществи издигането на хребета Мари в Арабската котловина, за което една от причините за което също е активното постъпление на наноси. Освен стокилометровото изместване на руслото на Инд на изток, делтата на реката се премества на юг. Причината за това е естественият процес на придвижване на делтата в морето поради носените наноси, както и тектоничните процеси на натиск в този район на морето. Климат[редактиране | редактиране на кода] С изключение на планинския участък в Пакистан, долината на Инд лежи в най-сухата част на Индийския субконтинент. Средногодишното число на валежите по цялата дължина на реката се мени от 125 до 500 мм. Освен от хималайските ледници Инд се похранва от мусонните дъждове, които траят от юли до септември. В северната част на басейна на Инд температурата през януари пада под 0°C, а през юли достига до 38°C. Реката не замръзвае. Едно от най-горещите места на Земята — при град Джейкобабад, разположен на запад от Инда в горен Синд, температурата достига до 49 °C.[10] Флора и фауна[редактиране | редактиране на кода] Описанията на долината на Инд от времето на Александър Велики показват гъсти гори, покриващи тези места в миналото. В момента обаче, тези гори са намалели значително. Основателят на държавата на Великите моголи, Бабур, в своите записки Бабур-наме пише за носорози, срещащи се по бреговете на реката. Интензивното обезлесяване и човешкото въздействие върху Шивалик довеждат до влошаване на условията за земеделие. В съвлемието, долината на Инд е сух район с малко растителност. Селското стопанство се поддържа до голяма степен чрез иригация. Басейнът на Инд и самата река се отличават с биоразнообразие. Областта е местообитание на около 25 вида земноводни и 147 вида риби, от които 22 се срещат само в Инд[15]. Бозайници[редактиране | редактиране на кода] Индският речен делфин (Platanista gangetica minor или Platanista indi) е вид делфин, който живее само в Инд, предимно в провинциите Синд и Пенджаб[16]. В миналото се е появявал и в притоците на реката. Според Световния фонд за дивата природа, индийският речен делфин е на първо място сред китоподобните, по заплаха от изчезване. Предполага се, че само около хиляда индивида,[17] голяма част от които обитават малък участък от реката, с дължина 130 km между язовирите Сукур и Гуду в Синд. Делфинът е почти напълно сляп, и се ориентира чрез ехолокация. Риби[редактиране | редактиране на кода] От рибите има представители на семействата Шаранови (чела, данио, барбус, маринки и др.), Cobitidae (боции и др.), Sisoridae, Сомови, Гурами (колиза и др.), Змиеглавови и други[18]. Популярно гастрономическо ястие е рибата илиш от семейство Селдови. Стойността на запасите от риба в реката е доста висока, а градовете Сукур, Тата и Котра са най-големите рибни центрове. Но отбиването на вода за нуждите на напояването и строителството на язовири принуждава да се приложат специални мерки за поддържане на броя на рибите. Притоци[редактиране | редактиране на кода] Икономика[редактиране | редактиране на кода] По течението на Инд са изградени 14 големи язовира за напояване и производство на електрическа енергия. Използването на водите на реката са предизвиквали в миналото множество конфликти между Индия и Пакистан. За да се регламентира това е подписан Договор за водите на Инд (Indus Waters Treaty) през 1960 между двете страни. Потенциалът за водноелектрически централи на Инд се оценява на 20 милиона кВт.[19]. Количеството на носените от реката наносите е средно около 450 млн. тона годишно. Основните язовирни съоръжения на Инд са[11]: Корабоплаване се осъществява от делтата до град Дераисмаилхан (1200 km). Напояване[редактиране | редактиране на кода] В долното течение Инд напоява около 12 милиона хектара земя (най-вече в Пенджаб и в делтата), до устието достига по-малко от половината от оттока на реката. Общата дължина на напоителните канали е около 65 хиляди километра. С помощта на напоителните съоръжения се напояват над 1.7 милиона хектара. Eкология[редактиране | редактиране на кода] От началото на 20 век Инд претърпява големи изменения, които повлиява отрицателно на почти цялата дива природа, свързана с реката[16]. Изграждане на язовири довежда до намаляване на обема на водния поток в делтата на Инд и обема на наносите. През втората половина на 20 век, потокът постоянно спада.[11] Значително са стеснени водните пътища в делтата на реката. Прясна вода почти не достига делтата, само от време на време през периода на мусоните. Размерът на делтата намалява, поради факта, че наносите на практика почти изчезват — делтата е намаляла значително от около 6 200 до 1 200 кв. километра. В реката навлиза морска вода, солена вода се открива до 75 километра нагоре по течението. Липсата на прясна вода и довежда до унищожаване на големи площи земеделска земя, няколко селища по крайбрежието са изоставени, стотици хиляди души са принудени да сменят местообитанието си. Силната енергия на вълните, присъща за Индската делта, съчетана с прекратяването на постъпването на наноси, предизвикват деформация на бреговата линия и постепенното ѝ превръщане в пустиня.[11]. Езерото Манчар играе съществена екологична роля за функционирането на басейна на река Инд. Инд в митологията и културата[редактиране | редактиране на кода] Ведите (Ригведа) се възхищават на Инд, люлката на Индия. Синдху (Инд) е една от равните реки на Седморечието (Саптасиндху). „Инд надминава всички течащи потоци ... Неговото бучене се издига от земята до небето, тя създава безкрайна мощ в проблясъците на света ...Както царят-воин оглавява воините, така Инд води другите реки...Богат на добри коне, богат на злато, с благороден вид, богат на изобилно здраве.“ В този химн Инд е „мъжката“ река. В други химни, небесните мъдреци се спускат от небето в Инд. Ведите споменават Ганг два пъти, а Инд повече от 30 пъти. Инд дава имета си на провинцията на Пакистан Синд. Според Флавий Филострат някои индуси, смятат, че богът, наричан от древните гърци Дионис, е син на река Инд[20]. Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ Masood, Salman and Adam B. Ellick. Floods in Pakistan Kill at Least 700. NYTimes. - ↑   UN voices Pakistan flood fears as death toll soars. // BBC, 31 июля 2010 года. - ↑ Khan, Ismail. 400 Killed in Flooding in Pakistan, Officials Say. // The New York Times. - ↑ Thousands trapped by Pakistan floods; 900 dead - ↑ а б Kuiper, 2010, p. 86 - ↑ Encyclopædia Britannica - ↑ Henry Yule: India, Indies. In Hobson-Jobson: A glossary of colloquial Anglo-Indian words and phrases, and of kindred terms, etymological, historical, geographical and discursive. New ed. edited by William Crooke, B.A. London: J. Murray, 1903 - ↑ Инд, статия от Голямата Съветска енциклопедия - ↑ а б в Словарь современных географических названий — Инд - ↑ а б в г д Indus River — Britannica Online Encyclopedia - ↑ а б в г д е Large Rivers: Geomorphology and Management. Редактор Avijit Gupta. John Wiley & Sons, 2008. Всего страниц: 712, стр. 333—345 - ↑ а б Geological Society Special Publication Series (Выпуск 195), Geological Society (London). Авторы P. Peter D. Clift, Geological Society of London. Geological Society.: 2002. Всего страниц: 525. - ↑ Scotese, Christopher R. «The collision of India and Asia (90 mya — present)». Paleomap Project. Retrieved December 28, 2004. - ↑ Aitchison, Jonathan C.; Ali, Jason R.; Davis, Aileen M. «When and where did India and Asia collide?». Journal of Geophysical Research 112 (B05423). - ↑ Indus River. // World' top 10 rivers at risk. WWF. Архив на оригинала от 2013-05-25. - ↑ а б Endangered Wildlife and Plants of the World (Том 4), Marshall Cavendish Corporation, ISBN 0761471944, 9780761471943. Marshall Cavendish, 2001. Страниц 1872, стр.467 - ↑ WWF — Indus River Dolphin. // Wwf.panda.org. Архив на оригинала от 2013-05-25. - ↑ Fish and Fisheries at Higher Altitudes: Asia, Выпуск 385 Редактор T. Petr. Food & Agriculture Org., 1999. - ↑ slovari.yandex.ru - ↑ Жизнь Аполлония Тианского
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 4.1 4.2 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 26.1 27.1 27.2 27.3 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 28.6 28.7 28.8 28.9 28.10 28.11 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 30.2 30.3 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 31.6 32.1 32.2 32.3 33.1 34.1 34.2 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 35.6 35.7 36.1 37.1 37.2 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 64.2 64.3 65.1 66.1 67.1 67.2 67.3 67.4 67.5 67.6 67.7 68.1 69.1 69.2 69.3 70.1 71.1 71.2 71.3 71.4 71.5 71.6 72.1 73.1 73.2 73.3 73.4 73.5 73.6 73.7 74.1 75.1 75.2 75.3 75.4 75.5 75.6 75.7 75.8 76.1 77.1 77.2 77.3 77.4 77.5 77.6 77.7 77.8 77.9 78.1 78.2 78.3 78.4 78.5 78.6 78.7 79.1 80.1 80.2 80.3 80.4 80.5 80.6 80.7 80.8 81.1 81.2 81.3 81.4 82.1 83.1 84.1 84.2 86.1 86.2 86.3 86.4 87.1 87.2 87.3 87.4 87.5 87.6 88.1 89.1 89.2 89.3 90.1 91.1 91.2 91.3 92.1 93.1 93.2 93.3 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 109.2 109.3 110.1 110.2 111.1 111.2 112.1 112.2 113.1 113.2 113.3 113.4 114.1 114.2 115.1 115.2 116.1 116.2 117.1 117.2 117.3 118.1 119.1 119.2 119.3 120.1 120.2 120.3 120.4 121.1 122.1 122.2 122.3 123.1 123.2 123.3 124.1 124.2 124.3 124.4 125.1 125.2 125.3 125.4 126.1 126.2 127.1 127.2 128.1 128.2 128.3 128.4 129.1 129.2 129.3 129.4 130.1 131.1 132.1 132.2 132.3 133.1 133.2 133.3 134.1 135.1 136.1 137.1 138.1 139.1 140.1 141.1 142.1 143.1 144.1 145.1 146.1 147.1
Indus River The Indus River (Urdu: دريائے سِندھ: Darya-e Sindh, Hindi: सिन्धु नदी) is one of the longest rivers in Asia. It flows through Pakistan, Jammu and Kashmir and western Tibet. Originating in the Tibetan Plateau in the vicinity of Lake Mansarovar, the river runs a course through the Ladakh region of Jammu and Kashmir, towards Gilgit-Baltistan and then flows in a southerly direction along the entire length of Pakistan to merge into the Arabian Sea near the port city of Karachi in Sindh. The total length of the river is 3,180 km (1,980 mi). It is Pakistan's longest river. The river has a total drainage area exceeding 1,165,000 km2 (450,000 sq mi). Its estimated annual flow stands at around 207 km3 (50 cu mi), making it the twenty-first largest river in the world in terms of annual flow. The Zanskar is its left bank tributary in Ladakh. In the plains, its left bank tributary is the Chenab which itself has four major tributaries, namely, the Jhelum, the Ravi, the Beas and the Sutlej. Its principal right bank tributaries are the Shyok, the Gilgit, the Kabul, the Gomal and the Kurram. Beginning in a mountain spring and fed with glaciers and rivers in the Himalayas, the river supports ecosystems of temperate forests, plains and arid countryside. The Indus forms the delta of present-day Pakistan mentioned in the Vedic Rigveda as Sapta Sindhu and the Iranian Zend Avesta as Hapta Hindu (both terms meaning "seven rivers"). The river has been a source of wonder since the Classical Period, with King Darius of Persia sending his Greek subject Scylax of Caryanda to explore the river as early as 510 BC. Contents - 1 Etymology and names - 2 Description - 3 History - 4 Geography - 5 Geology - 6 Wildlife - 7 Economy - 8 People - 9 Modern issues - 10 See also - 11 Notes - 12 References - 13 External links Etymology and names[edit] The word "Indus" is the romanised form of the ancient Greek word "Indós" (Ἰvδός), borrowed from the old Persian word "Hinduš", which in turn was derived from the Sanskrit word "Sindhu" (सिन्धु pronounced [sɪndʱuː]).[1] The word "Sindhu" or "Sindh" is still the local appellation of the Indus River. The original Sanskrit word "Sindhu" is an amalgamation of two words, "sim" (region or entirety or border) and "dhu" (to tremble or shake) and means "a body of trembling water, river, stream or ocean". Megasthenes's book Indica derives its name from the river's Greek name, "Indós" (Ἰvδός), and describes Nearchus's contemporaneous account of how Alexander the Great crossed the river. The ancient Greeks referred to the Indians (people of present-day India and Pakistan) as "Indói" (Ἰvδoί), literally meaning "the people of the Indus".[1] The country of India and the Pakistani province of Sindh owe their names to the river.[2] Rigveda and the Indus[edit] Rigveda also describes several mythical rivers, including one named "Sindhu". The Rigvedic "Sindhu" is thought to be the present-day Indus river and is attested 176 times in its text – 95 times in the plural, more often used in the generic meaning. In the Rigveda, notably in the later hymns, the meaning of the word is narrowed to refer to the Indus river in particular, as in the list of rivers mentioned in the hymn of Nadistuti sukta. The Rigvedic hymns apply a feminine gender to all the rivers mentioned therein but "Sindhu" is the only river attributed with a masculine gender. Sindhu is seen as a strong warrior amongst other rivers which are seen as goddesses and compared to cows and mares yielding milk and butter. Other names[edit] In Urdu, the official language of Pakistan, the Indus is known as درياۓ سِندھ (Daryā-e Sindh). In other languages of the region, the river is known as सिन्धु नदी (Sindhu Nadī) in Hindi, سنڌو (Sindhu) in Sindhi, سندھ (Sindh) in Shahmukhi alphabet, ਸਿੰਧ ਨਦੀ (Sindh Nadī) in Gurmukhī alphabet, સિંધ��� નદી (Sindhu) in Gujarati; اباسين (Abāsin, lit. "Father of Rivers") in Pashto, رود سند (Rūd-e Sind) in Persian, نهر السند (Nahar al-Sind) in Arabic, སེང་གེ།་གཙང་པོ (Sênggê Zangbo, lit. "Lion River") in Tibetan, 印度 (Yìndù) in Chinese, and Nilab in Turki. Description[edit] The Indus River provides key water resources for Pakistan's economy – especially the breadbasket of Punjab province, which accounts for most of the nation's agricultural production, and Sindh. The word Punjab means "land of five rivers" and the five rivers are Jhelum, Chenab, Ravi, Beas and Sutlej, all of which finally flow into the Indus. The Indus also supports many heavy industries and provides the main supply of potable water in Pakistan. The ultimate source of the Indus is in Tibet; the river begins at the confluence of the Sengge and Gar rivers that drain the Nganglong Kangri and Gangdise Shan (Gang Rinpoche, Mt. Kailas) mountain ranges. The Indus then flows northwest through Ladakh and Baltistan into Gilgit, just south of the Karakoram range. The Shyok, Shigar and Gilgit rivers carry glacial waters into the main river. It gradually bends to the south, coming out of the hills between Peshawar and Rawalpindi. The Indus passes gigantic gorges 4,500–5,200 metres (15,000–17,000 feet) deep near the Nanga Parbat massif. It flows swiftly across Hazara and is dammed at the Tarbela Reservoir. The Kabul River joins it near Attock. The remainder of its route to the sea is in the plains of the Punjab and Sindh, where the flow of the river becomes slow and highly braided. It is joined by the Panjnad at Mithankot. Beyond this confluence, the river, at one time, was named the Satnad River (sat = "seven", nadī = "river"), as the river now carried the waters of the Kabul River, the Indus River and the five Punjab rivers. Passing by Jamshoro, it ends in a large delta to the east of Thatta. The Indus is one of the few rivers in the world to exhibit a tidal bore. The Indus system is largely fed by the snows and glaciers of the Himalayas, Karakoram and the Hindu Kush ranges of Tibet, the Indian states of Jammu and Kashmir and Himachal Pradesh and the Northern Areas of Pakistan. The flow of the river is also determined by the seasons – it diminishes greatly in the winter, while flooding its banks in the monsoon months from July to September. There is also evidence of a steady shift in the course of the river since prehistoric times – it deviated westwards from flowing into the Rann of Kutch and adjoining Banni grasslands after the 1816 earthquake.[3][4] The traditional source of the river is the Senge Khabab or "Lion's Mouth", a perennial spring, not far from the sacred Mount Kailash marked by a long low line of Tibetan chortens. There are several other tributaries nearby, which may possibly form a longer stream than Senge Khabab, but unlike the Senger Khabab, are all dependent on snowmelt. The Zanskar River, which flows into the Indus in Ladakh, has a greater volume of water than the Indus itself before that point.[5] - "That night in the tent [next to Senge Khabab] I ask Sonmatering which of the Indus tributaries which we crossed this morning is the longest. All of them, he says, start at least a day's walk away from here. The Bukhar begins near the village of Yagra. The Lamolasay's source is in a holy place: there is a monastery there. The Dorjungla is a very difficult and long walk, three days perhaps, and there are many sharp rocks; but it its water is clear and blue, hence the tributary's other name, Zom-chu, which Karma Lama translates as 'Blue Water'. The Rakmajang rises from a dark lake called the Black Sea. - One of the longest tributaries — and thus a candidate for the river's technical source — is the Kla-chu, the river we crossed yesterday by bridge. Also known as the Lungdep Chu, it flows into the Indus from the south-east, and rises a day's walk from Darchen. But Sonamtering insists that the Dorjungla is the longest of the 'three types of water' that fall into the Seng Tsanplo ['Lion River' or Indus]."[5] History[edit] Paleolithic sites have been discovered in Pothohar near Pakistan's capital Islamabad, with the stone tools of the Soan Culture. In ancient Gandhara, near Islamabad, evidence of cave dwellers dated 15,000 years ago has been discovered at Mardan.[citation needed] The major cities of the Indus Valley Civilization, such as Harappa and Mohenjo-daro, date back to around 3300 BC, and represent some of the largest human habitations of the ancient world. The Indus Valley Civilization extended from across Pakistan and northwest India, with an upward reach from east of Jhelum River to Ropar on the upper Sutlej. The coastal settlements extended from Sutkagan Dor at the Pakistan, Iran border to Kutch in modern Gujarat, India. There is an Indus site on the Amu Darya at Shortughai in northern Afghanistan, and the Indus site Alamgirpur at the Hindon River is located only 28 km (17 mi) from Delhi. To date, over 1,052 cities and settlements have been found, mainly in the general region of the Ghaggar-Hakra River and its tributaries. Among the settlements were the major urban centers of Harappa and Mohenjo-daro, as well as Lothal, Dholavira, Ganeriwala, and Rakhigarhi. Only 90–96 of more than 800 known Indus Valley sites have been discovered on the Indus and its tributaries.[citation needed] The Sutlej, now a tributary of the Indus, in Harappan times flowed into the Ghaggar-Hakra River, in the watershed of which were more Harappan sites than along the Indus. Most scholars believe that settlements of Gandhara grave culture of the early Indo-Aryans flourished in Gandhara from 1700 BC to 600 BC, when Mohenjo-daro and Harappa had already been abandoned. The word "India" is derived from the Indus River. In ancient times, "India" initially referred to those regions immediately along the east bank of the Indus, but by 300 BC, Greek writers including Megasthenes were applying the term to the entire subcontinent that extends much farther eastward.[6] The lower basin of the Indus forms a natural boundary between the Iranian Plateau and the Indian subcontinent; this region embraces all or parts of the Pakistani provinces Balochistan, Khyber Pakhtunkhwa, Punjab and Sindh and the countries Afghanistan and India. It was crossed by the invading armies of Alexander, but after his Macedonians conquered the west bank—joining it to the Hellenic Empire, they elected to retreat along the southern course of the river, ending Alexander's Asian campaign . The Indus plains were later dominated by the Persian empire and then the Kushan empire. Over several centuries Muslim armies of Muhammad bin Qasim, Mahmud of Ghazni, Mohammed Ghori, Tamerlane and Babur crossed the river to invade the inner regions of the Punjab and points farther south and east. Geography[edit] Tributaries[edit] - Nagar River - Hunza River - Astor River - Balram River - Dras River - Gar River - Ghizar River - Gilgit River - Gomal River - Kabul River - Kurram River - Panjnad River - Shigar River - Shyok River - Soan River - Tanubal River - Zanskar River - Jhelum River - Ravi River - Chenab River - Beas River - Satluj River Geology[edit] The Indus river feeds the Indus submarine fan, which is the second largest sediment body on the Earth at around 5 million cubic kilometres of material eroded from the mountains. Studies of the sediment in the modern river indicate that the Karakoram Mountains in northern Pakistan and India are the single most important source of material, with the Himalayas providing the next largest contribution, mostly via the large rivers of the Punjab (Jhelum, Ravi, Chenab, Beas and Sutlej). Analysis of sediments from the Arabian Sea has demonstrated that prior to five million years ago the Indus was not connected to these Punjab rivers which instead flowed east into the Ganges and were captured after that time.[7] Earlier work showed that sand and silt from western Tibet was reaching the Arabian Sea by 45 million years ago, implying the existence of an ancient Indus River by that time.[8] The delta of this proto-Indus river has subsequently been found in the Katawaz Basin, on the Afghan-Pakistan border. In the Nanga Parbat region, the massive amounts of erosion due to the Indus river following the capture and rerouting through that area is thought to bring middle and lower crustal rocks to the surface.[9] Wildlife[edit] Accounts of the Indus valley from the times of Alexander's campaign indicate a healthy forest cover in the region, which has now considerably receded. The Mughal Emperor Babur writes of encountering rhinoceroses along its bank in his memoirs (the Baburnama). Extensive deforestation and human interference in the ecology of the Shivalik Hills has led to a marked deterioration in vegetation and growing conditions. The Indus valley regions are arid with poor vegetation. Agriculture is sustained largely due to irrigation works. Indus river and its watershed has a rich biodiversity. It is home to around 25 amphibian species and 147 species, 22 of which are only found in the Indus.[10] Mammals[edit] The blind Indus River Dolphin (Platanista indicus minor) is a sub-species of dolphin found only in the Indus River. It formerly also occurred in the tributaries of the Indus river. According to the World Wildlife Fund claims it is one of the most threatened cetaceans with only about 1000 still existing.[11] Fish[edit] Palla fish Tenualosa ilisha of the river is a delicacy for people living along the river. The population of fish in the river is moderately high, with Sukkur, Thatta and Kotri being the major fishing centres – all in the lower Sindh course. But damming and irrigation has made fish farming an important economic activity. Located southeast of Karachi, the large delta has been recognised by conservationists as one of the world's most important ecological regions. Here the river turns into many marshes, streams and creeks and meets the sea at shallow levels. Here marine fishes are found in abundance, including pomfret and prawns. Economy[edit] The Indus is the most important supplier of water resources to the Punjab and Sindh plains – it forms the backbone of agriculture and food production in Pakistan. The river is especially critical since rainfall is meager in the lower Indus valley. Irrigation canals were first built by the people of the Indus valley civilization[citation needed], and later by the engineers of the Kushan Empire and the Mughal Empire. Modern irrigation was introduced by the British East India Company in 1850 – the construction of modern canals accompanied with the restoration of old canals. The British supervised the construction of one of the most complex irrigation networks in the world. The Guddu Barrage is 1,350 m (4,430 ft) long – irrigating Sukkur, Jacobabad, Larkana and Kalat. The Sukkur Barrage serves over 20,000 km2 (7,700 sq mi). After Pakistan came into existence, a water control treaty signed between India and Pakistan in 1960 guaranteed that Pakistan would receive water from the Indus River and its two tributaries the Jhelum River & the Chenab River independently of upstream control by India.[12] The Indus Basin Project consisted primarily of the construction of two main dams, the Mangla Dam built on the Jhelum River and the Tarbela Dam constructed on the Indus River, together with their subsidiary dams.[13] The Pakistan Water and Power Development Authority undertook the construction of the Chashma-Jhelum link canal – linking the waters of the Indus and Jhelum rivers – extending water supplies to the regions of Bahawalpur and Multan. Pakistan constructed the Tarbela Dam near Rawalpindi – standing 2,743 metres (9,000 ft) long and 143 metres (470 ft) high, with an 80-kilometre (50 mi) long reservoir. The Kotri Barrage near Hyderabad is 915 metres (3,000 ft) long and provides additional supplies for Karachi. It support the Chashma barrage near Dera Ismail Khan use for irrigation and flood control. for The Taunsa Barrage near Dera Ghazi Khan produces 100,000 kilowatts of electricity. The extensive linking of tributaries with the Indus has helped spread water resources to the valley of Peshawar, in the Khyber Pakhtunkhwa. The extensive irrigation and dam projects provide the basis for Pakistan's large production of crops such as cotton, sugarcane and wheat. The dams also generate electricity for heavy industries and urban centres. People[edit] The inhabitants of the regions through which the Indus river passes and forms a major natural feature and resource are diverse in ethnicity, religion, national and linguistic backgrounds. On the northern course of the river in the state of Jammu and Kashmir in India, live the Buddhist people of Ladakh, of Tibetan stock, and the Dards of Indo-Aryan or Dardic stock and practising Buddhism and Islam. Then it descends into Baltistan, northern Pakistan passing the main Balti city of Skardu. On its course river from Dubair Bala also drains into it at Dubair Bazar. People living at this area are mainly Kohistani and speak Kohistani language. Major areas through which Indus river pass through in Kohistan are Dasu, Pattan and Dubair. As it continues through Pakistan, the Indus river forms a distinctive boundary of ethnicity and cultures – upon the western banks the population is largely Pashtun, Baloch, and of other Iranian stock, with close cultural, economic and ethnic ties to eastern Afghanistan. The eastern banks are largely populated by people of Indo-Aryan stock, such as the Punjabis and the Sindhis. In northern Punjab and the Khyber Pakhtunkhwa, ethnic Pashtun tribes live alongside Dardic people in the hills (Khowar, Kalash, Shina, etc.), Burushos (in Hunza), and Punjabi people. Through its course in Punjab the people living along the Indus river are distinct from Punjabi and Pustoon. This distinction is not only based on language (Saraiki dialect) but these people also have a different genealogy. They are tall and slender, distinctively different from either pushtoon or Punjabi which have a sturdy built. These people live in Mianwali and Dera Ismail Khan, Dera Ghazi Khan, Rahim Yar Khan and Rajan Pur in Punjab. In the province of Sindh, upper third of River indus is again inhabited by Saraiki speaking people up to Shikapur. The rest of the indus river valley is inhabited by Sindhis and Baloch of Sindhi language. Upon the western banks of the river live the Baloch and Pashtun people of Balochistan. Modern issues[edit] The Indus is a strategically vital resource for Pakistan's economy and society. After Pakistan and India declared Independence from the British Raj, also known as Indian Empire, the use of the waters of the Indus and its five eastern tributaries became a major dispute between India and Pakistan. The irrigation canals of the Sutlej valley and the Bari Doab were split – with the canals lying primarily in Pakistan and the headwork dams in India disrupting supply in some parts of Pakistan. The concern over India building large dams over various Punjab rivers that could undercut the supply flowing to Pakistan, as well as the possibility that India could divert rivers in the time of war, caused political consternation in Pakistan. Holding diplomatic talks brokered by the World Bank, India and Pakistan signed the Indus Waters Treaty in 1960. The treaty gave India control of the three easternmost rivers of the Punjab, the Sutlej, the Beas and the Ravi, while Pakistan gained control of the three western rivers, the Jhelum, the Chenab and the Indus. India retained the right to use of the western rivers for non-irrigation projects. (See discussion regarding a recent dispute about a hydroelectric project on the Chenab (not Indus) known as the Baglihar Project). There are concerns that extensive deforestation, industrial pollution and global warming are affecting the vegetation and wildlife of the Indus delta, while affecting agricultural production as well. There are also concerns that the Indus river may be shifting its course westwards – although the progression spans centuries. On numerous occasions, sediment clogging owing to poor maintenance of canals has affected agricultural production and vegetation. In addition, extreme heat has caused water to evaporate, leaving salt deposits that render lands useless for cultivation. Recently, India's construction of dams on the river, which Pakistan claims is in violation of the Indus Waters Treaty reducing water flow into Pakistan, has caused Pakistan to take the issue to the international courts for arbitration. Effects of climate change on the river[edit] The Tibetan Plateau contains the world's third-largest store of ice. Qin Dahe, the former head of the China Meteorological Administration, said the recent fast pace of melting and warmer temperatures will be good for agriculture and tourism in the short term, but issued a strong warning: - "Temperatures are rising four times faster than elsewhere in China, and the Tibetan glaciers are retreating at a higher speed than in any other part of the world... In the short term, this will cause lakes to expand and bring floods and mudflows.. In the long run, the glaciers are vital lifelines of the Indus River. Once they vanish, water supplies in Pakistan will be in peril."[14] "There is insufficient data to say what will happen to the Indus," says David Grey, the World Bank's senior water advisor in South Asia. "But we all have very nasty fears that the flows of the Indus could be severely, severely affected by glacier melt as a consequence of climate change," and reduced by perhaps as much as 50 percent. "Now what does that mean to a population that lives in a desert [where], without the river, there would be no life? I don't know the answer to that question," he says. "But we need to be concerned about that. Deeply, deeply concerned."[15] Pollution[edit] Over the years factories on the banks of the Indus River have increased levels of water pollution in the river and the atmosphere around it. High levels of pollutants in the river have led to the deaths of endangered Indus River Dolphin. The Sindh Environmental Protection Agency has ordered polluting factories around the river to shut down under the Pakistan Environmental Protection Act, 1997.[16] Death of the Indus River Dolphin has also been attributed to fishermen using poison to kill fish and scooping them up.[17][18] As a result, the government banned fishing from Guddu Barrage to Sukkur.[19] 2010 floods[edit] In July 2010, following abnormally heavy monsoon rains, the Indus River rose above its banks and started flooding. The rain continued for the next two months, devastating large areas of Pakistan. In Sindh, the Indus burst its banks near Sukkur on 8 August, submerging the village of Mor Khan Jatoi.[20] In early August, the heaviest flooding moved southward along the Indus River from severely affected northern regions toward western Punjab, where at least 1,400,000 acres (570,000 ha) of cropland was destroyed, and the southern province of Sindh.[21] As of September 2010[update], over two thousand people had died and over a million homes had been destroyed since the flooding began.[22][23] 2011 floods[edit] The 2011 Sindh floods began during the Pakistani monsoon season in mid-August 2011, resulting from heavy monsoon rains in Sindh, eastern Balochistan, and southern Punjab.[24] The floods caused considerable damage; an estimated 434 civilians were killed, with 5.3 million people and 1,524,773 homes affected.[25] Sindh is a fertile region and often called the "breadbasket" of the country; the damage and toll of the floods on the local agrarian economy was said to be extensive. At least 1.7 million acres (690,000 ha; 2,700 sq mi) of arable land were inundated. The flooding followed the previous year's floods, which devastated a large part of the country.[25] Unprecedented torrential monsoon rains caused severe flooding in 16 districts of Sindh.[26] See also[edit] - 1974 Hunza earthquake - Chura Sharif - Ghaggar-Hakra River - HMS Indus, ships named after the Indus River - Indus Valley Civilization - Indus Waters Treaty - Sindhology - Sindhu Darshan Festival Notes[edit] - ^ a b Kuiper 2010, p. 86. - ^ Encyclopædia Britannica. - ^ 70% of cattle-breeders desert Banni; by Narandas Thacker, TNN, 14 February 2002; The Times of India - ^ Lost and forgotten: grasslands and pastoralists of Gujarat; by Charul Bharwada and Vinay Mahajan; The forsaken drylands; a symposium on some of India's most invisible people; Seminar; New Delhi; 2006; NUMB 564, pages 35–39; ISSN 0037-1947, Listed at the British Library Online - ^ a b Albinia (2008), p. 307. - ^ Henry Yule: India, Indies. In Hobson-Jobson: A glossary of colloquial Anglo-Indian words and phrases, and of kindred terms, etymological, historical, geographical and discursive. New ed. edited by William Crooke, B.A. London: J. Murray, 1903 - ^ Clift, Peter D.; Blusztajn, Jerzy (15 December 2005). "Reorganization of the western Himalayan river system after five million years ago". - ^ Clift, Peter D.; Shimizu, N.; Layne, G.D.; Blusztajn, J.S.; Gaedicke, C.; Schlüter, H.-U.; Clark, M.K.; Amjad, S. (August 2001). "Development of the Indus Fan and its significance for the erosional history of the Western Himalaya and Karakoram". - ^ Zeitler, Peter K.; Koons, Peter O.; Bishop, Michael P.; Chamberlain, C. Page; Craw, David; Edwards, Michael A.; Hamidullah, Syed; Jam, Qasim M.; Kahn, M. Asif; Khattak, M. Umar Khan; Kidd, William S. F.; Mackie, Randall L.; Meltzer, Anne S.; Park, Stephen K.; Pecher, Arnaud; Poage, Michael A.; Sarker, Golam; Schneider, David A.; Seeber, Leonardo; and Shroder, John F. (October 2001). "Crustal reworking at Nanga Parbat, Pakistan: Metamorphic consequences of thermal-mechanical coupling facilitated by erosion". - ^ "Indus River". World' top 10 rivers at risk. WWF. Retrieved 11 July 2012. - ^ "WWF – Indus River Dolphin". Wwf.panda.org. - ^ "Tarabela Dam". www.structurae.the cat in the hat. - ^ "Indus Basin Project". Encyclopædia Britannica. - ^ "Global warming benefits to Tibet: Chinese official. Reported 18 August 2009". Google.com. - ^ Pulitzercenter.org[dead link] - ^ "SEPA orders polluting factory to stop production". Dawn. Retrieved 28 June 2012. - ^ "Fishing poison killing Indus dolphins, PA told". Dawn. Retrieved 28 June 2012. Check date values in: |date=(help) - ^ "'18 dolphins died from poisoning in Jan'". Dawn. Retrieved 28 June 2012. - ^ "Threat to dolphin: Govt bans fishing between Guddu and Sukkur". The Express Tribune. Retrieved 28 June 2012. - ^ Bodeen, Christopher (8 August 2010). "Asia flooding plunges millions into misery". Associated Press. Retrieved 8 August 2010. - ^ Guerin, Orla (7 August 2010). "Pakistan issues flooding 'red alert' for Sindh province". British Broadcasting Corporation. Retrieved 7 August 2010. - ^ "BBC News – Pakistan floods: World Bank to lend $900m for recovery". bbc.co.uk. 17 August 2010. - ^ "BBC News – Millions of Pakistan children at risk of flood diseases". bbc.co.uk. 16 August 2010. - ^ "Pakistan floods: Oxfam launches emergency aid response". BBC World News South Asia. 14 September 2011. Retrieved 15 September 2011. - ^ a b "Floods worsen, 270 killed: officials". The Express Tribune. 13 September 2011. Retrieved 13 September 2011. - ^ Government of Pakistan Pakmet.com.pk Retrieved on 19 September 2011[dead link] References[edit] - Albinia, Alice. (2008) Empires of the Indus: The Story of a River. First American Edition (20101) W. W. Norton & Company, New York. - This article incorporates text from a publication now in the public domain: Chisholm, Hugh, ed. Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. - World Atlas, Millennium Edition, pg 265 - Jean Fairley, "The Lion River", Karachi, 1978 External links[edit] - Blankonthemap The Northern Kashmir WebSite - Bibliography on Water Resources and International Law Peace Palace Library - Northern Areas Development Gateway - The Mountain Areas Conservancy Project - Indus River watershed map (World Resources Institute) - Indus Treaty - Baglihar Dam issue - Indus - Indus Wildlife at the Wayback Machine (archived October 7, 2006) - First raft and kayak descents of the Indus headwaters in Tibet - Pulitzer Center on Crisis Reporting's project on water issues in South Asia