http___en.wikipedia.org_wiki_Indian_Ocean_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 28.6 28.7 28.8 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 29.7 29.8 30.1 31.1 31.2 32.1 32.2 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 39.2 40.1 41.1 41.2 42.1 42.2 43.1 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 44.6 44.7 45.1 45.2 45.3 45.4 45.5 45.6 45.7 45.8 45.9 45.10 45.11 45.12 46.1 47.1 47.2 47.3 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 48.6 49.1 49.2 49.3 49.4 49.5 49.6 50.1 51.1 52.1 52.2 52.3 52.4 52.5 52.6 52.7 52.8 52.9 52.10 53.1 53.2 53.3 54.1 55.1 55.2 55.3 55.4 56.1 56.2 56.3 56.4 56.5 57.1 58.1 58.2 58.3 58.4 58.5 58.6 58.7 59.1 60.1 60.2 60.3 60.4 60.5 61.1 62.1 62.2 62.3 62.4 63.1 63.2 63.3 63.4 63.5 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 65.5 65.6 65.7 65.8 66.1 66.2 67.1 67.2 67.3 67.4 68.1 69.1 70.1 70.2 70.3 70.4 70.5 70.6 70.7 71.1 72.1 72.2 72.3 72.4 72.5 72.6 72.7 73.1 74.1 74.2 74.3 74.4 74.5 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 83.2 83.3 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 91.2 91.3 91.4 92.1 92.2 93.1 93.2 93.3 94.1 94.2 94.3 94.4 95.1 95.2 95.3 95.4 97.1 97.2 97.3 98.1 99.1 99.2 99.3 100.1 100.2 100.3 100.4 101.1 101.2 101.3 101.4 102.1 102.2 102.3 103.1 103.2 103.3 104.1 105.1 105.2 105.3 106.1 106.2 106.3 107.1 107.2 107.3 107.4 108.1 108.2 108.3 108.4 108.5 109.1 109.2 109.3 110.1 110.2 110.3 111.1
Индийски океан Индийският океан е третият по големина океан на Земята (след Тихия и Атлантическия океан) и заема около 20% от водната повърхност на планетата.[1] Граничи на север с Азия (включително с Индия, на чието име е наречен),[2][3] на запад с Източна Африка, на изток с Индокитай, Малайския архипелаг и Австралия и на юг с Южния океан (според други дефиниции – с Антарктида).[4] Индийският океан, като част от Световния океан, е отделен от Атлантическия океан от меридиана на 20° източна дължина, който преминава през Иглен нос, а от Тихия океан — от меридиана на 146°55' източна дължина.[5] Най-северната му точка е на около 30° северна ширина в Персийския залив. Площта му, включително Персийския залив и Червено море, е около 73 556 000 km², а обемът му се оценява на около 292 131 000 km³.[6] Площта на Индийския океан с моретата е 76,17 милиона km², средната дълбочина е 3890 m, а максималната дълбочина достига до 8047 m в Диамантинската падина. Обемът на водата е около 282,7 милиона km³. Размерът на океана в направление изток-запад е 10 300 km, а в направление север-юг - 9 520 km. В близост до бреговете на Индийския океан са разположени множество малки острови, но в него се намират и Мадагаскар, четвъртият по големина остров в света, както и островните държави Коморски острови, Мавриций, Малдивски острови, Сейшелски острови и Шри Ланка, а Малайският архипелаг служи за източна граница на океана. Съдържание - 1 Eтимология - 2 Физическа география - 2.1 Граници и геология - 2.2 Морета, заливи и проливи - 2.3 Острови - 2.4 Хидрология - 2.5 Флора и фауна - 2.6 Геоложки строеж и релеф на дъното - 3 История - 4 Природни ресурси - 5 Други данни - 6 Пристанища - 7 Бележки - 8 Вижте още Eтимология[редактиране | редактиране на кода] Древните гърци, на които е известна западната част на океана с прилежащите морета и заливи, го наричат Еритрейско море (на старогръцки: Ἐpuθpά θάλaσσa — „Червено“). Постепенно това име започва да се използва само за най-близкото море, а океанът получава названието си от Индия, по това време най-известната с богатствата си страна на неговите брегове. Така Александър Македонски през 4 век пр. н.е. го нарича Индикон пелагос (на старогръцки: Ἰvδιkόv πέλaYoς — „Индийско море“). Сред арабите е известен като Бар ел-Хинд (на арабски: المحيط الهندي — Индийски океан). От 16 век и сред европейците се утвърждава въведеното от римския учен Плиний Стари още през 1 век от н.е. название Океанус Индикус (на латински: Oceanus Indicus) — Индийски океан).[7] Физическа география[редактиране | редактиране на кода] Граници и геология[редактиране | редактиране на кода] Бреговата линия е изрязана слабо, с изключение на северната и североизточната част. Различни участъци от крайбрежието имат разседен, делтов, ватен, коралов, мангров, естуарен, далматински, лагунен, лиманен и риасов характер. Дъното на Индийския океан е пресечено от север на юг от Източноиндийския хребет с дължина около 5000 km, съединяващ се на юг с широкия Западноавстралийски хребет. Средноокеанският хребет се състои от 3 части, отделящи се от центъра: на север е Арабско-индийският, на югозапад — Западноиндийският, а на югоизток — Югоизточноиндийският хребет. Морските утайки в близост до континентите са главно теригенни, до 4000 m дълбочина — карбонатни фораминиферови и коколитови тини, а на по-големи дълбочини — кремъчни тини или червени дълбоководни глини. Континенталният шелф на Индийския океан е сравнително тесен, средно около 200 km. Изключение прави шелфът западно от Австралия, чиято ширина надхвърля 1000 km. История на формиране на океана[редактиране | редактиране на кода] В ранноюрския период древният суперконтинент Гондвана започва да се разделя. В резултат на това се образуват Африканската плоча с Арабия, Индустан и Антарктида с Австралия. Процесът завършва на границата между периодите юра и креда (преди 140—130 милиона години), и след това започва да се образува младата падина на съвременния Индийски океан. През креда, дъното на океана се разраства за сметка на преместването на Индустан на север и намаляванета на площа на Тихия океан и океана Тетис. В края на периода започва разпадането на единния Австрало-Антарктически континент. По същото време, в резултат на образуването на нова рифтова зона, Арабската плоча се отделя от Африканската и се образуват Червено море и Аденския залив. В началото на кайнозойската ера разрастването на Индийския океан към страната на Тихия спира, но пръдлжава към страната на Тетис. В края на еоцена — началото на олигоцена, Индустан се сблъсква с с Азиатския континент.[8] В днешно време движението на тектоничните плочи продължава. Оси на това движение се явяват средноокеанските рифтови зони на Африканско-Антарктическия хребет, Централноиндийския хребет и Австрало-Антарктическото възвишение. Австралийската плоча продължава движението си на север със скорост 5—7 см на година. В същата посока, със скорост 3—6 см на година продължава движението си и Индустанската плоча. Арабската се движи на североизток със скорост 1—3 см на година. От Африканската по Източноафриканската рифтова зона продължава отделянето на Сомалийската плоча, която се движи със скорост 1—2 см на година в североизточна посока.[9] На 26 декември 2004 г. в Индийския океан, близо до остров Симьолуе, разположен край северозападния бряг на Суматра (Индонезия), се случва най-голямото земетресение в цялата история на наблюдението им — с магнитуд до 9,3. Причина е изместването на около 1 200 km (по някои оценки — 1600 km) земна кора на разстояние 15 м в зоната на субдукция, в резултат на което Индустанската плоча се подпъхва под Бирманската. Земетресението предизвиква цунами, нанесло огромни разрушения и причинило смъртта на до 300 хиляди души.[10]. Морета, заливи и проливи[редактиране | редактиране на кода] Индийският океан се разделя на по-малко обособени морета от другите океани - Червено море, Арабско море, Андаманско море, Лакадивско море. Има и няколко големи залива като Аденски залив, Омански залив, Бенгалски залив, Голям австралийски залив, Персийски залив като последния може да се разглежда и като вътрешноконтинентално море. Няколко протока отделят океана от съседните и обособените съставни морета, заливи или океани. Такива са: - Баб ел-Мандеб - връзка с Червено море - Ормузки проток - връзка с Персийския залив - Ломбокски проток - връзка с Яванско море - Малака - връзка на Андаманско с Южнокитайско и Яванско море, - Полкски проток - разделя Шри Ланка от Индия, - Мозамбикски проток - разделя Мадагаскар от Африка, Посредством изкуствено прокопания Суецки канал Индийския и Атлантическия океан се свързват. Това става благодарение на техните морета, съответно Червено и Средиземно. Острови[редактиране | редактиране на кода] Някои острови, например Мадагаскар и Сокотра, са части от древни континенти, други (Андаманските, Никобарските или остров Рождество) имат вулканичен произход, а Малдивските, Лакадивските, Кокосовите острови и архипелага Чагос са коралови. Континенталните острови са сравнително малко - Мадагаскар, Цейлон, Сокотра, Бахрейнски острови и др. Най-големият остров в Индийския океан е Мадагаскар (590 000 km²). Други големи острови и архипелази са Тасмания, Шри Ланка, архипелага Кергелен, Андаманските острови, Мелвил, Маскаренските острови (Реюнион, Мавриций), Кенгуру, Ниас, Ментавайските острови (Сиберут), Сокотра, Грут Айлънд, Коморските острови, островите Тиви (Батхърст), Занзибар, Симьолуе, островите Фюрно (Флиндърс), Никобарските острови, Кешам, Кинг, остров Бахрейн, Сейшелските острови, Малдивските острови, архипелага архипелаг Чагос. Хидрология[редактиране | редактиране на кода] Големите реки вливащи се в Индийския океан са сравнително малко. Това са Замбези, Шат-ел-Араб, Инд, Ганг, Брахмапутра, Джуба и Иравади. Океанските течения са контролирани основно от мусоните. Образуват се две големи кръгови течения. Едното е в северното полукълбо и се движи в посока на часовниковата стрелка, второто е на юг от екватора и се движи обратно на часовниковата стрелка. През зимата благодарение на мусоните посоката на течението се променя. Дълбоководната циркулация се дължи на притока от Атлантическия океан, Червено море и антарктическите течения. Северно от 20° южна ширина минималната температура на повърхността е 22°C. На юг от 40° южна ширина температурите на водата падат бързо. Водите в западната част на Индийския океан са с около 3,5°С по-топли от водите в източната му част. Температура на водата в екваториалния пояс е около 28°С, на юг от 60°ю.ш. - около 0°С. Солеността на водите е между 32-36,5 ‰, най-голяма е в Персийския залив - 37-39 ‰ и Червено море-41 ‰. Най-голяма е плътността на водата (1027 кг/м3) край Антарктида. В тропичните ширини през лятото и есента често възникват урагани. Вълните достигат височина 10-12 м. Приливи от 0,5 м (в открития океан) до 11,9 м (Камбейски залив, Индия). Най-много айсберги има между 40° и 80° и.д. Почти цялата акватория на Индийския океан е в тропичния и умерения климатичен пояс. Флора и фауна[редактиране | редактиране на кода] За част от крайбрежията на океана са характерни мангровите гори. В Индийския океан живеят редица интересни представители на животинският свят — летящи риби, ракоядни жаби, раци дървокатерачи, акули, водни змии, по крайбрежията — огромни водни костенурки и много птици. Край бреговете и в устията на реките обитава крокодилът гавиал, а в крайбрежните води се среща и бисерната мида. Флората и фауната на океана и крайбрежните води е необичайно богата. Растителният свят е представен от кафяви, червени и зелени водорасли. Типични представители на зоопланктона са веслоногите рачета, сифонофорите и крилоногите молюски. Океанските води са населени от мекотели, калмари, ракообразни и лангусти. Рибите са изключително разнообразни. Типични представители тук са морските змии и дюгона. Голяма част от океана лежи в тропическия и умерения пояс. В затоплените води живеят разнообразни корали, които са причина и са образуването на коралови атоли на места. Кораловите рифове са обитавани водни гъби, иглокожи и риби. Водите на океана са обитавани от гигантски медузи, често достигащи до 1 m в диаметър. От гръбначните животни често срещани са морски костенурки, тюлени, делфини и други китообразни. Орнитофауната е представена от птици-фрегати, албатроси и няколко вида антарктически пингвини. Геоложки строеж и релеф на дъното[редактиране | редактиране на кода] Средноокеански хребет[редактиране | редактиране на кода] Средноокеанският хребет дели дъното на Индийския океан на три сектора: Африкански, Индоавстралийски и Антарктически. Самият той се дели на четири средноокеански части: Западноиндийски, Арабскоиндийски, Централноиндийски хребети и Австралоантарктическо възвишение. Западноиндийският хребет е разположен в югозападната част на океана. За него са характерни подводен вулканизм, сеизмичност, кора от рифтогенален тип и рифтова структура на осовата зона. Той е пресечен от няколко океански разлома със субмеридионално положение. В района на остров Родригес (Маскаренски архипелаг) съществува така нареченото тройно съединение, където системата хребети се разделя на север на Арабскоиндийски хребет и на югозапад на Централноиндийски хребет. Арабскоиндийският е образуван от основни скали, изявени са редица разломи със субмеридионално разположение, с които са свързани океански падини с дълбочина до 6,4 km. Северната част на хребета е пресечена от най-големия разлом — Оуен, по който северния край на хребата се е изместил с 250 km на север. Рифтовата зона продължава на запад в Аденския залив и на север-северозапад в Червено море. Тук рифтовата зона е образувана от карбонатни отлагания от вулканична пепел.[11] В югозападна посока от тройното съединение се простира Централноиндийския хребет, притежаващ добре изразена рифтова и флангова зони, който завършва на юг с вулканичното плато Амстердам с вулканичните острови Сен Пол и Амстердам. От това плато, на изток-югоизток се простира Австралоантарктическото възвишение. В източната си част, възвишението е разделено от серия меридионални разломи на редица сегменти, изместени една спрямо друга в медиална посока.[11] Африканска част[редактиране | редактиране на кода] Подводната граница на Африка има тесен шелф и ясно изразен континентален склон различно с ръб на платото и континентално подножие. В южната си част, африканския континент образува издадени на юг места: подводната банка Агуляс, Мозамбикския и Мадагаскарския хребети, образувани от земна кора от континентален тип. Континенталното подножие образува разширяваща се на юг покрай бреговете на Сомалия и Кения наклонена равнина, която продължава в Мозамбикския пролив и заобикаля остров Мадагаскар от изток. На изток сектора преминава в Маскаренския хребет, в северната част на който се намират Сейшелските острови.[11] Повърхността на дъното на океана в тази част, особено покрай подводните хребети, е разчленена от множество била и котловини, свързани със зони на разломи със субмеридиална посока. Има много подводни вулканични планини, повечето от които са надстроени с коралови образувания под формата на атоли и подводни коралови рифове. Между планинските възвишения има депресии по дъното на океана с хълмист и планински релеф — котловината Агуляс, Мозамбикската, Мадагаскарската, Маскаренската и Сомалийската котловини. В Сомалийската и Маскаренската са образувани обширни плоски абисални равнини, където постъпва значителен обем теригенен и биогенен утаечен материал. В Мозамбикската котловина е разположена подводната долина на реки Замбези.[11] Индоавстралийска част[редактиране | редактиране на кода] Индоавстралийският сегмент заема половината площ на Индийския океан. На запад в меридионална посока се простира Малдивския хребет, по чиито върхове са разположени Лакадивските, Малдивските острови и островите Чагос. Хребетът е образуван от кора от континентален тип. Покрай бреговете на Арабия и Индустан се намират доста тесен шельф, тесен и стръмен континентален склон и доста широко континентално подножие, основно образувано от двата изнесени гигантски утаечни конуса на реките Инд и Ганг. Тези реки изнасят в океана по 400 милиона тона материал. Индският конус навлиза далеч в пределите на Арабската котловина. Само южната част на тази котловина е заета от плоска абисална равнина с отделни подводни планини.[11][12] Подводна граница на Австралийския континент[редактиране | редактиране на кода] Северната част на австралийския континент е обградена от широкия Сахулски шелф с множества коралови образувания. На юг шелфът се стеснява и отново разширява към крайбрежието на южна Австралия. Континенталният склон е образуван от гранични плата (най големите от които са платото Ексмут и Платото на Натуралистите). В западната част на Западноавстралийската котловина са разположени възвишенията Зенит, Кювие и други, които са части от континенталната структура. Между южната подводна граница на Австралия и Австралоантарктическото възвишение се намира малката Южноавстралийска котловина, представляваща плоска абисална равнина.[11] Антарктически сегмент[редактиране | редактиране на кода] Антарктическата част е ограничена от Западноиндийския и Централноиндийския хребети, а от юг — от бреговете на Антарктида. Под въздействието на тектонични и гласиологични фактори, шелфът на Антарктида е вдълбочен. Широкият материков склон е прорязан от големи и широки каньони, по които се извършва оттока на студените води от шелфа в абисалните падини. Континенталното подножие на Антарктида се отличава с широки и значителни (до 1,5 км) големи неконсолидирани седименти.[11] Най-голямата издатина на Антарктическия континент са Кергеленското плато, и вулканичните възвишение на островите Принс-Эдуард и Крозе, които делят антарктическия сектор на три котловини. На запад е разположена Африканско-Антарктическата котловина, която наполовина се намира в Атлантически океан. Голяма част от нейното дъно е плоска абисална равнина. Разположената на север котловина Крозе се отличава с хълмист релеф на дъното. Австрало-антарктическата котловина, лежаща на изток от Кергелен, в южната си част е заета от плоска равнина, а в северната — от абисаотни хълмове.[11] История[редактиране | редактиране на кода] Бреговете на Индийския океан са един от районите на разселване на древните народи и място на възникване на първите крайречни цивилизации. В древността, хората използват съдове с платна като джонки и катамарани за плавания при попътни мусони, от Индия до Източна Африка и обратно. 3 500 години пр.н.е., египтяните водят оживена морска търговия със страните от Арабския полуостров, Индия и Източна Африка. Около 3 500 години пр.н.е., страните от Месопотамия извършват морски походи до Арабия и Индия. През 6 век пр.н.е., финикийците, според гръцкия историк Херодот, извършват плавания от Червено море по Индийския океан до Индия и около Африка. През 6 и 5 век пр.н.е. персийски търговци пътуват от устието на река Инд до и по протежение на източното крайбрежия на Африка. В края на индийския поход на Александър Македонски през 325 г. пр.н.е., гърците, с огромен за времето си флот с пет хиляди души екипаж, в тежки условия на бури извършват многомесечно плаване между устията на реките Инд и Ефрат. Византийските търговци през 4-6 век проникват по море на изток в Индия, а на юг – в Етиопия и Арабия.[13] От 7 век, арабските кораби започват интензивно изследване на Индийския океан. Те отлично разучават крайбрежията на Източна Африка, Западна и Източна Индия, островите Сокотра, Ява и Цейлон, посещават Лакадивските и Малдивските острови, островите Сулавеси, Тимор и много други.[14] В края на 13 век, венецианският пътешественик Марко Поло, при обратния си път от Китай преминава през Индийския океан от Малакския до Ормузкия пролив, посещавайки Суматра, Индия, Цейлон. Пътешествието е описано в неговата „Книга за разнообразието на света“, която оказва значително влияние върху мореплавателите, картографите и писателите от Средновековието в Европа.[15] Китайски джонки извършват походи покрай азиатските брегове на Индийския океан и достигат източните брегове на Африка (например седемте пътешествия на Чжън Хъ в периода 1405—1433 г.). През 1498 г., експедиция под ръководството на португалския мореплавател Васко да Гама, заобикаля Африка от юг, преминава покрай източния бряг на континента и достига Индия. В 1642 г. холандската източноиндийска компания организира експедиция от два кораба под командването на капитан Абел Тасман. В резултат на експедицията е изследвана централната част на Индийския океан и е доказано, че Австралия е континент. Изследвания[редактиране | редактиране на кода] През 1772 г. британска експедиция под командването на Джеймс Кук достига на юг в Индийския океан до 71° ю. ш., и тя е първата, при която е доставен обширен научен материал по хидрометеорология и океанография.[13] От 1872 до 1876 г. е проведена първата научна океанографска експедиция на английската ветроходно-парна корвета „Чалънджър“[16], и са получени нови данни за състава на водите в океана, за растителността и животинските видове, за релефа на дъното, съставена е първата дълбоководна карта на океана и е събрана първата колекция от дълбоководни морски видове. Околосветската експедиция на руската ветроходно-винтова корвета „Витяз“ през 1886—1889 г. под ръководството на океанографа Степан Макаров провежда мащабна изследователска работа в Индийския океан.[17] Голям принос в изследването на океана имат океанографските експедиции на германските кораби „Валкирия“ (1898—1899) и „Гаус“ (1901—1903), на английския съд „Дискавъри II“ (1930—1951), съветския експедиционен съд „Об“ (1956—1958) и други. В периода 1960—1965 г., под егидата на Междуправителствените океанографски експедиции към ЮНЕСКО, е проведена международната Индоокеанска експедиция. Тя е най-голямата от всички експедиции, работили някога в Индийския океан. Програмата на океанографските работи охваща наблюдения над почти целия океан, което способства за участието в изследванията на учени от близо 20 страни и множество изследователски съдове – „Витяз“, „А. Воейков“, „Ю. Шокалский“, немагнитната шхуна „Заря“ (СССР), „Натал“ (ЮАР), „Диамантина“ (Австралия), „Кистна“ и „Варуна“ (Индия), „Зулфиквар“ (Пакистан). В резултат на експедицията са събрани нови ценни данни по хидрология, хидрохимия, метеорология, геология, геофизика и биология на Индийския океан.[18] От 1972 г. на американския кораб „Гломар Чалънджър“ се провеждат регулярни дълбоководни изследвания по изучаването на преноса на водни маси на голяма дълбочина и биоложки изследвания.[19] Природни ресурси[редактиране | редактиране на кода] Много са богатствата на океана,използвани от хората — риба, скариди, раци, калмари. В крайбрежните райони се добива нефт — особено в Персийския залив, а също в района на остров Суматра и Северозападна Австралия, От дъното на океана се добиват калаени и манганови руди. Сред най-големите пристанища на брега на океана са Аден, Бомбай (Мумбай), Коломбо, Мадрас. В северната част на Индийският океан особено силно е развит морският транспорт. Чрез Суецкия канал се осъществяват оживени връзки с Европа. Огромни танкери от Персийския залив пренасят нефт до пристанищата на други континенти. Добивът на нефт и интензивния морски транспорт често водя до замърсяване на океанските води и до създаване на критична екологична обстановка. Други данни[редактиране | редактиране на кода] Често в Аденски залив се наблюдава светене на водите. Промишленият риболов е предимно в западната част. В шелфа на северозападната част на Индийския океан (Персийски залив) е най-богатият с нефт район. В крайбрежните наслаги на полуостров Индостан, Шри Ланка, Западна Австралия се добиват редки метали. Индийският океан е важен в транспорта на петрол от района на Персийския залив и Индонезия към Китай, Австралия, Индия и Европа. Районът около Оманския залив днес е трагично известен с пиратските нападения над търговски кораби от страна на сомалийски пирати. Пристанища[редактиране | редактиране на кода] - Рас Танура - Саудитска Арабия - Мена ал Ахмади - Кувейт - Аден - Йемен - Мумбаи, Колкота,Индия - Карачи - Пакистан - Рангун, Мианмар, и др. Мумбай е най-главното индийско пристанище и често е наричан „Вратата на Индия“. Аден в Йемен е сред най-важните арабски пристанища на Индийския океан, а Колката, Пърт и Карачи са сред най-големите пристанища на океана. В Африка това са Момбаса, Занзибар и Мапуто. Бележки[редактиране | редактиране на кода] - ↑ Rais 1986. - ↑ Harper 2011. - ↑ Mathur 2003, с. 138. - ↑ merriam-webster.com 2012. - ↑ International Hydrographic Organization 1953. - ↑ Gotthold 1988. - ↑ [Поспелов Е. Географические названия мира: Топонимический словарь. — 2-е изд., стереотип. М. издательство=Русские словари, Астрель, АСТ. 2001 г.|стр.75—76] - ↑ [Ушаков С.А., Ясаманов Н.А. „Дрейф материков и климаты Земли“ М. издательство „Мысль“. 1984 г. стр. 142—191] - ↑ [Ушаков С.А., Ясаманов Н.А. „Дрейф материков и климаты Земли“ М. „Мысль“. 1984 г. стр. 10—15] - ↑ Землетрясение в Индийском океане в 2004 году. Данные цунами. // Цунами.ком. Архив на оригинала от 2012-06-23. - ↑ а б в г д е ж з [Физическая география материков и океанов. Под общей ред. А.М.Рябчикова. Высшая школа. 1988 г. стр. 527—530] - ↑ а б Серебряков В. В.[География морских путей]|. „Транспорт“. 1981 г.|стр. 7—30] - ↑ [ttp://www.seapeace.ru/oceanology/science/713.html Освоение арабскими мореходами Индийского океана] - ↑ Путешествия Марко Поло. // Институт географии РАН. Архив на оригинала от 2012-06-23. - ↑ Челленджер. // Океанология. Океанография — изучение, проблемы и ресурсы мирового океана. Архив на оригинала от 2012-05-19. - ↑ Исследования Мирового океана в 19 в.. // Океанология. Океанография — изучение, проблемы и ресурсы мирового океана. Архив на оригинала от 2012-05-19. - ↑ Работы в Индийском океане. // GeoMan.ru: Библиотека по географии. Архив на оригинала от 2012-06-23. - ↑ «Гломар Челленджер» и проект глубоководного бурения. // Мир океана. Архив на оригинала от 2012-05-19. - Цитирани източници - ((en)) Gotthold, Donald W и др. Indian Ocean: Bibliography. Clio Press, 1988. - ((en)) Harper, Douglas. Online Etymology Dictionary. // Online Etymology Dictionary. 2011. - ((en)) Limits of Oceans and Seas. Special Publication No. 23 (PDF). // iho.shom.fr. International Hydrographic Organization, 1953. - ((en)) Mathur, Anand. Indo-American Relations: Foreign Policy Orientations and Perspectives of P.V. Narasimha Rao and Bill Clinton. Scientific Publishers, 2003. India occupies the central position in the Indian Ocean region that is why the Ocean was named after India - ((en)) Indian Ocean. // Merriam-Webster Dictionary Online. merriam-webster.com. Посетен на 2012-07-07. ocean E of Africa, S of Asia, W of Australia, & N of Antarctica area ab 28,350,500 square miles (73,427,795 square kilometers) - ((en)) Rais, Rasul Bux. The Indian Ocean and the Superpowers. Routledge, 1986. Вижте още[редактиране | редактиране на кода]
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 24.2 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 28.1 29.1 30.1 30.2 31.1 31.2 31.3 31.4 32.1 32.2 32.3 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 34.1 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 35.6 35.7 35.8 35.9 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 37.1 37.2 38.1 39.1 39.2 39.3 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 51.5 51.6 51.7 51.8 51.9 51.10 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 58.2 58.3 59.1 59.2 59.3 59.4 59.5 60.1 61.1 62.1 63.1 63.2 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1 120.1 121.1 122.1 123.1 124.1 125.1 126.1 127.1 128.1 129.1 130.1 131.1 132.1 133.1 134.1 135.1 136.1 137.1 138.1 139.1 140.1 141.1 142.1 143.1 144.1 145.1 146.1 147.1 148.1 149.1 150.1 151.1 152.1 153.1 154.1 155.1 156.1 157.1 158.1 159.1 160.1 161.1 162.1 163.1 164.1 165.1 166.1
Indian Ocean The Indian Ocean is the third largest of the world's oceanic divisions, covering approximately 20% of the water on the Earth's surface.[1] It is bounded on the north by the Indian Subcontinent and Arabian Peninsula (or, more generally, by southern and western Asia); on the west by eastern Africa; on the east by Indochina, the Sunda Islands, and Australia; and on the south by the Southern Ocean (or, depending on definition, by Antarctica). The ocean is named after the geographic location of India.[2][3][4][5] As one component of the interconnected global ocean, the Indian Ocean is delineated from the Atlantic Ocean by the 20° east meridian running south from Cape Agulhas, and from the Pacific by the meridian of 146°55' east.[6] The northernmost extent of the Indian Ocean is approximately 30° north in the Persian Gulf. This ocean is nearly 10,000 kilometres (6,200 mi) wide at the southern tips of Africa and Australia; its area is 73,556,000 square kilometres (28,350,000 sq mi),[7] including the Red Sea and the Persian Gulf. The ocean's volume is estimated to be 292,131,000 cubic kilometres (70,086,000 mi3).[8] Small islands dot the continental rims. Island nations within the ocean are Madagascar, the world's fourth largest island; Comoros; Seychelles; Maldives; Mauritius; and Sri Lanka. The archipelago of Indonesia borders the ocean on the east. [edit] Geography The African, Indian, and Antarctic crustal plates converge in the Indian Ocean at the Rodrigues Triple Point. Their junctures are marked by branches of the mid-oceanic ridge forming an inverted Y, with the stem running south from the edge of the continental shelf near Mumbai, India. The eastern, western, and southern basins thus formed are subdivided into smaller basins by ridges. The ocean's continental shelves are narrow, averaging 200 kilometres (125 mi) in width. An exception is found off Australia's western coast, where the shelf width exceeds 1,000 kilometres (600 mi). The average depth of the ocean is 3,890 m (12,762 ft). Its deepest point is Diamantina Deep in Diamantina Trench, at 8,047 m (26,401 ft) deep, also sometimes considered is Sunda Trench, at 7,258–7,725 m (23,812–25,344 ft) deep.[9] North of 50° south latitude, 86% of the main basin is covered by pelagic sediments, of which more than half is globigerina ooze. The remaining 14% is layered with terrigenous sediments. Glacial outwash dominates the extreme southern latitudes. The major choke points include Bab el Mandeb, Strait of Hormuz, the Lombok Strait, the Strait of Malacca and the Palk Strait. Seas include Gulf of Aden, Andaman Sea, Arabian Sea, Bay of Bengal, Great Australian Bight, Laccadive Sea, Gulf of Mannar, Mozambique Channel, Gulf of Oman, Persian Gulf, Red Sea, and other tributary water bodies. It is artificially connected to the Mediterranean Sea via the Suez Canal, accessible via the Red Sea. [edit] Limits [edit] Climate The climate north of the equator is affected by a monsoon climate. Strong north-east winds blow from October until April; from May until October south and west winds prevail. In the Arabian Sea the violent Monsoon brings rain to the Indian subcontinent. In the southern hemisphere the winds are generally milder, but summer storms near Mauritius can be severe. When the monsoon winds change, cyclones sometimes strike the shores of the Arabian Sea and the Bay of Bengal. The Indian Ocean is the warmest ocean in the world. [edit] Hydrology Among the few large rivers flowing into the Indian Ocean are the Zambezi, Shatt al-Arab, Indus, Ganges, Brahmaputra, Jubba and Irrawaddy River. Currents are mainly controlled by the monsoon. Two large circular currents, one in the northern hemisphere flowing clockwise and one south of the equator moving anticlockwise, constitute the dominant flow pattern. During the winter monsoon, however, currents in the north are reversed. Deep water circulation is controlled primarily by inflows from the Atlantic Ocean, the Red Sea, and Antarctic currents. North of 20° south latitude the minimum surface temperature is 22 °C (72 °F), exceeding 28 °C (82 °F) to the east. Southward of 40° south latitude, temperatures drop quickly. Surface water salinity ranges from 32 to 37 parts per 1000, the highest occurring in the Arabian Sea and in a belt between southern Africa and south-western Australia. Pack ice and icebergs are found throughout the year south of about 65° south latitude. The average northern limit of icebergs is 45° south latitude. [edit] Subsurface features As the youngest of the major oceans [10] it has active spreading ridges that are part of the worldwide system of mid-ocean ridges:- The Ninety East Ridge runs north-south at meridian 90°E, dissecting the Indian Ocean into eastern and western halves. The Chagos-Laccadive Ridge is another submerged mountain range runs approximately north-south between Lakshadweep, the Atolls of the Maldives and the Chagos Archipelago. The Kerguelen Plateau is a small submerged continent, of volcanic origin, in the southern Indian Ocean. The Mascarene Plateau is 2000 km long undersea plateau that lies east of Madagascar. [edit] Trade The Indian Ocean provides major sea routes connecting the Middle East, Africa, and East Asia with Europe and the Americas. It carries a particularly heavy traffic of petroleum and petroleum products from the oil fields of the Persian Gulf and Indonesia. Large reserves of hydrocarbons are being tapped in the offshore areas of Saudi Arabia, Iran, India, and Western Australia. An estimated 40% of the world's offshore oil production comes from the Indian Ocean.[11] Beach sands rich in heavy minerals, and offshore placer deposits are actively exploited by bordering countries, particularly India, South Africa, Indonesia, Sri Lanka, and Thailand. Due to the relatively high traffic of petroleum tankers, piracy off the Somali coast has been rising. This has been a threat to international shipping since the second phase of the Somali Civil War in the early 21st century. [edit] Marine life The warmth of the Indian Ocean keeps phytoplankton production low, except along the northern fringe and in a few scattered spots elsewhere; life in the ocean is thus limited. Fishing is confined to subsistence levels, because its fish are of great and growing importance to the bordering countries for domestic consumption and export. Fishing fleets from Russia, Japan, South Korea, and Taiwan also exploit the Indian Ocean, mainly for shrimp and tuna. Endangered marine species include the dugong, seals, turtles, and whales. Plastic pollution threatens the eastern coast of Mozambique Channel [edit] History The world's earliest civilizations in Mesopotamia (beginning with Sumer), ancient Egypt, and the Indian subcontinent (beginning with the Indus Valley civilization), which began along the valleys of the Tigris-Euphrates, Nile and Indus rivers respectively, all developed around the Indian Ocean. Civilizations soon arose in Persia (beginning with Elam) and later in Southeast Asia (beginning with Funan). During Egypt's first dynasty (c. 3000 BC), sailors were sent out onto its waters, journeying to Punt, thought to be part of present-day Somalia. Returning ships brought gold and myrrh. The earliest known maritime trade between Mesopotamia and the Indus Valley (c. 2500 BC) was conducted along the Indian Ocean. Phoenicians of the late 3rd millennium BC may have entered the area, but no settlements resulted. The Indian Ocean is far calmer, and was thus opened to trade earlier than the Atlantic or Pacific Oceans. The powerful monsoons also meant ships could easily sail west early in the season, then wait a few months and return eastwards. This allowed Indonesian peoples to cross the Indian Ocean to settle in Madagascar. In the 2nd or 1st century BC, Eudoxus of Cyzicus was the first Greek to cross the Indian Ocean. Hippalus is said to have discovered the direct route from Arabia to India around this time. During the 1st and 2nd centuries AD intensive trade relations developed between Roman Egypt and the Tamil kingdoms of the Cheras, Cholas and Pandyas in Southern India. Like the Indonesian peoples above, the western sailors used the monsoon to cross the ocean. The unknown author of the Periplus of the Erythraean Sea describes this route and the ports and trade goods along the coasts of Africa and India around AD 70. From 1405 to 1433, Admiral Zheng He led large fleets of the Ming Dynasty on several voyages to the Western Ocean (Chinese name for the Indian Ocean) and reached the coastal country of East Africa (see Zheng He for reference). In 1497, Portuguese navigator Vasco da Gama rounded the Cape of Good Hope and became the first European to sail to India and later the Far East. The European ships, armed with heavy cannon, quickly dominated trade. Portugal attempted to achieve pre-eminence by setting up forts at the important straits and ports. They dominated trade and discovery along the coasts of Africa, and Asia until the mid 17th century. Later the Portuguese were challenged by other European powers. The Dutch East India Company (1602–1798) sought control of trade with the East across the Indian Ocean. France and Britain established trade companies for the area. Spain established a major trading operation in the Philippines and the Pacific. By 1815, Britain became the principal power in the Indian Ocean. The opening of the Suez Canal in 1869 revived European interest in the East, but no nation was successful in establishing trade dominance. Since World War II the United Kingdom was forced to withdraw from the area, to be replaced by India, the USSR, and the United States. The last two tried to establish hegemony[citation needed] by negotiating for naval base sites. Developing countries bordering the ocean, however, seek to have it made a "zone of peace"[citation needed] so that they may use its shipping lanes freely. The United Kingdom and United States maintain a military base on Diego Garcia atoll in the middle of the Indian Ocean. On 26 December 2004, the countries surrounding the Indian Ocean were hit by a tsunami caused by the 2004 Indian Ocean earthquake. The waves resulted in more than 226,000 deaths and over 1 million people were left homeless. [edit] Culture and literature The Indian Ocean is known as Ratnakara in the ancient Sanskrit literature. Ratnakara means "the maker (creator) of gems". It's also called Hind Mahasagar in Hindi and other Indian languages. [edit] Bordering countries and territories Heading roughly clockwise, the states and territories (in italics) with a coastline on the Indian Ocean are: [edit] Africa South Africa, Mozambique, Madagascar, French Southern and Antarctic Lands, France (Réunion), Mauritius, Mayotte, Comoros, Tanzania, Seychelles, Kenya, Somalia, Djibouti, Eritrea, Sudan, Egypt [edit] Asia Egypt (Sinai Peninsula), Israel, Jordan, Saudi Arabia, Yemen, Oman, United Arab Emirates, Qatar, Bahrain, Kuwait, Iraq, Iran, Pakistan, India, Maldives, British Indian Ocean Territory, Sri Lanka, Bangladesh, Burma (Myanmar), Thailand, Malaysia, Indonesia, Cocos (Keeling) Islands, Christmas Island [edit] Australasia Ashmore and Cartier Islands, Indonesia, Timor-Leste, Australia [edit] Southern Indian Ocean Heard Island and McDonald Islands, French Southern and Antarctic Lands [edit] Major ports and harbours The Port of Singapore is the busiest port in the Indian Ocean, located where it meets the Pacific. Mumbai Port is the chief trading port in India on the coast of the Indian Ocean, often known as "The Gateway of India". A new port has been developed near Mumbai known as the Jawaharlal Nehru Port Trust (JNPT) or more popularly known as Nhava Sheva to reduce the burden on Mumbai. It is amongst world's top 10 fastest growing ports.[citation needed] Mormugao Port and Panambur (New Mangalore Port) handle most of the Iron Ore export from India especially to Japan. Kochi is another major Indian port on the Arabian Sea. It is a deep natural harbour and is known as "The Queen of the Arabian Sea".[citation needed] Other major South Asian ports include Colombo, Hambantota and Galle in Sri Lanka, Kolkata, Visakhapatnam, Paradip Port, Chennai, Ennore, Tuticorin, and Nagapattinam in India, and Karachi in Pakistan. Aden is a major port in Yemen and controls ships entering the Red Sea. Major African ports on the shores of the Indian Ocean include: Mombasa (Kenya), Dar es Salaam, Zanzibar (Tanzania), Durban, East London, Richard's Bay (South Africa) and Port Louis (Mauritius). Zanzibar is especially famous for its spice export. Other major ports in the Indian Ocean include Muscat (Oman), Yangon (Burma), Jakarta, Medan (Indonesia) and Perth (Australia). [edit] See also - List of islands in the Indian Ocean - List of island countries and territories in the Indian Ocean - Piracy in Somalia Oceans: [edit] References - ^ The Indian Ocean and the Superpowers. Routledge. http://books.google.com/?id=2pMOAAAAQAAJ&pg=PA33&dq=Indian+Ocean+20%25. - ^ Harper, Douglas. "Online Etymology Dictionary". Online Etymology Dictionary. http://www.etymonline.com/index.php?search=indian+ocean&searchmode=none. Retrieved 18 January 2011. - ^ Indo-American relations : foreign policy orientations and perspectives of P.V. Narasimha Rao and Bill Clinton By Anand Mathur; Page 138 "India occupies the central position in the Indian- Ocean region that is why the Ocean was named after India" - ^ Politics of the Indian Ocean region: the balances of power By Ferenc Albert Váli; Page 25 - ^ Geography Of India For Civil Ser Exam By Hussain; Page 12-251; "INDIA AND THE GEO-POLITICS OF THE INDIAN OCEAN"(16-33) - ^ Limits of Oceans and Seas. International Hydrographic Organization Special Publication No. 23, 1953. - ^ http://www.enchantedlearning.com/subjects/ocean/ - ^ Donald W. Gotthold, Julia J. Gotthold (1988). Indian Ocean: Bibliography. Clio Press. http://books.google.com/?id=ujoRAAAAYAAJ&q=292,131,000+cubic+kilometers&dq=292,131,000+cubic+kilometers. - ^ Indian Ocean Geography, excerpted from: The World Factbook 1994, Central Intelligence Agency - ^ Stow, D. A. V. (2006) Oceans : an illustrated reference Chicago : University of Chicago Press, ISBN 0226776646 - page 127 for map of Indian Ocean and text - ^ https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/xo.html [edit] External links - NOAA In-situ Ocean Data Viewer Plot and download ocean observations - The Indian Ocean in World History: Educational Website Interactive resource from the Sultan Qaboos Cultural Center - The Regional Tuna Tagging Project-Indian Ocean with details of the importance of Tuna in the Indian Ocean.. - Detailed maps of the Indian Ocean - The Indian Ocean Trade: A Classroom Simulation - CIA - The World Factbook, Oceans: Indian Ocean - Adriatic Sea - Aegean Sea - Alboran Sea - Archipelago Sea - Argentine Sea - Baffin Bay - Balearic Sea - Baltic Sea - Bay of Biscay - Bay of Bothnia - Bay of Campeche - Bay of Fundy - Black Sea - Bothnian Sea - Caribbean Sea - Celtic Sea - Davis Strait - Denmark Strait - English Channel - Foxe Basin - Greenland Sea - Gulf of Bothnia - Gulf of Finland - Gulf of Lion - Gulf of Guinea - Gulf of Maine - Gulf of Mexico - Gulf of St. Lawrence - Gulf of Venezuela - Hudson Bay - James Bay - Ionian Sea - Irish Sea - Irminger Sea - Labrador Sea - Levantine Sea - Libyan Sea - Ligurian Sea - Marmara Sea - Mediterranean Sea - Myrtoan Sea - North Sea - Norwegian Sea - Saint Lawrence Seaway - Sargasso Sea - Sea of Åland - Sea of Azov - Sea of Crete - Sea of the Hebrides - Thracian Sea - Tyrrhenian Sea - Arafura Sea - Bali Sea - Banda Sea - Bering Sea - Bismarck Sea - Bohai Sea - Bohol Sea - Camotes Sea - Celebes Sea - Ceram Sea - Chilean Sea - Coral Sea - East China Sea - Flores Sea - Gulf of Alaska - Gulf of California - Gulf of Carpentaria - Gulf of Fonseca - Gulf of Thailand - Gulf of Tonkin - Halmahera Sea - Java Sea - Koro Sea - Makassar Strait - Molucca Sea - Moro Gulf - Philippine Sea - Salish Sea - Savu Sea - Sea of Japan - Sea of Okhotsk - Seto Inland Sea - Sibuyan Sea - Solomon Sea - South China Sea - Sulu Sea - Tasman Sea - Visayan Sea - Yellow Sea Coordinates: 20°S 80°E / 20°S 80°E