http___simple.wikipedia.org_wiki_Immanuel_Kant_1.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 16.7 16.8 16.9 16.10 16.11 16.12 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 26.2 27.1 28.1 28.2 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 35.2 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 41.3 42.1 43.1 44.1 45.1 45.2 45.3 46.1
Имануел Кант Имануел Кант (на немски: Immanuel Kant; 22 април 1724 – 12 февруари 1804) е немски философ от 18 век от пруския град Кьонигсберг. Кант е последният влиятелен философ на модерна Европа от класическата редица в теория на знанието по време на Просвещението, която започва с Джон Лок, Джордж Бъркли и Дейвид Хюм.[1] Той е един от най-влиятелните мислители в Историята на западната философия. [редактиране] Биография [редактиране] Ранни години Имануел Кант е роден през 1724 година в Кьонигсберг (днес Калининград), столицата на Прусия. Той е четвъртото от единадесет деца на семейството, от които само четири достигат до зряла възраст. Баща му, Йохан Георг Кант (1682-1746) е самарджия, родом от Мемел (днес Клайпеда) и син на преселник от Шотландия.[2] Майка му, Регина Доротея Ройтер (1697-1737), е родена в Нюрнберг.[2] Кръстен при раждането си Емануел, той променя името си на Имануел,[3] след като научава староеврейски. Кант израства в скромна и особено набожна среда, свързана с пиетисткото направление на лутеранството, което се застъпва за силна религиозна отдаденост, лично смирение и буквално разбиране на текстовете на Библията. Училището, което посещава, също държи на строгата дисциплина, като обучението набляга на латинския и религиозното възпитание за сметка на математиката и природните науки.[4] През този период той се проявява като солиден, макар и не блестящ, ученик. Смята се, че през целия си живот Кант не се отдалечава на повече от сто мили от родния Кьонигсберг.[5] През 1740 година, шестнадесетгодишен, Имануел Кант постъпва в Кьонигсбергския университет, където ще премине и цялата му академична кариера.[6] Там изучава философията на Готфрид Лайбниц и Кристиан Волф под ръководството на Мартин Кнутцен, рационалист, който следи развитието на британската философия и наука и запознава Кант с новата математическа физика на Исак Нютон. Кнутцен успява да отклони Кант от теорията на Лайбниц за предварително установената хармония, която нарича „възглавница за мързеливия ум“, както и от идеализма, отхвърлян от повечето философи на 18 век. В по-късните си работи Кант критикува традиционния идеализъм, според който реалността е изцяло въобразена, и създава своя собствена теория, наричана трансцендентален идеализъм. [редактиране] Начало на академична кариера През 1746 година Йохан Георг Кант получава удар и малко по-късно умира, което го принуждава младия Имануел Кант да прекъсне обучението си в университета и да започне работа като учител. От 1755 година редовно посещава университета в Кьонигсберг (днес - Калининград). [редактиране] „Критика на чистия разум“ От 1770 година е вече щатен професор. Кант е първият голям философ, който получава университетско образование. Неговите лекции, както и публикациите му през този период са много разнообразни: математика, логика, география, теология, педагогика, право, антропология, метафизика. През 1781 година се появява първото издание на "Критика на чистия разум". Това произведение, плод на единадесетгодишен труд, не среща очаквания успех от своя автор. Едно друго издание ще види бял свят през 1787 година. [редактиране] Международна известност [редактиране] Последни години [редактиране] Философия Основната философска доктрина на Кант е трансценденталния идеализъм. Неговите най-известни съчинения са „Критика на чистия разум“ и „Критика на способността за съждение“. Една от централните теми в работите на Кант е темата за човешката свобода — свободата да мислиш свободно, в синхрон със себе си, и свободата на изразяване на мисълта, свободата на човека от готовите предписания. Той оказва голямо влияние върху философията на романтизма и на идеализма през 19 век и работите му са отправна точка за Хегел. Кант се приема за родоначалник на немската класическа философия. Във „Всеобща естествена история и теория на небето“ той излага хипотеза за произхода на Слънчевата система, с която нанася удар на метафизичния възглед за света. От 1770 г. с т. нар. философия на критиката Кант се обявява срещу догматизма на умозрителната метафизика. Според него обективно съществуват „неща в себе си“, които действат върху сетивата и пораждат хаос на усещанията, поставяни в ред от априорни форми на сетивността (пространството и времето) и от 12 категории на разсъдъка. Поставя началото на диалектическия метод, доразвит от Фихте, Шелинг и Хегел. В няколко труда и съчинения с център „Критика на чистия разум“ Кант развива и учението логика, като разграничава обикновена или обща (формална) и трансцендентална логика. Етическата система на Кант в труда му „Критика на практическия разум“ е основана върху понятието дълг. Теориите на Кант довеждат до възникването на две основни школи (течения) във философията — кантианство и неокантианство. [редактиране] Библиография - (1781) Кант, И., Критика на чистия разум, С, 1967 - (1783) Кант, И., Пролегомени... - (1785) Кант, И., Основи на метафизиката на нравите, С, 1974 - (1788) Кант, И., Критика на практическия разум, 1974 - (1790) Кант, И., Критика на способността за съждение, С, 1980 - (1795) Кант, И., Към вечния мир, С, 1993 - (1798) Кант, И., Антропология от прагматично гледище. - (1800) Кант, И., Логика. - (1799/1803) Кант, И., Педагогика и Спорът на факултетите. С., изд. - Кант, И., Избрани произведения 1755-1770, С., изд. - Кант, И., Кратки метафизически съчинения, С., изд. Агроформ, 2000 [редактиране] Бележки - ↑ Brinton 1967, с. 519. - ↑ а б Behrent 2002. - ↑ Kuehn 2001, с. 26. - ↑ Kuehn 2001. - ↑ Lewis 2007. - ↑ J.J. Little & Ives 1954. [редактиране] Източници - Behrent, Michael. Cosmopolis. // Koenigsberg-is-dead.de, 2002. Посетен на 24 юли 2009. - Brinton, Crane. Enlightenment. // Encyclopedia of Philosophy, Volume 2. Macmillan, 1967. - Kuehn, Manfred. Kant: A Biography. Cambridge University Press, 2001. - Lewis, Rick. Kant 200 Years On. // Philosophy Now 62. 2007. - The American International Encyclopedia, Volume IX. New York, J.J. Little & Ives, 1954. [редактиране] Външни препратки - И.Кант, Отговор на въпроса „Що е Просвещение?“ - Философията на Кант - Проблемът за активността на субекта. Философията на Кант. (лекции по философия) - Херфрид Мюнклер, Към вечния мир
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 12.2 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 14.7 14.8 14.9 14.10 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1
Immanuel Kant Immanuel Kant (22 April 1724 – 12 February 1804) was a German philosopher. He was born in Königsberg, Prussia, and also died there. Kant studied philosophy in the university there, and later became a professor of philosophy. Today the town Königsberg is part of Russia, and is renamed Kaliningrad. When Kant was alive, it was the second largest city in the kingdom of Prussia. Contents Life[change | change source] Immanuel Kant was born on April 22, 1724. His father was Johann Georg Kant. In 1732, he was sent to Frederick's college, a school directed by the Kant family's pastor, Franz Albert Schultz. In 1740 he entered the Albertus University in Königsberg and studied the philosophy of Gottfried Leibniz and his follower Christian Wolff. He studied there until 1746 when his father died, then left Königsberg to take up a job as tutor. After a time, he became the tutor of Count Kayserling, and his family. In 1755 Kant became a lecturer and stayed in this position until 1770. He was made the second librarian of the Royal Library in 1766. Kant was eventually given the Chair of Logic and Metaphysics at the University of Königsberg. In his entire life Kant never travelled more than seventy miles from the city of Königsberg. Kant died on February 12, 1804 with the final word: "Enough."[source?] University[change | change source] After finishing his study in the university, Kant hoped to be a teacher of philosophy, but it was very difficult. He could have lived a life of private lecturer for a long time. He was offered a job as professor of poetry in Königsberg university, but he turned it down. Later in 1770 he became a full professor of philosophy in Königsberg university. The young Kant was interested in physics, both of heavenly bodies (such as planets and stars) and the earth. He wrote some papers about this, but he became more interested in metaphysics. He was eager to learn the nature of human experience: how humans could know something, and what their knowledge was based on. First doubts[change | change source] Under the strong influence of the philosophical system of Leibniz and Wolff, Kant began to doubt the basic answers of past philosophers. Then, Kant read a Scottish philosopher, David Hume. Hume had tried to make clear what our experience had been, and had reached a very strong opinion called "skepticism", that there was nothing to make our experience sure. Kant was very shocked by Hume, and saw the theory he had learned in a new point of view. He began to try finding a third way other than the two that Kant called "skepticism" and "dogmaticism". Kant read another thinker, named Jean-Jacques Rousseau. His thought on human beings, especially on moral, human freedom and perpetual peace, impressed Kant. Philosophy[change | change source] Some scholars like to include Kant as one of the German idealists, but Kant himself did not belong to that group. The most known work of Kant is the book Critique of Pure Reason (Kritik der reinen Vernunft) that Kant published in 1781. Kant called his way of thought "critique", not philosophy. Kant said that critique was a preparation for establishment of real philosophy. According to Kant, for that establishment, people should know what human reason can do and which limits it has. In the Critique of Pure Reason Kant wrote several limits of human reason, to both feeling and thinking something. For sensation, there are two limits inside of human perception: space and time. There are no physical objects, but the limitations of our mind that work whenever we feel something through our senses. For thinking, he said there are twelve categories or pure rational concepts, divided into four fields: quantity, quality, relation and modality. Kant thought human reason applied those ideas to everything. Ideology[change | change source] Is what we think only our fantasy? Kant said "No", although without those sensual and rational limitations, we can think nothing, then Kant was convinced there would be something we could not know directly behind our limitations, and even with limitations we could know something. It can not be a personal fantasy either, since those limitations were common to all human reason before our particular experience. Kant called what we could not know directly Ding an sich -- "thing itself". We can think "thing itself" but cannot have any experience about it, nor know it. God, the eternity of soul, life after death, such things belong to "thing itself", so they were not right objects of philosophy according to Kant, although people had liked to discuss them from ancient times. Books[change | change source] Kant wrote two other books named Critique too: Critique of the practical reason (1788) and Critique of the Judgement (1790). In Critique of the practical reason Kant wrote about the problem of freedom and God. It was his main work of ethics. In Critique of the Judgement Kant wrote about beauty and teleology, or the problem if there was a purpose in general, if the world, a living creature had a reason to exist, and so on. In both books, Kant said we could not answer those problems, because they were concerned with "thing itself". Influence[change | change source] Kant had a great influence on other thinkers. In the 19th century, German philosophers like Fichte, Schelling, Hegel, Schopenhauer and writers like Herder, Schiller, and Goethe were influenced by Kant. In the early 20th century Kant's ideas were very influential on one group of German philosophers. They became known as the new-Kantians. One of them, Windelband, said, "every philosophy before Kant poured into Kant, and every philosophy after Kant pours from Kant". Kant has influenced many modern thinkers, including Hannah Arendt, and John Rawls. Other websites[change | change source] - Stephen Plaquist's Glossary of Kantian Terminology - Kant's Ethical Theory Kantian ethics explained, applied and evaluated - Works by Immanuel Kant at Project Gutenberg - All works of Kant (German) - Kant in the Classroom (background information for Kant's lectures) - Immanuel Kant's works: text, concordances and frequency list