https___simple.wikipedia.org_wiki_Cuban_Missile_Crisis_4.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 16.7 18.1 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6 25.7 25.8 25.9 26.1 26.2 26.3 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 28.1 28.2 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 29.7 29.8 29.9 29.10 30.1 30.2 31.1 32.1 33.1 33.2 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 36.1 36.2 36.3 37.1 37.2 38.1 38.2 38.3 39.1 39.2 40.1 41.1 41.2 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 43.1 44.1 44.2 44.3 45.1 45.2 45.3 46.1 47.1 48.1 49.1 49.2 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 52.1 53.1 53.2 53.3 54.1 54.2 54.3
Кубинска ракетна криза Кубинската криза е най-острата международна криза по време на Студената война, възникнала в отношенията между СССР и САЩ във връзка с настаняването на съветски установки за балистични ракети в Куба. Кризата започва на 14 октомври 1962 г., когато американското разузнаване изнася данни пред американския президент Джон Кенеди, разкриващи стартови площадки на съветски атомни ракети на острова и завършва 13 дни по-късно на 28 октомври 1962 г., когато съветският лидер Никита Хрушчов обявява, че инсталациите ще бъдат демонтирани. Кубинската криза се смята за момента, когато Студената война е най-близо до прерастването ѝ в ядрена война. Руснаците я наричат „Карибска криза“, американците - „Кубинска ракетна криза“, а кубинците - „Октомврийска криза“. Съдържание История[редактиране | edit source] Американско ядрено преимущество[редактиране | edit source] Различни изчисления показват, че САЩ има решително превъзходство над Съветския съюз през периода, водещ до Кубинската криза. Към края на 1962 г. Америка има огромно превъзходство по отношение на ядрените оръжия с повече от 300 шахтно базирани междуконтинентални балистични ракети и флот от ядрени подводници, въоръжени с ракети Поларис. От своя страна СССР разполага със само 4 до 6 шахтни установки, по изчисления на Белия дом през 1962 г. Разработването на съветските Р-16 междуконтинентални балистични ракети значително се забавя след октомври 1960 г., когато по време на Катастрофата в Байконур загива целия технически екип и проектът изостава с година. През 1961 г. Щатите започват разполагането на 15 ракети „Юпитер“ със среден радиус на действие край Измир, Турция, които директно заплашват градовете в западните части на СССР. Президентът Кенеди смята, че тези ракети имат спорна стратегическа стойност; една ядрена подводница е способна да осигури същото, едновременно с незабележимост и по-голяма огнева мощ. Съветският лидер Хрушчов публично изразява своя гняв заради разполагането в Турция и приема тези ракети като персонална обида. Разгръщането на ракети в Куба (за първи път съветски ракети са разположени извън СССР) е най-вече смятано за директен отговор на Хрушчов за турските ракети. Съветските ракети със среден радиус на действие на кубинска почва, със своя радиус на действие от 2,000 км, могат да заплашат Вашингтон и половината от американските бази с базирани атомни бомбардировачи. Времето на полета на тези ракети е около 20 мин. Освен това, американските радарни системи, ориентирани към СССР, не биха могли да засекат изстрелване от Куба. Разполагане на ракетите[редактиране | edit source] Хрушчов изработва план за разполагане през май 1962 г. и към края на юли над 60 съветски кораба са на път за Куба, а някои вече пренасят военни товари. Джон Мъкон, директор на ЦРУ, предупреждава президента Кенеди, че някои от корабите може да пренасят ракети. Въпреки това Джон и Робърт Кенеди, Дийн Ръск и Робърт Макнамара заключват, че Съветите няма да опитат такова нещо. Администрацията на Кенеди е получила неколкократно твърдения от руски дипломати, че няма ракети или планове за разполагане и че не е в интерес на СССР да даде начало на междуконтинентална драма, която може да засегне американските избори през ноември. Полети на U-2[редактиране | edit source] През късния август, самолет U-2 фотографира серия установки за ракети земя-въздух, но на 4 септември 1962 г. това е опровергано от президента Кенеди пред Конгреса на САЩ. През нощта на 8 септември първата пратка от ракети SS-4 е разтоварена в Хавана, а втората партида пристига чак на 16 септември. Съветите строят 9 площадки – шест за SS-4 и три за SS-5 с радиус на действие 4,000 км. Планираният арсенал е 40 стартови площадки. които ще увеличат капацитета на СССР за първи удар със 70%. Това веднага е забелязано от кубинците и около 1,000 съобщения достигат Маями. Те са сметнати за фалшиви от Американското разузнаване. Серия от несвързани проблеми отлага разкритието за 14 октомври, когато самолет U-2 открива строителната площадка за ракета SS-4 край Сан Кристобал. Снимките са показани на Кенеди на 16 октомври. До 19 октомври полетите на самолетите U-2 показват, че четирите площадки са в бойна готовност. Първоначално американският парламент запазва секретността на информацията, информирайки само 14-те лица от изпълнителния комитет. Великобритания не е информирана до вечерта на 21 октомври. На 22 октомври в телевизионна реч, Кенеди известява за откритието на инсталациите и огласява, че всяка ракетна атака от Куба ще се счита за атака на СССР и ще ѝ бъде отговорено по съответен начин. Също така е организирана морска блокада на Куба, за да се предотвратят следващи доставки на оръжие. Шпионски самолет Локхийд U-2 Отговор на Щатите[редактиране | edit source] Разполагайки с доказателства за разполагането на ракетни бази в Куба, Кенеди свиква специална група от старши съветници на секретна среща в Белия дом. Тази група по-късно става известна като изпълнителен комитет на съвета за национална сигурност. От сутринта на 16 октомври групата се среща често, за да разработи отговор на заплахата. Незабавното бомбардиране е отхвърлено в началото. Остава само възможността за дипломация, стеснявайки избора до морска блокада и ултимитализъм или пълномащабна инвазия. Избрана е блокада и е планирана инвазия, за която се мобилизират войници във Флорида. Но американското разузнаване греши в броя на съветските и кубински войници в Куба, вярвайки, че те са 10,000 и 100,000, а всъщност те са съответно 43,000 и 270,000. Също те не са наясно с факта, че 12 ядрени бойни глави са вече доставени и монтирани на артилерийски установки Фрог 3 Луна и могат да бъдат изстреляни при заповед на съветския командир на острова – генерал Плиев, в случай на нападение. Въпреки че не са пряка заплаха за континентална Америка, нападението вероятно ще е предшествано от ядрен удар по настъпващите сили с катастрофален резултат. Това са няколко от проблемите относно морската блокада. Според Фидел Кастро няма нищо нелегално в ракетните инсталации; те със сигурност са заплаха за САЩ, но подобни ракети, насочени към СССР са разположени в Европа (60 междуконтинентални балистични ракети Тор в четири ешелона близо до Нотингам във Великобритания; 30 ракети Юпитер в Италия и един ешелон в Турция). Има известни притеснения за съветската реакция към блокадата, която може да се превърне в ескалиращ ответен удар. Кенеди прави телевизионно обръщение към американския народ и към съветското правителство на 22 октомври. Той потвърждава присъствието на ракети в Куба и анонсира морска блокада като карантинна зона от 926 км около кубинския бряг. Той предупреждава, че военните са подготвени за всяка възможност и осъжда СССР за секретност и лъжа. САЩ са изненадани от голямата подкрепа на своите европейски съюзници, по-специално от подкрепата на президента на Франция Шарл дьо Гол. Въпреки всичко, английският министър-председател Харолд Макмилан, както и по-голяма част от международната общност, не разбират защо не се търси дипломатическо решение. На извънредно заседание на Съвета за сигурност на ООН американският посланик Адлай Стивънсън опитва да принуди съветския посланик Велариан Зорин да отговори на въпроса за съществуването на ядрени оръжия със знаменитата си реплика „Не чакайте превода!”. След отказа на Зоркин, Стивънсън показва снимки направени от американски разузнавателен самолет, които показват ракетни инсталации в Куба. Хрушчов изпраща писма към Кенеди на 23/24 октомври твърдейки за възпиращата роля на ракетите в Куба и мирните намерения на Съветския съюз. Въпреки това, СССР предлага две различни спогодби на американското правителство. На 26 октомври, те предлагат изтегляне на ракетите в замяна на гаранция за ненападение или инвазия на Куба. Втората спогодба е излъчена публично по радио на 27 октомври и изисква премахването на ракетите в Турция в допълнение на условията от предишното споразумение. Кризата стига своя пик на 27 октомври когато самолет U-2 (пилотиран от Рудолф Андерсън) е свален над Куба и друг полет на U-2 в Русия е почти прихванат, когато се изгубва в Сибир. По същото време съветски търговски кораби приближават карантинната зона. Кенеди отговаря публично приемайки първата спогодба и изпращайки Робърт Кенеди в съветското посолство да приеме тайно втората. Ракетите Юпитер ще бъдат премахнати от Турция след 6 месеца. Съветските кораби се връщат и на 28 октомври Хрушчов оповестява, че е наредил премахването на съветските ракети от Куба. Думите на държавният секретар на САЩ Дийн Ръск са резултат от това решение. Доволен от оттеглянето на ракетите Кенеди нарежда край на карантината на Куба на 20 ноември. Цитирана литература[редактиране | edit source] Библиография[редактиране | edit source] - Советский Союз в локальных войнах и конфликтах. М., Астрель, 2003. - (рус.) Манойлин В.И. Базирование Военно-морского флота СССР. Санкт-Петербург: Издательский дом «Нева», 2004. - (рус.) Микоян С. Анатомия Карибского кризиса., издательство Academia, 2006. - (рус.) Окороков А.В. СССР в борьбе за мировое господство. Москва: Яуза: Эксмо, 2009. - (рус.) Подвиг П.Л. «Стратегическое ядерное вооружение России», М.: ИздАТ, 1998 - (рус.) Феклисов А.С. Карибский ракетно-ядерный кризис/Кеннеди и советская агентура. Москва: Эксмо: Алгоритм, 2001. - (рус.) Фурсенко А., Нафтали Т. Безумный риск, издательство РОССПЭН, 2006 - (англ.) Gonzalez, Servando The Nuclear Deception: Nikita Khrushchev and the Cuban Missile Crisis; IntelliBooks, 2002 ISBN 0-9711391-5-6 - (англ.) Kennedy, Robert F. Thirteen Days: A Memoir of the Cuban Missile Crisis; ISBN 0-393-31834-6 - (англ.) May, Ernest R., and Philip D. Zelikow., eds. The Kennedy Tapes: Inside the White House During the Cuban Missile Crisis. Concise Edition. New York: W.W. - (итал.) Nuti, Leopoldo (ed.) I «Missili di Ottobre»: La Storiografia Americana e la Crisi Cubana dell’Ottobre 1962 Milano: LED, 1994. - (англ.) Thompson, Robert S. The Missile of October: The Declassified Story of John F. Kennedy and the Cuban Missile Crisis. - (англ.) Diez Acosta, Tombs. October 1962: The 'Missile' Crisis As Seen From Cuba. Pathfinder Press, New York, 2002. Външни препратки[редактиране | edit source] - В Общомедия има медийни файлове относно Кубинска ракетна криза - (рус.) Мемоари на Никита Хрушчов относно Карибската криза - Фотокопие на първата страница от писмото на Хрушчов за американския президент Кенеди, 24 октомври, 1962 г.. Архив на Националната библиотека на Американския конгрес. - (рус.) Писмо за Кенеди от Хрушчов, 23/24 октомври 1962 г. - (рус.) Обръщение на Н. Хрушчов към Г. Кенеди, по време на Кубинската ракетна криза. 27 октомври 1962 г., отговор на Д. Кенеди - 28 октомври 1962 г. - (рус.) Хроника на кризата в руския сайт „Хронос“ - (рус.) Карибска криза. Очерк М. Статкевича 2004 г. - (рус.) Карибска криза: Задкулисни истории. Статия на И. Хлебникова в списание „Наблюдател“.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 14.7 14.8 14.9 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 25.1 26.1 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 28.1 29.1 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 32.1 32.2 32.3 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 33.6 33.7 33.8 33.9 33.10 34.1 35.1 36.1 37.1 37.2 38.1 38.2 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 43.2 43.3 44.1 45.1 45.2 45.3 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 52.1 52.2 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 61.2 61.3 61.4 62.1 62.2 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1
Cuban Missile Crisis The Cuban Missile Crisis was a time of tension between the Soviet Union, the United States and Cuba during the Cold War. In Russia, it is known as the Caribbean Crisis (Russian: Kapибckий kpизиc, Karibskiy krizis). Cuba calls it the October Crisis. It was a proxy conflict around Cuba. It happened when the Soviet Union (USSR) began building missile sites in Cuba in 1962. Together with the Berlin Blockade, this crisis is seen as one of the most important confrontations of the Cold War. It may have been the moment when the Cold War came closest to a nuclear war.[1] There was a coup in Cuba in 1959. In it, a small group of people led by Fidel Castro took power. The new government of Cuba took over some American businesses. The American government refused to buy anything from Cuba after that. The US embargo against Cuba began February 7, 1962. In 1962, the American government was worried that the USSR would attack America from Cuba, because Cuba is near enough that the missiles could reach almost any city in America. Cuba was then a Communist country, like the Soviet Union. In October 1962, American ships blocked Soviet ships carrying missiles from going into Cuba. The Soviets and Cubans agreed to take away the missiles if America promised not to attack Cuba. America later removed some missiles from the country of Turkey, near the Soviet Union. However, it is not decided if anyone "won". The USSR lost China's support over it. Contents The crisis[change | change source] The Americans feared that the Soviet Union would expand communism or socialism. The United States and the USSR had been political enemies after the end of the Second World War in 1945. The United States felt it was not right that a country in the Caribbean openly allied itself with the Soviet Union. This would also make the Monroe Doctrine useless. This doctrine kept powers in Europe from getting involved in South America. In late 1961, President John F. Kennedy launched a number of secret operations against Castro's government. These operations were named Operation Mongoose. They were unsuccessful.[2] In February 1962, the United States launched an economic embargo against Cuba.[3] In September 1961, the Cuban government thought the United States would invade. They thought this because there was a resolution by the Congress of the United States. This resolution allowed the use of military force if the interests of the United States in Cuba were threatened.[4] The United States also announced a military exercise in the Caribbean to be held the following month. Castro and Soviet premier Nikita Khrushchev agreed to secretly place strategic nuclear missiles in Cuba to be ready if the United States invaded. Like Castro, Khrushchev thought that the U.S. would invade Cuba soon, and that for Cuba to no longer be a Communist country would hurt his reputation around the world, especially in Latin America. He said that he wanted to confront the Americans "with more than words...the logical answer was missiles."[5] Tensions were at their highest from October 8, 1962. On October 14, United States reconnaissance saw the missile bases being built in Cuba. The crisis ended two weeks later on October 28, 1962, when the President of the United States John F. Kennedy and the United Nations Secretary-General U Thant reached an agreement with the Soviets to destroy the missiles in Cuba in exchange for a no-invasion agreement. Khrushchev requested that the Jupiter and Thor missiles in Turkey be removed, and the United States did remove them secretly.[6] Causes[change | change source] Fidel Castro[change | change source] In Cuba, Fidel Castro took power from General Batista on January 1, 1959. From 1952 to 1959, Batista was a military dictator in Cuba, very right-wing with Mafia connections and the support of the Eisenhower administration. The United States was interested in Cuba because of the many businesses that they had there, even though the country was a dictatorship. The countries were also military friends. This was shown by the US base at Guantánamo Bay. When Castro came to power in Cuba, he nationalized American companies in Cuba, meaning he took the private property from those companies and made it the property of Cuba, to use as Castro decided.[7] The United States decided to break off economic relations with Cuba[8] (which means that they would stop buying things from them). They stopped all aid going to Cuba and stopped buying Cuban sugar (which was Cuba's main export). This was a disaster for Castro, because America bought the most Cuban sugar. However, Russia saved the Cuban economy using its vast resoruces by buying Cuban sugar for a lot of money. Nikita Khrushchev[change | change source] Castro turned to the USSR, still powerful at that time. He signed a contract with Nikita Khrushchev, the Russian chair man at the time. The contract said that the USSR would buy 1 million tons of Cuban sugar once a year, every year in exchange for Castro's Communist support; he declared himself a Marxist-Leninist on December 2, 1961. The reasons that Krushchev wanted to help Cuba were the following: - He wanted a Communist state close to United States; - He wanted to test the new US president, John F. Kennedy; - He wanted a chance to get the American missile sites out of Turkey, which was close to Russia. The Bay of Pigs[change | change source] The Eisenhower government was worried that Castro was a Communist and that this could be a threat to American economic dominance. A timeline released by the National Security Archives shows that the US began planning to overthrow the government of Cuba in October, 1959. After the nationalization of American property on the island, Eisenhower broke diplomatic relations with the revolutionary government of Cuba on January 3, 1961 and plans were made to remove the Castro government from power. The Kennedy government took over those plans later. On April 17, 1961, the CIA began an operation later called the Bay of Pigs invasion by Brigade 2506. The goal was for a group of Cubans, including some who were still loyal to General Batista, to attack Cuba and overthrow Castro. President Kennedy refused to order American troops to support the invasion. As the group set off to attack Cuba, Kennedy grew nervous. Kennedy thought that an American attack against a Communist state could lead to a full-scale war against the USSR. Kennedy decided not to provide American military support at the last moment. This may have led to the failure of the Bay of Pigs invasion. Castro wanted to feel safe from the United States. He knew that if a second attack was made, Cuba might lose and he would be removed from power. Castro asked Krushchev for missile sites to be built on Cuba so that he could defend himself against any American threat. The USSR agreed to this and started building missile sites on Cuba. These missiles could hit any major city in the United States. When Kennedy found out about the missile sites on October 16,[9] by sending a United States Navy U-2 Spy Plane to take pictures of Cuba,[10] he saw the missile sites and thought the worst: that Cuba was preparing to attack the United States. Kennedy's options[change | change source] The United States was angry when they found out about the missile sites. Kennedy's advisers did not believe that the missiles were completely ready at the time they first saw the pictures, but they guessed that the missiles would be ready in less than two weeks (this is where the movie and book, 13 Days, get their name). This meant that Kennedy had to act fast. His options were not clear at first, so he started EXCOMM (Executive Committee of the National Security Council) so they would give him some options. The options basically were: On October 20, Kennedy chose to blockade Cuba to stop all ships going there rather than listen to his advisers (who wanted to attack), a very safe decision.[11] Khrushchev's options[change | change source] The USSR's first ships arrived at the blockade on October 25 and were turned away. Nikita Khrushchev sent a letter to Kennedy on October 26. Kennedy's advisers said that the letter looked like it had been written by Krushchev himself and not his official writers who would normally do it. They also said that it looked like it was written by a man who was under stress. In a paper called "Forty Years After 13 Days," Robert McNamara quoted a part of the letter from Krushchev: Krushchev was saying that he would remove the missile sites if President Kennedy promised not to invade Cuba. An invasion of Cuba would make Krushchev look bad and could also lead to a nuclear war. This was the reaction that Kennedy wanted. The very next day, a second letter was sent from Russia to Kennedy. This one looked more official than the first. It also said that the US must take its nuclear missiles out of Turkey if they wanted Russia to take their missiles out of Cuba. It would have been a fair trade because the US missiles in Turkey were close enough to Russia that they could reach most of the important cities and Cuba was close enough to the US that the Russian missiles would reach most of the important US cities. The problem for Kennedy was that he could not publicly agree to remove the US missiles from Turkey because Turkey would then not be protected and they would not be happy. Another problem was that Kennedy and his advisers did not know if Krushchev was still in power. They thought that someone in the Russian government might have overthrown Krushchev. They thought this because the second letter was so much different than the first. Kennedy decided to send a secret message to Krushchev saying that they would remove the missiles from Turkey in a few months as long as they did not tell the public about it. Kennedy then sent an official letter to Krushchev agreeing to the conditions of the first letter and not mentioning the second. Krushchev agreed to the secret message. On November 1, the missile sites were removed and the problems were over. Khrushchev goals in the crisis had various results: - A communist country was closer to the United States. Cuba came out of the crisis still a communist country. - Kennedy was pushed in the crisis. In the end, his desire for peace was important to ending the crisis. - The missile sites in Turkey were removed, but not in the way that Khrushchev had wanted. The United States saw Kennedy as the hero who had fought Communism and won. Other pages[change | change source] References[change | change source] - ↑ B. Gregory Marfleet (2000). "The Operational Code of John F. Kennedy During the Cuban Missile Crisis: A Comparison of Public and Private Rhetoric". Political Psychology 21 (3): 545. - ↑ Franklin, Jane, [excerpts from The Cuban Missile Crisis - An In-Depth Chronology], http://andromeda.rutgers.edu/~hbf/missile.htm - ↑ The American Presidency Project. "Proclamation 3447–Embargo on all trade with Cuba". http://www.presidency.ucsb.edu/ws/index.php?pid=58824. - ↑ Cuban resolution,October U.S. Public Law 87-733, S.J. Res. - ↑ quote in Weldes, J. - "Constructing National Interests: The United States and the Cuban Missile Crisis" University of Minnesota Press, 1999 p.29 - ↑ Mark J. White, The Cuban Missile Crisis (London: Macmillan Press Ltd, 1996), p. 228 - ↑ A Thousand days: John F. Kennedy in the White House Arthur Schlesinger Jr 1965 - ↑ Proclamation 3447--Embargo on all trade with Cuba The American Presidency Project - ↑ "Revelations from the Russian Archives". http://www.loc.gov/exhibits/archives/colc.html. - ↑ "Interview with Syndey Graybeal -29. http://www.gwu.edu/~nsarchiv/coldwar/interviews/episode-21/graybeal3.html. - ↑ The Cuban Missile Crisis, October 18-29, 1962, audio recordings - ↑ Cuban Missile Crisis documents on Arms Control Association Other websites[change | change source] For students' use - 14 Days in October: The Cuban Missile Crisis - a site geared toward high-school students - Cuban Missile Crisis on BBC - Cuban Missile Crisis at Spartacus schoolnet Complex Chronology of Submarine. Contact During the Cuban Missile Crisis. October 1, 1962 - November 14, 1962. Prepared by Jeremy Robinson-Leon and William Burr. - CIA Documents on the Cuban Missile Crisis, 1962 (.pdf, 354 pgs.) U.S. Central Intelligence Agency, McAuliffe, M. ed., CIA History Staff, 1992. - Declassified Documents, etc. - Provided by the National Security Archive at The George Washington University. - Tapes of debates between JFK and his advisors during the crisis - President Kennedy's Address to the Nation on the Soviet Arms Buildup in Cuba - Nuclear Files.org Introduction, timeline and articles regarding the Cuban Missile Crisis - Cuba Havana Documentary Bye Bye Havana is a documentary revealing what Cubans are thinking about today - October, 1962: DEFCON 4, DEFCON 3, DEFCON 2