http___en.wikipedia.org_wiki_Capital__economics__1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 22.1 22.2 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 26.1 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 35.2 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 40.2 40.3 40.4 40.5 41.1 42.1 43.1 43.2 43.3 44.1 44.2 44.3 45.1 46.1 46.2 47.1 47.2 48.1 49.1 49.2 49.3 50.1 50.2 50.3 51.1 51.2 51.3 52.1 52.2 52.3 53.1 54.1 55.1 55.2 55.3 56.1 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 59.1 60.1 61.1 61.2 61.3
Капитал - Вижте пояснителната страница за други значения на Капитал. Капитал (на латински: capitalis) е съвкупност от блага, имущества, активи, използвани за получаването на печалба и богатство.[1][2] В най-тесен смисъл това е източник на доход под формата на средства за производство (физически капитал). Под паричен капитал се разбират пари, с помощта на които се придобива физическия капитал. Влагането на материални и парични средства в икономиката, в производството, се нарича също капиталовложение или инвестиция.[3] За капитал не се считат ресурси, вложени в потребление на стоки и услуги. Съдържание - 1 Същността на капитала - 2 Произход на термина - 3 Значения - 4 Видове капитал - 5 Теории за капитала - 6 Счетоводни аспекти на капитала - 7 Литература - 8 Вижте също - 9 Източници - 10 Външни препратки Същността на капитала[редактиране | редактиране на кода] Капиталът е паричният израз на стойността на вложените активи в предприятието. Най-общо може да се определи като притежаваните, създадените и използваните от човека ресурси, които правят възможно и в бъдеще да се произвеждат стоки и услуги. Капиталът се дели на две основни групи по това как е придобит. Те са собствен и привлечен. А от гледна точка на производството капиталът се дели на оборотен и основен. Капиталът е съвкупен израз на всички средства, които се притежават от стопанските субекти и са предназначени за стопански цели и е паричен израз на притежаваното имущество. Той включва имуществото, средствата за производство и всички стопански блага от веществен и невеществен характер. Капиталът е икономическа категория, която се измерва в парична стойност, като величината му е променлива и зависи съществено от голяма съвкупност на вътрешни и външни фактори. Произход на термина[редактиране | редактиране на кода] Терминът капитал произлиза от латинския език. Думата caput - глава, е използвана от римляните да обозначават заетата срещу лихва парична сума, т.е. главница. По-късно представителят на школата на физиократите Франсоа Кене насочва вниманието върху капитала под името аванси, влагани в земеделието основно във веществена форма. Различава първоначални аванси (машини и съоръжения) и ежегодни аванси (семена и торове). Значения[редактиране | редактиране на кода] - Като политикономическо понятие капиталът е фактор за производството във вид на стойност, която носи принадена стойност. Това е най-важното му свойство: капиталът е пари, които могат да самонарастват („пари“ тук е в най-широкия, а не в тесния, финансов смисъл). - Трябва да се разграничава капиталът от средството на труда, което може да се разглежда като физически капитал. Определено средство на труда може да стане капитал само тогава, когато собствениците му влязат в икономически отношения с други собственици на други фактори за производство. Един стан или струг сам по себе си не е капитал. Но ако неговият собственик го използва за производство на продукт за пазара, то даденото средство на труда започва да намалява своята стойност, като пренася част от стойността си върху себестойността на готовия продукт (отчитано под формата на амортизации). Затова капиталът не е свързан единствено с притежаването на самата машина, сграда и т.н., но и с определено икономическо отношение по повод вещта. Земята, природните и човешките ресурси могат да станат капитал, едва когато бъдат използвани с някаква производствена цел. - В управленски смисъл капиталът е съвкупност от ресурси - парични, материали, природни и интелектуални, необходими за производството на стоки и услуги. - В счетоводен аспект капитал е разликата между активите на една фирма и нейните краткосрочни и дългосрочни пасиви. Капиталът, като перо от баланса, се намира в пасива и от тази гледна точка може да се разглежда като задължение на дружеството към собствениците му. Собственият капитал се дели на основен капитал, резерви и финансов резултат. В основния капитал влиза капиталът, с който е регистрирано дружеството - парите, които собствениците му са вложили. Финансовият резултат включва неразпределената печалба, непокрита загуба и текущата печалба или загуба на дружеството. Видове капитал[редактиране | редактиране на кода] Капиталът в общи линии може да се раздели на: - Основен - това е тази част от капитала, която се изразходва за сгради, машини и други съоръжения и пренася на части стойността си върху себестойността на готовата продукция чрез амортизациите.[4] Това са активи и имоти, които не са бързоликвидни, т.е. не могат лесно да бъдат превърнати в пари, с други думи материални активи с дълъг срок на използване. Дълготрайните активи обикновено са земя и сгради, моторни превозни средства, мебели, офис оборудване, компютри, стопански инвентар и машини и съоръжения. Те често получават по-благоприятно данъчно третиране (под формата на амортизационни квоти) от текущите активи. Стойността на един дълготраен актив е неговата покупна цена, включително вносните мита и други разходи по придобиването. - Оборотен - изразходва се за наемане на работна сила, купуване на суровини и спомагателни материали и стойността му влиза постепенно в себестойността на готовата продукция в продължение на един производствен процес.[5] Заедно с дълготрайните активи като машини, съоръжения и оборудване, оборотният капитал се счита за част от оперативния капитал. Нетния оборотен капитал се изчислява като разлика между текущите активи и текущите пасиви (краткосрочните задължения). Според формата му може да е: - ресурси в материална форма - резултат от дейност, включително непосредствено предшестващ процес на производство: сгради, машини, инструменти, включени в употреба природни ресурси и земя. - човешки ресурси, където влизат знанията и уменията на хората и техните отношения. Теории за капитала[редактиране | редактиране на кода] Класическа икономика[редактиране | редактиране на кода] Капиталът е съвкупност от ресурсите, които могат да бъдат използвани в производството на стоки и услуги. Той е един от трите фактора на производството, заедно със земята и труда. Адам Смит в своята книга „Богатството на народите“ (Wealth of Nations, Book II, Chapter 1) прави разграничение между основен и оборотен капитал. Марксистка икономика[редактиране | редактиране на кода] Сравнително пълно изследване на същността, формите и кръгооборота на капитала е представено от Карл Маркс в неговите три тома с общо наименование „Капиталът“. В теорията на Карл Маркс капиталът се формира като принадена стойност в резултат на използването на работната сила от капиталистите.[6] Маркс въвежда понятията променлив и постоянен капитал. Постоянният капитал се отнася до инвестициите в други фактори на производство, различни от работна сила, като например суровини, машини и съоръжения, които участват в производство. Сумата от стойността, вложена като първоначална инвестиция (средствата за производство) не се различава от стойността на произведените продукти. Променливият капитал се отнася до инвестициите в работна сила, които единствено създават прираст под формата на принадена стойност. Този процес Маркс описва със следната капиталова схема: Движение на паричния капитал[редактиране | редактиране на кода] Австрийска икономическа школа[редактиране | редактиране на кода] Капиталът (капиталните блага) са ресурси, които играят роля на бъдещи фактори на производството. Например, машината се явява капитал само в случай, че този, който се разпорежда с нея, планира да я използва в бъдеще за производството на блага. Т.е. капиталът се разглежда като текущата парична стойност на капиталните блага. Ойген фон Бьом-Баверк критикува теориите на Карл Маркс и на класика Давид Рикардо. Според него капиталоинтензивността (capital intensity) зависи от кръговия характер на производството (roundaboutness). Най напред се произвеждат капиталови стоки (машини, оборудване), и впоследствие с тяхна помощ се произвеждат желаните потребителски стоки. Счетоводни аспекти на капитала[редактиране | редактиране на кода] От счетоводна гледна точка капиталът се разглежда от по-тесни позиции, защото например се изключват понятия като социален и човешки капитал, които няма как да се осчетоводят и да се представят в пасива на счетоводния баланс. За счетоводителите капиталът е „паричен израз на стойността на стопанските средства, сиреч активите, с които разполага едно предприятие за осъществяване на дейността си“[7]. Това означава, че ако се учреди едно предприятие с 20 млн. лв капитал (който в случая е и основен капитал, защото още няма отчислени резерви и отчетени печалби/загуби) и с него се купят сграда за 10 млн. лв. (цена на придобиване), за 5 млн. лв. се купи оборудване и за още 5 млн. лв. се купят материали, то ще имаме следното: в пасива ще на счетоводния баланс ще отразим ОК = 20 млн. лв., а в актива ще отразим три позиции съответно за ДМА (10 млн. лв., сгради), ДМА (5 млн. лв., оборудване) и КМА (5 млн. лв.). Литература[редактиране | редактиране на кода] - Boldizzoni, F. Means and ends: The idea of capital in the West, 1500-1970. New York: Palgrave Macmillan. - Hennings, K.H. Capital as a factor of production. The New Palgrave: A Dictionary of Economics. v. 1. pp. 327–33. - Bourdieu, Pierre Ökonomisches Kapital - kulturelles Kapital - soziales Kapital. In: Kreckel, Reinhard [Hrsg.]: Soziale Ungleichheiten. SB2, Soziale Welt. 1983, S. 183-198. - Eugen Schmalenbach (1961) Kapital, Kredit und Zins in betriebswirtschaftlicher Beleuchtung. Bearbeitet von Richard Bauer. 4. verbesserte und erweiterte Auflage. Westdeutscher Verlag, Köln Вижте също[редактиране | редактиране на кода] Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ Капитал. Словарь по экономике и финансам. Глоссарий.ру - ↑ Definition - ↑ Райзберг Б. А., Лозовский Л. Ш., Стародубцева Е. Современный экономический словарь. - ↑ Property, Plant, and Equipment - ↑ Däumler/Grabe, Kostenrechnungs- und Controllinglexikon, 1997, S.36+16 - ↑ Карл Маркс, Капиталът, т. 1, гл. 4 „Превращение денег в капитал“, раздел 3 „Купля и продажа рабочей силы“, стр. 181 - ↑ Стоянов, Стоян и Камелия Савова. Обща теория на счетоводството. „Стопанство“, С., 2010, с. 30
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 20.1 21.1 21.2 21.3 22.1 23.1 24.1 24.2 25.1 25.2 25.3 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 27.1 27.2 27.3 28.1 28.2 29.1 30.1 30.2 30.3 31.1 32.1 33.1 33.2 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 35.3 35.4 36.1 36.2 36.3 36.4 37.1 37.2 38.1 39.1 40.1 40.2 40.3 41.1 42.1 42.2 43.1 43.2 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 63.2 63.3 63.4 64.1 64.2 65.1 66.1 67.1 68.1 68.2 68.3 68.4 69.1 70.1 71.1 71.2 71.3 71.4 72.1 72.2 72.3 73.1 74.1
Capital (economics) In economics, capital goods, real capital, or capital assets are already-produced durable goods or any non-financial asset that is used in production of goods or services. How a capital good is maintained or returned to its pre-production state varies with the type of capital involved. In most cases capital is replaced after a depreciation period as newer forms of capital make continued use of current capital non profitable. Capital is distinct from land (or natural resources) in that capital must itself be produced by human labor before it can be a factor of production. At any given moment in time, total physical capital may be referred to as the capital stock (which is not to be confused with the capital stock of a business entity.) In a fundamental sense, capital consists of any produced thing that can enhance a person's power to perform economically useful work—a stone or an arrow is capital for a caveman who can use it as a hunting instrument, and roads are capital for inhabitants of a city. Capital is an input in the production function. Homes and personal autos are not usually defined as capital but as durable goods because they are not used in a production of saleable goods and services. In classical economic schools of thought[citation needed], particularly in Marxist political economy,[1] capital is money used to buy something only in order to sell it again to realize a financial profit. For Marx capital only exists within the process of economic exchange—it is wealth that grows out of the process of circulation itself, and for Marx it formed the basis of the economic system of capitalism. In more contemporary schools of economics, this form of capital is generally referred to as "financial capital" and is distinguished from "capital goods". Contents In narrow and broad uses[edit] Classical and neoclassical economics regard capital as one of the factors of production (alongside the other factors: land and labour). All other inputs to production are called intangibles in classical economics. This includes organization, entrepreneurship, knowledge, goodwill, or management (which some characterize as talent, social capital or instructional capital). (this is what makes it a factor of production). - The good is not used up immediately in the process of production unlike raw materials or intermediate goods. (The significant exception to this is depreciation allowance, which like intermediate goods, is treated as a business expense.) - The good is produced (in contrast to "land", which refers to naturally occurring resources such as geographical locations and minerals). This last condition is removed[by whom?] and replaced with looser conditions such as the capital asset being fungible, clearly defined in right by a deed or patent, or transferrable between persons, or some such. The requirement that it be produced by a production process similar to a durable good is relatively arbitrary, extremely hotly debated and in any case changes as production processes differ. For instance, it is possible to produce genetic material in a lab or in an organism - thus organisms themselves can be understood as being produced.[citation needed] These distinctions of convenience have carried over to contemporary economic theory.[2][3] There was[when?] the further clarification that capital is a stock. As such, its value can be estimated at a point in time. By contrast, investment, as production to be added to the capital stock, is described as taking place over time ("per year"), thus a flow. Marxian economics distinguishes between different forms of capital: - constant capital, which refers to capital goods - variable capital, which refers to labor-inputs, where the cost is "variable" based on the amount of wages and salaries are paid throughout the duration of an employee's contract/employment, - fictitious capital, which refers to intangible representations or abstractions of physical capital, such as stocks, bonds and securities (or "tradable paper claims to wealth") Earlier illustrations often described capital as physical items, such as tools, buildings, and vehicles that are used in the production process. Since at least the 1960s economists have increasingly focused on broader forms of capital. For example, investment in skills and education can be viewed as building up human capital or knowledge capital, and investments in intellectual property can be viewed as building up intellectual capital. These terms lead to certain questions and controversies discussed in those articles. Modern types of capital[edit] Detailed classifications of capital that have been used in various theoretical or applied uses generally respect the following division: - Financial capital, which represents obligations, and is liquidated as money for trade, and owned by legal entities. It is in the form of capital assets, traded in financial markets. Its market value is not based on the historical accumulation of money invested but on the perception by the market of its expected revenues and of the risk entailed. - Natural capital, which is inherent in ecologies and protected by communities to support life, e.g., a river that provides farms with water. - Social capital, which in private enterprise is partly captured as goodwill or brand value, but is a more general concept of inter-relationships between human beings having money-like value that motivates actions in a similar fashion to paid compensation. - Instructional capital, defined originally in academia as that aspect of teaching and knowledge transfer that is not inherent in individuals or social relationships but transferrable. Various theories use names like knowledge or intellectual capital to describe similar concepts but these are not strictly defined as in the academic definition and have no widely agreed accounting treatment. - Human capital, a broad term that generally includes social, instructional and individual human talent in combination. It is used in technical economics to define balanced growth which is the goal of improving human capital as much as economic capital. A far less common term, spiritual capital, refers to the power, influence and dispositions created by a person or an organization’s spiritual belief, knowledge and practice, which is also an aspect of human capital that may not be easily captured as a component social, instructional or individual element. Public and private sector accounting differ in goals, time scales and accordingly in accounting. The ownership and control of some forms of capital may accordingly justify differentiating it in an economic theory. A blanket term that attempts to characterize all that clearly physical capital that is considered infrastructure and which supports production in unclear or poorly accounted ways is public capital. This encompasses the aggregate body of all government-owned assets that are used to promote private industry productivity, including highways, railways, airports, water treatment facilities, telecommunications, electric grids, energy utilities, municipal buildings, public hospitals and schools, police, fire protection, courts and still others. However it is a problematic term insofar as many of these assets can be either publicly or privately owned. Separate literatures have developed to describe both natural capital and social capital. Such terms reflect a wide consensus that nature and society both function in such a similar manner as traditional industrial infrastructural capital, that it is entirely appropriate to refer to them as different types of capital in themselves. In particular, they can be used in the production of other goods, are not used up immediately in the process of production, and can be enhanced (if not created) by human effort. There is also a literature of intellectual capital and intellectual property law. However, this increasingly distinguishes means of capital investment, and collection of potential rewards for patent, copyright (creative or individual capital), and trademark (social trust or social capital) instruments. Endowment[edit] Endowment is the natural state of something, before it is processed. The production turns an endowment into capital. Just as capital can be split into natural capital etcetera, so endowment can also be split into a country's natural endowment or a population's endowment.[4] Interpretations[edit] Some thinkers, such as Werner Sombart and Max Weber, locate the concept of capital as originating in double-entry bookkeeping, which is thus a foundational innovation in capitalism, Sombart writing in "Medieval and Modern Commercial Enterprise" that:[5] - The very concept of capital is derived from this way of looking at things; one can say that capital, as a category, did not exist before double-entry bookkeeping. Capital can be defined as that amount of wealth which is used in making profits and which enters into the accounts." Within classical economics, Adam Smith (Wealth of Nations, Book II, Chapter 1) distinguished fixed capital from circulating capital. The former designated physical assets not consumed in the production of a product (e.g. machines and storage facilities), while the latter referred to physical assets consumed in the process of production (e.g. raw materials and intermediate products). For an enterprise, both were types of capital. Karl Marx adds a distinction that is often confused with David Ricardo's. In Marxian theory, variable capital refers to a capitalist's investment in labor-power, seen as the only source of surplus-value. It is called "variable" since the amount of value it can produce varies from the amount it consumes, i.e., it creates new value. On the other hand, constant capital refers to investment in non-human factors of production, such as plant and machinery, which Marx takes to contribute only its own replacement value to the commodities it is used to produce. Investment or capital accumulation, in classical economic theory, is the production of increased capital. Investment requires that some goods be produced that are not immediately consumed, but instead used to produce other goods as capital goods. Investment is closely related to saving, though it is not the same. As Keynes pointed out, saving involves not spending all of one's income on current goods or services, while investment refers to spending on a specific type of goods, i.e., capital goods. Austrian School economist Eugen von Böhm-Bawerk maintained that capital intensity was measured by the roundaboutness of production processes. Since capital is defined by him as being goods of higher-order, or goods used to produce consumer goods, and derived their value from them, being future goods. Human development theory describes human capital as being composed of distinct social, imitative and creative elements: - Social capital is the value of network trusting relationships between individuals in an economy. - Individual capital, which is inherent in persons, protected by societies, and trades labour for trust or money. Close parallel concepts are "talent", "ingenuity", "leadership", "trained bodies", or "innate skills" that cannot reliably be reproduced by using any combination of any of the others above. In traditional economic analysis individual capital is more usually called labour. - Instructional capital in the academic sense is clearly separate from either individual persons or social bonds between them. This theory is the basis of triple bottom line accounting and is further developed in ecological economics, welfare economics and the various theories of green economics. All of which use a particularly abstract notion of capital in which the requirement of capital being produced like durable goods is effectively removed. The Cambridge capital controversy was a dispute between economists at Cambridge, Massachusetts based MIT and University of Cambridge in the UK about the measurement of capital. The Cambridge, UK economists, including Joan Robinson and Piero Sraffa claimed that there is no basis for aggregating the heterogeneous objects that constitute 'capital goods.' Political economists Jonathan Nitzan and Shimshon Bichler have suggested that capital is not a productive entity, but solely financial and that capital values measure the relative power of owners over the broad social processes that bear on profits.[6] See also[edit] - Capital deepening - Capital accumulation - Capitalism - Capitalist mode of production - Cambridge capital controversy - Constant capital - Das Kapital - Factors of production - Means of production - Organizational capital - Organic composition of capital - Physical capital - The Accumulation of Capital - Venture capital - Variable capital - Wealth (economics) References[edit] - ^ "Definition of Capital on Marxists.org". Encyclopedia of Marxism. Marxism.org. Retrieved 8 February 2013. - ^ Paul A. Samuelson and William D. Nordhaus (2004). Economics, 18th ed. - ^ Glossary of Terms, "Capital (capital goods, capital equipment)." • Deardorff's Glossary of International Economics, Capital. - ^ http://www.econlib.org/cgi-bin/searchbooks.pl?searchtype=BookSearchPara&id=bbPTC&query=endowment - ^ Lane, Frederic C; Riemersma, Jelle, eds. Enterprise and Secular Change: Readings in Economic History. R. D. Irwin. (quoted in "Accounting and rationality") - ^ Capital as Power: A Study of Order and Creorder, Routledge, 2009, p, 228. Further reading[edit] - Boldizzoni, F. (2008). "chapters 4-8". Means and ends: The idea of capital in the West, 1500-1970. New York: Palgrave Macmillan. - Hennings, K.H. (1987). "Capital as a factor of production". The New Palgrave: A Dictionary of Economics v. 1. External links[edit] - Quotations related to Capital at Wikiquote