http___en.wikipedia.org_wiki_Don_Henley_2.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 17.8 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 22.8 22.9 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6 25.7 26.1 26.2 26.3 27.1 27.2 27.3 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 30.2 30.3 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1
Ийгълс „Ийгълс“ (на английски: Eagles, по правилата за транскрипции след 1995 г. правилният правопис е Ѝгълс) са американска рок група, която е сформирана в Лос Анджелис в началото на 70-те години на 20-ти век. С пет номер-едно сингъла и четири номер-едно албума Ийгълс са сред най-успешно записващите изпълнители на десетилетието. В края на 20-ти век два от техните албума, Eagles: Their Greatest Hits 1971–1975 и „Хотел Калифорния“ (Hotel California), се нареждат сред най-успешно продаваните албуми според Асоциацията на Американската Звукозаписна Индустрия (RIAA). Най-продаваният студио-албум „Хотел Калифорния“ се определя като 37-ят албум в „Ролинг Стоун“ (Rolling Stone) листата „The 500 Greatest Albums of All Time“ („500-те най-велики албума за всички времена“), a групата е категоризирана на 75-о място в листата на Rolling Stone „100 Greatest Artists of All Time“ („100-те най-велики изпълнители за всички времена“). Те са също най-добре продаваната някога американска група с Eagles: Their Greatest Hits 1971–1975, който е най-добре продаваният албум в САЩ до момента. „Ийгълс“ се разделят през 1980 и са извън сцената за 14 години, но се събират отново през 1994 за „Hell Freezes Over“ („Адът замръзва“) („За записа, ние никога не сме се разделяли. Ние просто си взехме ваканция от 14 години“). Оттогава те пътуват прекъсващо и през 1998 г. са въведени в Рок и Рокендрол Залата на Славата. На 2 февруари 2007 Дон Хенли, барабанист и певец на групата заявява в списание „Билборд“ (Billboard), че нов албум на „Ийгълс“ се очаква в следващите 60 до 90 дена. Съдържание История[редактиране | редактиране на кода] Сформиране и успех[редактиране | редактиране на кода] Групата е сформирана през 1971, когато тогавашният мениджър на Линда Ронстат Джон Бойлан измъква Глен Фрай, Бърни Ледън и Ранди Майснър от техните предишни групи. Последните двама са за кратко барабанисти, докато Фрай се обажда на Дон Хенли, когото е срещнал в един нощен клуб — „Трубадур“ в Лос Анджелис. Te акомпанират на Ронщадт на двумесечно турне, след което решават да създадат тяхна собствена група. Новата група избира името „Ийгълс“ като преклонение пред „Дъ Бърдс“ (The Byrds, Ледън е бил в „The Flying Burrito Brothers“ с бившия басист на „The Byrds“ — Крис Хилман) Техният първи албум „Eagles“ е пълен с естествен, понякога чист кънтри рок и извежда три сингъла в Топ 40. Дебютният сингъл „Take it easy“ е песен, писана от приятел на Глен Фрай, негов близък и колега кънтри рок-музикант — Джаксън Браун. Фрай го чува да изпълнява песента и го пита дали Eagles биха могли да я използват. Браун се съгласява и с няколко нови стиха, добавени от Фрай, песента е записана и става класика, като достига #12 в класацията Billboard Top 100 и избутва Eagles към звездния небосклон. Сингълът е последван от блуса „Witchy woman“ и приятната кънтри рок балада „Peaceful easy feeling“, които са в чарта съответно на #9 и #22. „Eagles“ е голяма сила в популяризирането на кънтри рока, характерен за южна Калифорния, из цялата нация. Листата на списание Rolling Stone „500 Greatest Albums of All Time“ му отрежда #374. Вторият им албум „Desperado“ e свързан с темата за беззаконията в Дивия Запад и представя склонността на групата за концептуален текстопис. В албума историята за групата Дулин-Далтън e основна тема — в песните „Doolin-Dalton“, „Bitter creek“, „Desperado“(„Главорез“) and „Doolin-Dalton/Desperado“. Въпреки че той създава класика — Tequila Sunrise („Текила на изгрев слънце“) и Desperado, бившият успява да влезе в Billboard Hot 100, достигайки # 64, докато последният всъщност не постига голям успех в топ-листите. Единствено албума Desperado сингълът „Outlaw Man“ (Беззаконен мъж") достига до по-висока позиция в чартовете — #59. „Desperado“ и „Tequila Sunrise“ стават две от най-популярните песни на Ийгълс. Блусовите песни „Twenty-One“, „Doolin' Dalton (Инструментал)“ и баладата „Saturday Night“ са забележителни със способностите на (иначе китариста) Бърни Ледън на банджо, т.нар.fingerpicked китара и мандолина. Първите два албума са продуцирани от Глин Джонс, който преди това е работил с „Бийтълс“, „Лед Цепелин“, „Роулинг Стоунс“ и „Дъ Ху“. Групата търси рока, но Джонс държи да се наблегне върху „месестата“ страна на тяхната двойно-насочена музика. В техния трети албум On the Border („На границата“), Ийгълс започват да продуцират с Джонс, но само след две записани песни се ориентират към Бил Симзик, довел Дон Фелдър да добави т.нар. „слайд“ или „ботълнек“ техника в песен, кръстена „Good Day in Hell“(„Добър ден в Ада“) и групата е толкова впечатлена, че два дена по-късно кани Фелдър да стане петият член на групата. Той се появява само още веднъж в албума — в песента „Already Gone“(„Вече заминал“), в която изпълнява паметното двойно китарно соло с Глен Фрай. On the Border ражда #1 Billboard сингъл с песента „Best of My Love“(„Най-доброто от моята любов“), която оглавява чартовете на 1 март 1975 и става първата от петте номер-едно сингъла на групата. Техният следващ албум One of These Nights(„Една от тези нощи“) съдържа тежък и агресивен рок. Албумът още показва растящата сила на текстописния тим Хенли/Фрей, особено в песента, която носи името на албума-One of These Nights и в спечелилата Грами награда „Lyin' Eyes“(„Лъжещи очи“). „One of These Nights“ оглавява „Билборд“ чарта на 2 август 1975. Самата песен често е цитирана от Фрай като негова любима. Албумът също съдържа изпреварил времето си като звучене инструментал — „Journey of the Sorcerer“(„Пътуването на магьосника“), която е позната на мнозина като саундтрак към Пътеводител на галактическия стопаджия („The Hitchhiker's Guide to the Galaxy“). One of These Nights е първият #1 албум на Eagles, оглавил поп чартовете. Te достигат своя връх в рока като успехи, но не всичко е толкова добре в групата отвътре. По това време членовете на групата започват да се карат един с друг. Записите и пътуванията са брутални от времето след първия дебютен и едноименен албум — избухливостта ескалира, а характерите на музикантите започват да се оказват несъвместими. Между следващия албум и следващото турне, Бърни Ледън напуска групата, разочарован от насоката, която групата е избрала в своята музика. Те не остават за дълго концентрирани върху кънтри рока, който кара Лидън да си тръгне. Наемането на Дон Фелдър означава, че ролята на Лидън може да бъде намалена по изключително добър начин. Групата бързо замества Ледън Джо Уолш, ветеран от такива групи като James Gang („Групата на Джеймс“) и Barnstorm(„Странставащата група“) и соло изпълнител. Следователно те могат да продължат и с програмата за своите турнета. Междувременно в началото на 1976 е пуснат Their Greatest Hits (1971-1975), който става най-успешният албум в историята на САЩ, като до днешна дата е продал над 27 милиона копия. Следващият албум на групата, Hotel California, излиза в късната 1976. „New Kid in Town“ („Ново дете в града“) е #1 хит на 26 февруари 1977, а Hotel California на 7 май същата година. „Life in the Fast Lane“ („Екстремален Живот“) също е голям хит и в процеса става т. нар. catchphrase, като освен това установява желанието на Джо Уолш за повече хард-рок звучене. Въздействащата и меланхолична балада „Wasted Time“(„Пропиляно време“) затваря първата част на записите, но тяхната втора част продължава с инструментали. Албумът приключва с „The Last Resort («Последно средство»), която песен до днес Фрай смята за най-добрата работа на Дон Хенли. Като цяло «Хотел Калифорния» е назоваван като шедьовърът на групата и се появява във всички листи на най-добрите албуми от всички времена. Към днешна дата са продадени 16 милиона копия в САЩ. По време на финалния етап на следващото пътуване Ранди майснер решава, че е видял достатъчно хотели като член на Eagles за седем години и напуска групата за относителна почивка в Небраска, за да си почине и започне солова кариера. Ийгълс заменят Майснър с мъж, преуспял вече в, Poco — Timothy B. Schmit (Тимъти.Б.Шмит), където замества Майснър за пръв път през 1969 г. През 1977(която година е тогава) останалите в строя на Ийгълс изпълняват инструменталната работа и бекинг вокалите за албума на Randy Newman (Ранди Нюман) — «Little Criminals» («Малки престъпници»). В албума те са оценени повече като индивидуални изпълнители, отколкото като Игълс, вероятно, за да избегене противоречие по отношение на контракта на Игълс с тяхната звукозаписна фирма. През февруари 1979 Eagles влизат в студио, за да продуцират техния финален студио албум — The Long Run («Дългото бягане»). Албумът отнема две години, за да бъде създаден, но групата прави последното си — пето парче в Billboard — «Heartache Tonight» («Главоболие довечера») — 10 ноември 1979. Турнето, което трябва да представи албума усилва междуличностните различия между членовете на групата; и още по-лошо — през нощта на 21 ноември 1979 Хенли е арестуван за притежание на наркотици, след като 16-годишна проститутка е получила припадък вследствие на употреба на дрога в хотелска стая. Хенли след това е обвинен в блудство с малолетна. Като притурка Глен Фрей и Дон Фелдър са разделени с полиция и останалите от групата в гримьорната след агитационен концерт за калифорнийския сенатор Алън Кренстън. Фрей твърди, че отвърнал на Фелдър след обида към сенатора. Разделяне[редактиране | редактиране на кода] Турнето завършва на 31 юли 1980 в Лонг Бийч Калифорния, когато се скучва това, което Бил Симзик паметно описва като «Дългата нощ на грешния плаж». Фрей и Фелдър прекарват последното шоу, описвайки един на друг боя, който всеки планира да раздаде зад кулисите. «Само още три песни и ще те смачкам, нещастник»-отговаря Фрей на Фелдър, който казва, че наближава края на групата. Фелдър отговаря със заплаха точно когато започват да пеят «The Best Of My Love». Веднага след края на шоуто настъпва хаос и хулиганство. Фрей се нахвърля върху Фекдър, който защитава себе си с китара. За секунди се включват и останалите от групата. Дванадесет полицаи разтървават настървените музиканти. Изглежда това е краят на Игълс, въпреки че те още дължат на Warners запис на живо от турнето. Eagles Live(появил се през ноември 1980) е микс на Фрей и Хенли. Двамата решават, че те не биха могли да издържат да са в един и същи щат, камо ли в същото студио. След Игълс[редактиране | редактиране на кода] След раздялата всеки от екс-членовете на групата пробва своя шанс в самостоятелна кариера. Джо Уолш вече се е установил като соло изпълнител още през 1970 преди и по време на неговото пребиваване в Игълс. Уолш опитва да продължи своята соло кариера, която включва хитовете на 1973 — «Rocky Mountain Way» («Каменист планински път») и 1978 — «Life's Been Good» («Животът е бил хубав»), но намира за трудно това след разпадането на групата. Албумът There Goes the Neighborhood («Там отива кварталът») от 1981 е смятан за успешен, но следващите албуми от 80-те се оказват посредствени. По същото време той участва като допълнителен музикант с Дан Фогелберг, Стив Уинууд и Емерсън, Лейк енд Палмър и продуцира албума на Ринго Стар — «Old Wave» («Стара вълна») Дон Хенли се оказва с най-добра соло кариера от петимата през този период. През 1982 той пуска добре-възприетия от публиката албум I Can't Stand Still («Аз не мога да стоя неподвижен»), начело с хита — «Dirty Laundry» («Мръсно пране»). Той след това прави сингъл, дует със Стиви Никс –“Leather and Lace"(„Кожа и дантела“). Първият албум бледнее в сравнение с неговия следващ — трясъка на 1984 — Building the Perfect Beast („Строене на перфектния звяр“). В този албум е създаден достигналият 5-та гореща позиция хит и класик-рок радио парче — „Boys of summer“(„Момчета на лятото“). Албумът извежда и #9 хита — „All She Wants To Do Is Dance“ („Всичко, което тя иска да прави е да танцува“), както и „Sunset Grill“ („Печене на залез слънце“). Следващият албум се появява едва през 1989 — The End of the Innocence („Краят на невинността“). Този албум има по-голям успех, като включва хитовете — The End of the Innocence и „The Heart of The Matter“ („Сърцето на проблема“). Това е неговият последен албум, докато през 1994 Игълс се събират отново. Глен Фрей също открива соло успеха през 80-те години. През 1982 той пуска своя първи албум — No Fun Aloud („Никакво забавление гласно“), който ражда #14 хита — „The One You Love“ („Единствения, когото ти обичаш“). Той последва този албум с The Allnighter, който се отличава с #20 хита „Sexy Girl“ („Секси момиче“). Фрей достига #2 с „The Heat Is On“ („Жегата е нататък“) от саундтрака на „Ченегето от Бевърли Хилс“. Той има и още една песен на тази позиция — „You Belong to the City“ („Ти принадлежиш на града“) от 1985 — саундтрак на Miami Vice („Маями порок“). Той също участва с песните — „Flip City“ („Нахален град“) към Ghostbusters II ( „Ловци на духове II) и «Part of Me, Part of You» («Част от мен, част от теб») към саундтрака за «Телма и Луис». Възобновяване[редактиране | редактиране на кода] 13 години след раздялата, е пуснат Игълс кънтри албума, наречен Common Thread: The Songs of The Eagles(1993) («Прост край: Песните на Игълс»). Травис Трит настоява да използва членовете, които са записали Long Run («Дълго бягане») в неговото видео за «Take It Easy» и те отстъпват. След видеото за «Take It Easy» изминава година и групата се събира отново след дълги години на медийна спекулация. Именно тези членове се връщат на сцената — Фрей, Хенли, Уолш, Фелдър и Шмит. «Ние никога не сме се разделяли. Ни само си взехме почивка от 14 години» споделя Фрей на тяхното първо лайв изпълнение през април 1994. Следващото турне ражда лайв албума Hell Freezes Over («Адът замръзва») (наименуван на прочутото изречение на Хенли, който е казал преди, че групата ще се събере отново, когато адът замръзва“, който дебютира на #1 в Billboard чарта и ражда два нови хита — „Get Over It“ („Преодолей го“) и „Love Will Keep Us Alive“ („Любовта ще ни пази живи“). Избухва спор на 2 септември 1996, когато групата посвещава „Peaceful Easy Feeling“ на Садам Хюсеин в американската демократична партия в Лос Анджелис. През 1998 групата е въведена в Рок и Рокендрол зала на славата. По време на церемонията Фрей, Хенли, Фелдър, Уолш и Шмит изпълняват заедно песните Няколко следващи турнета (без Майснер и Лидън) довеждат до нечуван рекорд по продажба на билети. През февруари 2001, Дон Фелдър е изгонен от групата. Започват дълги съдебни дела. През 2003 излиза нов техен сингъл за атаките от 11 септември — „Hole in the world“ („Дупка в света“). На 14 юни 2005, Игълс пускат нова DVD продукция, титулувана „Прощално турне 1 — на живо от Мелбърн“, с две нови песни — „No More Cloudy Days“ („Без повече облачни дни“) и „One Day at a Time“ („Един ден във времето“). Към 2006 Игълс се състоят от Фрей, Хенли, Уолш и Шмит. На „Прощално турне 1 — на живо от Мелбърн“ те са допълвани от още осем музиканта — барабанист/перкусинист (Скот Краго), китарист(Стюарт Смит), двама клавирни изпълнители (Майкъл Томпсън и Уил Холис) и четирима духови изпълнители (Ал Гарт, Бил Армстронг, Крис Мостърт и Грег Смит), които също свирят на цигулка и допълнителна перкусия. Групата прави турне из Европа през лятото на 2006. През май същата година те дават двучасово специално интервю за BBC. Техният пръв студио-албум след 1979 се очаква да бъде наречен The Long Road To Eden („Дългият път към Идън“), който е в процес от няколко години. През август 2006 Джо Уолш предсказа излизане през 2007. В края на частен концерт през януари 2007 Дон Хенли каза, че албумът се очаква в период от 60 до 90 дни. Членове на групата[редактиране | редактиране на кода] Награди[редактиране | редактиране на кода] - Игълс са спечелили четири Грами награди: - 1975 Най-добро Поп Вокално Изпълнение от дует, група или хор: „Lyin' Eyes“ („Лъжливи очи“) - 1977 Награда за запис на годината: „Hotel California“ (сингъл) - 1977 Най-добър аранжимент за гласовете: „New Kid in Town“ („Ново дете в града“) - 1979 Най-добро рок вокално изпълнение от дует или група: „Heartache Tonight“ („Главоболие довечера“) - Групата е въведена в Рок и Рокендрол зала на славата през 1998. - На 7 декември, 1999 Американската асоциация на звукозаписните компании почита групата с награда за най-успешно продаван албум на века — Their Greatest Hits (1971-1975) („Техните велики хитове (1971 — 1975)“) - Игълс са въведени в Залата на славата на вокалните групи през 2001. Дискография[редактиране | редактиране на кода] Студио албуми[редактиране | редактиране на кода] - Eagles (1 юни, 1972) - Desperado (17 април, 1973) - On the Border (22 март, 1974) - One of These Nights (10 юни, 1975) - Hotel California (8 декември, 1976) - The Long Run (24 септември, 1979) - Eagles Bonus CD from Live in Melbourne (3 декември, 2006) - The Long Road to Eden (30 октомври, 2007) Лайв албуми[редактиране | редактиране на кода] Компилативни албуми[редактиране | редактиране на кода] - 1976 Their Greatest Hits (1971-1975) #1 US (27x Platinum), #2 UK - 1982 The Eagles Greatest Hits, Vol. 2 #52 US (11x Platinum) - 1984 The Best of the Eagles (European) #8 UK - 1994 The Very Best of The Eagles (1994) (European) #4 UK - 2000 Selected Works: 1972-1999 (box set) #109 US (1x Platinum) - 2001 The Very Best of the Eagles (2001) (European) #3 UK - 2003 The Very Best of the Eagles (2003) #3 US (3x Platinum), #9 UK (called The Complete Greatest Hits in Europe) - 2005 Eagles Box Set Хит сингли[редактиране | редактиране на кода] - От Eagles - 1972 „Take It Easy“ #12 US - 1972 „Witchy Woman“ #9 US - 1972 „Peaceful Easy Feeling“ #22 US - От Desperado - 1973 „Tequila Sunrise“ #64 US - 1973 „Outlaw Man“ #59 US - От On the Border - 1974 „Already Gone“ #32 US - 1974 „James Dean“ #77 US - 1974 „Best of My Love“ #1 US - От One of These Nights - 1975 „One of These Nights“ #1 US, #23 UK - 1975 „Lyin' Eyes“ #2 US, #23 UK - 1975 „Take It to the Limit“ #4 US, #12 UK - От Hotel California - 1976 „New Kid in Town“ #1 US, #20 UK, #1 United World Chart - 1977 „Hotel California“ #1 US, #8 UK - 1977 „Life in the Fast Lane“ #11 US - Сингъл, невключен в албум - 1978 „Please Come Home for Christmas“ #18 US, #30 UK - От The Long Run - 1979 „Heartache Tonight“ #1 US, #40 UK - 1979 „The Long Run“ #8 US - 1980 „I Can't Tell You Why“ #8 US - От Eagles Live - 1980 „Seven Bridges Road“ #21 US - От Hell Freezes Over - 1994 „Get Over It“ #31 US - 1994 „Love Will Keep Us Alive“ #1 (Adult Contemporary) US - От The Very Best of the Eagles - 2003 „Hole in the World“ #69 US - Сингъл, невключен в албум - 2005 „No More Cloudy Days“ #3 (Adult Contemporary) US
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 21.7 21.8 21.9 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 26.1 27.1 27.2 28.1 28.2 29.1 30.1 30.2 30.3 30.4 31.1 31.2 31.3 31.4 32.1 32.2 33.1 33.2 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 38.2 38.3 39.1 39.2 40.1 40.2 40.3 40.4 40.5 40.6 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 55.1 56.1 57.1 58.1 58.2 58.3 58.4 59.1 59.2 59.3 59.4 60.1 60.2 60.3 60.4 60.5 61.1 61.2 61.3 61.4 61.5 62.1 62.2 63.1 63.2 63.3 63.4 64.1 64.2 64.3 64.4 65.1 65.2 65.3 65.4 66.1 66.2 66.3 66.4 67.1 67.2 67.3 67.4 67.5 68.1 68.2 68.3 69.1 69.2 69.3 70.1 70.2 70.3 70.4 71.1 71.2 71.3 71.4 71.5 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1
Don Henley Donald Hugh "Don" Henley (born July 22, 1947, in Gilmer, Texas) is an American singer, songwriter and drummer, best known as a founding member of the Eagles before launching a successful solo career. Henley was the drummer and lead vocalist for the Eagles from 1971–1980, when the band broke up. Henley sings lead vocals on Eagles hits such as "Witchy Woman", "Desperado", "Best of My Love", "One of These Nights", "Hotel California", "Life in the Fast Lane", and "The Long Run". He and Glenn Frey formed one of the most successful songwriting partnerships in music history. After the Eagles broke up in 1980, Henley pursued a solo career and released his debut album in 1982. He has released four studio albums, two compilation albums, and one live DVD. His solo hits include "Dirty Laundry", "The Boys of Summer", "All She Wants to Do Is Dance", "The Heart of the Matter", "The Last Worthless Evening", "Sunset Grill", "Not Enough Love in the World", "New York Minute" and "The End of the Innocence". The Eagles have sold over 120 million albums worldwide, won six Grammy Awards, had five #1 singles, 17 Top 40 singles, and six #1 albums. They were inducted into the Rock and Roll Hall of Fame in 1998 and are the biggest selling American band in history. As a solo artist, Henley has sold over 10 million albums worldwide, had eight Top 40 singles, won two Grammys and five MTV Video Music Awards. Combined with the Eagles and as a solo artist, Henley has released 25 Top 40 singles on the Billboard Hot 100. He has released seven studio albums with the Eagles and four as a solo artist. In 2008, he was ranked the 87th greatest singer of all time by Rolling Stone magazine. Henley has also played a founding role in several environmental and political causes, most notably the Walden Woods Project.[1] Since 1994, he has divided his musical activities between the Eagles and his solo career. [edit] Early life Henley grew up in the small northeast Texas town of Linden. He initially attended college at Stephen F. Austin State University in Nacogdoches, Texas. He then attended North Texas State University (renamed in 1988 as University of North Texas) in Denton, Texas, from 1967 to 1969. Henley left school to spend time with his father, who was dying from heart and arterial disease. In 1970, he moved to Los Angeles to record an album with his early band, Shiloh. Shiloh's album was produced by fellow Texan Kenny Rogers. Shortly thereafter, Henley met Glenn Frey. They both became members of Linda Ronstadt's backup band. Touring with her was the catalyst for forming the group. As a result, two months later they, along with Bernie Leadon and Randy Meisner, became their own act, Eagles. [edit] Tenure with the Eagles The Eagles were formed in September 1971,[2] and released their first album in 1972, which contained the hit song "Take It Easy", written by Frey and Jackson Browne. During the band's run, Henley co-wrote (usually with Frey) most of the band's best-known songs. Henley sang lead vocals on many of the band's popular songs, including "Desperado", "Witchy Woman", "Best of My Love", "One of These Nights", "Hotel California", "The Long Run", "Life in the Fast Lane" and "Wasted Time". The Eagles won numerous Grammy Awards during the 1970s and became one of the most successful rock bands of all time. They are also among the top 5 overall best-selling bands of all time in America and the highest selling American band in U.S. history.[3] The band broke up in 1980, following a difficult tour and personal tensions that arose during the recording of The Long Run. The Eagles subsequently reunited in 1994. Henley continues to tour and record with the Eagles. Their latest album, Long Road Out of Eden, was released in 2007. [edit] Solo career Following the breakup of the Eagles, Henley embarked on a solo career. He and Stevie Nicks (his girlfriend at the time) had duetted on her Top 10 Pop and Adult Contemporary hit "Leather and Lace", written by Nicks for Waylon Jennings and his wife Jessie Colter, in late 1981. Henley's first solo album, 1982's I Can't Stand Still, was a moderate seller. The single "Dirty Laundry" reached #3 on Billboard Hot 100 at the beginning of 1983 and earned a Gold-certified single for sales of over a million copies in the US. It was Henley's all-time biggest solo hit and was nominated for a Grammy. Henley also contributed "Love Rules" to the 1982 Fast Times at Ridgemont High' soundtrack. This was followed in 1984 by Building the Perfect Beast. A single release, "The Boys of Summer", reached No. 5 on the Billboard Hot 100. The music video for the song was directed by Jean-Baptiste Mondino and won several MTV Video Music Awards including Best Video of the Year. Henley also won the Grammy Award for Best Male Rock Vocal Performance for the song. Several other songs on the album, "All She Wants to Do Is Dance" (No. 9 on Hot 100), "Not Enough Love in the World" (#34) and "Sunset Grill" (#22) also received considerable airplay. He then had a #3 album rock chart hit with "Who Owns This Place?" from 1986's The Color of Money soundtrack. Henley's next album, 1989's The End of the Innocence, was even more successful. The song "The End of the Innocence", a collaboration with Bruce Hornsby reached No. 8 as a single. "The Heart of the Matter", "The Last Worthless Evening" and "New York Minute" were among other songs that gained radio airplay. Henley again won the Best Male Rock Vocal Performance Grammy in 1990 for the album. Also in 1989, Henley made a brief appearance on MTV's Unplugged series. In 1995 Henley released the single "The Garden of Allah" to promote his greatest hits solo album Actual Miles: Henley's Greatest Hits. In live shows, Henley would play drums and sing simultaneously only on certain Eagles songs. On his solo songs he would either play electric guitar and sing or just sing. Occasionally Eagles songs would get drastic rearrangements, such as "Hotel California" with four trombones. [edit] Geffen Don Henley spent many years in legal entanglements with record company Geffen Records. Following years of tension between Henley and the label, the dispute went public and the record company filed a $30-million breach-of-contract suit in Superior Court after receiving a notice from Henley saying he was terminating his contract even though he reportedly owed the company two more studio albums and a greatest-hits collection. Henley wanted to sign a publishing deal with EMI that would have been worth a few million dollars. Geffen Records stopped this from happening, which in turn upset Henley. Geffen Records claimed that Henley was in breach of contract and Henley attempted to get out of his contract in 1993 based on an old statute. Under the statute, a California law enacted over 50 years ago to free actors from long-term studio deals, entertainers cannot be forced to work for any company for more than seven years. Geffen Records did not want Henley signing with any other label, and had an agreement from Sony and EMI that they would not sign Henley. Henley counter-sued Geffen Records claiming he was "blackballed" by David Geffen, who made agreements with other record labels not to sign him. Henley eventually became an outspoken advocate for musicians' rights, taking a stand against music labels whom he feels refuse to pay bands their due royalties. Henley came to terms with Geffen Records when the Eagles reunion took off and the company eventually took a large chunk of the profit from the reunion album. Glenn Frey was also in legal entanglements with his label, MCA Records (whose parent company had also acquired Geffen). Before the Eagles reunion tour could begin, the band had to file suit against Elektra Records, who had planned to release a new Eagles Greatest Hits album. The band won that battle. Don Henley and Courtney Love testified at a California Senate hearing on that state's contractual laws in Sacramento on September 5, 2001. In 2002 Henley became the head of the Recording Artist's Coalition. The coalition's primary aim was to raise money to mount a legal and political battle against the major record labels. Henley says the group seeks to change the fundamental rules that govern most recording contracts, including copyright ownership, long-term control of intellectual property and unfair accounting practices. This group filed a friend-of-the-court brief in the Napster case, urging District Judge Marilyn Hall Patel not to accept the industry's broad claims of works made for hire authorship. A long period without a new recording followed, as Henley waited out a dispute with his record company while also participating in a 1994 Eagles reunion tour and live album. During the hiatus, Henley recorded a cover of "Sit Down, You're Rockin' the Boat" for the film Leap of Faith, provided background vocals for country star Trisha Yearwood's hit single "Walkaway Joe", and duetted with Patty Smyth on "Sometimes Love Just Ain't Enough" and Roger Waters on "Watching TV" on Waters' Amused to Death album, in 1992. Henley provided the voice of Henry Faust in Randy Newman's Faust, a 1993 musical which was released on compact disc that year. [edit] Inside Job and recent work In 2000, after 11 years, Henley released another solo studio recording, Inside Job, containing the single "Taking You Home". He performed songs from the album in a VH1 Storytellers episode in 2000. In 2002 a live DVD entitled Don Henley: Live Inside Job was released. In 2005 Henley opened 10 of Stevie Nicks' concerts on her Two Voices Tour. Henley performed duets with Kenny Rogers on Rogers' 2006 release Water & Bridges titled "Calling Me" and on Reba McEntire's 2007 album, Reba: Duets, performing "Break Each Other's Hearts Again". In a 2007 interview with CNN, while discussing the future of the Eagles, Henley indicated he still has plans for more records: "But we all have some solo plans still. I still have a contract with a major label [Warner] for a couple of solo albums."[4] In January 2011, Henley commenced work on a solo album of country covers featuring special guests. Ronnie Dunn from Brooks & Dunn and Alison Krauss have recorded a song with Henley for the album.[5] [edit] Political and other causes In 1990, Henley founded the Walden Woods Project[6] to help protect "Walden Woods" from development. The Thoreau Institute at Walden Woods was started in 1998 to provide for research and education regarding Henry David Thoreau. In 1993, a compilation album titled Common Thread: The Songs of the Eagles was released, with a portion of the royalties from the sales going to the Walden Woods Project. In 2005, he had a fundraiser concert with Elton John and others to buy Brister's Hill,[7] part of Walden Woods, and turn it into a hiking trail. Henley co-founded the non-profit Caddo Lake Institute in 1993 with Dwight K. Shellman to underwrite ecological education and research. As part of the Caddo Lake Coalition, CLI helps protect the Texas wetland where Henley spent much of his childhood. As a result of the Caddo Lake Institute's success in restoring and protecting Caddo Lake's wetlands, Caddo Lake was included as the 13th site in the United States on the Ramsar Convention's list of significant wetlands. The Ramsar Convention is an intergovernmental treaty that provides a framework for national action and international cooperation for the conservation and wise use of wetlands and their resources. In 2000, Henley co-founded the Recording Artists' Coalition, a group founded to protect musicians' rights against common music industry business practices. In this role he testified before the U.S. Senate Committee on the Judiciary in 2001[8] and the U.S. Senate Committee on Commerce, Science and Transportation in 2003.[9] Henley is not always an idealist. In a March 2001 interview on Charlie Rose, he stated that "rock bands work best as a benevolent dictatorship," with the principal songwriters in a band (in the case of the Eagles, "me and Glenn Frey") being the ones that will likely hold the power. He has also been a generous donor to political campaigns of Democrats. Henley has always been a supporter of the Democratic Party. The Washington Post found that since 1978, Henley has donated over $680,000 to political candidates.[10] During a concert at Chastain Park in 2005, Henley made known his dislike of then president George W. Bush to which he received a mixture of mostly cheers with some boos. Several tracks on the 2007 Eagles album Long Road Out of Eden (including the title track, which Henley co-wrote) are sharply critical of the Iraq War and other policies of the Bush administration. [edit] Personal life In the late 1970s, early 1980s, Henley dated Fleetwood Mac musician Stevie Nicks. Henley also had a long term relationship with actress/model and Bond girl Lois Chiles.[11] His relationship with Chiles produced children. The couple got engaged in 1982. The song "The Boys of Summer", from the album Building the Perfect Beast, was dedicated to Chiles. In the early 1980s, Henley was engaged to Battlestar Galactica actress Maren Jensen. His first solo album (I Can't Stand Still) is dedicated to Jensen, who also sings harmony vocals on the song "Johnny Can't Read." Henley and Jensen separated in 1986.[12] In 1980, paramedics were called when a 16 year old girl was found naked, claiming she overdosed on quaaludes and cocaine. The 16 year old was arrested for prostitution, while a 15 year girl found in the house was arrested for being under the influence of drugs.[13] In 1995, Henley married Sharon Summerall, a former model from Texas who had lived in Paris and studied art history. Performers at the wedding included Bruce Springsteen, Sting, Billy Joel, John Fogerty, Jackson Browne, Donna Lewis, Sheryl Crow, Glenn Frey, and Tony Bennett. Henley later wrote the song "Everything Is Different Now" from the album Inside Job for Sharon. Sharon has been diagnosed with multiple sclerosis.[14] They have three children together, two girls and a boy. Henley also has another child, a daughter, from a previous relationship. His eldest child was born in 1975 near the height of the Eagles fame. [edit] Equipment Drum Workshop Maple Drums, Black Finish, Black hoops (as of 2008) - 16 x 22 Bass drum - 9 x 12 Tom tom - 10 x 13 Tom tom - 13 x 16 Floor tom - 14 x 18 Floor tom - 14 x 6.5 Ludwig Super Sensitive Snare drum Various Paiste cymbals custom models - 8“ Signature Splash - 16“ Signature Crash - 18“ Signature Full Crash - 16“ Fast Crash - 14“ 2002 Medium Hi-Hats. [edit] Discography [edit] References - ^ "Walden Woods". Walden.org. http://www.walden.org/. Retrieved June 28, 2010. - ^ "Blllboard". Billboard. http://www.billboard.com/#/artist/eagles/bio/4516. Retrieved August 20, 2011. - ^ Pore-Lee-Dunn Productions. "Best selling records". classicbands.com. http://www.classicbands.com/bestsellers.html. Retrieved August 20, 2011. - ^ "Don Henley: 'Let the chips fall where they may'". CNN. November 19, 2007. http://edition.cnn.com/2007/SHOWBIZ/Music/11/16/don.henley/index.html#cnnSTCText. Retrieved April 19, 2009. - ^ "Ronnie Dunn and Alison Krauss Sing On Don Henley Album". http://www.undercover.fm/news/13489-ronnie-dunn-and-alison-krauss-sing-on-don-henley-album. - ^ "Home | Walden Woods". Walden.org. http://www.walden.org/. Retrieved June 28, 2010. - ^ "Brister's Hill | Walden Woods". Walden.org. http://www.walden.org/Explore/Walden_Woods_Ecosystem/Brister's_Hill. Retrieved June 28, 2010. - ^ "Alanis To Testify At U.S. Senate Hearing". MTV. http://www.mtv.com/news/articles/1442372/alanis-testify-at-us-senate-hearing.jhtml. Retrieved February 8, 2008. - ^ "Testimony Of Don Henley". Azoz.com. http://www.azoz.com/newsarchive/2003/01/0019d.html. Retrieved July 29, 2011. - ^ Hesse, Monica (February 3, 2008). "Stars Who Don't Have Money on This Race". Washington Post. http://www.washingtonpost.com/wp-dyn/content/story/2008/02/01/ST2008020102197.html. Retrieved February 3, 2008. - ^ "Don Henley". NNDB. Retrieved August 20, 2011. - ^ "''To the Limit: The Untold Story of the Eagles'' by Marc Eliot". http://www.books.google.com/books?id=o_EjE6-iyQoC&pg=PA224&lpg=PA224&dq=Maren+Jensen+engaged+to+Don+Henley#PPA224,M1. Retrieved August 20, 2011. - ^ "''More charges may be pending in Henley Arrest'' by Kurt Loder". Anchorage Daily News. http://news.google.com/newspapers?nid=1828&dat=19801210&id=OoAgAAAAIBAJ&sjid=LKcEAAAAIBAJ&pg=1472,2769032,M1. Retrieved September 2, 2012. - ^ Paul Jones. "Famous people with MS". Mult-sclerosis.org. http://www.mult-sclerosis.org/famous.html. Retrieved August 20, 2011. [edit] External links - Official website - Don Henley at the Internet Movie Database - Walden Woods Project website - Caddo Lake Institute - Recording Artists' Coalition website - 1947 births - Living people - American rock drummers - American male singers - American rock singers - Songwriters from Texas - People from Cass County, Texas - Musicians from Texas - Songwriters Hall of Fame inductees - Eagles (band) members - Grammy Award-winning artists - University of North Texas alumni - People from Upshur County, Texas - National Humanities Medal recipients - Texas Democrats - MusiCares Person of the Year