http___en.wikipedia.org_wiki_History_of_the_Jews_in_Galicia__Central_Europe_.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 10.1 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1
История на евреите в Галиция Историята на галицийските евреи се отнася за ашкеназите, говорещи галицийски диалект - централен (полски) диалект на идиш. История[редактиране | edit source] Средновековната история на Галиция е тясно обвързана с това на еврейското ѝ население. Ролята на евреите в Галиция по това време е голяма в почти всички области на обществените отношения. Евреите обитават предимно малките градове наричани щетли. От Галиция през 15 век полският крал Ян I Олбрахт разселва еврейското население из пределите на Кралство Полша, включително и в Краков. По този начин галицийските евреи и тази историко-географска област, ведно с Подолието (Буковина), стоят в основата на полското, а в последствие заедно с литовското и на руското еврейство. Галицийските евреи оказват огромно интелектуално влияние върху философската и религиозната сфера (Мартин Бубер), литература (Йозеф Рот и Маша Калеко), естествените науки, киното (Били Уайлдър), правото и много други области на културата и науката. Въпреки това, галицийските евреи не са в основата на ционистката идея, която е инициатива на западните ашкенази групирани около Саксония. Еврейското население на Галиция е формирано в своя общност дълго преди влизането на областта в Свещената Римска империя, наследена впоследствие от Австрийската и Австро-Унгарската империя при подялбата на Полша (виж и полския цимент). Откакто полският крал Кажимеж III Велики отправя покана всички евреи да могат спокойно и необозпокоявано да се заселват в неговото кралство, галицийските евреи стават влиятелна част от полското общество, превръщайки се в бариера за немските заселници в полското кралство. Галицийските евреи са третата по многобройност етническа група в областта, и са най-малко 10% от общия брой на населението ѝ през средновековието. До средата на XIX век процентът на евреите в Галиция варира в рамките на 5-6% от общия брой на населението на областта, но следва да се отчита обстоятелството, че Галиция с Подолието е център на разселението на полските евреи. От 1840 г. еврейското население на Галиция започва да се увеличава непропорционално спрямо цялото ѝ население. Причината за това е еврейската имиграция от бившите полски земи включени в състава на Руската империя. Ръстът на тази имиграцията се дължи на факта, че по време на царуването на Николай I са въведени редица правни разпоредби, ограничаващи правата на евреите, най-вече под формата на допълнителни фискални налози. Въведена е предходно и линия на уседналост. Галицийските евреи са в основата на масовата еврейска емиграция в Съединените щати през 19 век и особенно след въвеждането на Майските закони (виж и В Америка няма цар!). При преброяването на населението през 1900 г. в графата "Разговорен език", галицийските евреи посочват полски (76 процента), немски (17 процента) и украински (5 процента). Майчиният език на това население е идиш. През Първата световна война Галиция е бойно поле между украинските и полски войски. По време на конфликта, галицийските евреи запазват неутралитет, въпреки че 1200 души сформират еврейски батальон («Жидівський курінь») в състава на украинската галицийски армия. По този начин в Парламента на Западно-украинската народна република са запазени за евреите 10% от местата. След края на Полско-съветската война, фактически още от 1920 г., Галиция е отстъпена на Полша. Полското правителство (възстановявайки независимостта на страната) забранява не само на галицийските евреи, но и на украинците да заемат длъжности в държавните предприятия, железопътните, пощенските, телеграфни служби, и т.н. Тези дискриминационни мерки са приложени към галицийските евреи в най-тежка форма. През септември 1939 г., след разделянето на Полша между Германия и СССР, по-голяма част от Галиция е прехвърлена към Съветска Украйна, а две години по-късно е окупирана от Вермахта. След края на Втората световна война по-голяма част от галицийските евреи емигрират в Израел, САЩ, Великобритания или Австралия. Основният поминък на галицийските евреи е занаятчийството. Основно галицийските евреи са заети с шивачество, дърводелство, обущарство, бижутерия и оптика. Почти 80% от шивачите в Галиция са били евреи. Основният поминък на евреите е амбулантната търговия - на едро и на дребно. Галицийските евреи са будни, а възможностите им за образование са значителни поради и което им е наложена еврейска квота. Голям е процентът на галицийските евреи сред престижните професии - от 1700 лекари в Галиция в началото на 20 век, 1150 са били евреи, като и 41% от работниците в областта на културата са евреи, повече от 65% от фризьорите са евреи в областта, от зъболекарите 43% са евреи, 45% от старшите медицински сестри са еврейки, като има и 2 200 еврейски адвокати в областта. За сравнение, по същото време в Галиция, има само 450 адвокати украинци. Галицийските евреи са носители на четири Нобелови награди: Исидор Айзек Раби (физика), Роалд Хофман (химия), Жорж Шарпак (физика) и Шмуел Агнон (литература). Оценки[редактиране | edit source] В общоприетото схващане, галицийски евреите са определяни като по-емоционални и благочестиви в сравнение със западните и източните си съседни големи ашкеназки общности. Литовските евреи минават за неразумни и необразовани "пролетарии" създатели на хасидизма и "Бунда". Западните (германски или саксонски) ашкенази пък са проводници на ционизма. Източници[редактиране | edit source] Галерия[редактиране | edit source] Вижте също[редактиране | edit source] - Владимир-волинско княжество - Галичко-Волинско княжество - Рутения - Волиния - Малорусия - Новорусия - Лодомерия - Виницка трагедия - Хазарски речник - Тринадесетото племе
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 13.1 13.2 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 34.2 34.3
Galician Jews Galician Jews or Galitzianers are a subdivision of the Ashkenazim geographically originating from Galicia, from western Ukraine (current Lviv, Ivano-Frankivsk, and Ternopil regions) and from the south-eastern corner of Poland (Podkarpackie and Lesser Poland voivodeships). Galicia proper, which was inhabited by Ukrainians, Poles and Jews, was a royal province within Austro-Hungarian empire. Galician Jews primarily spoke Yiddish. Demographics[edit] All calculations lead to the conclusion that in Galicia, Jews were the third most numerous ethnic group and comprised at least 10 percent of the entire Galician population. Society[edit] Most of Galician Jewry lived poorly, largely working in small workshops and enterprises, and as craftsmen — including tailors, carpenters, hat makers, jewelers and opticians. Almost 80 percent of all tailors in Galicia were Jewish. The main occupation of Jews in towns and villages was trade: wholesale, stationery and retail. However, the Jewish inclination towards education was overcoming barriers. The number of Jewish intellectual workers proportionally was much higher than that of Ukrainian or Polish ones in Galicia. Of 1,700 physicians in Galicia, 1,150 were Jewish; 41 percent of workers in culture, theaters and cinema, over 65 percent of barbers, 43 percent of dentists, 45 percent of senior nurses in Galicia were Jewish[citation needed], and 2,200 Jews were lawyers. For comparison, there were only 450 Ukrainian lawyers.[citation needed] Galician Jewry produced four Nobel prize winners: Isidor Isaac Rabi (physics), Roald Hoffman (chemistry), Georges Charpak (physics) and Shmuel Agnon (literature). History[edit] Under Habsburg rule, Galicia's Jewish population increased sixfold, from 144,000 in 1776 to 872,000 in 1910 due to a high birth rate and a steady stream of refugees fleeing pogroms in the neighboring Russian Empire. They constituted 1/3 of the population of many cities and came to dominate parts of the local economy such as retail sales and trade. They were also successful in the government; by 1897, Jews constituted 58 percent of Galicia's civil servants and judges. During the 19th century Galicia and its main city, Lviv (Lemberg in Yiddish), became a center of Yiddish literature. Lviv was the home of the world's first Yiddish-language daily newspaper, the Lemberger Togblat. After World War I, Galicia served as a battleground between Ukrainian and Polish forces. During this conflict, Galician Jews were generally neutral although a 1,200 man all-Jewish battalion (Zhydivs’kyy Kurin’ UHA) served in the Ukrainian Galician Army and Jews were allotted 10% of the seats in the parliament of the West Ukrainian People's Republic,[2] matching their population. The West Ukrainian government fought antisemitic acts by punishing robbery with execution, and respected Jewish declared neutrality during the Polish-Ukrainian conflict. By the orders of president Yevhen Petrushevych it was forbidden to mobilize Jews against their will or to otherwise force them to contribute to the Ukrainian military effort.[3] Both Ukrainians and Jews suffered from violence at the hands of Poles as they captured Galicia from Ukrainian forces.[4] The Council of Ministers of the West Ukrainian People's Republic provided assistance to Jewish victims of the Polish pogrom in Lviv.[5] As of 1920, Galicia passed to Poland. The Polish government prohibited both Galician Jews and Ukrainians from working in the state enterprises, institutions, railway, post, telegraph etc. These measures were applied in their strictest form. Galician Jews and Ukrainians experienced ethnic oppression by undergoing a forceful Polonization.[citation needed] In September 1939, most of Galicia passed to Soviet Ukraine. The majority of Galician Jews perished during the Holocaust. Most survivors immigrated to Israel, the United States, the United Kingdom or Australia. A small number have remained in Ukraine or Poland. Culture[edit] In the popular perception, Galitzianers were considered to be more emotional and prayerful than their rivals, the Litvaks, who thought of them as irrational and uneducated. They, in turn, held the Litvaks in disdain.[6] This coincides with the fact that Hasidism was most influential in Ukraine and southern Poland but was fiercely resisted in Lithuania (and even the form of Hasidism that took root there, namely Chabad, was more intellectually inclined than the other Hasidic groups). The two groups diverged in their Yiddish accents and even in their cuisine, separated by the "Gefilte Fish Line." Galitzianers like things sweet, even to the extent of putting sugar in their fish.[7] References[edit] - ^ Paul Robert Magocsi. (2005)Galicia: a Multicultured Land. Toronto: University of Toronto Press. - ^ Orest Subtelny, Ukraine: a history, pp. 367-368, University of Toronto Press, 2000, ISBN 0-8020-8390-0 - ^ Myroslav Shkandrij. Jews in Ukrainian literature: representation and identity. New Haven: Yale University Press. - ^ Norman Davies. "Ethnic Diversity in Twentieth Century Poland." In: Herbert Arthur Strauss. Hostages of Modernization: Studies on Modern Antisemitism, 1870-1933/39. Walter de Gruyter, 1993. - ^ Alexander Victor Prusin.(2005). Nationalizing a borderland: war, ethnicity, and anti-Jewish violence in east Galicia, 1914-1920. University of Alabama Press. - ^ Joshua Brandt. Berkeley bookseller’s side shtick is a treasure trove of Yiddishisms. Jewish Weekly, May 19, 2000 - ^ Bill Gladstone. This is no fish tale: Gefilte tastes tell story of ancestry. Jewish Weekly. September 10, 1999. See also[edit] - Jewish-Ukrainian relations in Eastern Galicia - Fortress synagogue - Galicia (Eastern Europe) - List of Galician Jews - Three hares - Wooden synagogue - Galicia Jewish Museum, Kraków - http://www.jewishgalicia.net External links[edit] - Brief history of Galician Jews - Shoshana Eden, painter. Paintings depicting a Galician shtetl in the 1930s. http://shoshana-eden.co.il/Eng