http___en.m.wikipedia.org_wiki_Kalofer.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 19.1 19.2 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 23.1 24.1 24.2 24.3 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 30.1 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 32.6 32.7 32.8 32.9 32.10 32.11 33.1 34.1 34.2 35.1 36.1 36.2 36.3 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 72.2 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 113.2 115.1 116.1 117.1 118.1 118.2 119.1 120.1 121.1 121.2 121.3 121.4 121.5 121.6 121.7 122.1 122.2 122.3 122.4 123.1 123.2 123.3 124.1 124.2 124.3 124.4 125.1 125.2 125.3 126.1 127.1 127.2 127.3 127.4 128.1 129.1 130.1 131.1 132.1 133.1 134.1 135.1
Калофер Кало̀фер е град в Южна България. Той се намира в Община Карлово, в Област Пловдив и е в близост до град Карлово. Съдържание - 1 География - 2 История - 3 Религии - 4 Икономика - 5 Обществени институции - 6 Забележителности - 7 Редовни събития - 8 Личности - 9 Други - 10 Бележки - 11 Външни препратки География[редактиране | edit source] Калофер е разположен в подножието на южните склонове на Стара планина. Намира се само на 17 км от Карлово, на 22 км от Сопот, на 56 км от Пловдив, на 222 км от Бургас, на 300 км от Варна и на 164 км от столицата София. История[редактиране | edit source] Легендата разказва, че Калофер е основан в 1533 година, когато група мъже, предвождани от Калифер войвода, “владеели” тази част на Стара планина и постоянно нападали преминаващите турските кервани. Невъзможността да се справи с Калифер войвода и хората му, принудила султана да разреши на хайдутите да се заселят по тези земи при условие, че престанат да нападат керваните. Войводата приел предложението и се установил в землището на днешен Калофер. Легендата също разказва, че заселвайки се тук, тези мъже нямали жени и затова "откраднали" невести от близкия град Сопот. Привилегиите, които градът получава още от самото си начало, са спомогнали за съхраняването на чисто българския му характер. В Калофер винаги са празнували и се празнуват традиционните български празници. През следващите векове Калофер израства като важен културен и търговски център. Селото е опожарено от кърджалии през 1799 и 1804 година, но се възстановява сравнително бързо.[1] В средата на XIX век селището е относително богато, заради което е наричано „Алтън Калофер” (Златен Калофер), като повечето му жители се занимават с производството на шаяк, има няколко по-едри търговци, а доста калоферци работят в Цариград като абаджии.[1] Калофер е опожарен от турците за последно през 1877 г., когато загиват много жители на града. Горската растителност милостиво е скрила следите, които тук-там все още могат да бъдат открити. При всяко опожаряване хората с общи усилия съграждат всичко наново, пренасяйки камъни със собствените си ръце, работейки нощем. Обикновено са започвали от църквата или манастира. С течение времето калоферци са изработили механизми за оцеляване и са развили упоритост, които черти са характерни за хората от този град и до днес. Религии[редактиране | edit source] Калофер е известен не само с чудната си природа, но и с красивите си църкви и манастири. В ранни зори може да се чуе звънката мелодия на църковните камбани. Малка уличка ще ви отведе до Девическия манастир, наследник на 4 метоха, където получава килийна просвета първата българска учителка Анастасия Димитрова. Мъжкият манастир функционира от 1640, а женският от 1700 г. Днес и двата манастира, въпреки многобройните си опожарявания, са отворени за посетители. Икономика[редактиране | edit source] В Калофер добре запазени през годините са типичните български занаяти и традиции. Посещаването в ателиетата за плетене на прочулата се и зад граница калоферска дантела и тъкане на традиционните селски черги и китеници са част от атракциите в района. Изработката на сувенири, медни атрибути, бурета и каци за вино, красиво гравирани ножове, както и типичните български гозби на домакините ще оставят у посетителя незабравими спомени за този край. Повечето местни жители се занимават с отглеждането на маслодайна роза, която служи за производство на розово масло. Обществени институции[редактиране | edit source] Забележителности[редактиране | edit source] Музеи[редактиране | edit source] В Калофер се намира Националният музей "Христо Ботев", част от Стоте национални туристически обекта на Българския туристически съюз. (има печат на БТС). Друга местна забележителност е Музеят на просветното дело, който се помещава в едно от първите училища в България. Негов основател е бащата на Христо Ботев - даскал Ботьо Петков. Най-новият музей в града е Калоферската къща на историята. Той представлява своеобразен етнографски и културен център, пресъздаващ традициите от далечното минало, съчетано с бита, нравите и облеклото на прадедите ни. Природа[редактиране | edit source] Около града се намират ливадите на Чафадарица и пропастите на Джендѐма, Купена и река Тунджа, река Бяла с водопади и четиривековния Калоферски мъжки манастир, съхранил в себе си твърдината на българския верски дух. Градът е важен пункт за много маршрути в областта на националния парк „Централен Балкан“ - към хижа „Рай“, връх Ботев, водоскока Райско пръскало, както и към резервата „Джендема“ и още много маршрути. Специално построена за туристите е екопътеката „Бялата река“, която започва малко след Мъжкия манастир и минава през едни от най-красивите и живописни местности през по-безопасната част на „Джендема“. Екопътека “Бяла река” се простира на надморска височина от 570 до 630 м. Дължината й е 1.83 км. Екопътеката е с много добра инфраструктура и с интерактивни образователни игри за деца и възрастни, представящи флората и фауната на този район. Времетраенето на обиколката е около час, като се преминава по осем дървени моста, по които трасето пресича разпенените бързеи на планинската река и оформя своеобразна осмица с дължина 1 830 м и денивелация в най-високата си точка около 97 м. Маршрутът проследява ждрелото на Бяла река (приток на Стряма). Минава се през бивак Бялата река, от там пътеката продължава към Рай (хижа). Могат да бъдат видени 11 уникални за района растителни вида, а също така и изобилие на животински видове, между които мечки, вълци, диви кози, царски орли. На разположение на туристите са високопланински водачи с професионална екипировка. Поречието на Тунджа и Бяла река предоставят чудесни възможности за пикници през почивните дни. Редовни събития[редактиране | edit source] Пребиваването по време на Коледа и Нова година, Богоявление и Заговезни с традиционните кукерски представления, както и на Великден, 2 юни - деня на Ботев, и много други ще ви потопят в различни характерни празнувания на града. Едно от най-атрактивните събития, обединяващо мъжете от целия град, е хвърлянето на кръста в ледените води на Тунджа на Богоявление и последващото го „мъжко хоро“, което също се играе в реката. В началото на месец юни на туристите се предлага участие в розобер, посрещане на Празника на розата, както и разходка в розоварна, дегустация на розово сладко, сироп и даже ракия от рози. От 1999 година на 15 август се провежда и ежегоден „Празник на калоферската дантела“. Празникът е прекрасна инициатива и може да даде възможност за съхраняването на калоферската дантела. Справка за празника можете да направите в къща-музей „Христо Ботев“. Личности[редактиране | edit source] Духовни лица[редактиране | edit source] - Йосиф I Български, екзарх (1840–1915) - Виктор Нишки, митрополит (1793-1888) - Константин Врачански, митрополит (1847–1912) - Михаил Доростоло-Червенски, митрополит (1884–1961) Търговци[редактиране | edit source] - Христо Тъпчилещов, Балкапан-хан (1808-1875) - Никола Тъпчилещов, Балкапан-хан (1817-1895) - Никола Аврамов, Балкапан-хан (около 1823 - ?) - Стефан Мутев, Одеса - Стефан Тошкович, Одеса (1790-1870) - Николай Тошков, Одеса (1816-1874) - Георги Золотович, Цариград (1799-1881) - Христо Караминков, Балкапан-хан (?-1888) - Димитър Бракалов, Бургас (1840-1903) - Георги Шопов, Одеса (1823-1918) Революционери[редактиране | edit source] - Христо Ботев, поет и революционер (1848–1876) - Гълъб войвода (ок. 1838–1921) - Стоян Буйнов (ок. 1839-1908) - Видул Странски Дейци на просветата и културата и изкуствата[редактиране | edit source] - Димитър Мутев, Одеса (1818-1864) - Ботьо Петков от Карлово, учител (1815–1869) - Стефан Ботев, учител (1854-1890) - Иван Козарев, учител (1849–1933) - Никола Касапски, учител, книжовник и преводач (неизв.–1879) - Никола Бацаров, учител (1881-1892) - Димитър Паничков, издател и печатар (ок.1810–1909) - Димитър Фингов, учител (1840-1912) - Атанас Тинтеров, професор математик (1856–1927) - Стефан Аврамов, учител (1862-1908) - Стефан Кънчев, художник-график (1915-2001) - Никола Начов, писател и историк (1859–1940) - Ненко Коритаров, културен деятел, диригент, композитор (опр. "Песента на ковача"), член на Съюза на българските композитори (СБК)(1925–2008) Военни[редактиране | edit source] - Стефан Ильев, генерал (1859–1913) - Атила Зафиров, генерал (1858–1922) - Иван Табаков, генерал (1868–1925) - Генко Мархолев, генерал (1865–1937) - Никола Иванов, генерал (1861–1940) - Кирил Ботев, генерал (1856–1944) - Атанас Зехирев,полковник (1922-2011) - Аврам Аврамов, полковник (1859-1927) - Христо Калфов, полковник и политик (1883–1945) - Димитър Филов, подполковник (1846–1887) - Митко Савов, подполковник (1940– ) - Ненко Коритаров, подполковник (1925-2008) Юристи[редактиране | edit source] - Христо Павлов, председател на ВКС (1841-1914) - Димитър Тончев, политически и държавен деец (1859–1937) - Васил Аврамов, юрист, историограф и нумизмат (1863-1946) - Иван Караминков, адвокат (1880-1940) - Владимир Аврамов, председател на ВКС (1880-1963) Лекари[редактиране | edit source] - Киро Попов, лекар (1845-1877) - Георги Янкулов, лекар и общественик (1844–1900) - Георги Странски, лекар и общественик (1847–1904) - Христо Тъпчилещов, лекар (1853-неизв.) - Георги Золотович от Цариград, лекар (ок.1853-1927) - Христо Аджаров (1871-1960) - Ганчо Шадов, лекар и червенокръстки деятел (1903-1968) Архитекти и инженери[редактиране | edit source] - Киро Маричков, архитект (1875-1922) - Георги Фингов, архитект (1874-1944) - Богдан Морфов, строителен инженер (1872-1949) - Никола Тошкович, инженер (патентовал алуминиевото бутало) Други[редактиране | edit source] - Димитър Попов, общественик и държавен деец (1855–1909) - Георги Морфов, военен деец (1867–1917) - Тодор Комсиев, военен деец (1868-?) - Христо Коджейков, политически деец (1874–1925) - Драгой Коджейков, политически и профсъюзен деец (1881–1979) - Христо Кодов, лингвист и историк (1901–1982) - полк. Никола Мечкарев, председател на калоферската културно-просветна дружба (1937) - Иван Минтов (1858-1908), бивш кмет на Бургас Други[редактиране | edit source] Литература[редактиране | edit source] - Начов, Никола. Калоферъ въ миналото, Калоферска културно-просветна дружба в София, 1927 Побратимени градове[редактиране | edit source] Кухня[редактиране | edit source] Като цяло неизменни за калоферската трапеза са три неща: месото, сиренето и ракията. Макар, заради запазената форма на откровен патриархат, жените да поемат изцяло домакинската работа, мъжете с удоволствие се включват в приготвянето на месото, като го правят основно на жар от открит огън и го предпочитат „алангле“. Калоферци са специалисти в приготвянето на всякакъв вид месо, но като че ли най-вкусно е пълненото агне (плънката е с ориз, пресен лук и типични за района подправки). Друго обикнато ястие с месо е кубранът, в който не се слага нищо друго, освен овчето месо, дреболиите, вода и сол. Честа практика в Калофер е, когато член на семейството е претърпял злополука, на датата на инцидента да се прави курбан. Инцидентите са често срещано явление в Калофер, предвид буйните нрави и начинът на живот на местните, затова и курбаните са често срещано явление. „Курбан“ калоферецът нарича само онова, което е приготвено от овче месо. Консумират се и много субпродукти, приготвени по най-различни начини (печени на жар, в дроб-сърма или просто варени). Интересен е начинът за приготвяне на кървавица: до неотдавна в кървавицата се слагаха освен обичайните неща (нарязани бял и черен дроб, месо и др.) и по-голямата част от кръвта на прасето; днес тази практика включва доста по-малко от второто. Готвят с много подправки, които са в изобилие по горските склонове на Стара планина, и се консумира доста люто, като закалката в приемането на лютото започва от доста ранна детска възраст. По-възрастните калоферки сами берат и сушат подправките си. Тук често в домашна обстановка и домашно приготвени могат да се опитат и овче сирене и кисело мляко, които заради даденостите на района имат великолепен вкус и качества. Калоферецът не сяда на масата без сирене и сирене се консумира в много големи количества. Предпочитат обаче да си го приготвят сами, а младото поколение, което е изоставило практиката с приготвянето на домашните продукти, предпочита да си купи такива (купуват, но домашно приготвени). Калоферките са майсторки на тестените изделия. Правят великолепни баници, тутманици, пенерлии и др. На места все още е запазена практиката с домашното приготвяне на ритуалните хлябове за Коледа и Великден. Други обичани ястия са фасулът (боб чорба, боб яхния, свинско с боб, боб в гърне, боб със сланина и т.н.) и картофите, които се предпочитат пържени. Едно от най-положителните неща на района е, че заради вродената недоверчивост на калоферци към новостите и глобализацията трудно се възприемат изкуствените торове и химикалите. Ето защо можете да сте сигурни, че сервираните плодове, зеленчуци, яйца, сирене, мляко, месо и приготвените от тях ястия, са изцяло чисти, екологични и натурални. За съжаление младото поколение вече не се занимава активно с фермерство в такъв домашен вариант и най-вероятно новите технологии и промените рано или късно ще засегнат и земята. Бележки[редактиране | edit source] - ↑ а б ((bg)) Дафинов, Здравко. Безсмъртен и гениален. Автентичният Христо Ботев. София, Изток-Запад, 2007. Външни препратки[редактиране | edit source] - Официален форум на град Калофер - Транспорт, превози и офроуд услуги в Калофер и близките местности наоколо - Снимки на Калофер - Снимки от Калофер - GPS данни на маршрути в парков участък "Калофер" на НП "Централен Балкан" - Видни калоферци - Официален туристически сайт на водопад Райското пръскало
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 9.1 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 13.1 13.2 14.1 15.1 15.2 16.1 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1
Kalòfer (Kaлoфep) is a town in central Bulgaria, located on the banks of the Tundzha between the Balkan Mountains to the north and the Sredna Gora to the south. Kalofer is part of Plovdiv Province and the Karlovo municipality. It is best known as the birthplace of Bulgarian poet and revolutionary Hristo Botev. The modern settlement of Kalofer emerged in the 16th century, managing to preserve its Bulgarian character in the Ottoman Empire and to develop as a centre of craftsmanship, primarily cord production. The Kalofer monastery has been in operation since 1640 and the convent since 1700. During the Bulgarian National Revival the town became a centre of revolutionary activity, being the birthplace of figures such as Hristo Botev, Exarch Joseph, Dimitar Panichkov, Nikola Ivanov. GeographyEdit Kalofer is located in the southern outskirts of Stara Planina. It is only 17 kilometers away from Karlovo,22 km away from Sopot, 56 km away from Plovdiv, 222 kM away from Burgas, 300kM away from varna and 164 kM from the capital of BulgariaSofia. HistoryEdit Kalofer was founded in the 16th century (1533). From the very beginning it enjoyed privileges as a city, which allowed it to preserve its typical Bulgarian character. In the time when traditional customs were booming about 1200 devices for producing traditional colored Bulgarian wollen threads (gaitan) were operating in the town. Traditional Bulgarian holidays have always been observed in Kalofer. The town has been burnt down at least three times. Due to forestation the marks from the damage has been covered, but they can still be found here and there. With the passage of time, residents of Kalofer have created their own methods of survival and have cultivated a strength of character, which has remained their typical personality trait until today. Each time when the town was burnt, the people of Kalofer built it all over again, carrying stones from their own farming land, working through the night. Usually reconstruction activities started with re-building the church or the monastery. ReligionEdit Not only the natural beauty of Kalofer makes it famous, but also its beautiful churches and monasteries. Early in the morning one can hear the melodic jingle of the church bells. Following a small street could take you to the Convent for girls, inheriting four metochions, in which Anastasia Dimitrova, the first Bulgarian female teacher, has been educated. The monastery for men has been open since 1640, and the convent for nuns since 1700. Today, both of them, despite the numerous burnings, are open for visitors. EconomyEdit In Kalofer typical Bulgarian customs and traditions have been well preserved over the centuries. A part of the attractions in the region is visiting ateliers producing the internationally famous Kalofer lace or the traditional rugs or woolen covers (kitenitsi). The making of souvenirs, works of copper, barrels for wine, incrustrated knives, as well as the typical Bulgarian dishes will always be remembered in this region. Social InstitutionsEdit - Money and Banking There is no bank in Kalofer, but two bank branches are available. In the city center there are two automated teller machines. - Post and Internet Services The post office in Kalofer is open Monday to Friday, from 8 am to 4 pm. You can buy stamps and envelopes there or make a phone call. - Food and convenience stores There are many shops in Kalofer where you could buy food and other things. Several of them are located in the center of the town. Every Thursday there is also a market. Annual eventsEdit - January 6:Birth of Hristo Botev and Epiphany (Yordanov Den). - June 2: Day of Botev. - August 15: Holiday of Kalofer Lace. HonourEdit Kalofer Peak on Livingston Island in the South Shetland Islands, Antarctica is named after Kalofer. External linksEdit - The official forum of Kalofer - Transportation, logistics and offroad services in Kalofer and nearby in Balkan mountain (at the moment Bulgarian version only) - Website about Kalofer and the Central Balkan Mountains - Kalofer at Journey.bg - Nikola Gruev's photo gallery of Kalofer - Website about Hristo Botev (in Bulgarian)