http___encyclopine.org_en_Bona_of_Savoy.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1
Изабела Арагонска (Милано) - Вижте пояснителната страница за други значения на Изабела Арагонска. Изабела Арагонска (2 октомври 1470 - 11 февруари 1524) е неаполитанска принцеса, херцогиня на Милано, херцогиня на Бари, принцеса на Росано и титулувана кралица на Йерусалим. Изабела е родена на 2 октомври 1470 г. в Неапол, днешна Италия. Тя е дъщеря на Алфонсо II, крал на Неаполитанското кралство, и Иполита Мария Сфорца. През 1489 г. Изабела се омъжва за своя първи братовчед, херцогът на Милано - Джан Галеацо Сфорца(1469-1494). Двамата имат три деца: - Франческо Сфорца (1491-1524) - херцог на Милано от 1494 до 1524; - Бона Сфорца (1494-1557) - кралица на Полша и велика херцогиня на Литовското херцогство, съпруга на крал Сигизмунд I; - Иполита Мария (1594-1501). След смъртта на брат си, Фердинанд II, Изабела наследява титлите херцогиня на Бари, принцеса на Росано и кралица на Йерусалим. Съществува теория, според която Изабела Арагонска е моделът, който Леонардо да Винчи е използвал при рисуването на Мона Лиза. Има предположение, че Изабела е имала морганатичен брак с Леонардо да Винчи, който единадесет години е бил дворцов художник на Милано, и му е родила двама сина и три дъщери[1]. Маике Фогт-Люерсен твърди, че жената зад загадъчната усмивка на Мона Лиза е Изабела Арагонска, херцогинята на Милано. Според Маике стилът на тъмнозелената рокля на Мона Лиза загатва, че жената е член на династията Сфорца. Нейната теория е, че Мона Лиза е първият официален портрет на новата херцогиня на Милано, което доказва, че той е рисуван през пролетта или лятото на 1489, а не през 1503 г. Въпреки различните теории последните открития на Хайделбергската академия потвърждават традиционната идентификация на Мона Лиза с Лиза дела Джоконда[2] Съществува друг портрет на млада жена със светли коси (в галерията Дориа Памфили, Рим), дело на Рафаело, който притежава по-голяма прилика с Изабела Арагонска. Стилът на роклята ѝ е отнесен между 1515 и 1525 г., а жената показва символите на миланския клон на рода Сфорца — панделката, белия и червения цвят. По това време обаче Изабела е била на около 45-55 години и е имала тъмна коса. Изабела Арагонска умира на 11 февруари 1524 в Неапол. Външни препратки[редактиране | edit source] - Изабела Арагонска на сайта Мона Лиза и нейното семейство - Бюст на Изабела Арагонска от Франческо Лаурана в Kunsthistorisches Museum, Виена Източници[редактиране | edit source]
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 14.1 14.2 14.3 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 20.1 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1
Bona of SavoyRead on WikipediaTR Click to disable ads for 1 month. Bona of Savoy, Duchess of Milan (10 August 1449 – 23 November 1503) was the second spouse of Galeazzo Maria Sforza, Duke of Milan and a member of the noble Italian House of Savoy. She served as regent of Milan during the minority of her son 1476–1481. Your Subjective Opinions General Attitude(Positive or Negative) Which adjectives are appropriate for Bona of Savoy? Please do not hesitate to write your subjective opinions which can not be in wikipedia but may be useful for other visitors of this article. Do you have anything to say about Bona of Savoy? (You don't have to register to write a comment, you can write as anonymous.) Click to disable ads for 1 month. Click to disable ads for 1 month. Family and marriage[edit] Bona was born in Chambéry, Savoy. Her parents were Louis, Duke of Savoy and Anne de Lusignan of Cyprus. She was one of nineteen children. Her many siblings included : - Charlotte of Savoy who married King Louis XI In 1464, she was to have been betrothed to Edward IV of England, until his secret marriage to Elizabeth Woodville was revealed. Bona married Galeazzo Maria Sforza on 9 May 1468. An alliance between the Sforza and the royal house of France had been rumoured from as early as 1460, and "in June 1464 Bona of Savoy was officially offered to Galeazzo by letters from the King of France and the Duke of Savoy." Galeazzo and Bona had four children: - Gian Galeazzo Sforza (20 June 1469 – 21 October 1494), married his first cousin Isabella of Naples (2 October 1470 – 11 February 1524), by whom he had issue, including Bona Sforza, Queen consort of King Sigismund I of Poland, who in her turn had six children. - Hermes Maria Sforza (1470–1503), Marquis of Tortona - Bianca Maria Sforza (5 April 1472 – 31 December 1510), in January 1474, married firstly Philibert I, Duke of Savoy; on 16 March 1494, married secondly, Holy Roman Emperor Maximilian I, she had no issue by her two husbands. - Anna Sforza (21 July 1476 – 2 December 1497), married Alfonso I d'Este, Duke of Ferrara. Anna died while giving birth to her only child, a son, who died shortly after his baptism. Alfonso's second wife was Lucrezia Borgia. Regency[edit] Bona's husband Galeazzo Maria Sforza was assassinated, on 26 December 1476, at the age of 32 by three young noblemen on the porch of the cathedral church of San Stefano in Milan. Galeazzo was succeeded after his 10-year reign by his 7-year-old son Gian Galeazzo Sforza (1469–1494) under the regency of Bona. But dissensions soon arose between the regent and her brother-in-law, Ludovico Maria Sforza, nicknamed "Il Moro" (the Moor). In the first encounter Bona and her chief counsellor, Cicco Simonetta, were victorious, and Ludovico and his brothers were made to leave the city. In order to obtain his re-admission, Ludovico, took advantage of the rivalry between Tassino (the favourite of Bona) and Simonetta. The fall and execution of Simonetta followed. From 1479 the real government of Milan lay in the hands of Ludovico, whose power was further secured in 1480, when he seized his nephew Gian, deprived him of the duchy and assumed control. Consequently, Bona was obliged to leave Milan and Ludovico was left to rule unchallenged.[1] Bona of Savoy commissioned the Sforza Book of Hours manuscript, which was painted in about 1490 by a famous court artist, Giovan Pietro Birago. She used the book, which contained devotional texts and is considered to be one of the most outstanding treasures of the Italian Renaissance.[2] Ancestry[edit] References[edit] - ^ The Official Castello Sforzesco Website - ^ Treasure united with the page it lost 500 years ago - This Britain, UK - Independent.co.uk