http___en.wikipedia.org_wiki_Exploration_of_Neptune_2.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 13.1
Изследване на Нептун Изследването на Нептун започва със сондата Вояджър 2, която посещава планетата на 25 август 1989 г. Обсъдено е изпращането на орбиталния апарат Нептун Орбитър да изследва планетата, но освен него няма други планирани мисии към днешна дата. Нептун е газов гигант и няма твърда повърхност, затова изпращането на спускаем модул или планетоход е невъзможно. Вояджър 2[редактиране | редактиране на кода] Вояджър 2 минава само на 3 000 мили над северния полюс на Нептун, най-близкото прелитане над небесно тяло след напускане на Земята. Сондата изучава атмосферата, пръстените на Нептун, неговата магнитосфера и спътниците му. Направени са няколко открития, включително Голямото тъмно петно и гейзери на Тритон. Вояджър 2 открива, че атмосферата на планетата е много динамична, въпреки че получава само 3% от слънчевата светлина, която получава Юпитер. Открива антициклонът Голямо тъмно петно, което е подобно на Голямото червено петно и Малкото червено петно на Юпитер. По-късно при наблюдения направени с телескопа Хъбъл се оказва, че петното е изчезнало. Вояджър 2 открива четири пръстена и доказателства за незавършени пръстени над Нептун. Магнитосферата на Нептун също се изследва от космическия апарат. Освен това са открити и сияния подобни на тези на Земята, но много по комплексни. Апарата открива 6 спътника около Нептун, но само три са фотографирани детайлно: Протей, Нереида и Тритон. Оказва се, че Протей е елипсоид. Въпреки, че Нереида е открита през 1949 все още се знае много малко за нея. Тритон е последния твърд обект, който сондата изследва в Слънчевата система. На него са открити забележително активни гейзери и полярни шапки. Открита е много тънка атмосфера и много тънък слой облаци. Нептун орбитър[редактиране | редактиране на кода] Нептун орбитър ще изучава планетата в по-големи детайли. Ще използва атмосферни сонди, а и най-вероятно и спускаема капсула на Тритон. В сайта на НАСА се посочва 2030 като вероятна година за изстрелване на Нептун орбитър. Тази мисия е все още е само предложение и може намаление на бюджета да я отмени. Външни препратки[редактиране | редактиране на кода] - ((en)) Официалната страница на програма Вояджър в уебсайтът на НАСА - ((en)) Повече информация за Нептун орбитър
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 10.1 11.1
Exploration of Neptune The exploration of Neptune has only begun with one explorer, Voyager 2, which visited on August 25, 1989. The possibility of a Neptune Orbiter was discussed, yet other than that, no other missions have been given serious thought. As Neptune is a gas giant and has no solid surface, a surface mission such as a lander or rover is improbable. [edit] Voyager 2 In Voyager 2's last planetary encounter, the spacecraft swooped only 3,000 miles above Neptune's north pole, the closest approach it made to any body since it left Earth. Voyager 2 studied Neptune's atmosphere, Neptune's rings, its magnetosphere, and Neptune's moons. Several discoveries were made, including the discovery of the Great Dark Spot and Triton's geysers. Voyager 2 revealed that Neptune's atmosphere was very dynamic, even though it receives only 3% of the sunlight Jupiter receives. Voyager 2 discovered an anticyclone called the Great Dark Spot, similar to Jupiter's Great Red Spot and Little Red Spot. However, images taken by the Hubble Space Telescope revealed that the Great Dark Spot had disappeared. Also seen in Neptune's atmosphere at that time was an almond-shaped spot designated D2, and a bright, quickly moving cloud high above the cloud decks dubbed "Scooter". Voyager 2 found four rings and evidence for ring arcs, or incomplete rings above Neptune. Neptune's magnetosphere was also studied by Voyager 2. The planetary radio astronomy instrument found that Neptune's day lasts sixteen hours, seven minutes. Voyager 2 also discovered auroras, like on Earth, but much more complex. Voyager 2 discovered six moons orbiting Neptune, but only three were photographed in detail: Proteus, Nereid, and Triton. Proteus turned out to be an ellipsoid, as large as an ellipsoid could become without rounding in a sphere. Proteus is very dark in color, almost like soot. Nereid, though discovered in 1949, still has very little known about it. Triton was flown by at about 25,000 miles away, and became the last solid world Voyager 2 would explore within the Solar System. Triton was revealed to have remarkable active geysers and polar caps. A very thin atmosphere was found, as well as thin clouds. [edit] Planned future missions NASA has researched several mission possibilities for Cassini–Huygens-like missions to this planet, but budgetary and other constraints have so far yet to yield any success. It is known that any future mission will have RTGs and similar instrumentation to Voyager craft, but with more cameras and storage capacity; and will need better error correction than Voyager.