https___en.wikipedia.org_wiki_Province_of_Catanzaro_3.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 36.6 37.1 37.2 38.1 39.1 39.2 39.3 39.4 40.1 41.1 42.1 43.1 43.2 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 52.1 52.2 52.3 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 60.1 63.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1
Калабрия Кала́брия (на италиански: Calabria, на местен диалект: Calàbria, на гръцки: KaλaBpίa, на грико: Calavrìa, Калаври́я; старо латинско име: Bruttium, Брутциум) e административен регион в Южна Италия с население - 2 009 124 жители (2008). Граничи на север с регион Кампания, на запад с Тиренското море, на изток и на юг с Йонийското море. Месинският пролив отделя региона от Сицилия. Съдържание История[редактиране | редактиране на кода] Първите останки на човешка дейност са през Палеолита. През 3 хилядолетие или през 2 хилядолетие пр.н.е. в района идват някои италийски племена. В южната част на Калабрия се установяват Брутиите, и на северната и́ част Луканите.[1] През 8 век пр.н.е. идват в калабрийските брегове първите гръцки колонизатори, които започват да създават градове, и наричат тези колонии "Магна Греция". Най-важните гръцки градове са били Регион (гръцко име: PέYιov, латинско име: Rhegium, днес Реджо Калабрия) и Локрои Епизефириои (гръцко име: Aokpoὶ EπιZeφύpιoι, латинско име: Locri Epizephirii, днес Локри) на юг, а Кротон (гръцко име: Kpόtwv, латинско име: Kroton, днес Кротоне) и Сибарис (гръцко име: EύBapις, латинско име: Sybaris) на север. Всеки гръцки град е бил независим е често те са водели борби със съседните колонии. Затова северните колонии се превземат от луканите през 4 век пр.н.е., а през 3 век пр.н.е. целият регион се превзема от римляните. През римското управление калабрийският полуостров е наречен Брутциум (Bruttium, от името на племето Брутии), а името Калабрия показва днешния регион Пулия. Административен център на римския регион е бил град Региум (Реджо Калабрия), където още се говорел на гръцки. Карта, показваща че Калабрия се е наричала Бритиус, а всъщност КАЛБРИЯ е тока на ботуша - Calabria След падането на римската империя районът е разорен от готските нашествия и на следващите византийско-готски войни (535-553 г.). Под византийското управление районът е включен в сицилианската тема (една от административните деления на византийската империя. След лангобардския нахлуване, Калабрия остава византийска и добива съвременното си името, когато Сицилия е превзета от арабите през 8 век (нова "тема на Калабрия"). Заради заплахата на арабските разбойници, главните градове на бреговете са напуснати (освен Региум) и хората търсят подслон на планините, където създават много малки селища, които могат да се защитават лесно. Икономика на района влиза в криза. През цялото Средновековие, Калабрия често променят управлението си: през 1061 г. нормадците, през 1443 г. французите и през 1465 г. испанците. Калабрия става част на неаполитанското кралство. След наполеоновия период регионът участва Кралството на двете Сицилии. След италианското движение за независимостта, Рисорджименто (някои битки на Джузепе Гарибалди се водят в Калабрия), регионът участва италианското кралство в 1861 г. В 28 декември 1908 г. град Реджо Калабрия и южната част на региона са унищожени от меснинското земетресение. След втората световна война регионът участва италианската република. География[редактиране | редактиране на кода] Регион Калабрия е острието на ботуша, т.е. южен край на италианския полуостров. Граничи на запад с Тиренското море, на североизток с тарантския залив, на изток с Йонийското море, и на югозапад месинският пролив я отделя от Сицилия. Най-малкото разстояние между Нос Пелоро (в Сицилия) и Нос Пецо (в Калабрия) е 3,2 км, защото сицилианските планини имат геоложка връзка с калабрийските планини (Апенините). Заливите в Калабрия са: - Залив Сибари, пред равнина на Сибари, част на di тарантския залив; - Залив Джоя Тауро, на тиренския бряг. - Залив Поликастро, на тиренския бряг, (и в Кампания и Базиликата) - Залив Сант'Еуфемия, на тиренския бряг; - Залив Скуилаче, на йонийския бряг; Има и два малки острова, на тиренския бряг: - Дино, пред селото Прая а Маре; - Чирела, пред селото Чирела, в община Диаманте. 49,2 % на калабрийската територия е хълмиста. Планините (41,7% на територията) са: - Южната част на Масив Полино (Massiccio del Pollino), на северната граница с Базиликата. - Орсомарсо (Orsomarso) и Крайбрежната верига (Catena Costiera) на северозапад, в провинция Козенца; - Сила (Sila), широко плато от Козенца до Катандзаро; - Сере калабрези (Serre Calabresi), група планини, която се простират от Катандзаро до Вибо Валентия, чийто най-висок връх е Пекораро (1.420 м); - Аспромонте (Aspromonte), планинска верига в южния район, с най-високия връх на региона Монталто (друго име: Кокуца - 1.955 м). Равнините са макли (9% на територията). Най-важните са (от север): - на тиренския бряг: - Равнина Скалеа, - Равнина Сант'Еуфемия, - Равнина Джоя Тауро (най-широка) - на йонийския бряг: Хидрография[редактиране | редактиране на кода] Калабрийските реки са особено малки, с нередовно течение през годината, тъй като калабрийският полуостров е много тесен и планините се намират близо до морето. Най-дългите реки са Крати (Crati) и Нето (Neto), които се вливат в Йонийското море. Вливат се в Йонийското море и по-малките реки Трионто (Trionto), Тачина (Tacina) и Кораче (Corace); Тези реки и Нето извират от платото Сила. От платото Сила извират и реките Амато (Amato), Муконе (Mucone) и Савуто (Savuto), които се вливат в Тиренското море. Река Лао (Lao) извира от Масива Полино и се тече към тиренския бряг. Другите реки са много къси и течението им е много нередовно. Има и много язовири, особено на платото Сила. Най-важните са Амполино (Ampollino), Арво (Arvo), Чечита (Cecita) и Анджитола (Angitola). Климат[редактиране | редактиране на кода] Калабрийският климат е особено средоземен. Йонийският бряг е по-сух и по-неплодороден от тирениския. На бреговете температура не е по-ниска от 10 градуса през зимата и по-висока от 40 °C през лятото. В вътрешните планинни райони климатът е планиниски, зимата е студена и снежна и лятото е прохладно. Административно деление[редактиране | редактиране на кода] Регионът се поделя на 5 провинции и 409 общини. Население[редактиране | редактиране на кода] Населението на региона е 2 009 124 души през 2006 г., от което 51.242 са чужденци (1,3%)[2]. Провинция Козенца е най-широка, а провинция Реджо Калабрия е най-населена. Това е таблица с населението на главните общини на Калабрия [3]: Езикови малцинства[редактиране | редактиране на кода] В калабрийската територия се намират някои езикови малцинства: - Албанското общество в 33 общини в провинциите Катандзаро, Козенца и Кротоне - Окситанското общество в селото Гуардия Пиемонтезе - Гръцкото общество в няколко общини на провинция Реджо Калабрия, където се говори особен диалект на гръцкия език, наречен грико. Икономика[редактиране | редактиране на кода] Градът с най-високия БВП на чокев е Катандзаро, а най-"беден" е Кротоне[4]. Земеделието е много развито, особено отглеждането на маслини (втори регион в Италия по маслинено произовдство, след Пулия) на лози и на цитрусови плодове. Най-важният земеделски тръг се намира в Катандзаро. Отглеждат се и овци и кози в планиниските райони и риболовът е много развит. В районите около Кротоне, Вибо Валентия и Реджо Калабрия се намират петрохимически, механически и химически заводи. Летният туризъм е много важен, особено на йонийския бряг в провинция Катандзаро, в провинция Вибо Валентия и на тиренския бряг в провинция Реджо Калабрия и провинция Козенца. Зимският туризъм е развит на платото Сила. Икономически данни[редактиране | редактиране на кода] Това е таблица с регионалния брутен вътрешен продукт и БВП на човек[5] за Калабрия от 2000 до 2006 г.: Това е таблица с БВП[5] на Калабрия през 2006 г., разделен според главните икономически дейности: Това е таблица с годишния БВП на човек за всяка калабрийска провинция през 2006 г.: Побратимени градове[редактиране | редактиране на кода] Галерия[редактиране | редактиране на кода] Църква на брега в селище Тропеа Селище Шила със замък Калабрия от Сицилия, в месинския пролив Външни препратки[редактиране | редактиране на кода] - ((it)) Официален сайт на региона - ((it)) Туристически портал на Калабрия - ((it)) Карта на Калабрия Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ Италийските племена в древна Италия - ↑ demo.istat.it Преброяване от 2006, Istat - ↑ данни на Istat в 2007 г. - ↑ а б http://www.ilsole24ore.com/speciali/ricchezza_comuni/comuni_redditi_regioni_calabria.shtml - ↑ а б Данни Istat - Регионални таблици
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 21.4 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 24.2 25.1 25.2 25.3 26.1 27.1 27.2 27.3 28.1
Province of Catanzaro The province of Catanzaro (Italian: provincia di Catanzaro) is a province of the Calabria region of Italy. The city Catanzaro is both capital of the province and capital of the region of Calabria. The province contains a total of 80 municipalities (comuni). Its provincial president is Vincent Bruno.[1] It contains the Isthmus of Catanzaro between Sant'Eufemia and the Gulf of Squillace. It borders the provinces of Crotone (formed from it in 1996), Cosenza, Reggio Calabria, and Vibo Valentia, and it also borders the Ionian and Tyrrhenian seas to the east and west, respectively.[2] History[edit] After the last ice age, stone age hunter-gatherers lived in this area. By about 3,500 BC they had turned to farming and started settling in villages. In the ninth and eighth centuries BC, Greeks began colonising the coastal regions of Calabria, calling the area Magna Graecia. They brought with them their Hellenic civilization and the olives, figs and vines that are cultivated in the province today.[3] By the third century BC, the Greeks were conquered by tribes from northern Italy, including a branch of the Samnites called the Bruttii. They established their sovereignty over present day Calabria and founded new cities, including their own capital "Consentia", now known as Cosenza. After their victory in the Pyrrhic War (280–275 BC), the Romans occupied Calabria, and the region remained under their control until the fifth century AD.[3] After the Visigoths overthrew the Romans, there followed an unsettled period for Calabria. However, by the middle of the sixth century, the Byzantine Empire was in control of southern Italy.[3] The city of Catanzaro was founded by the Byzantines during the tenth century. The city, atop a hill above the Gulf of Squilis, was named Katanrzarion or Catasarion as these derive from the Greek words for "terrace" and "under"; terrace farming took place in the province. The city was fortified in 1055 and a castle was constructed; this allowed it to resist French invasion attempts lasting four months in 1528.[4] The area of the plateau of La Sila towards the Ionian Sea was settled by immigrants from Albania in the period 1448–1535. They formed an ethnic minority and created the communities known as Sila Greca (Greek Sila).[5] Geography[edit] The province of Catanzaro is one of the four provinces in the region of Calabria. To the south and east, the province has a coastline on the Ionian Sea, and to the northwest, a coastline on the Tyrrhenian Sea. The Province of Cosenza lies to the north and the Province of Crotone to the east. To the south west lie the provinces of Vibo Valentia and Reggio Calabria. The provincial capital as well as the capital of the region is the city of Catanzaro.[6] The province occupies both sides of the Calabrian Apennines and has a total area of 5,200 square kilometres (2,000 sq mi). The central part of the province is the isthmus of Catanzaro, a long narrow valley of 30 kilometres (19 mi), connecting the north and south parts of the coastline, the Gulf of Squillace and the Gulf of St. Euphemia; it is the narrowest part of the whole Italian peninsula. Other parts of the province are mostly mountainous, with steep sided valleys formed by short rivers. The River Ampollino on the boundary with the Province of Crotone is impounded to form the Ampollino Lake.[7] The eastern part of the province forms part of the high plateau of La Sila, about 1,200 m (3,900 ft) above sea level, which covers around 2,000 square kilometres (770 sq mi) of territory along the central part of Calabria. The highest point is Botte Donato, which reaches 1,928 metres (6,325 ft). There are large numbers of lakes surrounded by dense coniferous forests. The province includes much of the Sila National Park, a wild area with rough grassland and forests of pine, oak, beech and fir.[8] Transport[edit] The main transport hub of the province is the central town of Lamezia Terme, located beside the A3 Salerno-Reggio Calabria Motorway. From here, the SS.288 State Route runs to Catanzaro. The town is on the main line leading from Reggio Calabria to Naples, and is a major terminal for goods traffic. Secondary branch lines connect to Catanzaro and Crotone. Near Lamezia Terme is the principal airport of Calabria, the Lamezia Terme International Airport.[7] Crime[edit] Since 2009, various people have been arrested in the provinces of Catanzaro, Crotone and Reggio Calabria in connection with various crimes; alleged offences include insurance fraud, the sale of bogus degrees, fraud in relation to grants and subsidies, collusion with the Mafia, forgery, irregularities in tendering procedures, extortion, murder, electoral fraud, supply of drugs and intimidation.[9] See also[edit] References[edit] - ^ "Provincia di Catanzaro". Tutt Italia. Retrieved 18 August 2015. - ^ "Catanzaro". Italia.it. Retrieved 18 August 2015. - ^ a b c Fabio, Michelle. "History of Calabria". Bleeding Espresso. Retrieved 27 September 2015. - ^ Roy Palmer Domenico (2002). The Regions of Italy: A Reference Guide to History and Culture. Greenwood Publishing Group. - ^ Douglas, Norman. "The Albanians of Old Calabria". Old Calabria. Retrieved 2 October 2015. - ^ The Times Comprehensive Atlas of the World (13 ed.). Times Books. - ^ a b "Provincia di Catanzero". Italiapedia. Retrieved 2 October 2015. - ^ Yearbook of the Italian Parks 2005, edited by Comunicazione in association with Federparchi and the Italian State Tourism Board. - ^ Adriano Giuliano (2012). I'll Tell You Why Italy Must Be Divided. Dorrance Publishing. External links[edit]