http___en.wikipedia.org_wiki_Assassination_of_Indira_Gandhi_2.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 12.8 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 15.7 15.8 15.9 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 18.1 18.2 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 26.4 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1
Индира Ганди Индира Приядаршини Ганди (इन्दिरा गांधी) е индийски политик, министър-председател на Индия от 1966 до 1977 и от 1980 до 1984 година. [редактиране] Биография Индира Ганди е родена в град Аллахабад (днес щат Утар Прадеш). Тя е единствената дъщеря на Джавахарлал Неру, първия премиер-министър на Индия и лидер на „Индийски национален конгрес“ (ИНК). Женена за индийския политик и журналист - Фероз Ганди (1913-1960) (няма родствена връзка с другата известна фамилия „Ганди“ — Махатма Ганди). [редактиране] Политическа кариера След смъртта на баща си през 1964 е избрана за депутат в Лок Сабха (долна част на парламента) от „ИНК“, работи в правителството на Лал Бахадур Шастри. Когато той умира през 1966 в Ташкент по време на мирни преговори с Пакистан, Индира Ганди става лидер на ИНК и премиер-министър на Индия (втора в света жена — премиер-министър след Сиримаво Бандаранайке). През 1969 година, след вътрешно-политически борби в „ИНК“, Ганди оглавява т.нар. „Независима Партия на Конгреса“, по-късно официално призната от централната избирателна комисия на Индия за правоприемник на „ИНК“. Разколът в партията е породен от желанието на Ганди да провежда по-социално ориентирана политика и затопляне на отношенията със СССР. На парламентарните избори през 1971 печели победа под лозунга за борба с бедността. В същото това време Индия отново е във война с Пакистан — породена след интервенция на индийски войски в обхванатия от борба за независимост Източен Пакистан и провъзгласената република Бангладеш. Индира Ганди национализира банките; в годините на нейното управление в страната с бързи темпове се развива промишлеността, в това число тежката; пусната е в експлоатация първата АЕЦ (в щат Махаращра); в селското стопанство протича т.нар. „Зелена революция“, благодарение на която Индия за първи път от много години става независима от външни доставки на хранителни продукти и селскостопанска продукция. [редактиране] Извънредното положение През 1975 година Върховният съд в Аллахабад признава Индира Ганди за виновна по обвинения в избирателни нарушения на изборите през 1971 година и нарежда да подаде оставка и забрана за политическа дейност в продължение на шест години. В отговор Ганди, позовавайки се на член 352 от Конституцията, обявява извъредно положение. По време на извъредното положение Индия постига редица успехи, например практически били прекратени тежките религиозни конфликти. Някои мерки не били никак популярни, като наредбата за стерилизация за овладяване на непрекъснатият прираст на населението, закриването на някои вестници и ограничаването на политическите свободи. [редактиране] Конфликтът През 1977 г. Ганди надценява собствената си популярност и назначава извънредни избори, които губи. Връща се на власт през 1980 година. Вторият ѝ мандат като премиер бил изпълнен с конфликти със сикхите живеещи в щат Пенджаб. Лидерът на сикхите Джарнаил Сингх Бхидранвал обявява „Сикхска независима самоуправляема общност“. Сепаратистите поддържат Пакистан в тежкия конфликт между двете страни. През юни 1984 година те превземат светинята на сикхите — „Златният храм“ в Амритсар. В отговор индийското правителство провежда военна операция „Синя звезда“, при която храма бива освободен, а около 500 негови защитници убити. [редактиране] Убийството Отмъщението на сикхите не закъснява — на 31 октомври 1984 година Индира Ганди е убита от собствените си телохранители. За утрото на 31 октомври премиера имала планирана среща, която очаквала с особено удоволствие - телевизионно интервю с известния английски писател, драматург и актьор Питър Устинов. Тя дълго се подготвя за срещата, поставя завеси с цвят на шафран, които по нейно мнение трябвало да допълват ефекта на екрана. Решава да свали бронираната жилетка за интервюто, смятайки че я прави пълна, което по-късно се оказва фатално. Беант Сингх и Сатвант Сингх били от постовете, разположени на пътя, водещ от резиденцията на премиера към личния ѝ кабинет. Оттам преминава и свитата на Индира Ганди. Разминавайки се с охранителите, тя приветливо им се усмихва. Изваждайки пистолет, Беант Сингх три пъти стреля в премиер-министъра. Едновременно и Сатвант Сингх прострелва Индира Ганди. Убийците били застреляни веднага след това от охраната. Беант Сингх извиква преди смъртта си: "Аз направих каквото исках. Сега вие направете каквото искате". Повече не могъл да говори и издъхнал, вторият убиец паднал прострелян, но бил още жив. В същото време, в което Индира Ганди умира, Питър Устинов и неговата снимачна група очакват премиер-министъра. Един от екипа му казва: "Май чух три единични изстрела, а след това и автоматична стрелба. Явно убийците искали да свършат работата със сто процента сигурност. Те просто не оставиха на жертвата никакъв шанс..." Взрив от възмущение обхваща Индия след убийството на премиер-министъра. Гневът на народа изригва срещу сикхите. Из цялата страна започват гонения срещу сикхските екстремисти, съпроводени с насилие. Властта се опитва да защити невинните, но в течение на няколко седмици жертви стават стотици жители на Пенджаб. Правителството така и не разбира, кой е възложител на убийството на Индира Ганди. В историята на своята страна Индира Ганди е не само първата жена, заемала премиерския пост, но и умен и енергичен политик, сторила много за укрепване на страната и международния й авторитет. Тя става един от лидерите на „Движението на необвързаните“. [редактиране] Наследство След смъртта на Индира Ганди, неин заместник става синът ѝ Раджив Ганди (убит от тамилска терористка през 1991 г.), който оглавява партията и страната. През 2004 г. неговата вдовица Соня Ганди печели изборите начело на партията „ИНК“. Двете деца на Раджив и Соня Ганди (внуци на Индира Ганди), също са поели по пътя на политиката. Рахул Ганди е член на парламента от ИНК, а Приянка Ганди е част от екипа на Соня Ганди. [редактиране] Цитати - „Истинският път в живота, това е пътят на Истината, Ненасилието и Любовта.“ - „Историята е най-добрият учител, който има най-лошите ученици.“ - „Мъченическата смърт не е краят, а едва началото.“ - „Баща ми беше държавен мъж. Аз съм само жена политик. Баща ми беше светец. Аз не съм.“ - „Не мисля, че мъжете са освободени в по-голяма степен от жените.“ - „Не можете да си стиснете ръцете, ако сте със свити юмруци.“ - „Не можем да говорим за свобода там, където хората гладуват.“ [редактиране] Други - През 1984 г. получава Ленинска награда за мир от съветското правителство [редактиране] Външни препратки - Obituary, NY Times, November 1, 1984 Assassination in India: A Leader of Will and Force; Indira Gandhi, Born to Politics, Left Her Own Imprint on India - Remembering Indira Gandhi
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 11.9 11.10 12.1 13.1 14.1 14.2 15.1 15.2 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 22.2 22.3 22.4 23.1 23.2 23.3 24.1 24.2 24.3 24.4 25.1 25.2 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 29.3 30.1
Assassination of Indira Gandhi Indira Gandhi, the 3rd Prime Minister of India, was assassinated at 9:20 AM on 31 October 1984, at her Safdarjung Road, New Delhi residence.[1][2] She was killed by two of her bodyguards,[3] Satwant Singh and Beant Singh, in the aftermath of Operation Blue Star, the Indian army's June 1984 assault on the Golden Temple in Amritsar which left the temple heavily damaged.[4] Contents Assassination[edit] At about 9:20 AM on 31 October 1984, Gandhi was on her way to be interviewed by British actor Peter Ustinov, who was filming a documentary for Irish television. She was walking through the garden of the Prime Minister's Residence at No. 1, Safdarjung Road in New Delhi towards the neighbouring 1 Akbar Road office.[1] As she passed a wicket gate guarded by Satwant Singh and Beant Singh, they opened fire. Sub-Inspector Beant Singh fired three rounds into her abdomen from his sidearm.[5] Satwant Singh then fired 30 rounds from his Sten gun into her after she had fallen to the ground.[5] After the shooting, both threw their weapons down and Beant Singh said "I have done what I had to do. You do what you want to do." In the next six minutes Tarsem Singh Jamwal and Ram Saran, soldiers in the Indo-Tibetan Border Police, captured and killed Beant Singh in a separate room because Beant Singh allegedly tried to pull a gun on the officers in the room.[6] Satwant Singh was arrested by Gandhi's other bodyguards along with an accomplice trying to escape, and was seriously wounded in the attack initiated by Beant Singh.[7] Satwant Singh was hanged in 1989 with accomplice Kehar Singh.[8] Salma Sultan gave the first news of assassination of Indira Gandhi on Doordarshan's evening news on October 31,1984,more than 10 hours after she was shot.[9][10] It is alleged that R. K. Dhawan, Mrs. Gandhi's secretary, overruled intelligence and security officials who had ordered the removal of Sikh policemen, including her eventual assassins, as a security threat.[11] Perpetrators[edit] Beant Singh was one of Gandhi's favorite guards, whom she had known for ten years.[5] The other assassin, Satwant Singh, was 21 years old when the assassination occurred and had been assigned to Gandhi's guard just five months before the assassination.[5] Death[edit] Indira Gandhi was brought at 9:30 AM to the All India Institute of Medical Sciences (AIIMS-New Delhi), where doctors operated on her. She was declared dead at 2:20 PM. The postmortem examination was conducted by a team of doctors headed by T. D. Dogra. He stated that as many as 30 bullets struck Gandhi, from two sources, a Sten gun and a pistol. The assailants had fired 33 bullets at her, of which 30 had hit; 23 had passed through her body while seven were trapped inside. Dogra extricated bullets to establish the identity of the weapons and to correlate each weapon with the bullets recovered by ballistic examination. The bullets were matched with respective weapons at CFSL Delhi. Subsequently, Dogra appeared in the court of Shri Mahesh Chandra as an expert witness (PW-5). The testimony lasted several sessions. The cross examination was conducted by Shri P. N. Lekhi, the defense counsel.[12] Her body was brought in a gun carriage through Delhi roads on the morning of 1 November to Teen Murti Bhawan where her father stayed, and where she lay in state.[1] She was cremated on 3 November, near Raj Ghat (a memorial to Mahatma Gandhi) at an area named Shakti Sthal. Aftermath[edit] Over the next four days, thousands of Sikhs were killed in retaliatory violence. The Justice Thakkar Commission of Inquiry set up to probe Indira Gandhi's assassination recommended a separate probe for the conspiracy angle behind the assassination. The Thakkar Report stated that the "needle of suspicion"[citation needed] pointed at R.K. Dhawan for complicity in the conspiracy. Satwant Singh and conspirator Kehar Singh were sentenced to death. The sentence was carried out on 6 January 1989. See also[edit] References[edit] - ^ a b c "25 years after Indira Gandhi's assassination". CNN-IBN. 30 October 2009. - ^ "Assassination in India: A Leader of Will and Force; Indira Gandhi, Born to Politics, Left Her Own Imprint on India". The New York Times. 1 November 1984. Retrieved 23 January 2009. - ^ "1984: Assassination and revenge". BBC News. 31 October 1984. Archived from the original on 15 February 2009. Retrieved 23 January 2009. - ^ "1984: Indian prime minister shot dead". BBC News. 31 October 1984. Archived from the original on 17 January 2009. Retrieved 23 January 2009. - ^ a b c d Smith, William E. (12 November 1984). "Indira Gandhi's assassination sparks a fearful round of sectarian violence". Time. Retrieved 19 January 2013. - ^ Crossette, Barbara (6 January 1989). "India Hangs Two Sikhs Convicted In Assassination of Indira Gandhi". The New York Times. - ^ "Questions still surround Gandhi assassination". Times Daily (New Delhi). AP. 24 November 1984. Retrieved 19 January 2013. - ^ Dr. Sangat Kr. Singh, The Sikhs in History, p. 393 - ^ http://www.indianexpress.com/news/the-riots-that-could-not-be-televised/536471/ - ^ http://indiatoday.intoday.in/story/We+the+eyeballs/1/1328.html - ^ http://www.nytimes.com/1989/03/28/world/india-releases-stinging-report-on-gandhi-s-death.html - ^ Dr. Dogra's Expert Evidence in trial of assassination of Late Mrs Indira Gandhi, Prime Minister of India (Witness No. PW 5) Raina Anupuma, Lalwani Sanjeev, AIIMS, N. Delhi. Indian Internet Journal of Forensic Medicine & Toxicology, Year: 2009, Volume: 7, Issue: 4 (http://www.indianjournals.com/ijor.aspx) External links[edit]