http___en.wikipedia.org_wiki_Iosif_Gurko.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 9.11 9.12 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 13.8 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 14.7 15.1 16.1
Йосиф Гурко - Тази статия е за руския офицер. За улицата вижте Генерал Йосиф В. Гурко (улица в София). Йосиф Владимирович Гурко (Ромейко-Гурко) е руски офицер, генерал-фелдмаршал, граф. Участник е в Руско-турската война (1877 – 1878). Съдържание Биография[редактиране | edit source] Йосиф Гурко е роден на 28 юли 1828 г. в Новгород, Русия в семейството на потомствен дворянин от беларуски произход. Ориентира се към военна кариера. Завършва Императорския Пажески корпус (1846) и постъпва на служба като корнет в Гвардейския хусарски полк. Завършва курсовете на Генералния щаб. Адютант на император Александър II (Русия) (1860) и полковник (1861). Командир на IV-и Хусарски Мариуполски полк (1866). Повишен в звание генерал-майор и член на императорската свита (1870). Командир на Гренадирски полк, а от 1873 г. на бригада от II-а Гвардейска Кавалерийска дивизия. Участва в боевете при Белбек по време на Кримската война, освобождаването на руските селяни от крепостна зависимост (1862-1866) и потушаването на Варшавското въстание (1863). Повишен е във военно звание генерал-лейтенант и назначен за командир на II-а Гвардейска Кавалерийска дивизия (1876). Участие в Руско-турската война (1877-1878)[редактиране | edit source] Йосиф Гурко се отличава със службата си по време на Руско-турската война (1877-1878). Командир на Предния отряд на Руската армия на Балканския полуостров. В неговия състав е и Българското опълчение. В първите дни на войната превзема град Търново. Установява контрол над проходите в средната част на Стара планина във взаимодействие с Габровския отряд (командир генерал-майор Валериан Дерожински). Превзема Шипченския проход и гр. Стара Загора, предизвиквайки паника в Цариград. След прехвърлянето на османски подкрепления в Южна България (Централна османска ормия, командир Сюлейман паша) и последвалите боеве при гр. Нова Загора , с. Джуранли (дн. Калитиново) и гр. Стара Загора отстъпва на Шипченския проход в Стара планина. През м. октомври 1877 г. е назначен за командир на Кавалерийския корпус. Превзема с. Горни Дъбник и с. Телиш, с което се прекъсват снабдителните линии на обсадената в гр. Плевен Западна османска армия на Осман паша и се затваря блокадния пръстен. Назначен за командир на Западния Руски отряд. Отхвърля Орханийската османска армия от Орханийското поле. Преминава Стара планина в сурови зимни условия. Частите на отряда превземат гр. София и гр. Пазарджик. Нанася последно поражение на Сюлейман паша в битката при Пловдив и превзема гр. Одрин, с което практически е сложен край на войната. След войната[редактиране | edit source] След Руско-турската война Йосиф Гурко е провъзгласен за граф и получава множество отличия. Генерал от кавалерията (1878). През 1879-1880 г. е губернатор на Санкт Петербург. Временен губернатор на Одеса и командващ войските на Одеския военен окръг (1882-1883). От 1883 до 1894 г. е генерал-губернатор на Варшава, където провежда политиката на насилствена русификация на император Александър III. Генерал-адютант (1884). През 1894 г. е повишен в най-висшето военно звание, генерал-фелдмаршал. Член на Държавния съвет. Умира в семейното си имение Сахарово (днес в рамките на г. Твер, побратим на Велико Търново). Тук има музей в негова чест. Погребан е в семейната гробница в църквата Св. Серафим Волоцки, кв. Сахарово, Твер. Улица с негово име има в София, Стара Загора, Велико Търново, Добрич, Поморие, Ихтиман и Димитровград е наименувана „Генерал Гурко“. Източници[редактиране | edit source] - Георгиев Георги, Освободителната война 1877-1878, Енциклопедичен справочник, София, 1986, с. 85
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1
Iosif Gurko Count Iosif Vladimirovich Romeyko-Gurko (Russian: Иócиф Bлaди́MиpoBич PoMéйko-Гypkó; July 28 [O.S. July 16] 1828, Veliky Novgorod — January 28 [O.S. January 15] 1901), near Tver), also known as Joseph or Ossip Gourko, was a Russian field marshal prominent during the Russo-Turkish War (1877–1878). Of Belarusian/Polish extraction, Gurko was educated in the Imperial Corps of Pages, entered the hussars of the Imperial Guard as a sub-lieutenant in 1846, became captain in 1857, adjutant to Alexander II of Russia in 1860, colonel in 1861, commander of the 4th Hussar Regiment of Mariupol in 1866, and major-general of the emperor's suite in 1867. He subsequently commanded the grenadier regiment, and in 1873 the 1st Brigade, 2nd Division, of the cavalry of the Imperial Guard. Although he took part in the Crimean War, being stationed at Belbek, his claim to distinction is due to his service in the Turkish war of 1877. He led the spearhead of the Russian invasion, took Tarnovo on July 7, crossed the Balkans by the Haim Boaz pass—which debouches near Hainkyoi—and, despite considerable resistance, captured Uflani, Maglizh and Kazanlak; on July 18 he attacked Shipka, which was evacuated by the Turks the following day. Thus within 16 days of crossing the Danube, Gourko had secured three Balkan passes and created a panic at Constantinople. He then made a series of successful reconnaissances of the Tundzha valley, cut the railway in two places, occupied Stara Zagora (Turkish, Eski Zaara) and Nova Zagora (Eni Zaara), checked the advance of Suleiman Pasha's army and returned again over the Balkans. In October he was appointed commander of the allied cavalry, and attacked the Plevna line of communication to Orkhanie with a large mixed force, captured Gorni-Dubnik, Telische and Vratsa and, in the middle of November, Orkhanie itself. Plevna was isolated, and after its fall in December Gourko led his troops amidst snow and ice over the Balkans to the fertile valley beyond, decisively defeated Suleiman Pasha at the Battle of Philippopolis and occupied Sofia, Philippopolis (Plovdiv) and Adrianople. The armistice at the end of January 1878 stopped further operations. Gurko was made a count and decorated with the 2nd class of St. George and other orders. In 1879–1880 he was governor of St. Petersburg, and from 1883-1894 Governor-General of Poland, where he enforced the Russification policies of Alexander III. Sources[edit] - This article incorporates text from a publication now in the public domain: Chisholm, Hugh, ed. Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. - 1828 births - 1901 deaths - People from Veliky Novgorod - People from Novgorod Governorate - Field marshals of Russia - Governors-General of Warsaw - Members of the State Council of the Russian Empire - Russian military personnel of the Russo-Turkish War (1877–78) - Recipients of the Order of the White Eagle (Russian) - Recipients of the Order of Saint Stanislaus (Russian) - Recipients of the Order of St. George of the Second Degree - Recipients of the Order of St. George of the Third Degree - Recipients of the Order of St. Andrew - Russian people of Belarusian descent