http___en.wikipedia.org_wiki_First_inauguration_of_Calvin_Coolidge_2.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 17.8 18.1 18.2 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 22.1 23.1 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 30.2 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1
Калвин Кулидж Калвин Кулидж (на английски: John Calvin Coolidge, Jr.) (4 юли 1872 – 5 януари 1933) е двадесет и деветият вицепрезидент на САЩ (1921 – 1923) и тридесетият (1923 – 1929) президент на САЩ, като заема поста след смъртта на предшественика си Уорън Хардинг. [редактиране] Биография Той е роден в Плимут, Върмонт на 4 юли 1872 година в семейството на Джон Калвин Кулидж старши и Виктория Мур. Кулидж е единственият президент, който е роден на Денят на независимостта (4 юли). Той престава да използва името Джон след завършването на колежа през 1895 г. Започва да практикува право в Нортхамптън, Масачузетс и е член на градския съвет през 1899 г., юрисконсулт на града (1900–1902 г.), съдебен администратор (1904 г.) и местен конгресмен (1907–1908 г.). През 1905 г. Кулидж се жени за Грейс Ан Гудхю. Те са напълно противоположни като личности. Тя е приказлива и обича забавите, а Кулидж е сериозен и мълчалив. Скоро след като се женят той ѝ връчва торба с 52 чифта чорапи на дупки, за да ги закърпи, Грей възмутено пита ”Нима се ожени за мен, за да ти кърпя чорапите?”, а Кулидж с присъщото си спокойствие и сериозност отговаря ”Не, но го намирам изключително полезно.” Кулидж е избран за кмет на Нортхамптън през 1910 и 1911 г., член е на щатския Сенат от 1912 до 1915 г. Избран е за заместник губернатор на щата и е на този пост от 1916 до 1918 г., губернатор е за периода 1919–1920 г. През 1919 г. Кулидж печели вниманието на страната, когато нарежда на Националната гвардия на Масачузетс насилствено да прекрати стачката на полицията в Бостън. По–късно той пише на работническия водач Самюел Гомпърс ”Никой няма право на стачка в публичния сектор, когато се грижи за сигурността, по никакъв повод и по никое време. Негови известни цитати са: - ”Събирането на повече данъци от минимално необходимите е абсолютен грабеж.” - „Забелязал съм, че нищо което не съм казал не ми е навредило” - „Патриотизмът е лесен за разбиране в Америка. Това е да внимаваш за себе си, като внимаваш за своята страна” - ”Нацията, която забравя своите защитници, сама ще бъде забравена” - ”Основният бизнес на американците е да правят бизнес. [редактиране] Президентство Кулидж прави не особено настойчив опит да си осигури номинацията на Републиканската партия през 1920 г. като губи от сенатора на Охайо Уорън Хардинг. Лидерите на партията искат да номинират за вицепрезидент сенатора от Уисконсин Ървин Ленрот. Но делегатите на конвента се отдръпват от тази номинация и избират Кулидж. Двойката Хардинг–Кулидж печели убедително срещу претендентите на Демократическата партия – губернатора на Охайо Джеймс Кокс и заместник секретаря на флота Франклин Д. Рузвелт. Победата им в национален мащаб е разгромяваща 60,36 % срещу 34,19 % (404 срещу 127 гласа в електоралната колегия). Хардинг встъпва в длъжност на 4 март 1921 г. и е на поста до 2 август 1923 г.След неговата смърт, Кулидж става президент на 2 август, той научава новината, когато е на посещение в родната си къща, която още е без електричество и течаща вода. Баща му, който е нотариус, ръководи процедурата по полагане на клетва на светлината на керосинова лампа. Кулидж полага нова клетва след като се връща във Вашингтон. - Бележка – Уорън Хардинг умира на 2 август в Калифорния, Калвин Кулидж е във Вермонт, а там по часовата зона е вече 3 август. Преди изборите през 1924 г. синът на президента – Калвин младши получава пришка по време на игра на тенис в Белия дом, която се инфектира и той умира. След този трагичен инцидент не особено разговорливия Кулидж, който вече си е спечелил прякора „Мълчаливият Кал”, става още по–дистанциран. Хора, които познават президента, твърдят, че той никога не се съвзема докрай от смъртта на сина си. Той казва „когато умря, блясъкът на президентството си отиде с него.” Разказва се историята, че по време на вечеря в Белия дом един от гостите се обзалага с приятелите си, че ще успее да накара президентът да каже поне три думи за вечерта. Когато казват на Кулидж за облога, той се обръща към госта с думите „Ти загуби.” Но друг негов приятел казва „ Не мога да се отърва от чувството, че хората, който се оплакват от неговата мълчаливост по време на вечерите, просто задават толкова тривиални въпроси, че президентът не намира за нужно да им отговаря.” Макар и да се твърди, че Кулидж е пестелив на думи, той произнася повече речи от всеки негов предшественик до момента. Възползва се от възможностите на новата медия радиото и произнася обръщения всеки месец. Дава 520 пресконференции за времето на мандата си или средно по 7,8 на месец, малко повече от Франклин Д. Рузвелт, който дава по 6,9 на месец. Но известният за онова време журналист Луис Лайанс си спомня, че президентът е настоявал да получава предварително всички въпроси, написани на лист хартия. Когато репортерът го интервюира президентът дава отговор само на въпросите, които реши, а другите просто ги е прескачал. Често пъти Кулидж е преглеждал всички листа и е казвал „Днес нямам никакви въпроси” , като на репортерите им е било забранено да го цитират, а са били длъжни да използват формулата ”говорителят на Белия дом каза”. Както е видно има съществена разлика от днешните отворени, а по някой път и превръщащи се в дебати, пресконференции. Той лесно е преизбран за президент на САЩ през 1924 г. Той често използва радиото и така прави история като се превръща в първият президент, чиято реч за встъпване в длъжност се излъчва по радиото; на 12 февруари 1924 г. става първият президент, който изнася политическа реч по радиото; на 22 февруари е първият президент, които произнася политическа реч в Белия дом и тя се предава по радиото. Кулидж е последният президент на САЩ, който отказва да интервенира в свободния пазар и го остава да следва естествените си цикли. По време на неговото президентство страната изживява изключителен икономически разцвет, така наречените „Бурните двадесет”. Кулидж не само намалява данъците, но и свива националния дълг. Кулидж е смятан от мнозина за доктринер, привърженик на принципа laissez-faire, за ненамеса в правната сфера на други лица, но историкът Робърт Собъл предлага обяснение, на база чувството на Кулидж за федерализма ”Като губернатор на Масачузетс, той подкрепя законите за регулиране на заплатите и часовете труд, за забрана на детския труд, подкрепя установяването на контрол върху икономиката заради Първата световна война, радетел е за установяване на мерки за безопасност на труда във фабриките и дори за представяне на работниците в управителните тела на компаниите. Подкрепял ли е тези мерки, когато е бил президент? Не, защото през двадесетте години на този век тези мерки са се считали за отговорност на отделните щати.” От гледна точка на външната политика особено внимание трябва да се отдели на инициативата на Кулидж за пакта Келог–Бриан, наречен на името на държавния секретар на Кулидж Франк Билингс Келог и на външния министър на Франция Аристид Бриан. Договорът, който е ратифициран през 1929 г. и по който са страни САЩ, Великобритания, Франция, Германия, Италия и Япония, в който страните „се отказват от войната като инструмент на националната политика в техните отношения една с друга.” Кулидж не търси номинация за нов мандат и обявява това по своя типично кратък начин „Избирам да не се кандидатирам за президент през [[1928] г.” [редактиране] Оттегляне и смърт В годините след Белия дом е председател на непартийната Комисия за железниците, почетен президент на Фондацията на слепите и директор на Ню Йоркската животозастрахователна компания, президент Американското общество на антикварите. Кулидж публикува автобиография и води седмична вестникарска колона ”Калвин Кулидж казва” от 1930 до 1931 година. Той умира внезапно коронарна тромбоза в дома си в Нортхамптън Масачузетс на 5 януари 1933 г. на 60 годишна възраст. Преди смъртта Кулидж е разочарован от загубата на Хувар в опита му да спечели втори мандат. От този момент нататък здравето му започва да се влошава изключително бързо. Малко преди смъртта си Кулидж споделя на свой приятел ”Чувствам, че вече не се вписвам в тези времена.” Кулидж е погребан под скромен надгробен камък в Нотч Семетри, Върмонт. [редактиране] Известни цитати - ”Събирането на повече данъци от минимално необходимите е абсолютен грабеж.” - „Забелязал съм ,че нищо което не съм казал не ми е навредило” - „Патриотизмът е лесен за разбиране в Америка. Това е да внимаваш за себе си, като внимаваш за своята страна” - ”Нацията, която забравя своите защитници, сама ще бъде забравена” - ”Основният бизнес на американците е да правят бизнес”. [редактиране] Външни източници - Official White House biography - Inaugural Address - Audio clips of Coolidge's speeches - Calvin Coolidge Biography - 1st State of the Union Address of Calvin Coolidge - 2nd State of the Union Address of Calvin Coolidge - 3rd State of the Union Address of Calvin Coolidge - 4th State of the Union Address of Calvin Coolidge - 5th State of the Union Address of Calvin Coolidge - 6th State of the Union Address of Calvin Coolidge - Calvin Coolige Memorial Foundation - Prosperity and Thrift: The Coolidge Era at the Library of Congress - Calvin Coolidge Links
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3
First inauguration of Calvin Coolidge The first inauguration of Calvin Coolidge as the 30th President of the United States occurred following the death of his predecessor, Warren G. Harding. On August 2, 1923, President Warren G. Harding died while on a speaking tour in California. Vice President Calvin Coolidge was visiting his family home, which did not have electricity or a telephone, in Vermont when he received word by messenger of Harding's death.[1] The new President dressed, said a prayer, and came downstairs to greet the reporters who had assembled.[1] In front of a small group of observers, including Coolidge's wife Grace and United States Representative Porter H. Dale, his father, John Calvin Coolidge, Sr., a notary public, administered the oath of office. The swearing in took place in John Coolidge's family parlor by the light of a kerosene lamp at 2:47 a.m. on August 3, 1923; President Coolidge then went back to bed. Coolidge returned to Washington the next day, and was re-sworn by Justice Adolph A. Hoehling, Jr. of the Supreme Court of the District of Columbia, as there was some confusion over whether a state notary public had the authority to administer the presidential oath.[2][3] The United States Constitution requires the president to take an oath at the beginning of his term, but it does not identify the person or officer who is to administer the oath.[4] By 1923, and continuing to the present day, it is traditional for the Chief Justice of the United States to administer the oath, but that is not a constitutional requirement. Indeed, when George Washington was sworn in on April 30, 1789, neither the Supreme Court nor any other part of the federal judiciary had been created. In the case of Washington's first inauguration, the oath was administered by Robert Livingston, a New York state judicial officer. References[edit] - ^ a b Fuess, Claude M., "Calvin Coolidge: The Man from Vermont," Little, Brown, 1940, 308–309 - ^ Greenberg, David (2007). Calvin Coolidge: The 30th President, 1923-1929. Macmillan. - ^ U.S. Const. art. II, s. 1