http___en.m.wikipedia.org_wiki_Lymph_node.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 16.7 16.8 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 18.8 18.9 18.10 18.11 18.12 19.1 20.1 20.2 20.3 21.1 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 27.6 27.7 28.1 28.2 28.3 29.1 30.1 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 32.6 32.7 32.8 32.9 32.10 33.1 33.2 34.1 34.2 34.3 34.4 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 41.2 41.3 42.1 43.1 43.2 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 44.6 45.1 45.2 46.1 46.2 47.1 48.1 48.2 48.3 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 54.2 55.1
Имунна система Имунната система е съвкупност от органи, тъкани, клетки и техни продукти, изграждащи динамична физиологична система, която осъществява имунния отговор. Основната функция на имунната система е да разпознае и да неутрализира проникналите от външната среда, чужди за организма и представляващи заплаха вещества (антигени), както и да реагира на неопластични промени на организма (тумори и др.).[1] Имунната система осъществява динамично равновесие в самата себе си и потиска и регулира имунния отговор до оптимално за организма ниво. Основните групи клетки, които изграждат имунната система са макрофагите, B- и T-лимфоцитите, NK-клетките, фоликулно-дендритните клетки и др. Главните групи белтъци са имуноглобулините, системата на комплемента, цитокини, лимфокини и др. Съдържание - 1 История на имунологията - 2 Устройство на имунната система - 3 Източници - 4 Литература История на имунологията[редактиране | edit source] Имунологията е науката, която изучава устройството и действието на имунната система. Тя произлиза от медицинската наука и на ранните изучавания на причините за имунитета спрямо определени болести. Най-ранното известно споменаване на имунитета е Чумата в Атина през 430 г. пр.Хр. Тукидид отбелязва, че хората, които са прекарали по-ранно болестта и са успели да се възстановят, са в състояние да се грижат за болните без да се заразят повторно. През XVIII в. Пиер-Луи Моро дьо Мопертуи прави опити със скорпионова отрова и наблюдава, че определени кучета и мишки са имунизирани срещу тази отрова. Устройство на имунната система[редактиране | edit source] Имунната система се състои от милиарди клетки, които са организирани в централни и периферни лимфоидни тъкани и органи. Централни органи на имунната система[редактиране | edit source] В централните органи на имунната система се осъществява първичната пролиферация и деференциация на стволовите клетки на имунната система. Това са костния мозък, тимуса и фабрициевата торбичка. Koстен мозък[редактиране | edit source] Костният мозък (на латински: medulla ossea) бива червен и жълт. Червният е основен кръвообразуващ имунен орган, който запълва спонгиозната тъкан на плоските и късите кости и епифизите на дългите кости. Най-голямо е количеството му в млада възраст когато запълва и дифизите на тръбестите кости. Жълтия се среща в дифизите на тръбестите кости при възрастните животни и хора. Той е съставен от дегенерирала ретикуларна тъкан, чиито клетки са вмастени. Между червения и жълтия костен мозък не съществува рязка граница, защото и в червеният костен мозък част от клетките са вмастени. Между стромата и съдовете на червения костен мозък се разполагат хемопоезните клетки: стволови и полустволови, както и различни стадии на зреещи еритробласти, миелоцити, гранулоцити, лимфобласти, В-лимфоцити, макрофаги и др. Хемопоезните клетки се струпват на островчета, а сред тях се срещат малки струпвания от костномозъчни лимфоцити, наречени нулеви лимфоцити, както и моноцити. Тимус[редактиране | edit source] Тимусът (на латински: thymus) е централен орган на лимфоцитопоезата и имуногенезата. Той има делчест строеж, а всяко делче притежава кора и сърцевина. Кората е просмукана с Т-лимфоцити. В подкапсулната зона на кората на делчетата се разполагат големи лимфоидни клетки (лимфобласти), които под влияние на хормона тимозин се разрастват и делят. Тези Т-лимфобласти, предшественици на Т-лимфоцити, идват от костния мозък. Получаващите се от Т-лимфобластите Т-лимфоцити попадат в кръвния ток, без да преминават през сърцевината на делчетата. В сърцевината се разполагат Т-лимфоцити от друг тип. Двата типа Т-лимфоцити се отличават помежду си по своите рецептори и маркери. Лимфоцитите от кората и сърцевината на тимуса попадат в периферните лимфопоезни органи-лимфните възли и далака, където узряват в 3 подкласа: антиген реактивни килъри, хелпери и супресори. Но в кръвния ток попадат само тези лимфоцити, които са "обучени" да разпознават "своето" от "чуждото". Лимфоцитите, които са придобили рецептори към собствените антигени, по правило загиват в тимуса. Но когато по неизвестни причини тези Т-лимфоцити попаднат в кръвта, тогава настъпва автоимунна реакция. Тимусът играе важна роля в процесите на кръвообразуване, като образува тимус-зависими лимфоцити (Т-лимфоцити), също и в селекцията, регулацията, прполиферацията и деференцирането на лимфоцитите в периферните лимфообразуващи органи, което се осъществява от хормона тимозин. Птиците притежават добре развит тимус само в млада възраст. При настъпване на полова зрелост тимусът на птиците се намалява наполовина. Но за сметка на това те притежават друг подобен орган - т. нар. фабрициева торбичка. Фабрициева торбичка[редактиране | edit source] Фабрициевата торбичка (на латински: bursa fabricii) представлява орган, характерен само за птиците. Той се намира между дорзалната стена на клоаката и гръбначния стълб. В структорно отношение торбичката на Фабриций наподобява тимуса. Тя е кълбовидна торбичка, чиято стена е построена подобно на стената на дебелото черво, при което нейната лигавица образува високи гънки в чиято проприя се разполагат нагъсто В-лимфоцити и В-имунобласти. Проприята на бурзата се разполага подобно на съединителната тъкан, която огражда делчетата на тимуса и определя нейното структорно сходство с тимуса. Функцията на фабрициевата торбичка е да контролира дейността на хуморалната част на имунната система, проявяваща се в изработването на антитела, докато тимусът контролира лимфоидната система, която осигурява клетъчния имунен отговор. Периферни органи на имунната система[редактиране | edit source] В периферните лимфоидни органи и тъкани на имунната система се осъществява съзряване на лимфоцитите и превръщането им в имунокомпетентни клетки. Това са далака, лимфните възли, сливиците, лимфните фоликули и дифузната лимфна тъкан. Далак[редактиране | edit source] Далакът (на латински: splen) e най-сложно устроеният кръвообразуващ орган. Отвън той е покрит с капсула, от която излизат септи (трабекули). Тя е изградена от 2 слоя: външен (съединителнотъканен) и вътрешен (глаткомускулен). Наблюдават се видови особености в разположението на мускулните клетки и капсулата. При преживните те се струпват в снопчета, свързани с еластинови влакна, при месоядните мускулните клетки се преплитат мрежовидно, а при коня те са разположени отвестно една над друга. Пространството между капсулата и трабекулите е изпълнено с ретикуларни клетки и червени кръвни клетки, които заедно с белите кръвни клетки образуват далачната пулпа. Последната бива: - Бяла далачна пулпа - това е мястото, където се локализират имунокомпетентните клетки. Тя представлява съвкупност от малпигиеви телца - особен вид лимфни фоликули, през вътрешността на които протича една артериола. Фоликулите образуват лимфоцити, с които се обогатява кръвта. - Червена далачна пулпа - представлява разположените между малпигиевите телца съставки на пулпата на далака: ретикуларни клетки, червени кръвни клетки, венозни синуси, кръвни капиляри, разпадащи се кръвни клетки и кръвни пигменти, които се задържат в цитоплазмата на ретикуларните клетки на червената пулпа - макрофагите. Преходната област между бялата и червената пулпа се нарича "маргинална зона" и се състои главно от Т- и В-лимфоцити и от единични макрофаги. Лимфни възли[редактиране | edit source] Лимфните възли (на латински: nodus lymphoideus) представляват биологични филтри, разположени на пътя на лимфоносните съдове, които контролират протичащата през тях лимфа. Те са сферични, овални или бъбрековидни органи с размери от 1 до няколко сантиметра. Едната страна на лимфните възли е леко вдлъбната и се нарича врата (на латински: hilus). През нея навлизат артериите и излизат вените и изводните лимфоносни съдове. Донасящите лимфата лимфни съдове (на латински: vasa afferentes) навлизат през обвивката на възлите откъм изпъкналата страна при преживните, месоядните и еднокопитните животни, а при свинята откъм хилуса. Отвън възлите са покрити с капсула, която изпраща във вътрешността им прегради (трабекули или септи). Цялата вътрешност на лимфните възли между капсулата и трабекулите при всички животни е изпълнена с ретикуларна тъкан, между клетките на която се разполагат гъсти маси от лимфоцити, с които образуват оформената лимфо-ретикуларна система на възлите, която под капсулата формира кората на лимфния възел, а във вътрешността - сърцевината. В бримките на ретикуларанта тъкан на възлите се разполагат лимфоцити, лимфобласти, макарофаги и др. Централната част на фоликулите се нарича размножителен център. Дентритните клетки на централните части на фоликулите са особена разновидност на макрофаги, коити притежават способност да фиксират с помощта на рецептори имуноглобулини, а чрез тях и антитела, предизвикващи имунния отговор. Паракортикалната зона на лимфните възли се нарича тимусзависима зона, защото съдържа главно Т-лимфоцити. Именно в тази зона настъпват пролиферация и бластна трансформация на Т-клетките и превръщането им в Т-ефекторни клетки (килъри и др.). Сърцевината на лимфните възли е изградена от сърцевинни повлекла, състоящи се от ретикуларни клетки, В-лимфоцити, плазмоцити и макрофаги. Тук се осъществява узряването на плазматичните клетки. При преживните, кората на лимфните възли е представена от дифузна лимфоретикуларна система, в която се появяват множества светли центрове. Разположението на кората и сърцевината при лимфните възли на свинята е обратното на разположението им при останалите животни. Лимфните възли изпълняват следните функции: - Задържат и фагоцитират към 99 % от всички чужди вещества (белтъци и бактерии), които попадат с лимфата. - Обогатяват лимфата с лимфоцити, плазмоцити и макрофаги. - В тях се изработват антитела, от образуващите се тук плазмоцити и с помощта на макрофагите. - Бактериите, които не са загинали напълно и успяват да попаднат в лимфата, след нейното преминаване през възлите понижават значително своята вирулентност. - Те служат като депо за задържане на излишната лимфа. Възлите допринасят и за предвижването на лимфата, което става чрез свиване на гладката мускулатура на капсулата - трабекулите. Младите животни имат по-добре развити лимфни възли. В напреднала възраст фагоцитната активност на възлите отслабва, а част от тях атрофират и се заместват от мастна тъкан. Сливици[редактиране | edit source] Сливиците (на латински: tonsillae) представлят органи, които са част от лимфоепителния фарингеален пръстен, който огражда входа към дихателния и храносмилателния път. Сливиците се подразделят на сливици с трапчинки и сливици без трапчинки. - Сливици с трапчинки (на латински: foveolae tonsillares) - представляват овални образования, получени от нагъването на лигавицата в посока към подлежащите тъкани. Трапчинките на сливиците (крипти), които са на брой от 5 до 10 и повече при отделни видове сливици, при различните животни се разклоняват и образуват вторични трапчинки. Епителят на лигавицата на сливицата е многослоен плосък невроговен, който е просмукан от лимфоцити, между които има и гранулоцити, излизащи от съдовете, които кръвоснабдяват сливиците. Лимфоцитите се образуват в лимфните фоликули и се насочват в проприята, където образуват дифузната част на сливиците и в епитела. Микроорганизмите и други чужди вещества, които попадат върху сливиците и техните трапчинки, се фагоцитират от гранулоцитите, които загиват масово. Сливици с трапчинки са небцовите сливици при коня, преживните, свинята и човека, тубарната сливица (на латински: tonsilla tubaria) при свинята и надграклянната сливица (на латински: tonsilla paraepiglotica) при свинята, козата и овцата. - Сливици без трапчинки - представляват една по-широка и по-дебела гънка на лигавицата. Такива са небцовите сливици при месоядните, фарингеалната тонзила при всички домашни животни и при човека, и тубарната тонзила при приживните. Сливиците не притежават лимфоносни съдове. Такива съдове се разполагат само около тях, където се образуват лимфоносни мрежи, стоящи във връзка с по-големите съседни съдове. Лимфни фоликули[редактиране | edit source] Лимфните фоликули (на латински: folliculi lymphatici) са малки кълбовидни или яйцевидни струпвания, които имат способност да образуват ломфоцити. Лимфните фоликули се образуват навсякъде, където се среща и дифузната лимфна тъкан, където предпазват от проникването на чужди вредители. Образуваните от лимфните фоликули лимфоцити преминават на повърхността на органите, където отделят ензими и образуват антитела. Дифузна лимфна тъкан[редактиране | edit source] Дифузната лимфна тъкан се среща като безформено струпване в хлабавата влакнеста съединителна тъкан. Източници[редактиране | edit source] - ↑ Захранване на ИМУННАТА СИСТЕМА BGstuff.net - онлайн справочник, Какво представлява имунната система? Литература[редактиране | edit source] - Кръстев Х., Витанов С. Цитология и Хистология. - Томов Тр., Седроев Н., Градинарски Г., Костов Й., Илиев Я., Биволарски Б., Георгиев П., "Ветеринарномедицинска физиология", Издателство Тракийски университет, Стара Загора, 1998 г.
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 24.2 24.3 24.4 25.1 26.1 27.1 27.2 27.3 28.1 29.1 30.1 30.2 30.3 31.1 31.2 31.3 32.1 32.2 32.3 32.4 33.1 34.1 35.1 36.1 36.2 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 38.1 38.2 38.3 39.1 40.1 40.2 40.3 41.1 42.1 43.1
A lymph node is an oval-shaped organ of the lymphatic system, distributed widely throughout the body including the armpit and stomach and linked by lymphatic vessels. Lymph nodes are major sites of B, T, and other immunity cells. Lymph nodes act as filters or traps for foreign particles and are important in the proper functioning of the immune system. They are packed tightly with the white blood cells called lymphocytes and macrophages. Lymph nodes also have clinical significance. They become inflamed or enlarged in various infections and diseases which may range from trivial, such as a throat infection, to life-threatening such as cancers. In the latter, the condition of lymph nodes is so significant that it is used for cancer staging, which decides the treatment to be employed, and for determining the prognosis. When swollen, inflamed or enlarged, lymph nodes can be hard, firm or tender.[1] Lymph nodes are not involved in the body's system for dealing with toxicity which the liver and kidneys deal with. The lymphatic system is structured to address biological infections, as well as biological breakdowns or errors within the body, as in the response to cancer. Lymph nodes can also be diagnosed by biopsy whenever they are inflamed. Certain diseases affect lymph nodes with characteristic consistency and location. StructureEdit Lymph nodes are bean or oval shaped and range in size from a few millimeters to about 1–2 cm long.[2] Each lymph node is surrounded by a fibrous capsule, and inside the lymph node the fibrous capsule extends to form trabeculae. The substance of the lymph node is divided into the outer cortex and the inner medulla. The cortex is continuous around the medulla except at the hilum, where the medulla comes in direct contact with the hilum.[2] Thin reticular fibers and elastin form a supporting meshwork called a reticular network (RN) inside the node. White blood cells (leucocytes), the most prominent ones being lymphocytes, are tightly packed as follicles in the cortex. Elsewhere in the node, there are only occasional leucocytes. The reticular network not only provides the structural support, but also the surface for adhesion of the dendritic cells, macrophages and lymphocytes. It allows exchange of material with blood through the high endothelial venules and provides the growth and regulatory factors necessary for activation and maturation of immune cells.[3] The number and composition of follicles can change especially when challenged by an antigen, when they develop a germinal center.[2] Lymph enters the convex side of the lymph node through multiple afferent lymphatic vessels, to flow through the sinuses. A lymph sinus which includes the subcapsular sinus, is a channel within the node, lined by endothelial cells along with fibroblastic reticular cells and this allows for the smooth flow of lymph through them. The endothelium of the subcapsular sinus is continuous with that of the afferent lymph vessel and is also with that of the similar sinuses flanking the trabeculae and within the cortex. All of these sinuses drain the filtered lymphatic fluid into the medullary sinuses, from where the lymph flows into the efferent lymph vessels to exit the node at the hilum on the concave side.[2] These vessels are smaller and don't allow the passage of the macrophages so that they remain contained to function within the lymph node. In the course of the lymph, lymphocytes may be activated as part of the adaptive immune response. CapsuleEdit The lymph node capsule is composed of dense irregular connective tissue with some plain muscle fibers, and from its internal surface are given off a number of membranous processes or trabeculæ, consisting, in man, of connective tissue, with a small admixture of plain muscle fibers; but in many of the lower animals composed almost entirely of involuntary muscle. They pass inward, radiating toward the center of the gland, for a certain distance—that is to say, for about one-third or one-fourth of the space between the circumference and the center of the gland. In some animals they are sufficiently well-marked to divide the peripheral or cortical portion of the gland into a number of compartments (so-called follicles), but in man this arrangement is not obvious. The larger trabeculæ springing from the capsule break up into finer bands, and these interlace to form a mesh-work in the central or medullary portion of the gland. In these spaces formed by the interlacing trabeculæ is contained the proper gland substance or lymphoid tissue. The gland pulp does not, however, completely fill the spaces, but leaves, between its outer margin and the enclosing trabeculæ, a channel or space of uniform width throughout. This is termed the lymph path or lymph sinus. Running across it are a number of finer trabeculæ of reticular connective tissue, the fibers of which are, for the most part, covered by ramifying cells. Subcapsulary sinusEdit The subcapsular sinus (lymph path, lymph sinus, marginal sinus) is the space between the capsule and the cortex which allows the free movement of lymphatic fluid and so contains a sparsity of lymphocytes.[2]It is continuous with the similar lymph sinuses that flank the trabeculae.[2] The lymph node contains lymphoid tissue, i.e., a meshwork or fibers called reticulum with white blood cells enmeshed in it. The regions where there are few cells within the meshwork are known as lymph sinus. It is lined by reticular cells, fibroblasts and fixed macrophages.[2] The subcapsular sinus has clinical importance as it is the most likely location where the earliest manifestations of a metastatic carcinoma in a lymph node would be found. CortexEdit The cortex of the lymph node is the peripheral portion underneath the capsule and the subcapsular sinus.[4]The subcapsular sinus drains to trabecular sinuses, and then the lymph flows into the medullary sinuses. The outer cortex consists mainly of the B cells arranged as follicles, which may develop a germinal center when challenged with an antigen, and the deeper cortex mainly consisting of the T cells. There is a zone known as the subcortical zone where T-cells (or cells that are mainly red) mainly interact with dendritic cells, and where the reticular network is dense. The predominant site within the lymph nodes which contain T cells & accessory cells is also known as paracortex (reticular network).[5] MedullaEdit The medulla contains large blood vessels, sinuses and medullary cords that contain antibody-secreting plasma cells. The medullary cords are cords of lymphatic tissue, and include plasma cells, macrophages, and B cells. The medullary sinuses (or sinusoids) are vessel-like spaces separating the medullary cords. Lymph flows into the medullary sinuses from cortical sinuses, and into efferent lymphatic vessels. Medullary sinuses contain histiocytes (immobile macrophages) and reticular cells. FunctionEdit The lymph fluid inside the lymph nodes contains lymphocytes, a type of white blood cell, which continuously recirculates through the lymph nodes and the bloodstream. Molecules found on bacteria cell walls or chemical substances secreted from bacteria, called antigens, may be taken up by dedicated antigen presenting cells such as dendritic cells into the lymph system and then into lymph nodes. In response to the antigens, the lymphocytes in the lymph node make antibodies which will go out of the lymph node into circulation, seek, and target the pathogens producing the antigens by targeting them for destruction by other cells and complement. Other immune system cells will be made to fight the infection and "sent" to the lymph nodes.[clarification needed] The increased numbers of immune system cells fighting the infection will make the node expand and become "swollen." Lymph circulates to the lymph node via afferent lymphatic vessels and drains into the node just beneath the capsule in a space called the subcapsular sinus. The subcapsular sinus drains into trabecular sinuses and finally into medullary sinuses. The sinus space is criss-crossed by the pseudopods of macrophages, which act to trap foreign particles and filter the lymph. The medullary sinuses converge at the hilum and lymph then leaves the lymph node via the efferent lymphatic vessel towards either a more central lymph node or ultimately for drainage into a central venous subclavian blood vessel, most via the postcapillary venules, and cross its wall by the process of diapedesis. - The B cells migrate to the nodular cortex and medulla. - The T cells migrate to the deep cortex ("paracortex"). When a lymphocyte recognizes an antigen, B cells become activated and migrate to germinal centers (by definition, a "secondary nodule" has a germinal center, while a "primary nodule" does not). When antibody-producing plasma cells are formed, they migrate to the medullary cords. Stimulation of the lymphocytes by antigens can accelerate the migration process to about 10 times normal, resulting in characteristic swelling of the lymph nodes. The spleen and tonsils are large lymphoid organs that serve similar functions to lymph nodes, though the spleen filters blood cells rather than lymph. Clinical significanceEdit Lymph nodes may become enlarged due to an infection, tumour or inflamed due to leukemia. This increase in size is primarily due to an elevated rate of trafficking of lymphocytes into the node from the blood; exceeding the rate of outflow from the node; and secondarily as a result of the activation and proliferation of antigen-specific T and B cells (clonal expansion). In some cases, where there is no infection they may still feel enlarged due to a previous infection. Lymphadenopathy is a term meaning "disease of the lymph nodes." It is, however, almost synonymously used with "swollen or enlarged lymph nodes." In this case, the lymph nodes are detectable by touch (palpable); this is a sign of various infections and diseases. Lymphodoema is a fairly widespread condition of the lymphatic system resulting in localised fluid retention and tissue swelling. Affected tissues are at risk of infection. Primary lymphodoema generally results from poorly developed or missing lymph nodes. Secondary lymphodoema results mostly from the dissection of lymph nodes during breast cancer surgery and also from other treatments usually involving radiation. See alsoEdit Additional imagesEdit ReferencesEdit - ^ "Swollen Glands and Other Lumps Under the Skin-Topic Overview". Children.webmd.com. - ^ a b c d e f g Warwick, Roger; Peter L. Williams (1973) [1858]. "Angiology (Chapter 6)". Gray's anatomy. illustrated by Richard E. M. Moore (Thirty-fifth ed.). London: Longman. - ^ Kaldjian, Eric P.; J. Elizabeth Gretz, Arthur O. Anderson, Yinghui Shi and Stephen Shaw (October 2001). "Spatial and molecular organization of lymph node T cell cortex: a labyrinthine cavity bounded by an epithelium-like monolayer of fibroblastic reticular cells anchored to basement membrane-like extracellular matrix". International Immunology (Oxford Journals) 13 (10): 1243–1253. - ^ "Definition: cortex of lymph node from Online Medical Dictionary". - ^ Katakai, Tomoya; Takahiro Hara, Hiroyuki Gonda1, Manabu Sugai and Akira Shimizu (5 July 2004). "A novel reticular stromal structure in lymph node cortex: an immuno-platform for interactions among dendritic cells, T cells and B cells". International Immunology 16 (8): 1133–1142. External linksEdit - Histology image: 07101loa - Histology Learning System at Boston University - http://www.thelymphnodes.com - Lymph Nodes