http___en.wikipedia.org_wiki_Karakorum__palace_.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 7.1 7.2 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 11.9 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 15.7 15.8 15.9 16.1 16.2
Каракорум (град) - Вижте пояснителната страница за други значения на Каракорум. Каракорум е столица на Монголската империя през 13 век, макар и само за 30 години. Руините му се намират в северозападния край на провинция Йовьорхангай в Монголия, близо до днешния град Хархорин и манастира Ердене Дзу. Те са част от горната част на културния пейзаж на долината Орхон, обявен за част от световното културно наследство от ЮНЕСКО. [редактиране] История Оркхонската долина е била център на империята Хунну, Тюркски хаганат и Уйгурският хаганат. Близките планини Хангай са мястото на гоктюркския град Отукан, а уйгурската столица Карабалгасун (Орду Балик) се е намирала близо до мястото, на което е издигнат Каракорум. Тази област вероятно е сред най-древните земеделски области в Монголия. Чингис хан събира войските си за поход срещу Хорезъмската империя на място наречено Каракорум, но самото основаване на града се датира от 1220 г. Каракорум изглежда е бил съставен от юрти, но след победата над империята на китайската династия Цзин Угедей хан издига стени около мястото и построява дворец. [редактиране] Благоденствие Под управлението на Угедей и наследниците му Каракорум става голям център на световната политика. Мунке хан уголемява двореца и завършва голямата ступа (храм). [редактиране] Уилям от Рубрук Францисканският мисионер от фламандски произход Уилям от Рубрук посещава Каракорум през 1254 г. като папски посланик при монголците. Той е оставил един от най-подробните, макар и не ласкателни, разкази за града. Сравнява неблагосклонно със селото Сен Дени близо до Париж и заявява, че манастирът в селото е десет пъти по-важен от двореца на хана. От друга страна описва града като много космополитен и място на религиозна толерантност, а сребърното дърво, което описва като част от двореца на Монгке се е превърнало в символът на Каракорум. Той твърди, че градът има четири порти по четирите посоки, два квартала с недвижими къщи, един за „сарацините“ и един за „катай“ (северните китайци) дванадесет езически храма, две джамии и несторианска църква. [редактиране] Гражданска война Когато Кубилай хан се възкачва на трона на Монголската империя през 1260 г. той мести столицата в Шанду, а след това в Даду (Пекин). Каракорум се превръща в административен център на отдалечена и маловажна провинция. Последвалите граждански войни нанасят още по-сериозни удари на града. През 1260 г., докато воюва с брат си Арик Боке (Ариг Буга), който иска трона за себе си, Кубилай прекъсва зърнените доставки за Каракорум. През 1277 г. Кайду хан превзема града, но на следващата година и изхвърлен от войски на Кубилай и Баян от Барин. Улус Буке ограбва пазарите и хранилищата за зърно. Първата половина на 14 век обаче се превръща във втори период на благоденствие. През 1299 г. градът е разширен в източна посока, през 1311 г. и през 1342-1346 г. ступата (известна след 1346 г. като Павилион на издигането на Юан) е ремонтирана. [редактиране] Упадък След рухването на монголската династия Юан (Юен) през 1368 г. Каракорум става седалище на Билигту хан през 1370 г. През 1388 г. войски на китайската династия Мин водени от генерал Сю Да превземат и унищожават града. Според Ерденийн Тобчи от Саган Сечен на монголско събрание (Курултай) през 1415 г. е решено градът да бъде възстановен, но археологическите разкопки не са показали такова начинание. В началото на 16 век Бату Мунке (Даян хан) го прави отново своя столица. През следващите години градът е превзет поредно от ойрати и чингизиди и накрая е изоставен. [редактиране] Разкопки През 1585 г. Абадай хан от народността Халха построява тибетския будистки манастир Ердене Дзу наблизо, за което се използват материали от руините на монголската столица. През 1889 г. Николай Ядринцев идентифицира мястото на някогашната монголска столица и открива Оркхонската писменост по време на експедицията. Първите разкопки са извършени от през 1933-1934 г. от Д. Букинич. След съветско-монголските разкопки от 1948-1949 г. Сергей Киселев заключава, че е открил двореца на Угедей, но според немско-монголските разкопки от 2000-2004 г. Киселев е открил голямата ступа, а не двореца. Сред археологическите находки са павирани пътища, няколко тухлени и много кирпичени здания, системи за подово отопление, легла-печки, доказателства за обработка на мед, злато, сребро, желязо (включително железни главини на колелета), стъкло, скъпоценни камъни, кости и брезова кора, както и керамика и монети от Китай и Централна Азия. Открити са също четири пещи за изпичане на тухли.
1.1 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 17.1 18.1 18.2 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 31.2 32.1 33.1 33.2 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1
Karakorum Karakorum (Classical Mongolian: ᠬᠠᠷᠠᠬᠣᠷᠣᠮ Qara Qorum, Khalkha Mongolian: XapxopyM Kharkhorum) was the capital of the Mongol Empire in the 13th century, and of the Northern Yuan in the 14-15th century. Its ruins lie in the northwestern corner of the Övörkhangai Province of Mongolia, near today's town of Kharkhorin, and adjacent to the Erdene Zuu monastery. They are part of the upper part of the World Heritage Site Orkhon Valley Cultural Landscape. [edit] History [edit] Foundation The Orkhon valley was a center of the Xiongnu, Göktürk and Uyghur empires. To the Göktürks, the nearby Khangai Mountains had been the location of the Ötüken, and the Uighur capital Karabalgasun was located close to where later Karakorum would be erected. This area is probably also one of the oldest farming areas in Mongolia.[1] In 1218/19, Genghis Khan rallied his troops for the campaign against the Khwarezm Empire in a place called Karakorum,[2] but the actual foundation of a city is usually said to have only occurred in 1220. Until 1235, Karakorum seems to have been little more than a yurt town; only then, after the defeat of the Jin empire, did Genghis' successor Ögedei erect walls around the place and build a fixed palace.[3] The name Karakorum or "Kharkhorin" in Mongolian language might be translated as "black quarter/space." "Khar" means "black" and "khorin" probably shares the same root as the verb "khori (to imprison/hold)" as in "khorigdoh" that means "to be imprisoned/held." "Khori" also means "twenty" like "khorin mori (twenty horses)," but it is unlikely that there would be a "black twenty." [edit] Prosperity Under Ögedei and his successors, Karakorum became a major site for world politics. Möngke Khan had the palace enlarged, and the great stupa temple completed.[3] They also adorned the famous Silver Tree of Karakorum at the city center. [edit] William of Rubruck William of Rubruck, a Flemish Franciscan missionary and papal envoy to the Mongols reached Karakorum in 1254. He has left one of the most detailed, though not always flattering, accounts of the city. He compared it rather unfavourably to the village of Saint-Denis near Paris, and was of the opinion that the royal abbey there was ten times as important as the Khan's palace. On the other hand, he also described the town as a very cosmopolitan and religiously tolerant place, and the silver tree he described as part of Möngke Khan's palace has become the symbol of Karakorum.[4] He described the walled city as having four gates facing the four directions, two quarters of fixed houses, one for the "Saracenes" and one for the "Cathai", twelve pagan temples, two mosques, as well as a Nestorian church.[3] [edit] Later Times When Kublai Khan claimed the throne of the Mongol Empire in 1260—as did his younger brother, Ariq Boke—, he relocated his capital to Shangdu, and later to Dadu (today's Beijing). Karakorum was reduced to the administrative center of a provincial backwater of the Yuan Dynasty founded in China in 1271. Even worse, the ensuing wars with Ariq Boke and later Kaidu hit the town hard. In 1260, Kublai disrupted the town's grain supply, in 1277 Kaidu took Karakorum, only to be ousted by Yuan troops and Bayan of the Baarin in the following year.[5] In 1298/99 prince Ulus Buqa looted the markets and the grain storehouses. However, the first half of the 14th century proved to be a second time of prosperity: in 1299, the town was expanded eastwards, in 1311 and again from 1342 to 1346 the stupa temple were renewed.[3] [edit] Decline After the collapse of the Yuan dynasty in 1368 Karakorum became the residence of Biligtü Khan in 1370. In 1388, Ming troops took and destroyed the town. Saghang Sechen's Erdeni-yin Tobči claims that a khuriltai in 1415 decided to rebuild it, but no archeological evidence for such a venture has been found yet. However, Karakorum was inhabited at the beginning of the 16th century, when Batu-Möngke Dayan Khan made it a capital once again. In the following years, the town changed hands between Oirads and Chinggisids several times, and was consequently given up permanently.[3] [edit] Excavations Erdene Zuu monastery stands near the site. Various construction materials were taken from the ruin to build this monastery. The actual location of Karakorum was long unclear. First hints that Karakorum was located at Erdene Zuu were already known in the 18th century, but until the 20th century there was a dispute whether or not the ruins of Karabalgasun, or Ordu-Baliq, were in fact those of Karakorum. In 1889, the site was conclusively identified as the former Mongol capital by Nikolai Yadrintsev, who discovered examples of the Orkhon script during the same expedition. Yadrintsev's conclusions were confirmed by Wilhelm Radloff. The first excavations were done in 1933/34 under D. Bukinich. After his Soviet-Mongolian excavations in 1948/49, Sergei Kiselyov concluded that he had found the remains of Ögödei's palace. However, this conclusion has been put into doubt by the findings of the 2000-2004 German-Mongolian excavations, which seem to identify them as belonging to the great stupa temple rather than to Ögödei's palace.[6] Findings of the excavations include paved roads, some brick and many adobe buildings, floor heating systems, bed-stoves, evidence for processing of copper, gold, silver, iron (including iron wheel naves), glass, jewels, bones, and birch bark, as well as ceramics and coins from China and Central Asia. Four kilns have also been unearthed.[7][8] [edit] Modern days Prime Minister Tsakhiagiin Elbegdorj appointed in 2004 a working group of professionals to develop a project to build a new city at the site of the ancient capital Karakorum. According to him, the new Karakorum was to be designed to be an exemplary city with a vision of becoming the capital of Mongolia. After his resignation and appointment of Miyeegombiin Enkhbold as Prime Minister this project was abandoned. [edit] See also - Architecture of Mongolia - Ordu-Baliq - The Black City of Khara-Khoto - Xanadu [edit] Literature - Dschingis Khan und seine Erben (exhibition catalogue), München 2005 - Qara Qorum-City (Mongolia). 1: Preliminary Report of the Excavations, Bonn 2002 [edit] References - ^ Micheal Walther, Ein idealer Ort für ein festes Lager. Zur Geographie des Orchontals und der Umgebung von Charchorin (Karakorum), in: Dschingis Khan und seine Erben, p. 128 - ^ Micheal Weiers, Geschichte der Mongolen, Stuttgart 2004, p. 76 - ^ a b c d e Hans - Georg Hüttel, Karakorum - Eine historische Skizze, in: Dschingis Khan und seine Erben, p. 133 - 137 - ^ Hans - Georg Hüttel, Der Silberbaum im Palast des Ögedei Khan, in: Dschingis Khan und seine Erben, p. 152 - ^ Rolf Trauzettel, Die Yüan-Dynastie, in: Michael Weiers (editor), Die Mongolen, Beiträge zu ihrer Geschichte und Kultur, Darmstadt 1986, p. 230 - ^ Hans-Georg Hüttel, Der Palast des Ögedei Khan - Die Ausgrabungen des Deutschen Archäologischen Instituts im Palastbezirk von Karakorum, in: Dschingis Khan und seine Erben, p. 140 - 146 - ^ Christina Franken, Die Brennöfen im Palastbezirk von Karakorum, in: Dschingis Khan und seine Erben, p. 147 - 149 - ^ Ulambayar Erdenebat, Ernst Pohl, Aus der Mitte der Hauptstadt - Die Ausgrabungen der Universität Bonn im Zentrum von Karakorum, in: Dschingis Khan und seine Erben, p. 168 - 175 [edit] External links - This article incorporates public domain text posted on-line by The United States Library of Congress: A Country Study: Mongolia. - Silk Road Seattle - Karakorum and Cities along the Silk Road, posted at the web site of the University of Washington, 2004. - Treasures of Mongolia - Karakorum, Mongolia, UNESCO Courier, by Namsrain Ser-Odjav, March 1986. - William of Rubruck's Account of the Mongols - Mongolian-German excavations (in German)