http___en.wikipedia.org_wiki_John_I_Angelos.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1
Йоан I Дука Йоан I Ангел Дука или Дукас (на гръцки: Iwάvvnς A 'Aoύkaς) (ок. 1240 - 1289) е владетел на Тесалия от 1268 г. до смъртта му през 1289 г. Йоан Дука е незаконен (извънбрачен) син на Михаил II Комнин, владетел на Епирското деспотство от наложницата му Гангрена или Гангрени. Йоан по всяка вероятност е най-голям сред братята и сестрите си. Участва в Пелагонийската битка. Женейки се за дъщерята на тесалийския влах Таронас, Йоан разчита на влашкия контигент за да се укрепи на власт. Йоан дизертира в пелагонийската битка от коалицията съставена измежду баща му, Вилхелм II Вилардуен от Ахея и кралят на Сицилия Манфред Сицилиански, допринасяйки по този начин за поражението на съюзниците от Йоан Палеолог, брат на император Михаил VIII Палеолог. Скоро след битката обаче, Йоан Дука се разкайва за малодушието си и се завръща при баща му. След смъртта на баща му през 1268 г., Йоан наследява владението на Тесалия и днешна Централна Гърция, резидирайки в Неопатрас. След възстановяването на Византийската империя, Йоан получава титлата севастократор от Михаил VIII Палеолог, за което е сключен династичен брак между племеника му и дъщерята на Йоан Палеолог през 1272 г. по време на Лионската уния. Въпреки това, Йоан остава настроен антивизантийски и е победен от съюзническата армия изпратена да го подчини на Константинопол през 1275 г, в която участва със свой контингент херцога на Атина. По това време той се присъединява към Втората анжуйска коалиция, съставена измежду владетелите на Епир, Рашка, Загора (Търново), в подкрепа на плановете на Карл I Анжуйски, крал на Неапол и Сицилия, за възстановяването на Латинската империя. Михаил VIII Палеолог още преди Сицилианската вечерня се опитва да се противопостави на този антивизантийски алианс, организирайки антиуниатски ортодоксален църковен събор в Тесалия на който присъстват изгонените предходно свещеници от Византия, и на който събор е отлъчен от църквата от византийския император патриарх Йоан XI Век през 1277 г. Византийското настъпление къмто Тесалия през 1277 г. е отблъснато при Фарсала от Йоан. Съюзници на византийците са татарите от ордата на хан Ногай, които подлагат Тесалия на грабеж. Михаил VIII Палеолог умира през 1282 г. готвейки ново нахлуване в Тесалия. По времето на новия император Андроник II Палеолог отношенията между централната власт в Константинопол и Йоан се подобряват, но конфликтът на константинополското правителство с еднокръвния брат на Йоан - Никифор I Комнин Дука, владетел на Епир, отново изостря отношенията. През 1283 или 1284 г. Никифор и съпругата му Анна Кантакузина (племенница на Михаил VIII Палеолог) канят Йоановия син Михаил да сключи династичен брак с дъщеря им с цел Епир и Тесалия да се обединят в едно владение. Йоан се хваща на уловката им и синът му е арестуван и изпратен в Константинопол, където умира в затвора през 1307 г. Мъстейки за това коварство, Йоан се реваншира нахлувайки в Епир, превземайки и присъединявайки към владението си няколко крайбрежни крепости. Йоан умира през, или малко преди, 1289 г. Наследници[редактиране | редактиране на кода] - Михаил Комнин, който умира като пленник в Константинопол през 1307 г. - Константин I Дука, който наследява бащиното си владение на Тесалия. - Теодор Ангел, който подпомага Константин в управлението на Тесалия. - Елена Комнина, която е омъжена изпърво за Уилям I де ла Рош, херцог на Атина, а сетне за Хуго дьо Бриен, граф на Лече. - неизвестна по име дъщеря, омъжена за Андроник Тарханеиот, племенник на император Михаил VIII Палеолог. - Елена Йоанна Дукина, съпруга на крал Стефан Милутин. - неизвестна по име дъщеря, сгодена за бъдещия цар Теодор Светослав. Източници[редактиране | редактиране на кода] - John V.A. Fine Jr., The Late Medieval Balkans, Ann Arbor, 1987. - Nicholas Cheetham, Mediaeval Greece, Yale University Press, 1981. Polemis, The Doukai, London, 1968.
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 7.1 8.1 9.1 10.1 10.2 11.1 12.1 12.2 12.3 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1
John I Doukas of Thessaly John JTB Barker aka John The Bastard, Chesterfield Bouncer or John I Doukas, Johannes Doukas or Dukas (Latinized as Ducas) (Greek: Iwάvvnς A' Aoύkaς, Iōannēs I Doukas) (c. 1240–1289) was ruler of Thessaly from c. 1268 to his death in 1289. By his father's family he is also inaccurately known as John Angelos. He was a descendant of John Doukas (c. 1126 – c. 1200) son of Constantine Angelos by Theodora Komnene, daughter of the Byzantine Emperor Alexios I Komnenos and Irene Doukaina, hence the combination of family names, "Angelos Komnenos Doukas". John Doukas was the illegitimate son of Michael II Komnenos Doukas of the Despotate of Epirus by his mistress Gangrene, hence sometimes called John the bastard. He was probably older than his father's other children, and he participated as a military commander in the events that led up to the Battle of Pelagonia in 1259. Married to the daughter of the Thessalian Vlach Taronas, John relied on a force composed largely of Vlachs. John's desertion from the coalition composed by his father, Prince William II Villehardouin of Achaea, and King Manfred of Sicily, contributed to the defeat of the allies by John Palaiologos, the brother of Emperor Michael VIII Palaiologos. Soon afterwards, however, John Doukas repented of his actions and rejoined his father. When his father died in c. 1268, John succeeded to his possessions in Thessaly and Central Greece, reigning from Neopatras. A new attempt at alliance with the Byzantine Empire followed, and John received the title of sebastokratōr from Michael VIII when the latter married his nephew to John's daughter in 1272. Nevertheless, John remained opposed to the Byzantines. When an army under the Despot John Palaiologos and Alexios Kaballarios surprised him at Neopatras and besieged his fortress in 1275, he saved himself by sneaking through enemy lines disguised as a lowly groom seeking a stray horse and making his way to the Duke of Athens, from whom he secured 300 horsemen; with these troops he returned to Neopatras and scattered the enemy army.[1] Not long after this time he joined the coalition of powers (including Epirus, Serbia, and Bulgaria) that supported the plans of Charles of Anjou, the King of Naples and Sicily, for the restoration of the Latin Empire. When Michael VIII tried to counter the efforts of Charles of Anjou by attempting a "Union of the Churches" at the Council of Lyons, John convoked a synod at Neopatras on 1 May 1277 which anathematized Emperor, Patriarch John XI Bekkos and Pope as heretics.[2] In response, a synod was convoked at the Hagia Sophia on 16 July where both Nikephoros and John were anathematized in return. John in turn convoked another synod at Neopatras in December 1277, where an anti-unionist council of eight bishops, a few abbots, and one hundred monks, again anathematized Emperor, Patriarch and Pope.[3] The Byzantines launched another invasion of Thessaly in 1277, but John repelled it at Pharsalos. The Byzantines' Mongol allies belonging to the horde of Nogai Khan met with some more success, plundering Thessaly shortly afterwards. Michael VIII died in 1282 while preparing to invade Thessaly again. The triumph of the anti-Unionists with the accession of Andronikos II Palaiologos created the potential for improving relations, but this possibility was ruined by John's half-brother, Nikephoros I Komnenos Doukas of Epirus. In 1283 or 1284 Nikephoros and his wife Anna Palaiologina Kantakouzene (the niece of Michael VIII) invited John's son Michael to Epirus to marry their daughter and become the heir to their state. When Michael took the bait, he was arrested and shipped off to Constantinople, where he died in prison in 1307. John took his revenge by invading Epirus and seizing several coastal fortresses. He died in or shortly before 1289. Family[edit] By his wife, whose monastic name was Hypomone ("Patience"), John had several children, including: - Michael Komnenos, who died as prisoner in Constantinople in 1307. - Constantine (died 1303), who succeeded as ruler of Thessaly 1289. Married Anna Euagionissa, and had at least one son: John II Doukas (died 1318), ruler of Thessaly. - Theodore Angelos (died c. 1300), who assisted Constantine in governing Thessaly. - Helena Komnene, who married firstly William I de la Roche, Duke of Athens, and secondly Hugues de Brienne, Count of Lecce (c. 1240 – 1296). She bore the latter a daughter, Joanna of Brienne, who married Nicholas I Sanudo, Duke of Naxos. Helena was heiress of Lamia and Larisa. - unidentified daughter, who married Andronikos Tarchaneiotes, a nephew of Emperor Michael VIII Palaiologos. - Helena Doukaina, who married King Stefan Uroš II Milutin of Serbia (c. 1253 – 1321), lasting about 1275-1282. Not clear whether the marriage was childless or if she was the mother of either Stephen Constantine (c. 1282 - c. 1323) or Stefan Uroš III Dečanski (c. 1285-1331), possibly born already in 1276. - unidentified daughter, betrothed to the future Emperor Theodore Svetoslav of Bulgaria. References[edit] - John V.A. Fine Jr., The Late Medieval Balkans, Ann Arbor, 1987. - Nicolas Cheetham, Mediaeval Greece, Yale University Press, 1981. - D.I. Polemis, The Doukai, London, 1968.