http___en.wikipedia.org_wiki_Soviet_Imperialism.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 14.1 14.2 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 20.1 20.2 20.3 21.1 22.1 22.2 22.3 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 35.1 36.1 36.2 37.1 38.1 38.2 38.3 39.1 40.1 41.1 41.2 41.3 41.4 42.1 43.1 43.2 43.3 43.4 44.1 44.2 44.3 44.4 45.1 45.2 45.3 46.1 46.2
Империализъм Империализъм (на френски: impérialisme, на английски: imperialism, на немски: Imperialismus, на латински: imperium — власт, господство) е създаването и поддържането на неравностойни икономически, културни и териториални взаимоотношения, обикновено между отделни държави и често под формата на империя, основани на превъзходство и подчинение. В последните 500 години това означава експанзионизъм и меркантилизъм или с други думи борба на дадено правителство за световна хегемония.[1] Исторически могат да се посочат Римска империя, Отоманска империя, Персийска империя, Руска империя и много други.[2][3][4][5][6] Империализмът е обикновено автократичен и монолитен (с монолитна непроменяща се структура).[7][8] С други думи това е властване над чужди страни и държави чрез насърчаване на имперските интереси. По същността си е агресивен и цели териториално разширяване и икономически облаги чрез установяване на власт на една държава над друга/и. Ленин описва империализма като „висш и последен стадий на капитализма“. През XXI век вместо империализъм, се появява едно ново понятие глобализъм (и съответно антиглобализъм), което означава, че е достигната фаза, при която борбата за сфери на влияние е достигнала етапа на равновесие на силите. [редактиране] Признаци на империализма - появяване на монополи; - обединение на производствения и банковия капитал във финансов капитал - завършило е териториялното разделение на света, което поражда войни за неговото преразпределение - възникване на олигархии - монополистични съюзи си поделят света [редактиране] Етимология Етимологически империализъм идва от латински (командвам) > на латински: imperium (власт, господство). Но в европейските езици този термин идва от империя, и по-специално Римската империя. Като словосъчетание най-напред се среща през XVI век[9], а първата му употреба в смисъл близък до съвременния датира от 1858 година[10][11] — епохата на Pax Britannica[12], относително мирен етап на развитие, когато терминът е използван във връзка с критиката на Британската империя. П.Клейтън проследява следващата еволюция на значението на този термин: ако в 1858 г. той се асоциира с деспотизъм, то в 1881 г. се подразбира вече имперски дух, защита на имперските интереси[13]. Еволюцията на термина от публицистично клише до научна категория завършва в 1902 година с монографията на Джон Хобсън „Империализмът“[14]. На руски език думата империализъм в съвременното си значение се появява не по-късно от 1916 г., в работите на Ленин, и по-специално в „Империализмът като последен стадий на капитализма“[15]. [редактиране] Американски империализъм Историкът Донълд Майниг казва, че имперското поведение за САЩ датира най-малкото от покупката на Луизиана, което той описва като „имперска придобивка“ - имперска в смисъл на агресивното навлизане на един народ на територията на друг, в резултат на подчиняването на хората на чужда власт. Политиката на САЩ към американските индианци, казва той, „има за цел да ги моделира в нещо по-подходящо, съобразено с подчиняването на имперските желания.“[16] Учени и писатели от началото на ХХ век като Чарлз Биард и Ендрю Басевич, в подкрепа на ненамесата (понякога се нарича по унизителен начин „изолационизъм“) обсъжда американската политика, която се ръководи от собствените си интереси и експанзионизъм още от времето на писането на Конституцията. Някои политици днес не са съгласни. Пат Бюкенън например твърди, че отношението на съвременните Съединени щати към империята далеч не е това, което бащите-основатели са имали намерение младата република да бъде.[17] Басевич твърди, че САЩ не променят фундаментално външната си политика след Студената война, и тя остава фокусирана върху усилията да разшири своя контрол в целия свят.[18] Тъй като оцелява като суперсила в края на Студената война, САЩ успява да съсредоточи своите дейности в нови посоки за завладяване на бъдещето, според бившия секретар по въпросите на отбраната Пол Улфовиц през 1991 г.[19] Джон Белами Фостър, марксист- социалист и политически активист, а също и професор по социология в университета в Орегон обявява, че според собствения му еко-социалистически и политически модел статутът на единствена свръхсила прави САЩ сега най-опасният за целия свят империалист.[20] Политическият активист Ноам Чомски твърди, че извънредното положение и отричането на империализма са резултат на системна стратегия на пропаганда, за да „произвежда мнение“, както този процес отдавна е описан в други страни.[21] Подчиняване на медиите, според Чомски позволява на елита да фиксира насоката на дискурс и тълкуване, както и самото определение на това, кое представлява новина и кое не.[22] [редактиране] Съветски империализъм Болшевишките ръководители ефективно възстановяват формата на управление с приблизително същата компетентност като Романовата империя от 1921 г., но с интернационална идеология. Започвайки през 1923 г., политиката на коренизация помага на местните хора да развиват своите национални култури в рамките на социалистическата държава. Това никога не е официално отменено. Културните и езикови концесии за не-руснаци обаче, спират да се изпълняват и прилагат. След Втората световна война, Съветският съюз е установил социалистическите режими, по подобие на тези, които е уставил през 1919-20 година в старата Царска империя в областите, завоювани в Източна Европа.[23] Съветският съюз и Народна република Китай поддържат и подкрепят след Втората световна война антиколониалните национално-освободителни движения за прокарването на своите собствени интереси, но не винаги успешно.[24] Въпреки че Съветският съюз не е била управлявана от император и се самообявява за анти-империалистическа, някои критици твърдят, че тя проявява общите и сходни тенденции на историческите империи. Някои учени твърдят, че Съветският съюз е хибриден, съдържащ елементи, общи за както за многонационалните империи, така и за националните държави. Друга спорна точка, защитавана от някои учени и критици е, че СССР всъщност практикува колониализъм, както други империалистически сили.[25] [редактиране] Източници - ↑ Johnston, Ronald John (2000). The Dictionary of Human Geography (4th ed.). Wiley-Blackwell. p. 375. - ↑ http://i-cias.com/e.o/imperialism.htm Ottoman Empire, French Empire, Encyclopedia of the Orient - ↑ http://www.loc.gov/exhibits/empire/ The Empire that was Russia, Library of Congress - ↑ Beissinger, Mark R. 2006 "Soviet Empire as 'Family Resemblance,'" Slavic Review, 65 (2) 294-303; Dave, Bhavna. 2007 Kazakhstan: Ethnicity, language and power. Abingdon, New York: Routledge. - ↑ http://www.jstor.org/pss/20031013 Foreign Affairs, Vol. 32, No. 1, Oct., 1953 - Soviet Colonialism In Central Asia by Sir Olaf Caroe - ↑ http://www.britishempire.co.uk/ The British Empire - ↑ http://pubs.socialistreviewindex.org.uk/isj93/rees.htm John Rees, Imperialism: globalization, the state and war, International Socialism Journal 93, Winter 2001 - ↑ J.F. Gjersø, The Congo Free State – A Latifundium of Terror 16/04/2010 - ↑ Oxford English Dictionary online (subscription required) - ↑ Imperialism (статия в academickids.com) - ↑ Imperialism (статия в wordiq.com) - ↑ Pax Britannica (статия в academickids.com) - ↑ Clayton, P. Imperialism and colonialism. In Enemies and passing friends: settler ideologies in twentieth-century Ulster, Chap. 1, pages pp. 9-32. London: Pluto Press (1996) - ↑ Hobson J.A.: Imperialism, A Study (1902) на www.marxists.org - ↑ Ленин В. Империализм, как высшая стадия капитализма на libbox.info - ↑ Оформяне на Америка: Географско перспектива на 500-годишна история, том 2: континентална Америка, 1800-1867. - ↑ Buchanan, Pat. A Republic, Not an Empire: Reclaiming America's Destiny. Washington, DC, Regnery Publishing, 1999. - ↑ Американската империя: реалности и последици на американската дипломация. - ↑ ERIC SCHMITT, "Washington at Work; Ex-Cold Warrior Sees the Future as 'Up for Grabs'" The New York Times December 23, 1991. - ↑ Foster, John Bellamy. The New Age of Imperialism. // Monthly Review. July–August 2003. - ↑ Edward Hallett Carr, The Twenty Years' Crisis 1919–1939: An Introduction to the Study of International Relations, 1939. - ↑ Chomsky, Noam. Manufacturing Consent. Pantheon Books, 1988. Посетен на October 8, 2009. - ↑ The Soviet Union and Europe after 1945. // The U.S. Holocaust Memorial Museum. Посетен на December 30, 2010. - ↑ Melvin E. Page. Colonialism: an international social, cultural, and political encyclopedia. - ↑ Soviet Colonialism in Central Asia. // Foreign Affairs 32 (1). 1953. с. 135–144.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 21.2 31.1 33.1 36.1 37.1 39.1 40.1 41.1 44.1 45.1 46.1 46.2 46.3 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 63.2 63.3 64.1 64.2 65.1 65.2 66.1 66.2 66.3 67.1 67.2 67.3 68.1 68.2 68.3
Soviet Empire The informal term "Soviet Empire" is used by critics of the Soviet Union to refer to that country's influence over a number of smaller nations during the Cold War. These nations were independent countries with separate governments that set their own policies, but those policies had to remain within certain limits decided by the Soviet Union. Failure to stay within the limits could result in military intervention by the Warsaw Pact. Countries in this situation are often called satellite states. This arrangement was always unofficial, and the Soviet government always denied having any power over other countries. Though the Soviet Union was not ruled by an emperor and declared itself anti-imperialist, critics[1][2] argue that it exhibited tendencies common to historic empires. Some scholars hold that the Soviet Union was a hybrid entity containing elements common to both multinational empires and nation states.[1] It has also been argued that the USSR practiced colonialism as did other imperial powers.[3] [edit] Influence The Soviet Empire is considered to have included the following:[4][5] [edit] The Soviet Union and its satellite states These countries were the closest allies of the Soviet Union. They were members of the Comecon, a Soviet-led economic community founded in 1949. In addition, the ones located in Eastern Europe were also members of the Warsaw Pact. They were sometimes called the Eastern bloc in English and were widely viewed as Soviet satellite states. - Bulgaria - Cuba - Czechoslovakia - East Germany - Hungary - Mongolia - Poland - Romania - North Vietnam/Vietnam (1954-1976/1976-present) - Albania (ended participation in Comecon after 1961 due to Sino-Soviet Split) North Korea was a Soviet ally,[6] but always followed a highly isolationist foreign policy and therefore it did not join the Comecon or any other international organization of Socialist states. [edit] Soviet involvement in the Third World Some countries in the Third World had pro-Soviet governments during the Cold War. In the political terminology of the Soviet Union, these were "countries moving along the socialist road of development", as opposed to the more advanced "countries of developed socialism", which were mostly located in Eastern Europe, but also included Vietnam and Cuba. Most received some aid, either military or economic, from the Soviet Union, and were influenced by it to varying degrees. Sometimes, their support for the Soviet Union eventually stopped, for various reasons; in some cases the pro-Soviet government lost power, in other cases the pro-Soviet forces were overthrown by military coups promoted by the United States (such as in Chile and Brazil), in some cases the pro-Soviet forces gained power by military aid from the Soviet Union (such as in Vietnam), while in other cases the same government remained in power but changed its relations with the Soviet Union. Some of these countries were not Socialist states. They are marked in italic. - People's Republic of the Congo (1969–1991) - People's Democratic Republic of Yemen (1969–1990) - People's Democratic Republic of Ethiopia (1974–1991) - Lao People's Democratic Republic (1975–1991) - People's Republic of Mozambique (1975–1990) - People's Republic of Angola (1977–1991) - Democratic Republic of Afghanistan (1978–1991) - People's Republic of Kampuchea (1979–1989) [edit] Socialist states opposed to the Soviet Union Some Socialist states were openly opposed to the Soviet Union and many of its policies. Though their forms of government may have been similar, they were completely sovereign from the USSR and held only formal ties. Relations were often tense, sometimes even to the point of armed conflict. - Yugoslavia (Informbiro 1948) - Albania (following the Sino-Soviet split) - China (following the Sino-Soviet split) - Cambodia (1975–1979, due to Sino-Soviet split and Cambodian-Vietnamese War) - Somali Democratic Republic (1977–1991, due to the Ogaden War) [edit] See also - Index of Soviet Union-related articles - American imperialism - Cominform - Greater Germanic Reich - Imperialism - Evil Empire - Communist state - Sino-Soviet split - Soviet republics [edit] References - ^ a b Beissinger, Mark R. 2006 "Soviet Empire as 'Family Resemblance,'" Slavic Review, 65 (2) 294-303; Dave, Bhavna. 2007 Kazakhstan: Ethnicity, language and power. Abingdon, New York: Routledge. - ^ http://www.jstor.org/pss/20031013 Foreign Affairs, Vol. 32, No. 1, Oct., 1953 - Soviet Colonialism In Central Asia by Sir Olaf Caroe "Soviet Colonialism in Central Asia". Foreign Affairs 32 (1): 135–144. - ^ Cornis-Pope, Marcel (2004). History of the Literary Cultures of East-Central Europe: Junctures and disjunctures in the 19th and 20th centuries. John Benjamins. - ^ Dawson, Andrew H. (1986). Planning in Eastern Europe. Routledge. - ^ Shin, Gi-Wook (2006). Ethnic nationalism in Korea: genealogy, politics, and legacy. Stanford University Press.