http___en.wikipedia.org_wiki_Isaac_II_Angelos_2.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 21.1 21.2 22.1 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1
Исаак II Исак II Ангел (известен още на български и като Исак II Ангел; на Гръцки език: Iσaάkιoς B’ II ΆYYeλoς, Isaakios II Angelos) (септември 1156 – януари, 1204) е византийски император от 1185 до 1195, и отново от 1203 до 1204. Неговият баща, Андроник Ангел, е син на Теодора Комнина, най-младата дъщеря на император Алексий I Комнин и Ирина Дукина. Така Исаак е член на голяма императорска династия. [редактиране] Възкачване чрез бунт По време на краткото управление на Андроник I Комнин, Исаак е замесен в бунта в Никея, дн. турски град Изник и в Пруса (дн. град Бурса в Северозападна Турция). Въпреки това императорът не го наказва за тази нелоялност към властта и Исаак остава в Константинопол. На 11 септември, 1185, по време на отсъствие на император Андроник I от столицата, помощникът на последния — Стефан Хагиохристофорит, го премества в ареста. Исаак пръв убива Хагиохристофорит и бяга в Света София. Андроник I, който в някои отношения е способен владетел, е мразен поради усилията си да задържи покорна аристокрацията и поради своята жестокост. Исаак апелира към населението и започват безредици, които бързо се разпростират из целия град. Когато Андроник се завръща, той открива, че неговата власт е преобърната, а Исаак е провъзгласен за император. Андроник опитва да избяга с лодка, но е задържан. Исаак го хвърля на хората от града и той е жестоко убит на 12 септември, 1185 година. [редактиране] Управление Исаак II има репутацията на един от най-неуспешните владетели, който е сядал на византийския престол. Заобиколен от роби, любовници и ласкатели, той позволява неговата империя да се ръководи от незаслужили фаворити, докато самият пилее парите, изтискани от провинциите за скъпи здания и подаръци за църквите от неговия град. [редактиране] Първо управление Исаак II укрепява своята позиция като император чрез династични бракове през 1185 и 1186 година. Неговата племенница Евдокия Ангелина е оженена за Стефан, син на Стефан Неманя от Сърбия. Сестрата на Исаак, Теодора, е оженена за италианския маркиз Конрад ди Монферато. През януари 1186 самият Исаак се жени за най-възрастната дъщеря на унгарския крал Бела III, Маргарет, която приема името Мария. Унгария е една от най-големите и силни съседки на империята, а и Маргарет се ползвала с привилегиите на своя висок аристократичен произход, който бива отнасян към владетелски фамилии от Киевска Рус, Свещената Римска империя, Прованс по-ранни византийски династии. Исаак II Ангел започва своето царуване с решителна победа срещу норманския крал на Сицилия Уилям II (по течението на река Струма на 7 септември 1185), който е нахлул на Балканите към края на управлението на Андроник I. В други аспекти неговата политика е по-малко успешна. Той се проваля в опита си да възвърне Кипър от въстаналият благородник Исаак Комнин, благодарение на норманската интерференция. Тиранията на неговите данъци, увеличени за да се заплаща на наемните войски и за да се финансира брака му, довежда до избухването на въстание в Мизия, оглавено от двамата български първенци Асен и Петър в края на 1185 година. Въстанието довежда до установяването на Второ българско царство, под управлението на династията Асеневци. През февруари 1187 г., победителят срещу норманите Алексий Врана е изпратен срещу въстаниците, но обръща армията срещу василевса и се опитва да завземе властта в Константинопол, преди да бъде победен и убит от баджанака на Исаак II — Конрад Монфератски. Вниманието на императора след това е заето на Изток, където няколко претенденти за престола се вдигат последователно на бунт и падат. През 1189 императорът на Свещената Римска империя Фридрих I Барбароса търси и получава позволение да преведе своите войски на Трети кръстоносен поход през Византийската империя;но скоро след като преминава границата, Исаак, който се стреми към алианс със Саладин хвърля на неговия път всяка възможна пречка. Фридрих изпраща срещу Исаак сина си Хайнрих с флота пред стените на Константинопол, което довежда до мирния договор от февруари 1190 в Адрианопол.[1] Следващите пет години са белязани от продължилата война с България, срещу която Исаак II лично повежда няколко експедиции. Въпреки обещаващия старт, тези походи имат малък ефект в един случай през 1190 г. император Исаак едва избягва смъртта, а палатката на василевса, заедно с пирамидалната му корона са пленени от българите. Докато се приготвя за поредната офанзива срещу България през 1195 г., Алексий III Ангел, по-възрастният брат на императора, се възползва от неговото отсъствие и се провъзгласява за император докато брат му е на лов. Алексий III е подкрепен от войниците, а Исаак II е детрониран, ослепен и хвърлен в константинополския затвор. [редактиране] Второ управление След осем години в плен, Исаак II е въздигнат от тъмницата на трона непосредтсвено след пристигането на Четвъртия кръстоносен поход и бягството на Алексий III Ангел от столицата. Но умът и тялото му са омаломощени от затвора и неговият син Алексий IV Ангел е асоцииран на престола. Силно задължен на кръстоносците, Алексий IV не е в състояние да поеме своите задължения и поради нерешителността си губи подкрепа както сред съюзниците-кръстоносци, така и сред поданиците си. В края на януари 1204 г. влиятелният императорски двор окончателно взима предимство в избухналите междуособици в столицата. Алексий IV е свален, а властта заграбва Алексий Дука Мурзуфул. В тази ситуация Исаак II умира, както се твърди от шок, след като синът му Алексий IV е удушен на 28 или 29 януари. [редактиране] Семейство Произходът на първата жена на Исаак е неизвестен, но нейното име Ирина е открито в списъка с починали на Шпайерската катедрала, където е погребана тяхната дъщеря Ирина (също). (Трябва да се отбележи, обаче че би било изключително нетипично майка и дъщеря да носят едно и също име, освен ако това на майката не е монашеско.) Съпругата на Исаак може да е и член на фамилията на Палеолозите. Тяхното трето дете се ражда през 1182/1183 и тя умира или се развежда с него, тъй като той се жени повторно. Техни деца са: От своята втора съпруга, Маргарет от Унгария, Исаак има двама сина: - Йоан Ангел, роден не по-рано от януари 1193. Той емигрира в Унгария и е управител на Сремска област с главен град Сирмиум около 1254 - Мануил Ангел, роден след 1195 [редактиране] Бележки - ↑ Вж. Острогорски,Г., История на византийската държава, стр.521 [редактиране] Източници - Острогорски, Георгий, „История на Византийската държава“
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 15.1 15.2 16.1 16.2 17.1 18.1 18.2 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 23.1 23.2 23.3 24.1 24.2 25.1 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 27.1 28.1 28.2 28.3 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 33.2 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 40.1 40.2 40.3 40.4 41.1 42.1 43.1 44.1 44.2 44.3 45.1 46.1 46.2 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 56.2 56.3
Isaac II Angelos Isaac II Angelos (or Angelus) (Greek: Iσaάkιoς B’ ΆYYeλoς, Isaakios II Angelos) (September 1156 – January 1204) was Byzantine Emperor from 1185 to 1195, and again from 1203 to 1204. His father Andronikos Dukas Angelos was a military leader in Asia Minor (c. 1122 – aft. 1185) who married Euphrosyne Kastamonitissa (c. 1125 – aft. Andronikos Dukas Angelos was the son of Konstantinos Angelos, Admiral of Sicily (c. 1085 – aft. July 1166, son of Manolis Angelos from Philadelphia), and Theodora Komnene (b. 15 January 1096/1097), the youngest daughter of Emperor Alexios I Komnenos and Eirene Doukaina. Thus Isaac was a member of the extended imperial clan. Contents Rising by revolt[edit] During the brief reign of Andronikos I Komnenos, Isaac was involved (alongside his father and brothers) in the revolt of Nicaea and Prousa. Atypically, the Emperor did not punish him for this disloyalty, and Isaac remained at Constantinople. On September 11, 1185, while Andronikos was absent from the capital, his lieutenant Stephanos Hagiochristophorites moved to arrest Isaac. Isaac killed Hagiochristophorites and took refuge in the church of Hagia Sophia. Andronikos was a capable ruler in some ways but was hated for his cruelty and his efforts to keep the aristocracy obedient. Isaac appealed to the populace, and a tumult arose that spread rapidly over the whole city. When Andronikos returned he found that he had lost popular support, and that Isaac had been proclaimed emperor. Andronikos attempted to flee by boat but was apprehended. Isaac handed him over to the people of the City, and he was killed on 12 September 1185. First reign[edit] Isaac II Angelos strengthened his position as emperor with dynastic marriages in 1185 and 1186. His niece, Eudokia Angelina, was married to Stefan, son of Stefan Nemanja of Serbia. Isaac's sister, Theodora, was married to the Italian marquis Conrad of Montferrat. In January 1186 Isaac himself married Margaret of Hungary (renamed Maria), daughter of King Béla III. Hungary was one of the Empire's largest and most powerful neighbours, and Margaret also had the benefit of high aristocratic descent, being related to the royal families of Kiev, the Holy Roman Empire, Italy, Provence, and earlier Byzantine dynasties. Isaac inaugurated his reign with a decisive victory over the Norman King of Sicily, William II, at the Battle of Demetritzes on 7 November 1185. William had invaded the Balkans with 80,000 men and 200 ships towards the end of Andronicus I's reign. Elsewhere Isaac's policy was less successful. In late 1185, he sent a fleet of 80 galleys to liberate his brother Alexius III from Acre, but the fleet was destroyed by the Normans of Sicily. He then sent a fleet of 70 ships, but it failed to recover Cyprus from the rebellious noble Isaac Comnenus, thanks to Norman interference. The oppressiveness of his taxes, increased to pay his armies and finance his marriage, resulted in a Bulgarian uprising late in 1185. The rebellion led to the establishment of the Second Bulgarian Empire under the Asen dynasty. In 1187, Alexios Branas, the victor over the Normans, was sent against the Bulgarians but turned his arms against his master and attempted to seize Constantinople, only to be defeated and slain by Isaac's brother-in-law Conrad of Montferrat. Also in 1187, an agreement was made with Venice, in which the Venetian Republic would provide 40–100 galleys at six months' notice in exchange for favorable trading concessions. As each Venetian galley was manned by 140 oarsmen, that means there were about 18,000 Venetians still in the Empire even after Manuel I's arrests.[1] The Emperor's attention was next demanded in the east, where several claimants to the throne successively rose and fell. In 1189 the Holy Roman Emperor Frederick I Barbarossa sought and obtained permission to lead his troops on the Third Crusade through the Byzantine Empire. He had no sooner crossed the border than Isaac, who had meanwhile sought an alliance with Saladin, threw every impediment in his way. In retaliation, Barbarossa's army occupied the city of Philippopolis and defeated a Byzantine army of 3,000 men that attempted to recapture the city.[2] Thus compelled by force of arms, Isaac II was forced to fulfill his engagements in 1190. By 1196, Isaac II had allowed the once powerful Byzantine navy to decline to only 30 galleys. The next five years were disturbed by continued warfare with Bulgaria, against which Isaac led several expeditions in person. In spite of their promising start, these ventures had little effect, and on one occasion in 1190 Isaac barely escaped with his life. The Byzantines suffered yet another major defeat in the battle of Arcadiopolis in 1194. While preparing for yet another offensive against Bulgaria in 1195, Alexios Angelos, the Emperor's older brother, taking advantage of Isaac's absence from camp on a hunting expedition, proclaimed himself emperor and was readily recognised by the soldiers as Emperor Alexios III. Isaac was blinded and imprisoned in Constantinople. Second reign[edit] After eight years of captivity, Isaac II was raised from the dungeon to the throne once more after the arrival of the Fourth Crusade and the flight of Alexios III from the capital. Both his mind and body had been enfeebled by confinement, and his son Alexios IV Angelos was associated on the throne as the effective monarch. Heavily beholden to the crusaders, Alexios IV was unable to meet his obligations and his vacillation caused him to lose the support of both his crusader allies and his subjects. At the end of January 1204, the influential court official Alexios Doukas Mourtzouphlos took advantage of riots in the capital to imprison Alexios IV and seize the throne as Emperor Alexios V. At this point Isaac II died, allegedly of shock, while Alexios IV was strangled on 28 or 29 January. Usurpers[edit] Several pretenders rose up and attempted to wrest the throne from Isaac during his reign. These included: - Alexios Branas - Theodore Mangaphas - Pseudo-Alexios II - Basil Chotzas – initiated a rebellion at Tarsia, near Nicomedia. Initially he had some success, but before long he was seized, blinded, and cast into prison.[3] - Isaac Comnenus (nephew of Andronicus I Comnenus) – escaped from prison and fled to Hagia Sophia, where he proceeded to incite a mob. Eventually captured, he was suspended in the air and tortured in order to obtain the names of his accomplices. His internal organs suffered severe damage and he died the next day.[3] - Constantine Tatikios – secretly established a group of 500 individuals who hid in Constantinople. Though they managed to escape detection for some considerable time, he was informed against, captured, and blinded.[3] Historical reputation[edit] Isaac has the reputation as one of the most unsuccessful princes to occupy the Byzantine throne. Surrounded by a crowd of slaves, mistresses, and flatterers, he permitted his empire to be administered by unworthy favourites, while he squandered the money wrung from his provinces on costly buildings and expensive gifts to the churches of his metropolis. During his reign the Empire lost Lefkada, Kefallonia, and Zakynthos to the Normans in 1185. In the same year the Bulgarian Empire was restored after the rebellion of the brothers Asen and Peter, thus losing Moesia and parts of Thrace and Macedonia. After that Cilicia was retaken by the Armenians, and Cyprus wrested from the empire by the Franks. Family[edit] The identity of Isaac II's first wife is unknown, but her name, Herina (i.e., Eirene), is found on the necrology of Speyer Cathedral, where their daughter Irene is interred. (However, it would have been extremely unusual for a mother and daughter to bear the same name, unless the mother's name was monastic.)[4] Isaac's wife may have been a member of the Palaiologos family.[5] A possible foreign origin is also given to her due to having the same name as her daughter.[6][7] Their third child was born in 1182 or 1183 and she was dead or divorced by 1185, when Isaac remarried. Their children were: - Euphrosyne Angelina, a nun (or married Roman the Great). - Irene Angelina, married first to Roger III of Sicily, and secondly to Philip of Swabia. - Alexios IV Angelos. By his second wife, Margaret of Hungary (who took the baptismal name "Maria"), Isaac II had two sons: - John Angelos[citation needed] (b. ca. 1193 – d. 1259). He migrated to Hungary and ruled over Syrmia and Bacs (1227–42) as a vassal of king Béla IV of Hungary. - Manuel Angelos (b. after 1195 – d. 1212) Notes[edit] - ^ J. Norwich, A History of Venice, 121 - ^ W. Treadgold, A History of the Byzantine State and Society, 658 - ^ a b c Harry J. Magoulias, 'O city of Byzantium: annals of Niketas Choniatēs', Wayne State University Press, 1984, pg 233 - ^ The first wife of Isaac II is usually considered to be a Byzantine noblewoman of unknown name. In an Italian edition of the chronicle of Nicetas Choniates "Greatness and catastrophe of Byzantium" can be found an interesting note to the XIV Book. The names of Isaac II's first wife and eldest daughter, unknown to Byzantine sources, are found in an obituary in the Cathedral of Speyer (Germany) (the Pantheon of German kings) where it can be found the second daughter of Isaac II, Irene/Maria, wife of Philip of Suabia; in this text Irene/Maria is said daughter of Isaac and Irene (there is reference to the following article: R. Hiestand, Die erste Ehe Isaaks II. Angelos und seine Kinder, in Jahrbuch der Osterreichischen Byzantinisk, XLVII 1997 pp. 199–208). This Irene could be identified with the daughter of Georg Paleologus Ducas Comnenus; the son of this one, Andronicus Paleologus Comnenoducas is known as gambrox (gamma alpha mu beta rho o x) of Isaac II. - ^ Morris Bierbrier's "Medieval and royal genealogy update" column in the March 1999 issue of _Genealogists' Magazine_ gives a partial summary of the article by Hiestand; this is where I learned of its existence. Hiestand's article is of special interest because it explores the hypothesis that the first wife of Isaac II is a member of the Palaiologos family, perhaps the daughter of Georgios Palaiologos Komnenodoukas, megas hetaireiarches. This is based on a reference to Andronikos Palaiologos (probable son of Georgios) as beloved gambros (brother-in-law or son-in-law, though the former is more likely) of Emperor Isaac II in a document (from 1191, I think) printed in A. Papadopoulos- Kerameus's _Analekta ..._, II, Petersburg, 1894, p. 362. Unfortunately, the genealogy of the early Palaiologoi is somewhat murky. - ^ RootsWeb: GEN-MEDIEVAL-L first wife of Isaac II, Byzantine emperor - ^ RootsWeb: GEN-MEDIEVAL-L Re: first wife of Isaac II, Byzantine emperor References[edit] - Nicetas Choniates, Historia, ed. Van Dieten, 2 vols. (Berlin and New York, 1975); trans. as O City of Byzantium, Annals of Niketas Choniates, by H.J. Magoulias (Detroit; Wayne State University Press, 1984). External links[edit] - Foreign policy of the Angeli from A History of the Byzantine Empire by Al. Vasilief Bibliography[edit] - Angold, Michael, The Byzantine Empire: A Political History, 1025–1204, 2nd edition (London and New York, 1997) - Brand, C.M., Byzantium Confronts the West, 1180–1204 (Cambridge, MA, 1968) - Harris, Jonathan, Byzantium and the Crusades (London: Bloomsbury, 2nd ed., 2014). - Harris, Jonathan, 'Collusion with the infidel as a pretext for military action against Byzantium', in Clash of Cultures: the Languages of Love and Hate, ed. Sarah Lambert and Helen Nicholson (Turnhout, 2012), pp. 99–117 - Hiestand, Rudolf, 'Die Erste Ehe Isaaks II Angelus und Seine Kinder', Jahrbuch der Osterreichischen Byzantinistik, 47 (1997). - The Oxford Dictionary of Byzantium, 3 vols (Oxford, 1991) - Treadgold, Warren, A History of the Byzantine State and Society (Stanford CA, 1997) - K. Varzos, Ē genealogia tōn Komnēnōn (Thessalonica, 1984) vol. - This article incorporates text from a publication now in the public domain: Chisholm, Hugh, ed. Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.