http___en.wikipedia.org_wiki_John_of_Nikiu_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 14.1 15.1 15.2 16.1 16.2 17.1 18.1 19.1
Йоан Никиуски Йоа̀н Никиу̀ски е египетски коптски епископ на Никиу (Пашати) — град в делтата на Нил, назначен през 696 г. за главен управник на манастирите из Горен Египет. Той е автор на летопис, обхващаща периода от Адам и Ева до края на арабското завоюване на Египет. Той пише и за нападението на Аспаруховоите българи над Византия от 680-681 г., на което е съвременник, за Кубрат и други български владетели. Според Историята на патриарсите на Александрийската коптска църква, Йоан Никиуски живее по времето на патриарсите Йоан III Семнудски, Исаак Александрийски и Симеон Александрийски. Но когато Йоан Никиуски наказва един монах за неговото провинение толкова жестоко, че след десет дни той умира, патриарх Симеон отстранява Йоан от поста му. Хрониката на Йоан Никиуски е написана почти изцяло на гръцки език, освен някои от главите, касаещи Египет, които, съдейки по имената, вероятно са написани на коптски. Творбата е оцеляла благодарение на етиопския превод на арабски от 1602 г. На места текстът е непълен поради случайно изпуснати части. Най-очевидните липсващи пасажи покриват 30-годишния промеждутък от 610 г. до 640 г. Хрониката е най-известна със своите сведения за ранния VII век. Йоан щателно разглежда бунта на тракийските войски от 602 г. и последвалото низвергване на император Маврикий от узурпатора Фока. Неговите сведения обогатяват значително познанията ни за властването на Фока, хвърляйки светлина и върху успешния метеж срещу императора, започнат в Картаген от Ираклий. За съжаление, текстът, разкриващ водените от Ираклий персийски войни, не е оцелял. Може би най-важната част от Йоановата Хроника е тази, която проследява завоюването на Египет от мюсюлманските войски на Амр ибн ал-Ас. Въпреки че самият той вероятно не е бил пряк свидетел на събитията, Йоан е от поколението, последвало самото арабско нашествие. Неговите сведения са най-точният източник за въпросните събития, тъй като летописи от съвременници на нашествието не са запазени. Йоан описва повратните събития от кампанията на Амр, като превземането на римското укрепление във Вавилон и падането на Александрия. Въпреки че той красноречиво описва подробностите, хронологията на събитията в текста на места е объркваща. Йоан отбелязва, че мюсюлманите не разрушават християнските свети места, но засвидетелства и за множеството зверства, извършени срещу египтяните, както и за огромните нови данъци, наложени на местното население. В някои случаи данъците били толкова непосилни, че семействата били принудени да продадат децата си в робство, за да ги изплатят. Йоан също така споменава укорително за многото египтяни, които се отричат от християнството и приемат исляма. Изхождайки от монофизитска гледна точка, оспорваща утвърдените в Халкедонския събор от 451 г. християнски догми, Йоан посочва ислямското нашествие в Египет като наказание свише за „халкидонската ерес“, която по това време властва в Римската империя. В заключителната част на своята Хроника Йоан описва отчаянието на покорените александрийци: „Никой няма да смогне да разкаже за скръбта и воплите, които този град преживя….И нямаше кой да им помогне, и Господ разби надеждите им и даде християните в ръцете на техните врагове.“ В хрониката на Йоан Никиуски, която още през 1918 г. се ползва от Васил Златарски, са дадени сведения за българския кан Кубрат, които допълват образа му от хрониката на Теофан Изповедник от IX век. Именно епископ Йоан дава сведенията, че в младостта си Кубрат е бил покръстен в християнската вяра и отрасъл в обкръжението на Ираклий. Очевидно сведенията за Кубрат в летописа на Патриарх Никифор от IX в., които отсъстват при Теофан, са във връзка със сведенията, които е имало за Кубрат дотогава, части от които хрониката на Йоан Никиуски също е съхранила. Използвани източници[редактиране | edit source] Charles, The Chronicle of John, Bishop of Nikiu: Translated from Hermann Zotenberg's Ethiopic Text, 1916. Reprinted 2007. Evolution Publishing, ISBN 978-1-889758-87-9. - „La Chronique de Jean de Nikioû“, ed. and translated into French by H. Zotenberg in Notices et Extraits des manuscrits de la Bibliothèque Nationale, t. XXIV, I, pp. 125–605 (Paris, 1883) and also separately (Paris, 1883). (Online version in Gallica website at the „Bibliothèque National Française“) Външни препратки[редактиране | edit source] - Летописът на Йоан Никиуски [2]. Charles: The Chronicle of John Nikiu. London 1916 (online). - The Chronicle of John, Bishop of Nikiu, trans. by R. Charles (The Text and Translation Society, Oxford University Press, 1916) - Tertullian.org: Introduction and English translation. - Early Christian Writings: Introduction and English translation. - Catholic Encyclopedia: John of Nikiû
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 20.1
John of Nikiû John of Nikiû was an Egyptian Coptic bishop of Nikiû (Pashati) in the Nile Delta and general administrator of the monasteries of Upper Egypt in 696. He is the author of a Chronicle extending from Adam to the end of the Muslim conquest of Egypt. John of Nikiû's Chronicle contains important historical details otherwise unknown. Life[edit] According to the History of the Patriarchs by Severus, Bishop of Al-Ashmunyn (Heliopolis), John of Nikiû lived under the Patriarchs John III, Isaac, and Simeon. But when John of Nikiû disciplined a monk guilty of some moral offense so severely that the monk died ten days later, the Patriarch Simeon removed John from his office. The Chronicle[edit] John of Nikiû's Chronicle was originally written mostly in Greek. Some of the name forms indicate that John may have also written the sections concerning Egypt in Coptic. The work survives only in a Ge'ez translation.[1] made in 1602 of an Arabic translation of the original. Sections of the text are obviously corrupted with accidental omissions. Most notably, a passage covering thirty years (from 610 to 640) is missing. John's view of the earliest periods of history is informed by sources such as Sextus Julius Africanus and John Malalas. The Chronicle is most noteworthy for its passages dealing with the early 7th century. John covers in detail the revolt of the Thracian armies in 602 and the subsequent overthrow of the Emperor Maurice by the usurper Phocas. His account adds considerably to our knowledge of the reign of Phocas and particularly to the successful revolt against him begun at Carthage by Heraclius. Unfortunately, the section dealing with the climactic Persian wars waged by Heraclius is not extant. Perhaps the most important section of John's Chronicle is that which deals with the invasion and conquest of Egypt by the Muslim armies of Amr ibn al-Aas. Though probably not an eyewitness, John was most likely of the generation immediately following the conquest, and the Chronicle provides the only near-contemporary account. John describes the major events of Amr's campaign, such as the taking of the Roman fortress at Babylon and the capture of Alexandria. Though narrative details are often vivid, timeline is occasionally confusing. John credits the Muslims for not destroying Christian holy places, but he also records some atrocities committed against the Egyptians and the prohibitive new taxes placed on the native population. In some cases, the taxes were so burdensome that families were forced to sell their children into slavery. John also does not fail to mention in harsh terms the numerous Egyptians who abandoned Christianity in favor of Islam. Writing from an Oriental Orthodox point of view — at odds with the diophysite Christology affirmed at the Council of Chalcedon in 451 — John describes the Islamic invasion of his homeland as divine punishment for the Chalcedonian heresy which held sway in the Byzantine Empire. At the close of his Chronicle, John describes the despair felt by the conquered Alexandrians, writing: "None could recount the mourning and lamentation which took place in that city.... And they had none to help them, and God destroyed their hopes and delivered the Christians into the hands of their enemies." However, the account ends on a note of hope and faith: "But the strong beneficence of God will put to shame those who grieve us, and He will make His love for man to triumph over our sins, and bring to naught the evil purposes of those who afflict us, who would not that the King of Kings and Lord of Lords should reign over them, (even) Jesus Christ our true God. As for those wicked slaves, He will destroy them in evil fashion: as saith the holy Gospel: 'As for Mine enemies who would not that I should reign over them, bring them unto Me.'" Footnotes[edit] - ^ N.B.: The 1883 Zotenberg's translation into French states, less precisely, ''translated from the Ethiopic''. References[edit] - R. H. Charles, The Chronicle of John, Bishop of Nikiu: Translated from Zotenberg's Ethiopic Text, 1916. Reprinted 2007. Evolution Publishing, ISBN 978-1-889758-87-9. - "La Chronique de Jean de Nikioû", ed. and translated into French by H. Zotenberg in Notices et Extraits des manuscrits de la Bibliothèque Nationale, t. XXIV, I, pp. 125–605 (Paris, 1883) and also separately (Paris, 1883). (Online version in Gallica website at the "Bibliothèque National Française") External links[edit] - The Chronicle of John, Bishop of Nikiu, trans. by R. H. Charles (The Text and Translation Society, Oxford University Press, 1916) - Tertullian.org: Introduction and English translation. - Early Christian Writings: Introduction and English translation. - Catholic Encyclopedia: John of Nikiû