http___en.wikipedia.org_wiki_Cave_of_Elijah.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 9.2 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 20.1 21.1 21.2 22.1 22.2 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 25.1 25.2 25.3 26.1 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 28.6 28.7 28.8 28.9 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 31.6 31.7 31.8 32.1 32.2 32.3 32.4 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 34.6 34.7 34.8 35.1 36.1 36.2 36.3 36.4 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 41.2 41.3 42.1 43.1 43.2 44.1
Илия (пророк) - Вижте пояснителната страница за други значения на Свети Илия. Илия (иврит: אליהו, Елияху) е еврейски пророк от 9 век пр. Хр., живял в Древния Израел. За него е писано в Стария завет (Юдейската Библия), Новия завет, Талмуда и Корана, също така е герой от фолклора на различни народи, включително и българския. Почитан е от юдеи, християни, мюсюлмани, бахаи, свидетели на Йехова, мормони и раелити. Съдържание - 1 В Стария завет (Юдейската Библия) - 2 В Новия завет - 3 Вижте също В Стария завет (Юдейската Библия)[редактиране | редактиране на кода] Като се има предвид колко важен е пророк Илия за юдаизма и християството, историята му като обем заема удивително малко място в Писанията. С големи подробности е разказано за него в Трета и Четвърта книга "Царства" и по-малко във Втора книга "Паралипоменон" и "Книга на Малахия". III и IV книга „Царства“[редактиране | редактиране на кода] Въведение[редактиране | редактиране на кода] Пророк Илия се появява, за да върне еврейския народ към Истинския Бог, защото се е увлякъл по идолопоклонство под влияние на Езавел, съпругата на цар Ахаав. Нищо не се знае за произхода му. Името му, което означава "Моят Бог е Яхве" може би му е дадено, заради борбата му с култа към езическото финикийско божество Ваал. Характерното за Илия е, че проповядва и изобличава дръзко и безстрашно. По това време Ваал телецът бил смятан за божество на природата, отговарящ за дъжда, гръмотевицата, светкавицата и росата. Служението пред този демон се изразявало в мазохистични ритуали, често придружавани от човешки жертвоприношения - в повечето случаи на деца. Пророкът предизвиквал от името на Яхве не само него, а и Езавел, жреците ѝ, Ахаав и цял Израел. Политическото положение в Израел[редактиране | редактиране на кода] През 9 век пр.н.е. обединеното царство на Давид и Соломон се разделило на две царства - северно (Израел) и южно (Юдея). Йерусалим, центърът на еврейския религиозен и политически живот бил в границите на Юдея. При това положение, от чисто политически съображения, Амрий който станал цар на Израел трябвало да предприеме нещо, за да измести този център на своя територия, в противен случай рискувал предаността на неговите поданици да раздели между Израел и Юдея. Амрий намерил относително лесен начин да централицира властта си като построил нова столица в Самария на височина 91 метра над околността. Но религиозният въпрос представлявал по-голямо предизвикателство, поради неизменната важност на Йерусалимския храм за еврейското богослужение по онова време. За да се откъсне израелската религия от контрола на Храмовите свещеници, три решения били взети: - да се насърчи строителството на храмове и жертвеници в границите на Израел; - за свещеници да бъдат назначени хора, които не са от Левиевото коляно; - строителството на храмове посветени на ханаанитския бог Ваал било разрешено и поощрявано. И трите били в разрез с Мойсеевия закон и със сигурност щели да предизвикат гнева и възмущението на пророците на Яхве. Всъщност нито едно от тези решения не било ново за Амрий, изпълението им започнало още при царуването на Еровоам. Но Амрий добавил нова мярка- династичен брак, за да осигури мира със съседните държави, по примера на Соломон. Успял да уреди сватба на сина си Ахаав със сидонската принцеса Езавел, която дошла в Израел не само като принцеса, а и като жрица на Ваал. Последвалите проблеми може би са загатнати в Псалм 45, смятан от някои като сватбена песен на Ахаав и Езавел: Слушай, дъще, и виж, и приклони ухото си; забрави и народа си, и бащиния си дом; така Царят ще пожелае твоята красота; защото Той е господарят ти; и ти Му се поклони. И тирската дъщеря, даже и богатите от народа ѝ, ще търсят благоволението Ти с подаръци. Всички тези мерки за известно време донесли сигурност и стопански напредък за Израел. Това обаче предизвикало силното възмущение на пророците на Яхве, които проповядвали строго придържане към Мойсеевите закони. Илия и вдовицата от Сарепта[редактиране | редактиране на кода] След спречкването му с Ахаав, Илия избягал от Израел и се скрил при потока Херит, източно от Йордан, където бил хранен от врани. Потокът пресъхнал и Господ го изпратил в Сарепта Сидонска при една вдовица, която щяла да се грижи за него. Като пристигнал и ѝ поискал нещо за ядене, му отвърнала, че самата тя и болният ѝ син нямало какво да ядат. Илия отново ѝ заръчал да му даде да яде и я уверил, че докато трае сушата Бог няма да позволи тя или синът ѝ да останат гладни. Вдовицата нахранила Илия, с последната храна, която ѝ е останала и обещанието на Илия като по чудо се изпълнило. После по някое време синът ѝ починал, но Илия се помолил на Господ да го върне и той оживял. След две години на глад и суша, Бог казал на Илия да се върне при Ахаав и да обяви края на сушата. По пътя пророкът срещнал Авдий, домоуправителят на царя, който криел 100 пророка на Яхве, по времето, когато Езавел и Ахаав са ги убивали. Илия изпратил Авдий обратно при царя, за да разгласи неговото завръщане в Израел. Предизвикателството към Ваал[редактиране | редактиране на кода] На планината Хорив[редактиране | редактиране на кода] Езавел, разгневена от заповедта на Илия да се избият всички неини жреци, заплашила да го убие. Това е първата им среща. По-късно Илия ще пророкува за смъртта ѝ, заради нейния грях. Пророкът избягал в Беер Шева, Юдея, после продължил през пустинята и на един ден път се спрял, легнал под една хвойна и се помолил на Бог да го убие понеже смятал, че не е по-добър от всички останали грешници. Сетне заспал под дървото. Внезапно един ангел го събудил и му казал да стане и да яде. Илия се надигнал и видял, че до главата му има пита, печена на жарава и стомна с вода. Ял, пил и легнал да спи. Ангелът пак дошъл при него, събудил го и отново му казал да яде и пие, защото го чака дълъг път. Илия пътувал 40 дни и 40 нощи до планината Хорив и като стигнал се подслонил в една пещера. Бог го попитал: "Какво правиш тук, Илия?" и пророкът изповядал всичко, което го мъчи и че се уповава единствено на Господа. Тогава Бог му казал да излезе от пещерата и да се яви на планината пред Него. Последвали силен вятър и земетресение, огън се разгорял пред Илия и чул Бог отново да го пита с "тих нежен глас": "Какво правиш тук, Илия?" Илия отново заговорил за страданието си като гледа колко грешен е светът. Бог го изпратил в Дамаск да помаже Азаил за цар на Сирия, Ииуй за цар на Израел и Елисей за негов заместник. Лозето на Навутей[редактиране | редактиране на кода] Израелският цар Ахаав поискал да присвои лозето на езраелеца Навутей понеже било близо до палата му. И така предложил на собственика му или да го размени за друго хубаво лозе, или да го купи. Но Навутей отказал, защото Бог му забранил да продава тази земя. Ахаав приел отговора много тежко, бил тъжен и огорчен. Езавел обаче скроила заговор, за да заграби лозето на езраелеца. Тя пратила писма от името на Ахаав до старейшините и благородниците в града на Навутей, в които им заръчала да го поставят на видно място пред народа, да намерят двама лъжесвидетели, които да го набедят, че е похулил Бога и царя, сетне да го изведат извън града и да го убият с камъни. Така и направили. Като разбрала, че планът е сработил и Навутей е мъртъв, Езавел казала на Ахаав да вземе лозето. Тогава Илия по Божия заръка отишъл при царя и му казал така: "Уби ли ти, а още присвои ли? Така казва Господ: На мястото, където кучетата лизаха Навутеевата кръв, ще лижат твоята кръв - да!, - твоята собствена." Между двамата избухнала свада. Ахаав нарекъл пророка "свой враг", а Илия му отвърнал, че Господ ще го накаже за злите му деяния и изрекъл пророчество, в което се казвало, че цялата държава ще отхвърли властта му, че кучета ще разкъсат Езавел при рова на Езраел и че цялото му семейство ще умре и ще бъде изядено от кучета (ако са в града) или от птици (ако са на полето). Когато чул това, царят искрено се разкаял, до такава степен, че Бог се смилил и се зарекъл, че няма да накаже него, а ще го върне на жена му Езавел и сина им Охозия. Цар Охозия[редактиране | редактиране на кода] Цар Охозия паднал отвисоко и се наранил много сериозно. Тогава пратил хора да се допитат до акаронския езически бог Ваал-Зевув (Велзевул) дали ще оздравее. Но Илия пресрещнал пратениците и им заръчал да се върнат при царя и да му предадат следното послание: "Така казва Господ: Няма ли Бог в Израел, че пращаш да се допитват до акаронския бог Ваал-Зевув? И така, няма да станеш от леглото, на което си легнал, а непременно ще умреш." Охозия попитал вестоносците как изглежда човекът изрекъл предупреждението, те го описали и царят се сетил, че това е тесвиецът Илия. Тогава пратил три подразделения войници да го арестуват. Две от тях били унищожени от Небесен огън, изпратен от Бога по молба на Илия. Водачът на третото помолил пророкът да се смили над него и войниците му и да ги придружи до царя. Илия се съгласил, предал пророчеството лично на Охозия и то се изпълнило. Възнасянето на Илия[редактиране | редактиране на кода] Илия и ученикът му Елисей отишли до брега на Йордан, а от другата страна на реката стояли още 50 пророчески ученика и ги наблюдавали. Тогава Илия взел кожуха си, сгънал го, ударил с него водата, тя се разделила и двамата преминали по сухо. Изведнъж се появила огнена колесница с огнени коне и отнесла Илия с вихрушка на Небето. Като излитала кожухът му паднал на земята и Елисей го взел. II книга "Паралипоменон"[редактиране | редактиране на кода] "Книга на Малахия"[редактиране | редактиране на кода] Пророчество относно Илия изрича пророк Малахия в своята книга от Библията. В Новия завет[редактиране | редактиране на кода] Когато Исус Христос и Йоан Кръстител са проповядвали, някои юдеи са ги мислели за завърналият се Илия. За християните Йоан Кръстител не е самият Илия, а е продължител на делото му. Също така, Илия и Мойсей се явяват на Христос в Деня на Преображението. Последно пророк Илия се споменава в Евангелията след последните думи на Христос, когато стоящите пред кръста мислели, че Иисус го вика на помощ. Според тълкуванията на Православната Църква, за пророк Илия се говори , в последната книга на Библията - "Откровение на Свети Йоан Богослов" като за единият от двамата пророци, които Бог ще прати преди края на света, за да изобличават антихриста.Свети пророк Илия единствен сред хората е взет жив на Небето и не е умирал физически, а хилядолетия преди него същата участ е имал древният пророк Енох, който е вторият пророк, който ще дойде. Тогава те ще приемат мъченическа смърт и три дни телата им ще лежат на улиците непогребани, целият свят ще ликува и хората ще си раздават подаръци от радост по смъртта им. Пророк Илия е един от най-великите християнски светии.
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 8.1
Cave of Elijah The Cave of Elijah is a grotto in which the biblical prophet Elijah sought shelter on his journey in the wilderness. Elijah traveled for 40 days and 40 nights into the Wilderness of Sin, to Mount Horeb, the original mountain where Moses saw the burning bush and where the Israelites made a covenant with God. Upon reaching the Mountain, he sought shelter in a cave. God again spoke to Elijah (1 Kings 19:9): "What doest thou here, Elijah?". Elijah did not give a direct answer to the LORD's question but evades and equivocates, implying that the work the LORD had begun centuries earlier had now come to nothing, and that his own work was fruitless. Unlike Moses, who tried to defend Israel when they sinned with the golden calf, Elijah bitterly complains over the Israelites' unfaithfulness and says he is the "only one left". Up until this time Elijah has only the word of God to guide him, but now he is told to go outside the cave and "stand before the Lord." A terrible wind passes, but God was not in the wind. A great earthquake shook the mountain, but God was not in the earthquake. Then a fire passes the mountain, but God was not in the fire. Then a "still small voice" comes to Elijah and asks again, "What doest thou here, Elijah?" Elijah again evades the question and his lament is unrevised, showing that he did not understand the importance of the divine revelation he had just witnesed. God then sends him out again, this time to Damascus to anoint Hazael as king of Syria, Jehu as king of Israel, and Elisha as his replacement.