http___en.wikipedia.org_wiki_Ivan_Milev.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 15.2 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 51.5 52.1 52.2 52.3 52.4 53.1 53.2 53.3 54.1 55.1 55.2 55.3 55.4 55.5 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1
Иван Милев (художник) - Вижте пояснителната страница за други значения на Иван Милев. Иван Милев Лалев е български художник и сценограф, един от основните представители на българския сецесион. Съдържание Биография[редактиране | редактиране на кода] Художникът Иван Милев е роден в семейството на казанлъшкия даскал Милю Лалев. Завършва гимназия в родния си Казанлък през 1919 г. Учител е в село Горски извор, Хасковско през 1919-1920 г. През 1916 г. е мобилизиран в Пехотната казарма в София и е зачислен в щаба на Въздухоплавателната дружина като военен художник. През 1917 г. Иван Милев е войник на Северния фронт по време на Първата световна война. На 18 ноември същата година открива двудневна самостоятелна изложба в Казанлък, където е в отпуск. Военната му служба приключва на 19 октомври 1918 г. През 1920 г. е приет в Държавната художествена академия в София. През 1920-1922 г. следва общия курс, а от 1922-1925 г. се премества в Декоративния отдел при професор Стефан Баджов. По време на обучението си прави три самостоятелни изложби. Сътрудничи на вестник "Червен смях" като илюстратор и карикатурист. През 1922 г. рисува кориците на книгите "Смърт" на Владимир Полянов, "Синята хризантема" на Светослав Минков, "Фантазии" на Едгар Алан По, "Ужасът" от Ханс Хайнц Еверс и др., издадени от изд. "Аргус"; прави корицата и илюстрира стихосбирката на Ламар "Арена", изд. Чипев". През август 1923 г. посещава с група състуденти Цариград, Атина, о. Корфу, Неапол, Рим, Флоренция и Венеция. Запознава се отблизо с достиженията на италианския ренесанс и барок. На 29 юни 1925 г. получава свидетелство за завършен пълен курс с пълно отличие на Академията, специалност "Декорация". През януари 1924 г. заедно с Иван Пенков осъществява сценографията на "Тоз, който удря плесници" от Леонид Андреев в Народния театър, за който оформя и други постановки. Иван Милев работи като художник на свободна практика, илюстратор и автор на стенописи за частни домове. Заедно с Васил Вичев участва през 1925 в конкурса за паметника на връх Шипка. Проектът им остава на второ място. През пролетта на 1926 г. е приет в дружество "Родно изкуство" и през април-май с.г. участва в изложбата му с "Божа майка" и "Светогорска легенда". Има 18-месечен брак с оперната певица Катя Наумова, женят се на 19 юли 1925 г. На 18 май 1926 г. се ражда дъщеря им Мария Милева, която е архитект. Архитект Александър Тодоров e внук на Иван Милев. Художникът умира от инфлуенца - грип на 25 януари 1927 г., ненавършил 30 години. Посмъртна изложба на 27 февруари 1927 г. в Тръпковата галерия. Юбилейна ретроспективна изложба в Националната художествена галерия и Художествената галерия - Казанлък през май-юни 1997 г., по случай 100 години от рождението му. Иван Милев е самороден и удивителен талант, изгрял ослепително, но творил трагично кратко. По дълбочина на вникване в българската народна съдба той е най-ярката фигура на 20-те години на 20 век. Той е един от големите майстори на темперната и акварелна техника в българското изобразително изкуство. Социалната тематика не му е чужда. Извънредно самобитният му декоративен стил е повлиян от модерния по това време в Европа сецесион, но е свързан по-скоро с народните традиции и иконописта. Негови творби се съхраняват в Националната художествена галерия, Софийската градска художествена галерия, Художествена галерия - Казанлък както и в галериите на Шумен, и други градове. Образът на Иван Милев е изобразен върху банкнотата от 5 лева от 1999 г. Творби[редактиране | редактиране на кода] - в Художествена галерия - Казанлък - „Ахинора 1925“[1][2] — темпера, хартия-картон, 86/66.[3] - "Сватба" 1925 гваш, хартия-картон, 48/33 - "Балканът" 1922, темпера, хартия-картон, 65/87 - "Жътварка" 1925, темпера, хартия, 27.5/34.5 - "Пред кандилото" 1925, смесена техника,хартия, 36/27 Колекция акварели, подарени през 1944 г. от майката на художника - в НХГ София - "Танец (Гъдулар)"[4] - 1924 г., акварел, хартия, 52/63, подписана, датирана, инв. - "Триптих", ("Мъглижкият манастир")[5] - 1924 г., гваш на хартия, 59/75—ляво пано, 77/55—средно пано, 58/75—дясно пано, подписана, датирана, инв. - "Врачуване" - 1924-1926 г., акварел и гваш на хартия. - "Селска мадона" - 1925 г., акварел на хартия. - "Бежанки"[6] - 1925 г., акварел на хартия, 47/40, подписана, датирана, инв. - "Септември 1923 година"[7] - около 1925 г., акварел на хартия, 41/46, без подпис и дата, №III 40. - "Зимен пейзаж" - - 1926 г., акварел и гваш на хартия. - "Зимна приказка" - 1926 г., акварел и гваш на хартия. - "Нашите майки все в черно ходят" - 1926 г., акварел на хартия. - "Бежанци" - 1926 г., акварел на хартия. - "Черният хляб" - 1926 г., акварел на хартия. - "Композиция" - около 1926 г., акварел на хартия. - в друга галерия - „Ахинора 1922“[8] — темпера, хартия; 52,5/33,5; без подпис и дата; частно притежание. Бележки[редактиране | редактиране на кода] - ↑ http://www.libvar.bg/art/milev/gallery/pages/6.html - ↑ „Но както облича Анна Каменова в одежди на болярка, тук неговото въображение рисува друго – представя Анна Орозова като Ахинора – жената на хан Аспарух.“ Йорданка Трополова. - ↑ Моделът е Анна (също Ана) Орозова. - ↑ НХГ София, „Иван Милев 1897-1997“ стр.162 - ↑ НХГ София, „Иван Милев 1897-1997“ стр.162 - ↑ НХГ София, „Иван Милев 1897-1997“ стр.163 - ↑ НХГ София, „Иван Милев 1897-1997“ стр.163 - ↑ Непозната галерия, „Иван Милев 1897-1997“ стр.161 Източници[редактиране | редактиране на кода] - Иван Милев, По пътя на страданието (Дневник). В: „Иван Милев 1897-1927“. Състав. и науч. ред. Ружа Маринска. Национална художествена галерия, 1997 г. - Евдокия Петева-Филова, „Иван Милев, 1897-1927“. София: "Казанлъшка долина", 1940, 132 стр. с ил.; второ издание, изд. Национална библиотека "Св. св. Кирил и Методий", 2013 г. - "Национална художествена галерия. Българска живопис. 1925-1970. Каталог." - Лазар Марински, издателство "Български художник", София, 1971 г. - Иван Милев в Pravoslavieto.com - „Иван Милев 1897-1927“. [Каталог]. Състав. и науч. ред. Ружа Маринска. Национална художествена галерия, 1997 г. Външни препратки[редактиране | редактиране на кода] - Български сайт посветен на Иван Милев - Сайт за Иван Милев на английски, автор Rada Bieberstein - Образец на банкнота от 5 лева - Йорданка Трополова „Русокъдрият създател на чудеса“, "Дипломатически преглед".
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 27.1 28.1 29.1 30.1 30.2 31.1 31.2 31.3 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 33.1 33.2 34.1 35.1 36.1 37.1
Ivan Milev Ivan Milev Lalev (Bulgarian: ИBaH MилeB ЛaлeB; 18 February 1897 – 25 January 1927) was a Bulgarian painter and scenographer regarded as the founder of the Bulgarian Secession and a representative of Bulgarian modernism, combining symbolism, Art Nouveau and expressionism in his work. Ivan Milev was born in the town of Kazanlak in the family of shepherd Milyu Lalev. In 1917-1918, he fought as a soldier in World War I. On 18 November 1918, the same year that he finished high school in his hometown, he arranged an exhibition in Kazanlak. For two years he was a teacher in Gorski Izvor, Haskovo Province. In 1920, he was admitted to the National Academy of Arts in Sofia, where he studied under Prof. Stefan Badzhov, and had three one-man exhibitions. He also contributed to the communist comic magazine Red Laughter (ЧepBeH cMяx, Cherven smyah) as an illustrator and cartoonist. In the summer of 1923, he visited Turkey, Greece and Italy with a group of fellow students. He was introduced to the achievements of the Italian Renaissance and the Italian Baroque in Rome, Naples, Florence and Venice. In 1926, he graduated in set decoration from the National Academy and worked for the Ivan Vazov National Theatre as a stage designer. Afterwards he became an independent freelance painter and illustrator and he also painted frescoes. With a group of colleagues he took part in the Shipka Memorial design competition, but came second. Generally living in poverty, Milev had a brief 18-month marriage to opera singer Katya Naumova; their daughter Mariya Mileva eventually became an architect. Milev died of influenza in Sofia on 25 January 1927, shortly before his thirtieth birthday. Regarded as one of the great masters of distemper and watercolour painting in Bulgarian art,[1] Milev often created socially loaded works. His characteristic decorative style was much influenced by the European Secession, but it was also related to Bulgarian folk art and icon painting. Milev's paintings are exhibited in the National Art Gallery, Sofia Art Gallery, the Shumen, Kazanlak and other cities' galleries. Milev is portrayed on the obverse of the current 5 Bulgarian leva banknote issued in 1999, with some of his works depicted on the reverse side.[2][3] Works in the Bulgarian National Art Gallery[edit] - Gadulka player— 1924, gouache - Triptych or The Maglizh monastery— 1924, gouache - Fortune-telling— 1924-1926, watercolour and gouache - Village madonna— 1925, watercolour - Refugee women— 1925, watercolour - September 1923— circa 1926, watercolour - Winter landscape— 1926, watercolour and gouache - Winter fairy tale— 1926, watercolour and gouache - Our mothers are always dressed in black— 1926, watercolour - Refugees— 1926, watercolour and gouache - The black bread— 1926, watercolour and gouache - Composition— circa 1926, watercolour and gouache Gallery[edit] Legend of the Holy Mountain, 1926. References[edit] - ^ MapиHckи, HaциoHaлHa xyдoжecTBeHa raлepия. - ^ "Bulgarian Currency since 1999". O Pismeneh. - ^ Bulgarian National Bank. Notes and Coins in Circulation: 5 levs. – Retrieved on 26 March 2009. - MapиHckи, Лaзap (1971). HaциoHaлHa xyдoжecTBeHa raлepия. Бълrapcka жиBoпиc. KaTaлor (in Bulgarian). Coфия: Бълrapckи xyдoжHиk. - "ИBaH MилeB— "Haй-бълrapckияT" xyдoжHиk" (in Bulgarian). ПpaBocлaBиeTo. External links[edit] - Website about Ivan Milev (Bulgarian) - Bulgarian art and Ivan Milev (English) - Ivan Milev - Bulgarian Art and Criticism (English)