http___doridro.com_forum_viewtopic.php_f_44_t_15549_1.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 17.3 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 25.1 25.2 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 29.3 30.1 30.2 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 40.2 41.1 41.2 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 49.2 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 51.5 52.1 53.1 53.2 53.3 53.4 54.1 54.2 54.3 54.4 54.5 55.1 55.2 55.3 55.4 55.5 56.1 56.2 57.1 58.1 58.2 58.3 58.4 59.1 59.2 60.1 60.2 61.1 62.1 63.1 63.2 63.3 63.4 63.5 64.1 64.2 64.3 65.1 65.2 65.3 65.4 65.5 65.6 65.7 66.1 67.1 67.2 67.3 67.4 67.5 67.6 68.1 68.2 69.1 70.1 70.2 70.3 70.4 70.5 70.6 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 76.2 77.1 77.2 78.1 79.1 79.2 80.1 80.2 80.3 80.4 81.1 82.1 82.2 82.3 83.1 83.2 83.3 83.4 83.5 83.6 84.1 85.1 85.2 85.3 85.4 86.1 86.2 87.1 88.1 88.2 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 115.1 116.1 117.1 119.1 120.1 121.1 122.1 123.1 124.1 125.1 126.1 127.1 128.1 129.1 130.1 131.1 132.1 132.2 132.3 133.1 133.2 133.3 133.4 134.1 134.2 134.3 135.1 135.2 135.3 136.1 136.2 136.3 137.1 137.2 137.3 138.1 138.2 138.3 139.1 139.2 139.3 140.1 140.2 141.1 141.2 142.1 142.2 143.1 143.2 144.1 144.2 145.1 145.2 146.1 146.2 147.1 147.2 148.1 148.2 148.3 149.1 149.2 150.1 150.2 150.3 150.4 151.1 151.2 151.3 151.4 152.1 152.2 153.1 153.2 153.3 154.1 154.2 154.3 155.1 155.2 156.1 156.2 156.3 157.1 157.2 157.3 158.1 158.2 158.3 159.1 159.2 159.3 160.1 160.2 160.3 160.4 161.1 161.2 161.3 161.4 161.5 162.1 163.1 164.1 165.1 166.1 167.1 168.1 169.1 169.2 170.1 171.1 172.1 173.1
Ислям - Тази статия е за религията. За британския музикант вижте Юсуф Ислям. Ислямът (на арабски: الإسلام, МФА:[ʔislæːm]) е монотеистична авраамическа религия, основана на Корана, книга, смятана от нейните последователи за буквално слово на единствения Бог (Аллах), както и на Сунна, описания на учението и дейността на пророка Мохамед. В буквален превод „ислям“ означава „подчинение (на Бог)“.[1] Последователите на исляма, наричащи се мюсюлмани, смятат своята религия за завършена и универсална форма на първичната монотеистична религия, разкривана и по-рано в различни времена и места, включително пред пророците Адам, Авраам (Ибрахим), Моисей (Муса) и Исус (Иса). Според ислямската традиция тези по-ранни послания са изкривени с времето.[2][3][4] Мюсюлманските религиозни практики включват Стълбовете на исляма, пет задължителни действия на поклонение пред Бог.[5] Ислямското право (шариат) включва подробни предписания за почти всяка област на личния и обществен живот, като обхваща теми от банковото и военното дело до благотворителността и защитата на околната среда.[6] Със своите около 1,57 милиарда вярващи или 23% от населението на Земята[7] ислямът е втората по разпространение религия след християнството, а според някои оценки най-бързо разрастващата се.[8][9] Повечето мюсюлмани са привърженици на някои от двете главни разклонения на исляма - сунизъм и шиизъм.[7][10] Ислямът е преобладаващата религия в Близкия Изток и Северна Африка, както и в големи части от Азия и Субсахарска Африка.[11][12] Значителни мюсюлмански общности има в Китай и Русия, както и на някои от Антилските острови. Около 13% от всички мюсюлмани живят в Индонезия, най-голямата предимно мюсюлманска държава, 31% - в Индийския субконтинент, а други 20% – в арабските страни.[13][14][15] Общности на мюсюлмански имигранти или хора, приели исляма, има в почти всички части на света. [редактиране] Наименование Думата „ислям“ е арабско отглаголно съществително име със семитския трибуквен корен „с-л-м“ и базирано на глагола „аслама“ („приемам“, „подичинявам се“). Така „ислям“ означава приемане и подчинение на Бога, а вярващите трябва да демонстрират това, като му се покланят, следват заповедите му и избягват политеизма. В ислямската религиозна философия той е част от триадата ислям, иман и ихсан, в рамките на която включва актовете на поклонение (ибадет) и ислямското право (шариат).[16] В текста на Корана думата „ислям“ е използвана в няколко различни значения. Някои аяти подчертават, че ислямът е вътрешно убеждение („И когото Аллах поиска да напъти, разтваря Той гърдите му за Исляма...“[17]), докато други го свързват с понятието „дин“, обикновено превеждано като „религия“ („Днес изградих за вас вашата религия и изпълних Своята благодат към вас, и одобрих Исляма за ваша религия“[18], „Ислямът е религията при Аллах“[19]). На други места ислямът е описван като актът на завръщане към Бог и нещо повече от просто заявление на вярата.[20][21] В българския език често, особено в исторически план, мюсюлманите се наричат „мохамедани“, като този термин се използва просто като синоним на мюсюлманин. Самите мюсюлмани намират обаче тази дума за неуместна, понякога дори за обидна, тъй като според тях учението на исляма не води началото си от Мохамед като създател на религията. В исляма се приема, че божествената религия, дадена на първия човек (Адам), е именно мюсюлманската религия (която в превод от арабски означава „мирната" религия) и че това е било и учението, дадено на Авраам, Моисей и Исус. Мохамед е последният от тази родствена верига на многобройни Божии пратеници и се счита за на най-великия от пророците, възвестили Бога. [редактиране] Вярвания [редактиране] Бог Основополагащата теологическа концепция на исляма е таухид – вярата в съществуването на единствен Бог. Често той е наричан с арабската дума Аллах, но в много неарабски езици думата се превежда или се използват както местната, така и арабската форма. В традиционното ислямско богословие Бог стои извън възможностите на човешкото разбиране и хората не трябва да си го представят в конкретен образ, а да му се покланят като на напълно абстрактна сила. В Корана той е описван с различни епитети, като най-често срещани са ал-рахман („милосърден“) и ал-рахиим („всемилостив“).[22] Вярата в един Бог се изразява в шахада, първият от Петте стълба на исляма. Шахада означава "свидетелство" и в него се съдържа целия смисъл на Исляма - Единобожието. За мюсюлманите смисилът на живота е почитането на Бог.[23][24] Макар че мюсюлманите приемат Исус Христос за пророк, те отхвърлят християнската доктрина за Триединството и божествеността на Христос, смятайки я за политеизъм. В ислямското богословие Христос, както и Мохамед, са просто хора и нямат божествени характеристики. [редактиране] Свещени книги Ислямските свещени книги са текстовете, които според повечето мюсюлмани са продиктувани от Бог на различни пророци. Според мюсюлманите ранните свещени книги, като Таурат (Петокнижие) и Инджил (Евангелие), са частично изкривени и изопачени – в тяхната интерпретация, в буквалния им текст или и в двете,[2][3][4] докато Коранът, последната свещена книга, е буквалното слово на Бог, автентично, поради което тя е основният религиозен текст на исляма. Коранът е продиктуван на арабски език. За мюсюлманите текстът на Корана е разкрит пред Мохамед от Бог чрез Джебраил (а.с) по време на множество явявания между 610 година и смъртта на Мохамед на 8 юни 632 година.[25] Смята се, че Коранът е записан от съратниците на Мохамед още преди неговата смърт, въпреки че първоначално той се предава главно в устна форма. Отделните части на Корана са събрани по времето на първия халиф Абу Бакр и са окончателно стандартизирани при третия халиф Осман ибн Афан. Текстологичните изследвания показват, че Коранът не се е променил съществено от 7 век насам.[26] Коранът е разделен на 114 глави (сури), които съдържат общо 6236 стиха (аяти). Хронологически по-ранните сури, разкрити в Мека, засягат предимно етически и духовни въпроси, а по-късните медински сури – главно обществени и морални теми. Коранът се концентрира не толкова върху правните ограничения, колкото върху моралните напътствия, и е смятан за основен „източник на ислямските принципи и стойности“.[27] Ислямските юристи използват също хадисите, описания на живота и думите на пророка Мохамед, като допълнение към Корана и помощно средство за неговата интерпретация. Коментирането и тълкуването на Корана се нарича тафсир.[28] Самата дума „Коран“ означава „декламиране“ и когато мюсюлманите говорят за Корана, те обикновено имат предвид декламирането на текста на арабски, а не отпечатания текст или негов превод. Според тях Коранът е идеален само в оригиналната си форма, а преводите са несъвършени, поради различията в езиците, погрешимостта на преводачите и невъзможността за запазване на оригиналния стил. По тази причина преводите се разглеждат само като коментари на Корана, интерпретации на неговия смисъл.[29][30] Оригинала на Корана на арабски език се нарича Мусхаф. Всички преводи на други езици, са превод на значението. [редактиране] Ангели Вярата в ангелите е едно от шестте основни вярвания в исляма.[31] За разлика от човека, ангелите не притежават свобода на волята. Те са напълно отдадени и безгрешни в службата си на Аллах и нямат физически и материални нужди. Те са невидими за човек, създадени са от сияне и са много изящни.[32] В Корана, ангелите са описани като „пратеници с по две, по три, по четири крила.“ [33] Ангелите са навсякъде: на земята, на небето и около нас. Всеки ангел изпълнява отредените му задължения. Например, Джебраил (Гавриил) е главният сред ангелите и е посредник между Аллах и пророците, Микаил съблюдава природните явления, службата на Исрафил е свързана с настъпването на Второто пришествие и съживяването на мъртвите, а Азраил е този, който взема душите на умиращите. Ангелите, които наблюдават и записват постъпките на човек са два и се намират от лявата и отдясната му страна. Този, който стои отдясно, записва добрите постъпки, а стоящият от ляво, записва лошите.[34] [редактиране] Пророци Пророците заемат важно място в исляма, тъй като те са посредниците между Аллах и човечеството. Пророците предават на хората посланията на Аллах. За тази важна задача Аллах избира най-достойните сред вярващите. Техните постъпки са пример за хората. Мюсюлманите вярват, че пророците нямат божествен произход. Необикновените способности, които някои от тях показват са им дадени от Аллах и са доказателство за това, че са богоизбрани.[35] Мисията на пророците е ислямът, който сам по себе си значи пълното отдаване на човека в служба на Аллах.[36] В Корана се споменават имената на 25 от пророците. Това са Адем (Адам), Идрис (Енох), Нух (Ной), Худ (Евер), Салих (Шела), Лут (Лот), Ибрахим (Авраам), Исмаил, Исхак (Исаак), Якуб (Йаков), Юсуф (Йосиф), Шуайб (Йотор), Харун (Аарон), Муса (Моисей), Давуд (Давид), Сюлейман (Соломон), Еюб (Йов), Зюлкифл, Юнус (Ион), Иляс (Илия), Ал-Ясаа (Елиса), Закария (Захария), Яхя (Йоан Кръстител), Иса (Иисус), Мухаммед (Мохамед).[35] [37] Мохамед е най-великият и последният пратеник на Аллах - „(Мъхаммед) е пратеник на Аллах и последният от пророците.“[38] За разлика от другите пророци, които са изпращани на определени народи, Мохамед е изпратен като пророк на цялото човечество.[39] [редактиране] Вяра в Съдния ден В него Аллах изпълнява обещаното на всички според установения завет, според договора, сключен с всекиго с приемането на мюсюлманската вяра и на Откровението. Съдния ден в Свещения Коран "Изчакай Деня, в който небето ще донесе явен дим! Той ще обгърне хората. Това е болезнено мъчение" (44: 11). "Денят, в който близък не ще избави близък с нищо. И не ще им се помогне, освен когото Аллах пощади" (44: 41) [редактиране] Предопределение [редактиране] Религиозни практики [редактиране] Етика Всеки мюсюлманин има пет основни религиозни задължения. - Да изповядва истинската вяра, която се състои във вероизповедната формула Шахада: Свидетелстване, че няма друг бог освен Аллах и че Мохамед е пратеник на Аллах. - Молитвата - Намаз, която се извършва пет пъти дневно. - Постът - Саум в свещения за мюсюлманите месец Рамазан. - Даването на милостиня - Зекят и изобщо извършването на добри дела. - Поклоничеството - Хадж в свещения град Мека. Извън тези предписания мюсюлманинът е призван да бъде търпелив, разбиращ и внимателен спрямо своите единоверци, а и спрямо останалите хора. По-особените традиции, възприети в някои мюсюлмански общества, особено в отношенията в семейството и между половете, се коренят не толкова в религията, колкото в националните традиции на тези общества. Тези религиозни задължения са съответни на шестте основи на вярата, които всеки мюсюлманин трябва да приема. Те са следните: Първа основа: Вяра в Аллах Втора основа: Вяра в меляйкетата (ангелите) Трета основа: Вяра в книгите (писанията) Четвърта основа: Вяра в пратениците Пета основа: Вяра в Съдния ден Шеста основа: Вяра в съдбата [редактиране] Шериат Шериатът ( на арабски شريعة - правилен път) е съвкупността от предписания, стоящи в основата на религиозния, моралния и обществения живот на мюсюлманите. В повечето страни, където ислямът е доминираща религия, шериатът стои в една или друга степен в основата на държавното законодателство.[източник?] [редактиране] Джихад Джихадът, ( на арабски جهاد - усилие) е задължение за всеки вярващ мюсюлманин. В ранните години на исляма се възприема буквално - като война срещу неверниците. Но още преди 9 век, т.е. преди религиозните войни, свързани с кръстоносните походи Голямото медресе (в Кайро) препоръчва (становището е именно препоръчително, а не задължително) „свещена война, която вярващият води вътре в себе си“, и вторият джихад е в буквалния смисъл да се води война, но не и война, която се описва сега, че Мюсюлманите убиват невинни хора, а има строго определени граници и в тях със сигурност не влиза убиването на невинни жени и деца, което напротив е забранено. Според по-широкото схващане за джихад, свещената борба включва защитаване на честа, на имуществото, на родината, както и борбата с корупцията, подтисничеството и невежеството. В същност Големия Джихад е борбата с вътрешното ти "аз", с душата, която често е в ръцете на шейтана (дявола) и от голямо значение за човек е да не позволява дявола да го води.[40] [редактиране] История Последният пратеник към всички хора е Мохамед. Той е роден през 570 г. след Хр. в семейство в Мекка, в днешна Саудитска Арабия. Според ислямските предания през 610 година след Хр. започнало предаването на откровения от Аллах към Мохамед чрез меляикето (ангел/архангел) Джебраил (а.с)(Гавраил), с чието разпространение Мохамед трябвало да се занимава до края на живота си или в продължение на 23 години. Той поема Пророчеството на четиридесет годишна възраст.(До този момент Мохамед е бил неграмотен и впоследствие много пъти изтъква, че той само цитира Божието Слово). Подобно на мнозинството големи религиозни водачи, приживе Мохамед е преследван от съвременниците си заради своите възгледи. Където и да идел бил отблъскван, замерян с камъни, преследван, за да бъде убит, но той продължавал да не се отказва от мисията си. През повечето време тялото му било обляно с кръв от камъните, хвърлени по него, но той без да каже и дума продължавал напред. При едно такова преследване Пророкът по чудотворен начин успява да напусне Мека и да достигне до град Медина. Това събитие е и терминът, от който започва ислямското летоброене – Хиджра (или „Егира“). По време на управлението на халифа Абу Бакр откровенията на Мохамед са събрани в свещената за мюсюлманите книга Коран (араб. أَلْقُرآن — Qur'ān). Започва масовото разпространение на Исляма, което достига своя разцвет при възникването на Арабския халифат, в чиито рамки учението на Пророка се разпространява от Испания до Западна Индия. През този период на основата на исляма бурно се развива науката и изкуството. Учени като Авицена и Авероес, поети като Омар Хаям и Фирдоуси, намират почва за развитие именно в религиозната среда на исляма. През периода на колониализма ислямът започва да навлиза в период на упадък, а великата култура, създадена върху неговата основа, е изтласкана встрани. Едва от средата на 19 век и особено през 20 век ислямът застава на пътя на своето възраждане като религия и възстановява полагащото му се място като част от безспорното духовно наследство на човечеството. [редактиране] Разпространение Скоро след появата на исляма, през 7-8 век, в резултат от арабските завоевания се образува Арабският халифат - теократична империя, простираща се от Испания през Северна Африка до западните части на Индия. Именно Арабският халифат става основната движеща сила за разпространението на исляма. Тъй като религиозните ценности, проповядвани от религията, намират отражение в управлението на халифата (отмяна на голяма част от данъците за мюсюлманите, забраната за лихварство), на места ислямът е възприеман доброволно. Богатата религиозно-философска култура и литература също допринасят за разпространението на ислямското влияние, но това остава в по-тесни среди и не се приема еднозначно. С времето ислямът започва да изпраща своите мисионери в различни точки на стария свят. Така се стига до ислямизирането на Централна Азия, Индонезия, стари държави като Волжка България и т.н. На европейския континент ислямът се разпространява главно след експанзията на Османската империя през 14-15 век. По същото време империята на Великите Моголи утвърждава ислямското присъствие в Индия и Пакистан. В днешно време разпространението е преди всичко свързано с миграцията. [редактиране] В България и на Балканите Ислямът се появява на Балканите включително на територията на днешна България още през 7 век, когато след първите византийско-арабски войни много пленници са заселени на полуострова. Така или иначе, ислямът остава изолиран, неговите последователи, преселени на Балканите, са асимилирани от местното население и възприемат местната култура, религия и обичаи. Едва с нашествието на селджукските турци ислямът получава широко разпространение. През 14-15 век той често е бил приеман доброволно поради облекчената данъчна система, която предлага османската система. Представители на старите балкански аристократични фамилии са сред първите, възприели исляма. Особено значение за бъдещето на Балканите има приемането на исляма от албанците през 16-17 век. Третирани през предишните векове от своите могъщи съседи - българи, сърби, гърци като второстепенен народ, те получават не само пълни права, но и господство над съседните народи, което открива пътя им за културна и етническа експанзия. Същото се отнася и за босненците, които преди да приемат исляма били предимно богомили. Според справочника на ЦРУ днес в Албания мюсюлманите представляват 70 на сто от населението, в Босна са 40 на сто, в Македония - 33,3 на сто, в България има 12,2% мюсюлмани, в Сърбия - 3,2%, в Гърция - 1,3%, в Румъния - 0,9%. Данни за Черна гора не са представени. Въпреки и независимо от процентното отношение, в различните страни междурелигиозните отношения се възприемат по-различен начин, най-вече във връзка с официалната държавна политика. Така например между българските граждани, независимо от произхода им, и въпреки историческата обремененост (Османско иго, възродителен процес), съществува дух на търпимост и взаимопомощ. За актуалното положение в т.нар. "Западни Балкани", където нетърпимостта между различните изповедания, свързана най-вече във войните в бивша Югославия, все още не е затихнала. Балканите обаче са в процес на стабилизация и тенденцията за изглаждане на мирното съжителство дори в конфликтните региони е трайна. [редактиране] В Западния свят След разпадането на колониалната система в началото на втората половина на 20 век, започва масова емиграция на граждани от ислямските страни към държавите от Западна Европа и Северна Америка. Там имигрантите образуват свои устойчиви религиозни общности. По официални данни в САЩ мюсюлманите са около 9 милиона души, а в днешния ЕС (без новоприетите страни-членки) - около 15 милиона. В тези страни често мюсюлманите не могат да се пригодят към някои ограничителни правила на местното секуларно общество. Във Франция, например, забраната да бъдат носени религиозни символи от учениците, доведе до масови протести и стачки. Пак там, убийството на двама гангстери (формално изповядващи исляма), доведе до дълги масови безредици именно на религиозна почва. Официално по законодателството на страните - гостоприемници, мюсюлманите се ползват с всички граждански права, ако са граждани, или с частично ограничени права, ако са имигранти или бегълци. Именно либерализмът на западните светски общества обаче влиза в известен противоречие с някои традиционни ислямски ценности, което често става повод за сблъсъци. [редактиране] Ислямът и "борбата срещу тероризма" След "атентатите от 11 септември 2001" в САЩ, както и след подобни изстъпления, в името на религията, в масовото съзнание понятието терор беше пренесено върху последователите на исляма. В Северна Америка бяха нанесени нееднократни погроми върху мюсюлмани и техни култови обекти. Това накара предстоятелите на мюсюлманските общности в тези страни да излязат с официални становища, с които се определят като противници на терора. В нарочно послание папа Йоан Павел II отрече връзката между терора и идеологията на исляма; подобни документи издадоха и повечето православни патриарси. Великото медресе в Кайро също излезе с подобен документ. Появяват се тълкувания на това, какво е "фатва". Общото положение при всички тези случаи е, че Ислямът сам по себе си е мирна религия и като такава не може да стои зад постъпките на някои свои радикални последователи, даже когато те се аргументират именно с нея. В днешно време напрегнатото отношение между мюсюлманите и друговерците въпреки всичко продължава да съществува. [редактиране] Вътрешно разделение Въпреки че в исляма не съществуват отделни изповедания с ясно очертана теоретична и институционална разлика, а основните общности носят имената или на своите първооснователи, или на племената, в които е възприет съответният религиозен култ, се налага разделянето на две основни общности – сунити и шиити, като всички други деления могат да бъдат отнесени към едната или другата група. [редактиране] Сунити Сунити (от арабски أهل السنة - Ахл ас суна - „последователите на суна“) са най-многобройното вероизповедание в исляма и смятат себе си за носители на неговата автентична традиция. Основно, сунитите смятат, че на този етап връзката („откровението“) между Бога и човечеството се изчерпва с проповедта на Мохамед и текстовете на Корана, чиито предписания сунитите вярно следват. Във външните форми за сунитите е характерно обрязването като знак за съпричастност към Божия закон. Според сунитите всеки човек може да познае пътя във вярата ако следва изискванията на традицията(суна) и примера на Мохамед. [редактиране] Шиити Шиитите (от арабски شيعة علي - Шийат Али - "другарите на Али") също смятат себе си за потомци на автентичното предание, но възлизащо към зетя на пророка Мохамед - Али. За шиитите потомците на Али са носители на истинското предание и са по-достоверни от тълкуванията на сунитските теолози. Някои шиитски общности практикуват обрязването. Най-многобройни са шиитите в Иран, Ирак и Азербайджан. Голяма шиитска общност населява и Ливан.[41] Шиитските общности в Турция и на Балканите са известни като алевии. Последователите на Али смятат, че обикновеният мюсюлманин не може да разбере исляма и се нуждае от водач, който може да бъде само от рода на Пророка. [редактиране] Други Съществуващите религиозни общности (секти), например уахабити, хиджрити и т.н.) наброяват стотици и в една или друга степен се отнасят към един от изброените клонове. По-особена група са т. нар. "суфии" (или суфити), които са всъщност мистици, които подобно на аскетите от другите религиозни школи търсят центъра на познанието не във външното откровение, а във вътрешното преживяване. Друго направление в Исляма са хариджитите. Те са се отделили от главните направления заради вярването си, че е допустимо неподчинението(ключовият елемент тук е въоръжената борба) на халифа ако последният не се придържа към Шариата. Останалите сунитски течения се придържат към принципа за подчинение на халифа, дори ако той не е на висотата на своето положение. Отцепването им става в края на 7 век по време на управлението на четвъртия халиф Али. В днешно време се практикува само едно от разклоненията на хариджизма - ибадизмът, който е основното вероизповедание в Оман, но е разпространен също в Източна и Северна Африка. В Саудитска Арабия се изповядва една от най-крайните и радикални ислямски секти - уахабизмът. [редактиране] Изкуство Ислямът забранява изобразяването на хора и животни, смятайки това за идолопоклоничество. Затова и в култовото изкуство живописта и скулптурата имат предимно декоративен характер. Извън религиозния култ, но в пряка връзка с религията, на базата на исляма се развиват по уникален път литературата, архитектурата и художествените занаяти. Под термина „ислямско изкуство” в изкуствознанието се разбира изкуството на мюсюлманските народи. Поради тази забрана творците, работили на базата на тази доктрина, са твърде пестеливи откъм буквализъм, но за сметка на това са изчерпателни в детайлите и орнаментиката. Именно във връзка с тяхното изкуство възниква терминът "арабеска", станал нарицателен тъкмо за подробна разработка на орнаменталния детайл. Особено отчетлив е този стил в архитектурата и живописната миниатюра, като и в двата случая оказва силно влияние върху западното изкуство, което от своя страна го интерпретира през своята гледна точка. Изключителен пример в това отношение са килимите, наричани у нас "персийски" - възникнали като украса към култовите здания. Даже и при по-късната си употреба те продължават да носят оригиналната символика на тази религиозна концепция. [редактиране] Бележки - ↑ Usc.edu . - ↑ а б Esposito 1998, с. 6, 12. - ↑ а б Esposito 2002, с. 4-5. - ↑ а б Peters 2003, с. 9. - ↑ Esposito 2002, с. 17. - ↑ а б Pew Research Center . - ↑ Lippman 2008. - ↑ Foreignpolicy.com 2007. - ↑ Miller 2009, с. 4, 11. - ↑ Encyclopaedia Britannica 2003. - ↑ Think Quest . - ↑ Miller 2009, с. 8, 17. - ↑ Esposito 2002, с. 21. - ↑ Esposito 2004, с. 2, 43. - ↑ Glassé 192. - ↑ koranbg.com 2012c. - ↑ koranbg.com 20012b. - ↑ koranbg.com 2012a. - ↑ koranbg.com 2012d. - ↑ koranbg.com 2012g. - ↑ Bentley 1999. - ↑ Harun Yahya International 2005h. - ↑ Patheos 2010. - ↑ Peters 1991, с. 3-5. - ↑ Esposito 2004, с. 79. - ↑ Esposito 2004, с. 79-81. - ↑ Turner 2006, с. 42. - ↑ Abdalati 1996, с. 12. - ↑ Язъджъ 2003, с. 38. - ↑ Harun Yahya International 2005f. - ↑ Язъджъ 2003, с. 39. - ↑ а б Язъджъ 2003, с. 52. - ↑ Haque 2008, с. 45. - ↑ Wheeler 2002, с. 8. - ↑ Harun Yahya International 2005e. - ↑ Язъджъ 2003, с. 55. - ↑ Апостолова 2009. - ↑ Hoffman . [редактиране] Източници - Abdalati, Hammudah. Islam in Focus. American Trust Publications, 1996. - Апостолова, Йова. Главният мюфтия: И борбата с корупцията е джихад. // Труд, 1 октомври 2009. Посетен на 6 октомври 2009. - Bentley, David. The 99 Beautiful Names for God for All the People of the Book. William Carey Library, September 1999. - World Religions (GIF). // Encyclopaedia Britannica, 2003. Посетен на 1 август 2010. - Esposito, John. Islam: The Straight Path. 3rd. Oxford University Press, 1998. - Esposito, John. What Everyone Needs to Know about Islam. Oxford University Press, 2002. - Esposito, John. Islam: The Straight Path. 3rd Rev Upd. Oxford University Press, 2004. - The world's fastest growing religions. // Foreignpolicy.com, 2007. Посетен на 16 май 2010. - Glassé, Cyril. The Concise Encyclopedia of Islam. с. 192. - Свещен Коран 3:19. // koranbg.com, 2012a. - Свещен Коран 5:3. // koranbg.com, 2012b. - Свещен Коран 6:125. // koranbg.com, 2012c. - Свещен Коран 9:74. // koranbg.com, 2012d. - Свещен Коран 35:1. // koranbg.com, 2012e. - Свещен Коран 49:14. // koranbg.com, 2012f. - Свещен Коран 51:56. // koranbg.com, 2012g. - Haque, Ziaul. Prophets and Progress in Islam. Utusan Publications and Distributors Sdn Bhd, 2008. - Hoffman, Valerie J. Ibadi Islam: An Introduction. - Lippman, Thomas W. No God But God. // U.S.News & World Report, 2008. Посетен на 1 август 2010. - Miller, Tracy (ed.). Mapping the Global Muslim Population: A Report on the Size and Distribution of the World’s Muslim Population. Pew Research Center, 10 2009. Посетен на 8 октомври 2009. - Islam Human Nature and the Purpose of Existence. Посетен на 1 август 2010. - Peters, F. The Quest for Historical Muhammad. // International Journal of Middle East Studies. 1991. - Peters, F. Islam: A Guide for Jews and Christians. Princeton University Press, 2003. - Mapping the Global Muslim Population: A Report on the Size and Distribution of the World's Muslim Population: Main Page. // Pew Research Center. - Teece, Geoff. Religion in Focus: Islam. Franklin Watts Ltd, 2003. - Predominant Religions (PNG). // Think Quest. Посетен на 1 август 2010. - Turner, Colin. Islam: the Basics. Routledge (UK), 2006. - USC-MSA Compendium of Muslim Texts. // Usc.edu. Посетен на 16 май 2010. - Wheeler, Brannon. Prophets in the Quran: an introduction to the Quran and Muslim exegesis. Brannon M. Wheeler, 2002. - Язъджъ, Сейфеттин. Основи на исляма. Вяра, ибадет, морал, рождеството на Хз. Мухаммед. Главно управление по вероизповеданията, 2003. [редактиране] Вижте още [редактиране] Външни препратки - Ислям и мюсюлманите - Ислям - истината за живота - Вяра и Ислям - Ислямът във фокус - Коранът на български - превод на Цветан Теофанов - Ислям. Пътят към Аллах - книги, статии и аудио материали на тема Ислям, както и портал за религиозен диалог - Портал за Исляма - Islam for Bulgaria - статии, аудио и видео на тема Ислям - Милостта към животните в Исляма - ((en)) Муслим Таймс - Ислямските новини
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 26.4 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 27.6 27.7 27.8 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 32.1 32.2 32.3 33.1 34.1 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 36.1 36.2 36.3 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 42.3 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 43.7 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 44.6 45.1 45.2 45.3 45.4 45.5 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 47.1 47.2 47.3 47.4 48.1 49.1
by T-ViruS on 10 Jun 2009, 18:18 Islam (Arabic: الإسلام; al-'islām (help·info)) is a monotheistic religion originating with the teachings of Muhammad, a 7th-century Arab religious and political figure. The word Islam means "submission", or the total surrender of oneself to God (Arabic: الله, Allāh). An adherent of Islam is known as a Muslim, meaning "one who submits (to God)".[ There are between 1 billion to 1.8 billion Muslims on the basis of self-identification, making Islam the second-largest religion in the world, after Christianity. Muslims believe that God revealed the Qur'an to Muhammad, God's final prophet, and regard the Qur'an and the Sunnah (words and deeds of Muhammad) as the fundamental sources of Islam. They do not regard Muhammad as the founder of a new religion, but as the restorer of the original monotheistic faith of Abraham, Moses, Jesus, and other prophets. Islamic tradition holds that Judaism and Christianity distorted the messages of these prophets over time either in interpretation, in text, or both. Islam includes many religious practices. Adherents are generally required to observe the Five Pillars of Islam, which are five duties that unite Muslims into a community.[6] In addition to the Five Pillars, Islamic law (sharia) has developed a tradition of rulings that touch on virtually all aspects of life and society. This tradition encompasses everything from practical matters like dietary laws and banking to warfare.[7] Almost all Muslims belong to one of two major denominations, the Sunni and Shi'a. The schism developed in the late 7th century following disagreements over the religious and political leadership of the Muslim community. Roughly 85 percent of Muslims are Sunni and 15 percent are Shi'a. Islam is the predominant religion throughout the Middle East, as well as in parts of Africa and Asia. Large communities are also found in China, the Balkan Peninsula in Eastern Europe and Russia. There are also large muslim immigrant communities in wealthier, and more developed parts of the world such as Western Europe and the USA. About 20 percent of Muslims live in Arab countries.[8] Beliefs Main article: Aqidah According to the Qur'an all Muslims have to believe in God, his revelations, his angels, his messengers, and in the "Day of Judgment".[12] Also, there are other beliefs that differ between particular sects. The Sunni concept of predestination is called divine decree,[13] while the Shi'a version is called divine justice. Unique to the Shi'a is the doctrine of Imamah, or the political and spiritual leadership of the Imams.[14] Muslims believe that God revealed his final message to humanity through the Islamic prophet Muhammad via the angel Gabriel. For them, Muhammad was God's final prophet and the Qur'an is the revelations he received over more than two decades.[15] In Islam, prophets are men selected by God to be his messengers. Muslims believe that prophets are human and not divine, though some are able to perform miracles to prove their claim. Islamic prophets are considered to be the closest to perfection of all humans, and are uniquely the recipients of divine revelation—either directly from God or through angels.[16] Islamic theology says that all of God's messengers since Adam preached the message of Islam—submission to the will of the one God. Islam is described in the Qur'an as "the primordial nature upon which God created mankind",[17] and the Qur'an states that the proper name Muslim was given by Abraham.[18] As a historical phenomenon, Islam originated in Arabia in the early 7th century.[19] Islamic texts depict Judaism and Christianity as prophetic successor traditions to the teachings of Abraham. The Qur'an calls Jews and Christians "People of the Book" (ahl al-kitāb), and distinguishes them from polytheists. Muslims believe that parts of the previously revealed scriptures, the Tawrat (Torah) and the Injil (Gospels), had become distorted—either in interpretation, in text, or both.[5] God Main article: God in Islam See also: Allah Islam's fundamental theological concept is tawhīd—the belief that there is only one God. The Arabic term for God is Allāh; most scholars believe it was derived from a contraction of the words al- (the) and ʾilāh (deity, masculine form), meaning "the God" (al-ilāh), but others trace its origin to the Aramaic Alāhā.[20] The first of the Five Pillars of Islam, tawhīd is expressed in the shahadah (testification), which declares that there is no god but God, and that Muhammad is God's messenger. In traditional Islamic theology, God is beyond all comprehension; Muslims are not expected to visualize God but to worship and adore him as a protector. Although Muslims believe that Jesus was a prophet, they reject the Christian doctrine of the Trinity, comparing it to polytheism. In Islamic theology, Jesus was just a man and not the son of God;[21] God is described in a chapter (sura) of the Qur'an as "… God, the One and Only; God, the Eternal, Absolute; He begetteth not, nor is He begotten; And there is none like unto Him."[22] Qur'an Main article: Qur'an See also: Origin and development of the Qur'an The first sura in a Qur'anic manuscript by Hattat Aziz EfendiMuslims consider the Qur'an to be the literal word of God; it is the central religious text of Islam.[23] Muslims believe that the verses of the Qur'an were revealed to Muhammad by God through the angel Gabriel on many occasions between the years 610 and his death on July 6, 632. The Qur'an was written down by Muhammad's companions (sahabah) while he was alive, although the prime method of transmission was orally. It was compiled in the time of Abu Bakr, the first caliph, and was standardized in the time of Uthman, the third caliph. From textual evidence, modern Western academics find that the Qur'an of today has not changed over the years.[24] The Qur'an is divided into 114 suras, or chapters, which combined, contain 6,236 āyāt, or poetic verses. The chronologically earlier suras, revealed at Mecca, are primarily concerned with ethical and spiritual topics. The later Medinan suras mostly discuss social and moral issues relevant to the Muslim community.[25] The Qur'an is more concerned with moral guidance than legal instruction, and is considered the "sourcebook of Islamic principles and values".[26] Muslim jurists consult the hadith, or the written record of Muhammad's life, to both supplement the Qur'an and assist with its interpretation. The science of Qur'anic commentary and exegesis is known as tafsir.[27] The word Qur'an means "recitation". When Muslims speak in the abstract about "the Qur'an", they usually mean the scripture as recited in Arabic rather than the printed work or any translation of it. To Muslims, the Qur'an is perfect only as revealed in the original Arabic; translations are necessarily deficient because of language differences, the fallibility of translators, and the impossibility of preserving the original's inspired style. Translations are therefore regarded only as commentaries on the Qur'an, or "interpretations of its meaning", not as the Qur'an itself.[28] Angels Main article: Angels in Islam Belief in angels is crucial to the faith of Islam. The Arabic word for Angels (malak) means "messenger", like its counterparts in Hebrew (malakh) and Greek (angelos). According to the Qur'an, angels do not possess free will, and worship God in perfect obedience.[29] Angels' duties include communicating revelations from God, glorifying God, recording every person's actions, and taking a person's soul at the time of death. They are also thought to intercede on man's behalf. The Qur'an describes angels as "messengers with wings—two, or three, or four (pairs): He [God] adds to Creation as He pleases…"[30] Muhammad Main article: Muhammad Muhammad (c. 570 – July 6, 632) was an Arab religious, political, and military leader who founded the religion of Islam as a historical phenomenon. Muslims view him not as the creator of a new religion, but as the restorer of the original, uncorrupted monotheistic faith of Adam, Abraham and others. In Muslim tradition, Muhammad is viewed as the last and the greatest in a series of prophets—as the man closest to perfection, the possessor of all virtues.[31] For the last 23 years of his life, beginning at age 40, Muhammad reported receiving revelations from God. The content of these revelations, known as the Qur'an, was memorized and recorded by his companions.[32] The Masjid al-Nabawi ("Mosque of the Prophet") in Medina is the site of Muhammad's tomb. During this time, Muhammad preached to the people of Mecca, imploring them to abandon polytheism. Although some converted to Islam, Muhammad and his followers were persecuted by the leading Meccan authorities. After 13 years of preaching, Muhammad and the Muslims performed the Hijra ("emigration") to the city of Medina (formerly known as Yathrib) in 622. There, with the Medinan converts (Ansar) and the Meccan migrants (Muhajirun), Muhammad established his political and religious authority. Within years, two battles had been fought against Meccan forces: the Battle of Badr in 624, which was a Muslim victory, and the Battle of Uhud in 625, which ended inconclusively. Conflict with Medinan Jewish clans who opposed the Muslims led to their exile, enslavement or death, and the Jewish enclave of Khaybar was subdued. At the same time, Meccan trade routes were cut off as Muhammad brought surrounding desert tribes under his control.[33] By 629 Muhammad was victorious in the nearly bloodless Conquest of Mecca, and by the time of his death in 632 he ruled over the Arabian peninsula.[34] In Islam, the "normative" example of Muhammad's life is called the Sunnah (literally "trodden path"). This example is preserved in traditions known as hadith ("reports"), which recount his words, his actions, and his personal characteristics. The classical Muslim jurist ash-Shafi'i (d. 820) established the importance of the Sunnah in Islamic law, and Muslims were encouraged to emulate Muhammad's actions in their daily lives. The Sunnah is seen as crucial to guiding interpretation of the Qur'an.[35] Resurrection and judgment Main article: Qiyama Belief in the "Day of Resurrection", yawm al-Qiyāmah (also known as yawm ad-dīn, "Day of Judgment" and as-sā`a, "the Last Hour") is also crucial for Muslims. They believe that the time of Qiyāmah is preordained by God but unknown to man. The trials and tribulations preceding and during the Qiyāmah are described in the Qur'an and the hadith, and also in the commentaries of Islamic scholars. The Qur'an emphasizes bodily resurrection, a break from the pre-Islamic Arabian understanding of death. It states that resurrection will be followed by the gathering of mankind, culminating in their judgment by God.[36] The Qur'an lists several sins that can condemn a person to hell, such as disbelief, usury and dishonesty. Muslims view paradise (jannah) as a place of joy and bliss, with Qur'anic references describing its features and the physical pleasures to come. There are also references to a greater joy—acceptance by God (ridwān).[37] Mystical traditions in Islam place these heavenly delights in the context of an ecstatic awareness of God.[38] Predestination Main articles: Predestination in Islam and Adalah In accordance with the Islamic belief in predestination, or divine preordainment (al-qadā wa'l-qadar), God has full knowledge and control over all that occurs. This is explained in Qur'anic verses such as "Say: 'Nothing will happen to us except what Allah has decreed for us: He is our protector'…" For Muslims, everything in the world that occurs, good or evil, has been preordained and nothing can happen unless permitted by God. In Islamic theology, divine preordainment does not suggest an absence of God's indignation against evil, because any evils that do occur are thought to result in future benefits men may not be able to see. According to Muslim theologians, although events are pre-ordained, man possesses free will in that he has the faculty to choose between right and wrong, and is thus responsible for his actions. According to Islamic tradition, all that has been decreed by God is written in al-Lawh al-Mahfūz, the "Preserved Tablet".[40] The Shi'a understanding of predestination is called "divine justice" (Adalah). This doctrine, originally developed by the Mu'tazila, stresses the importance of man's responsibility for his own actions. In contrast, the Sunni deemphasize the role of individual free will in the context of God's creation and foreknowledge of all things.[41] Duties and practices Five Pillars Main article: Five Pillars of Islam Islam's basic creed (shahadah) written on a plaque in the Great Mosque of Xi'an, China Rituals of the Hajj (pilgrimage) include walking seven times around the Kaaba in Mecca. The Five Pillars of Islam (Arabic: : اركان الدين) are five practices essential to Sunni Islam. Shi'a Muslims subscribe to eight ritual practices which substantially overlap with the Five Pillars.[42] They are: The shahadah, which is the basic creed or tenet of Islam: "'ašhadu 'al-lā ilāha illā-llāhu wa 'ašhadu 'anna muħammadan rasūlu-llāh", or "I testify that there is none worthy of worship except God and I testify that Muhammad is the Messenger of God." This testament is a foundation for all other beliefs and practices in Islam (although technically the Shi'a do not consider the shahadah to be a separate pillar, just a belief). Muslims must repeat the shahadah in prayer, and non-Muslims wishing to convert to Islam are required to recite the creed.[43] Salah, or ritual prayer, which must be performed five times a day. (However, the Shi'a are permitted to run together the noon with the afternoon prayers, and the evening with the night prayers). Each salah is done facing towards the Kaaba in Mecca. Salah is intended to focus the mind on God, and is seen as a personal communication with him that expresses gratitude and worship. Salah is compulsory but flexibility in the specifics is allowed depending on circumstances. In many Muslim countries, reminders called Adhan (call to prayer) are broadcast publicly from local mosques at the appropriate times. The prayers are recited in the Arabic language, and consist of verses from the Qur'an.[44] Zakat, or alms-giving. This is the practice of giving based on accumulated wealth, and is obligatory for all Muslims who can afford it. A fixed portion is spent to help the poor or needy, and also to assist the spread of Islam. The zakat is considered a religious obligation (as opposed to voluntary charity) that the well-off owe to the needy because their wealth is seen as a "trust from God's bounty". The Qur'an and the hadith also suggest a Muslim give even more as an act of voluntary alms-giving (sadaqah). Many Shi'ites are expected to pay an additional amount in the form of a khums tax, which they consider to be a separate ritual practice. Sawm, or fasting during the month of Ramadan. Muslims must not eat or drink (among other things) from dawn to dusk during this month, and must be mindful of other sins. The fast is to encourage a feeling of nearness to God, and during it Muslims should express their gratitude for and dependence on him, atone for their past sins, and think of the needy. Sawm is not obligatory for several groups for whom it would constitute an undue burden. For others, flexibility is allowed depending on circumstances, but missed fasts usually must be made up quickly.[46] The Hajj, which is the pilgrimage during the Islamic month of Dhu al-Hijjah in the city of Mecca. Every able-bodied Muslim who can afford it must make the pilgrimage to Mecca at least once in his or her lifetime. When the pilgrim is about ten kilometers from Mecca, he must dress in Ihram clothing, which consists of two white seamless sheets. Rituals of the Hajj include walking seven times around the Kaaba, touching the Black Stone, running seven times between Mount Safa and Mount Marwah, and symbolically stoning the Devil in Mina. The pilgrim, or the hajji, is honored in his or her community, although Islamic teachers say that the Hajj should be an expression of devotion to God instead of a means to gain social standing. In addition to the khums tax, Shi'a Muslims consider three additional practices essential to the religion of Islam. The first is jihad, which is also important to the Sunni, but not considered a pillar. The second is Amr-Bil-Ma'rūf, the "Enjoining to Do Good", which calls for every Muslim to live a virtuous life and to encourage others to do the same. The third is Nahi-Anil-Munkar, the "Exhortation to Desist from Evil", which tells Muslims to refrain from vice and from evil actions and to also encourage others to do the same. - For this message the author T-ViruS has received thanks: - dr.nizamjamil