http___en.wikipedia.org_wiki_Sultans_of_Zanzibar.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 18.2 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 22.3 22.4 23.1 23.2 24.1 24.2 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 30.1 31.1 32.1 33.1 33.2 34.1 35.1 35.2 36.1 36.2 37.1 38.1 38.2 39.1 40.1 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 59.2 60.1 61.1 62.1 63.1
Каменен град (Занзибар) Каменният град, известен с английското си име Стоун Таун (Stone Town) или като Мджи Мконгуе (от суахили: „стар град“) е старата част на град Занзибар, разположен за остров Унгуджа (Занзибар), архипелага Занзибар, днес в Танзания. През XIX век е бил столица на Занзибарското султанство и процъфтяващ център на търговията с подправки и роби и запазва статута си като център на архипелага по време на колониалния период. Когато през 1946 г. Занзибар се обединява с колониалната територия Танганика (Танганайка), формирайки Обединена република Танзания, островите получават полуавтономен статут. В Каменния град се помещава правителството на Занзибар. Каменният град е от голямо истурическо и културно значение за Източна Африка. Архитектурата му, датираща най-вече от XIX век, представлява уникална смесица от местната култура суахили и елементи от мавританската, арабската, персийската, индийската и европейската култура. По тази причина през 2000 г. е включен в списъка на Световното наследство на ЮНЕСКО. Поради историческата си значимост Каменният град е голяма туристическа атракция за Танзания и голяма част от икономиката на областта разчита на туризма. [редактиране] Географско положение Каменният град се намира приблизително в средата на западния бряг на остров Унгуджа, на малък нос, вдлъбнат в Занзибарския проток. Най-близкото голямо селище на отсрещния танзанийски бряг е Багамойо.[1] Освен Каменния град, Занзибар включва и новата част Нгамбо (от Суахили „другата страна“), който се простича на югоизток във вътрешността на острова. Двете част се разделят от шосето „Крийк Роуд“.[2] [редактиране] История Първите каменни домове са построени най-вероятно през 30-те години на XIX век върху основите на по-старо рибарско селище.[3] По това време Занзибар под контрола на Султанство Оман. През 1840 г. султан Саид бин Султан мести столицата си от Маскат (столица на съвременен Оман) в Каменния град, което поставя началото на период на бързо развитие в новата столица. През 1861 г. след междуособици в оманското владетелско семейство, Оман и Занзибар се разделят, като последният става независимо султанство с владетел султан Маджид бин Саид. През XIX век Занзибар процъфтява като център на търговията. Отличителни стоки са подправките (най-вече детелина) и робите (виж Африканска търговия с роби). Към средата на века султанът поддържа добри отношения с Великобритания. Например пътешественикът Дейвид Ливингстън през 1866 г. се е подготвял за третата си експедиция във вътрешността на Източна Африка на архипелага. В този период, като резултат от търговската дейност на Занзибар, в града се появяват имигрантски общност от Оман, Персия и Индия. В края на века занзибарските султани постепенно губят притежанията си в Източна Африка (Зендж) от германците и британците. През 1890 г., според Занзибарския договор, самият архипелаг Занзибар става британски протекторат. През 1896 г. внезапен бунт на местното арабско население срещу британското управление води до Англо-занзибарската война, останала в историята като най-кратката войнба на човечеството. Султан Халид бин Баргаш се предава след едва 45 минути военноморски обстрел. По време на британското управление Занзибар си остава важен търговски център, въпреки че колониалните управници подпомагат Момбаса и Дар ес Салаам като техни търговски пристанища в Източна Африка. През 1897 г. е забранена търговията с роби. През 1964 г. Каменния град е център на Занзибарската революция, която довежда до свалянето на султан Джамшид бин Абдула и създаването на социалистическо правителство на партията Афроширази. След революцията от острова бягат групи от араби и индийци. След като Танганика и Занзибар се обединяват в Танзания, Каменният град става седалище на правителството на архипелага, който придобива полуавтономен статут. [редактиране] Архитектура Основната част на Каменния град е лабиринт от тесни улички, край които са разположени къщи, магазини, базари и джамии. Тъй като по-голямата част от пътната мрежа е твърде тясна за автомобили, основните начини за придвижване са велосипед и мотоциклет. При крайбрежието има по-широки улици и по-последователно разположени сгради. Архитектурата на Каменния град има множество характерни черти, резултат от смесицата на арабски, персийски, европейски, индийски и африкански елементи. Името идва от кораловия камък, най-използвания строителен материл в комплекса, който придава на сградите топъл червеникав цвят.[4][5] Традиционни сгради са бараза, които се характеризират с дълга издигната каменна пътечка около стената, която се използва, ако при големи дъждове улиците се наводнят и станат неизползваеми за ходене, а иначе се използва ката пейка, където се сяда, почива се и се водят разговори.[6] Други характерни черти на сградите са големите тераси, обградени с дървени огради (балюстради). Най-известната черта на занзибарските къщи са пищно декорираните дървени врати с резби и релефи, като могат да се различат индийски (с кръгъл връх)[5] и омански (с правоъгълен връх) стилове. Най-често резбите са цитати от Корана, но се срещат и други орнаменти, например лотоси, символи на възход.[4] Освен къщите с ионтересни архитектурни черти, Каменния град е дом на множество големи исторически здания, някои от които са около крайбрежието. Таскива са дворците на султана, укрепленията, църквите, джамиите и административните сгради. Въпреки че през 2000 г. комплексът е включен в Световното наследство на ЮНЕСКО,[5] над 80 % от сградите в него са в лошо състояние.[7] [редактиране] Забележителности [редактиране] Исторически сгради - Домът на чудесата (Дворец на чудесата, Бейт ал-Аджайб) - дворец на занзибарските султани. Силно засегнат от бомбардировките по време на Англо-занзибарската война (1896). След революцията (1964) става седалище на партията Афроширази. Днес музей, една от най-известните туристически дестинации в комплекса - Стара крепост - арабска крепост от XVII век. Днес е културен център с магазини, работилници и малка сцена за провеждане на музикални събития. - Старият диспансер (Диспансер Итнашири)[3] - първо благотворителна болница за бедните, впоследствие диспансер. Смятана за една от най-красиво украсените сгради в комплекса[5] - Дворцов музей (Бейт ел Сахел) - бивш султански дворец по крайбрежието[5] - Христова църква - англиканска катедрала[4] - Катедрала „Свети Йосиф“ - католическа катедрала - Персийски бани Хамамни - обществени бани, построени по времето на султан Баргаш бин Саид от персийски архитекти - Къща на Дейвид Ливингстън - малък султански дворец. Дейвид Ливингстън отсяда там през 1866 г., подготвяйки се за експедиция в Източна Африка - Къща на Типу Тип - голяма каменна къща, притежавана от търговеца на роби Типу Тип (Хамад бин Мохамед бин Джума бин Реджеб бин Мохамед бин Саид ал-Мургаби) - Зала на справедливостта - бивш съдебен орган, сградата съчетава ислямски и португалски архитектурни елементи - Ага хан джамия - голяма джамия, комбинира ислямски и готически елементи - Малинди джамия - една от най-старите джамии в Занзибар. Има конично минаре, едно от трите подобни в Източна Африка [редактиране] Други забележителности - Градини Фородхани - малък парк в Каменния град, пред Дома на чудесата и Старата крепост. В нея се продават традиционни занзибарски ястия.[3] - Пазар Дараджани - главен пазар (базар) в Каменния град. Построен през 1904 г. и впоследствие разширен.[5] - Мемориален музей на мира - показва различни епизоди от историята на Занзибар - Голямото дърво - голям фикус пред Стария диспансер. Популярен е като място за срещи. - Чангуу (Затворнически остров) - известен с популацията си на Алдабранска гигантска костенурка (Aldabrachelys gigantea) [редактиране] Транспорт Основната форма на обществен транспорт е даладала, вид маршрутка. Основната стоянка е пред пазара Дараджани. Даладала свързват Каменния град с някои близки селища, например село Бубубуна север, летището, стадион Амаан, Джангомбе и Магомени.[8] За по-дълги пътувания се използват „мабаси“ или „баси“, вид автобус, които имат линии до Мкокотони, Мангапуани, Бумбуини, Кизимбани, Падже, Киуенгуа и Матемуе.[8] В Каменния град има и малко летище, което извършва полети до градове в континентална Танзания (например Аруша и Дар ес Салаам), както и международни - до Момбаса, Найроби и Йоханесбург. Фериботи свързват Занзибар с Дар ес Салаам и остров Пемба.[9] [редактиране] Климат [редактиране] Личности - Фреди Меркюри (роден Фарух Булсара) - английски музикант, вокалист на групата Куийн - Ал-Мухсин ал-Баруани - първи външен министър на независим Занзибар - Дейвид Ливингстън - английски изследовател, мисионер и колониалист - Типу Тип - богат търговец на роби [редактиране] Източници - ↑ Map of Stone Town - ↑ An introduction to Zanzibar Town - ↑ а б в Stone Town at zanzibar.cc - ↑ а б в Independent Travel Guide to Zanzibar - ↑ а б в г д е Stone Town - Zanzibar Town - ↑ Stone Town at Overland Africa - ↑ ICOMOS Heritage at Risk 2000 - ↑ а б Zanzibar Island transportation - ↑ Zanzibar Ferries - ↑ MSN Weather. // Посетен на February 19, 2008. [редактиране] Външни препратки - Каменният град - обект на ЮНЕСКО - Портал на Занзибар за преброяването на населението от 2002 г. - „Странник в рая: Място, което да наречеш дом, в Каменния град“ от Кристофър Вурлиъс, World Hum, 15 юни 2009 г.
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 4.10 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 24.2 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6 25.7 25.8 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 44.2 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 53.2 53.3 54.1 55.1 56.1 58.1 59.1 61.1 62.1 65.1 66.1 67.1 68.1 70.1 71.1 74.1 75.1 76.1
List of Sultans of Zanzibar The Sultans of Zanzibar were the rulers of the Sultanate of Zanzibar, which was created on 19 October 1856 after the death of Said bin Sultan, who had ruled Oman and Zanzibar as the Sultan of Oman since 1804. The Sultans of Zanzibar were of a cadet branch of the Al Said Dynasty of Oman.[1] In 1698, Zanzibar became part of the overseas holdings of Oman, falling under the control of the Sultan of Oman. In 1832,[2] or 1840[3] (the date varies among sources), Said bin Sultan moved his capital from Muscat in Oman to Stone Town. He established a ruling Arab elite and encouraged the development of clove plantations, using the island's slave labour.[4] Zanzibar's commerce fell increasingly into the hands of traders from the Indian subcontinent, whom Said encouraged to settle on the island. After his death in 1856, two of his sons, Majid bin Said and Thuwaini bin Said, struggled over the succession, so Zanzibar and Oman were divided into two separate principalities; Thuwaini became the Sultan of Oman while Majid became the first Sultan of Zanzibar.[5] During his 14-year reign as Sultan, Majid consolidated his power around the East African slave trade. His successor, Barghash bin Said, helped abolish the slave trade in Zanzibar and largely developed the country's infrastructure.[6] The third Sultan, Khalifa bin Said, also furthered the country's progress toward abolishing slavery.[7] Until 1886, the Sultan of Zanzibar controlled a substantial portion of the east African coast, known as Zanj, and trading routes extending further into the continent, as far as Kindu on the Congo River. That year, the British and Germans secretly met and re-established the area under the Sultan's rule. Over the next few years, most of the mainland possessions of the Sultanate were taken by European imperial powers. With the signing of the Heligoland-Zanzibar Treaty in 1890 during Ali bin Said's reign, Zanzibar became a British protectorate.[8] In August 1896, Britain and Zanzibar fought a 38-minute war, the shortest in recorded history, after Khalid bin Barghash had taken power after Hamid bin Thuwaini's death. The British had wanted Hamoud bin Mohammed to become Sultan, believing that he would be much easier to work with. The British gave Khalid an hour to vacate the Sultan's palace in Stone Town. Khalid failed to do so, and instead assembled an army of 2,800 men to fight the British. The British launched an attack on the palace and other locations around the city. Khalid retreated and later went into exile. Hamoud was then installed as Sultan.[9] In December 1963, Zanzibar was granted independence by the United Kingdom and became a constitutional monarchy under the Sultan.[10] Sultan Jamshid bin Abdullah was overthrown a month later during the Zanzibar Revolution.[11] Jamshid fled into exile, and the Sultanate was replaced by the People's Republic of Zanzibar and Pemba. In April 1964, the republic was united with Tanganyika to form the United Republic of Tanganyika and Zanzibar, which became known as Tanzania six months later.[3] Contents Sultans of Zanzibar[edit] Pretenders to the Throne of Zanzibar[edit] Family tree[edit] - Sayyid Said, Sultan of Muscat, Oman and Zanzibar (1797–1856) - Sayyid Thuwaini, Sultan of Muscat and Oman (1821–1866) - Sayyid Harub (1849–1907) Sayyid Khalifa II (26 August 1879 – 9 October 1960; r. 9 December 1911 – 9 October 1960) - V. Sayyid Hamad (1857 – 25 August 1896; r. 5 March 1893 – 25 August 1896) - Sayyid Harub (1849–1907) - Sayyid Muhammad (1826–1863) - I. Sayyid Majid (1834 – 7 October 1870; r. 19 October 1856 – 7 October 1870) Sayyid Barghash (1837 – 26 March 1888; r. 7 October 1870 – 26 March 1888) - III. Sayyid Khalifa I (1852 – 13 February 1890; r. 26 March 1888 – 13 February 1890) Sayyid Ali I (September 1854 – 5 March 1893; r. 13 February 1890 – 5 March 1893) - Sayyid Thuwaini, Sultan of Muscat and Oman (1821–1866) Footnotes[edit] - A Majid bin Said, the youngest son of Said bin Sultan, became the Sultan of Oman after his father's death on 19 October 1856. However, Majid's elder brother, Thuwaini bin Said, contested the accession to power. Following a struggle over the position, it was decided that Zanzibar and Oman would be divided into two separate principalities. Majid would rule as the Sultan of Zanzibar while Thuwaini would rule as the Sultan of Oman.[20] - B From 1886, the United Kingdom and Germany had plotted to obtain parts of the Zanzibar Sultanate for their own empires.[13] In October 1886, a German-British border commission established the Zanj as a 10 nautical mile (19 km) wide strip along most of the coast of East Africa, stretching from Cape Delgado (now in Mozambique) to Kipini (now in Kenya), including Mombasa and Dar es Salaam. Over the next few years, almost all of these mainland possessions were lost to European imperial powers. - C Hamoud bin Mohammed, the son-in-law of Majid bin Said, was supposed to become the Sultan of Zanzibar after Hamid bin Thuwayni's death. However, Khalid bin Bhargash, son of Bargash bin Said, seized the Sultan's palace and declared himself the ruler of Zanzibar. The British, who had supported Hamoud, responded on 26 August by issuing an ultimatum to Khalid and his men to leave the palace within one hour. After he refused, the Royal Navy began firing at the palace and other locations in Stone Town. Khalid assembled an army of 2,800 and stationed them all around the town. Thirty-eight minutes later, Khalid retreated to the German consulate, where he was granted asylum. This conflict, known as the Anglo-Zanzibar War, was the shortest war in recorded history. Khalid later went into exile in Dar es Salaam until being captured by the British in 1916.[21][22] - D After attending the coronation of King George V, Ali decided to abdicate from the throne to live in Europe.[6][16] - E Abdullah bin Khalifah died from complications of diabetes.[6] - F Jamshid bin Abdullah overthrown on 12 January 1964 during the Zanzibar Revolution.[23] Jamshid managed to flee to Great Britain with his family and ministers.[24] See also[edit] - Tanzania - Politics of Tanzania - List of colonial heads of Tanganyika - List of Governors-General of Tanganyika - List of Presidents of Tanganyika - List of Prime Ministers of Tanganyika - List of Presidents of Tanzania - List of Prime Ministers of Tanzania - List of Presidents of Zanzibar - List of Prime Ministers of Zanzibar - List of rulers of Oman - Lists of Incumbents References[edit] - General - eds. Kwame Anthony Appiah ... (1999), Appiah; Gates, Henry Louis, Jr., eds., Africana: The Encyclopedia of the African and African American Experience, New York: Basic Books, ISBN 0-465-00071-1, OCLC 41649745. - Ayany, Samuel G. (1970), A History of Zanzibar: A Study in Constitutional Development, 1934–1964, Nairobi: East African Literature Bureau, OCLC 201465. - Ingrams, William H. (1967), Zanzibar: Its History and Its People, Abingdon: Routledge, ISBN 0-7146-1102-6, OCLC 186237036. - Keane, Augustus H. (1907), Africa 1 (2nd ed.), London: Edward Stanford, OCLC 6646364. - Michler, Ian (2007), Zanzibar: The Insider's Guide (2nd ed.), Cape Town: Struik Publishers, ISBN 1-77007-014-1, OCLC 165410708. - Owens, Geoffrey R. (2007), "Exploring the Articulation of Governmentality and Sovereignty: The Chwaka Road and the Bombardment of Zanzibar, 1895–1896", Journal of Colonialism and Colonial History (Johns Hopkins University Press) 7 (2): 1–55, doi:10.1353/cch.2007.0036, OCLC 45037899. - Turki, Benyan Saud (1997), "The Sultan of The Arab State of Zanzibar and The Regent 1902–1905" (PDF), Journal of the Documentation and Humanities Research Center (178). - United States Department of State (1975), Countries of the World and Their Leaders (2nd ed.), Detroit: Gale Research Company, OCLC 1492755. - Specific - ^ "Zanzibar (Sultinate)". Henry Soszynski. Retrieved 30 September 2012. - ^ Ingrams 1967, p. 162 - ^ a b Appiah & Gates 1999, p. 2045 - ^ Ingrams 1967, p. 163 - ^ a b c d e Michler 2007, p. 37 - ^ a b Ingrams 1967, p. 172 - ^ Michler 2007, p. 31 - ^ a b United States Department of State 1975, p. 986 - ^ a b Appiah & Gates 1999, p. 188 - ^ Ingrams 1967, p. 173 - ^ a b Ingrams 1967, p. 175 - ^ a b Ingrams 1967, p. 176 - ^ Ingrams 1967, p. 178 - ^ Zanzibar - Royal Ark - ^ Owens 2007, pp. 1–5 - ^ Conley, Robert (13 January 1964), "African Revolt Overturns Arab Regime in Zanzibar", The New York Times: 1, 8 - ^ "London Cuts Support For Rent-Poor Sultan", The New York Times, 26 January 1964: 2