http___en.wikipedia.org_wiki_In_C3_AAs_de_Castro_3.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1
Инес де Кастро Инес де Кастро (1325-7 януари 1355 г.) е кастилска благородничка от португалски произход, убита заради любовната си връзка с португалския престолонаследник и бъдещ крал Педру I. След смъртта си е обявена за кралица на Португалия. Инес де Кастро е дъщеря на Педро Фернандес де Кастро, сеньор на Лемос и Сария, и на неговата португалска любовница Алдонса Лоренсу де Валадареш. Семейството на Инес произхожда от знатни благороднически фамилии от Галисия и Португалия. Освен това Инес е близка родственица на кастилските крале посредством техни незаконни издънки. Нейна баба е Виоланта Санчес Кастилска — незаконна дъщеря на кастилския крал Санчо IV. Пра-пра дядо на Инес е Родриго Алфонсо Леонски, който е незаконен син на леонския крал Алфонсо IX. Инес е и потомка на португалската инфанта Санча Енрикеш, която е дъщеря на португалския граф Енрикеш. Инес де Кастро в Португалия[редактиране | edit source] Инес де Кастро пристига в Португалия като придворна дама на Констанса Мануел Кастилска — кастилската инфанта, която се омъжва за португалския престолонаследник Педру. Инес обаче засенчва с красотата си своята господарка и скоро в нея се влюбва самият инфант Педру. Заради връзката си с Инес дон Педру разваля отношенията си със законната си съпруга, обтягайки по този начин отношенията между Португалия и Кастилия. Освен това заради връзката си с Инес дон Педру започва да фаворизира кастилските благородници, намиращи се в португалския кралски двор, което засилва политическото им влияние в него. Така двамата братя на Инес стават негови близки съветници. Връзката на Педру и Инес продължава и след смъртта на инфанта Консатнса. Инес ражда на Педру четири незаконни деца, а това предизвиква опасенията на португалския крал Афонсу IV, че един ден нейните синове ще предявят претенции върху португалската корона и ще предизвикат кръвопролитна братоубийствена война. Освен това Инес започва да подбужда Педру да предяви претенции към кастилската корона, което неизбежно щяло да предизвика война с Кастилия. За да раздели сина си от Инес, първоначално крал Афонсо IV се опитва да ожени сина си повторно, но Педру категорично отказва да се ожени за друга жена, ако това не е Инес де Кастро. След като става ясно, че Педру няма да прекрати отношенията си с кастилката, в кралския съвет е решено тя да бъде убита. Първоначално обаче кралят заповядва тя да бъде затворена в манастира „Санта Клара“ в Коимбра. Според легендата Афонсо IV не се решил да изпълни присъдата на съвета, трогнат от вида на отчаяната жена, която заедно с децата си се хвърлила в краката му, за да проси милост. Заточението не слага край на отношенията между Педру и Инес де Кастро. Увеличават се опасенията, че здравите деца на Инес и Педру ще изместят от престолонаследието болнавия и невръстен законен син на инфанта — Фернанду, което ще увеличи влиянието на кастилците. След като продължаващите опити на краля да сложи край на връзката на сина си не дават резултат, той изпраща в Коимбра съветниците си Пиеру Коелю, Алваро Гонсалвеш и Диего Лопеш Пачеку, за да изпълнят смъртната присъда на Инес де Кастро. На 7 януари 1355 г. в манастира Санта Клара те убиват Инес де Кастро, обезглавявайки я пред очите на малкото ѝ дете. Смъртта на Инес шокира Педру, който въстава срещу баща си, въвличайки страната в кръвопролитна вражда, завършила по желанието на народа с примирие между двете страни. Малко след това старият крал умира и на престола се възкачва самият Педру I. Педру I се разправя жестоко с палачите на Инес, въпреки обещанието си, дадено по-рано, да не търси възмездие от тях. Въпреки че се опитват да избягат в Кастилия, двама от тях са заловени и публично екзекутирани. Педру I предвожда екзекуцията, лично изтръгвайки според легендата сърцата им. Педру I дори обявил Инес за своя законна съпруга и истинска португалска кралица, за която се е венчал тайно, въпреки че не са открити категорични доказателства за твърденията му. Трагичната любов на краля ражда легендата, според която по заповед на Педру I тялото на Инес е ексхумирано и облечено в пищни кралски одежди, след което трупът е коронован и поставен на трон, а васалите на краля са принудени да засвидетелстват вярност към новата си кралица, като целунат ръката на трупа ѝ. Останките на Инес де Кастро тържествено са пренесени от манастира в Коимбра и са положени в пищно украсен саркофаг в манастира в Алкобаса. По-късно тялото на Педру I е положено в саркофаг, разположен срещу този на Инес де Кастро. Деца[редактиране | edit source] Инес де Кастро ражда на Педру I четири деца: - Афонсо (1346), починал като дете; - Инфанта Беатриш Португалска (1347-1381), омъжена за Санчо Афонсо, първи граф на Албукерке; - Инфант Жуау (1349-1397), претендент за португалската корона по време на кризата от 1383-185; - Инфант Дениш (1354-1397), претендент за португалската корона по време на кризата от 1383-185. Инес де Кастро в изкуството[редактиране | edit source] Трагичната съдба на Инес де Кастро е увековечена в различни произведения на изкуството. За нея са написани няколко пиеси и поеми като „Lusiades“ от португалеца Луиш де Камоеш, „Nise lastimosa“ и „Nise laureada“ от испанеца Херонимо Бермудес, „Reinar despues morir“ от испанския драматург Луис Велес де Гевара и „La Reina morte“ („Мъртвата кралица“) от французина Анри дьо Монтерлан. Драма, озаглавена „Инес де Кастро“, пише и английската писателка Мари Ръсел Митфорд. На Инес де Кастро са посветени и над двадесет опери: - „Инес де Кастро“ от Николо Антонио Цингарели (1798); - „Инес де Кастро“ от Уолтър Савидж Ландър (1831); - „Инес де Кастро“ от Джузепе Парсиани по либрето на Салвадоре Комарано (1835); - „Wut“ от швейцарския композитор Андреа Скартазини (2006); - „Инес де Кастро“ от американския композитор Томас Пасатиери (1976); - „Инес“ от канадския композитор Джеймс Ролф (2009); Образът на Инес де Кастро може да бъде видян в творби на художниците Йожен Сервиер, Колумбано Пинейро, Пиер-Шарл Комт, Карл Брюлов и др.
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 26.2 27.1 27.2 28.1 28.2 29.1 30.1 31.1 32.1 32.2 33.1 33.2 33.3 34.1 34.2 35.1 35.2 35.3 35.4 36.1 36.2 36.3 37.1 37.2 37.3 38.1 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 42.1 43.1 44.1 44.2 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1 120.1 121.1 122.1 123.1 124.1 125.1 126.1 127.1 128.1 129.1 130.1 131.1 132.1 133.1 134.1 135.1 136.1 137.1
Inês de Castro Inês de Castro (Portuguese pronunciation: [iˈneʃ dɨ ˈkaʃtɾu], Inés de Castro in Castilian; 1325 – 7 January 1355) was a Galician noblewoman born of a Portuguese mother. She is best known as lover and posthumously-recognized wife of King Peter I of Portugal. The dramatic circumstances of her relationship with Peter I, which was forbidden by his father King Afonso IV, her murder at the orders of Afonso, Peter's bloody revenge on her killers, and the legend of the coronation of her exhumed corpse by Peter, have made Inês de Castro a frequent subject of art, music, and drama through the ages. Contents Biography[edit] Inês was the daughter of Pedro Fernández de Castro, Lord of Lemos and Sarria and his noble Portuguese mistress Aldonça Lourenço de Valadares.[1] Her family descended both from the Galician and Portuguese nobilities. She was also well connected to the Castilian Royal Family, by illegitimate descent. Her stepmother was Infanta Beatrix of Portugal, the youngest daughter of Afonso of Portugal, Lord of Portalegre and Violante Manuel. Her grandmother was Violante Sánchez de Castile, Lady of Uzero, the illegitimate daughter of Sancho IV of Castile. Her great-great grandfather was Rodrigo Alfonso de León, Lord of Aliger, the illegitimate son of Alfonso IX of León. She was also legitimately descended from Infanta Sancha Henriques of Portugal, the daughter of Henry, Count of Portugal. Inês came to Portugal in 1340 as a maid of Constance of Castile, recently married to Peter, the heir apparent to the Portuguese throne.[2] The prince fell in love with her and started to neglect his lawful wife, endangering the already feeble relations with Castile. Moreover, Peter's love for Inês brought the exiled Castilian nobility very close to power, with Inês's brothers becoming the prince's friends and trusted advisors. King Afonso IV of Portugal, Peter's father, disliked Inês's influence on his son and waited for their mutual infatuation to wear off, but it did not. Constance of Castile died in 1345. Afonso IV tried several times to arrange for his son to be remarried, but Pedro refused to take a wife other than Inês, who was not deemed eligible to be queen. Peter's legitimate son, future King Ferdinand I of Portugal, was a frail child, whereas Peter and Inês's illegitimate children were thriving; this created even more discomfort among the Portuguese nobles, who feared the increasing Castilian influence over Peter. Afonso IV banished Inês from the court after Constance's death, but Peter remained with her declaring her as his true love. After several attempts to keep the lovers apart, Afonso IV ordered Inês's death. Pêro Coelho, Álvaro Gonçalves, and Diogo Lopes Pacheco went to the Monastery of Santa Clara-a-Velha in Coimbra, where Inês was detained, and killed her, decapitating her in front of her small child. When Peter heard of this he sought out the killers and managed to capture two of them in 1361.[3] He executed them publicly, ripping their hearts out claiming they didn't have one having pulverized his own heart. Peter became king of Portugal in 1357 (Peter I of Portugal). He then stated that he had secretly married Inês, who was consequently the lawful queen, although his word was, and still is, the only proof of the marriage. During the 1383–85 Crisis of royal succession in Portugal, João das Regras produced evidence that allegedly established that Pope Innocent IV had refused Peter's request to recognize his marriage to Inês and legitimize his children by her, the elder of whom, John, Duke of Valencia de Campos would have a strong potential claim to the throne of Portugal. By negating these children's claimed legitimacy, João das Regras strengthened the claim of another illegitimate child of Peter I of Portugal: John, Master of Aviz, who ultimately took the throne and ruled as John I of Portugal.[4] Some sources say that after Peter became king of Portugal, he had Inês' body exhumed from her grave and forced the entire court to swear allegiance to their new queen: "The king [Peter] caused the body of his beloved Inês to be disinterred, and placed on a throne, adorned with the diadem and royal robes. and required all the nobility of the kingdom to approach and kiss the hem of her garment, rendering her when dead that homage which she had not received in her life..."[5] Some modern sources characterize the story of the Ines' post-mortem coronation is a "legend."[6] She was later buried at the Monastery of Alcobaça where her coffin can still be seen, opposite Peter's so that, according to the legend, at the Last Judgment Peter and Inês can look at each other as they rise from their graves. Both marble coffins are exquisitely sculpted with scenes from their lives and a promise by Peter that they would be together até ao fim do mundo (until the end of the world). Inês de Castro and Peter I had the following children: - Afonso (1346), died young shortly after birth. - Beatrice, Countess of Alburquerque (c. 1347–1381), married Sancho Alfonso, 1st Count of Alburquerque and was thereby the great-grandmother of Ferdinand II of Aragon.[7] - John, Duke of Valencia de Campos (1349–1397), claimant to the throne during the 1383–85 Crisis. - Denis, Lord of Cifuentes (1354–1397), claimant to the throne during the 1383–1385 Crisis. Inês de Castro in literature and music[edit] Inês de Castro’s history is immortalized in several plays and poems in Portuguese, such as The Lusíadas by Luís de Camões (canto iii, stanzas 118-135), and Spanish, such as Nise lastimosa and Nise laureada (1577) by Jerónimo Bermúdez, Reinar despues de morir by Luís Vélez de Guevara, as well as a play by French playwright Henry de Montherlant called La Reine morte (The Dead Queen). Mary Russell Mitford also wrote a drama from the story entitled Inez de Castro. Inês de Castro is a novel by Maria Pilar Queralt del Hierro in Spanish and Portuguese. She is a recurring figure in Ezra Pound's The Cantos. She appears first at the end of Canto III, in the lines, Ignez da Castro murdered, and a wall/Here stripped, here made to stand. There have been over 20 operas and ballets about Inês de Castro.[8][9] Operas from the 18th and 19th centuries include: - Ines di Castro by Bernhard Anselm Weber (1790, Hanover)[9] - Ines di Castro by Niccolò Antonio Zingarelli (1798)[9] - Ines de Castro by Walter Savage Landor (1831) - Ines de Castro by Giuseppe Persiani to a libretto by Salvadore Cammarano (1835)[9] - Ines di Castroby Pietro Antonio Coppola (1842, Lisbon)[9] In modern times, Inês de Castro has continued to inspire operatic works, including: - Ines de Castro by Scottish composer James MacMillan. This work was first performed at the 1996 Edinburgh International Festival[1] - Wut (Rage) in German by Swiss composer Andrea Lorenzo Scartazzini (born 1971) . The world premiere of this work was given at the Theater Erfurt, Germany, on 9 September 2006. - Ines de Castro by American composer Thomas Pasatieri. This work premiered in 1976 with the Baltimore Opera. - Ines by Canadian composer James Rolfe. Premiered in 2009 by the Queen of Puddings Music Theatre Company in Toronto. In addition, Portuguese composer Pedro Macedo Camacho (born 1979) composed the Requiem Ines de Castro, first performed on March 28, 2012 in New Cathedral of Coimbra on the occasion of 650 years of the transportation of Ines de Castro's body from Coimbra to Alcobaça Monastery.[10] Ancestry[edit] Notes[edit] - ^ Diccionario histórico, genealógico y heráldico de las familias ilustres de la Monarquia Espanola, Ed. Luis Vilar y Pascual, Juan José Vilar Psayla, (Imprenta de D.F. Sanchez A Cargo de Augustin Espinosa, 1859), 253. - ^ Stephens, Henry Morse (1898). Portugal. New York: G.P. Putnam's sons. - ^ [Coelho and Gonçalves. Pacheco died in 1383] - ^ Livermore, H. V. (1969). A new history of Portugal. London: Cambridge University Press. Retrieved 22 April 2015. - ^ The Popular Encyclopedia. Edinburgh: Blackie & Son. Retrieved 22 April 2015. - ^ Douglas L. Wheeler; Walter C. Opello (2010). Historical dictionary of Portugal (3rd ed. ed.). Lanham, Md.: Scarecrow Press. - ^ Ferdinand II of Aragon, son of John II of Aragon, son of Eleanor of Alburquerque, daughter of Beatrice, Countess of Alburquerque - ^ Carvalhaes, Manuel Pereira Peixoto d'Almeida (1908). Ines de Castro na opera e na coreographia italianas. Lisboa: Typographia Castro Irmao. - ^ a b c d e Dassori, Carlo (1903). Opere e operisti (dizionario lirico 1541-1902). Genova: Tipografia editrice R. Istituto sordomuti. - ^ "Requiem a Inês de Castro fez estreia mundial em Coimbra". Rádio e Televisão de Portugal. See also[edit] References[edit] - Diccionario histórico, genealógico y heráldico de las familias ilustres de la Monarquia Espanola, Ed. Luis Vilar y Pascual, Juan José Vilar Psayla, Imprenta de D.F. Sanchez A Cargo de Augustin Espinosa, 1859. - Chisholm, Hugh, ed. "Castro, Inez de". Encyclopædia Britannica 5 (11th ed.). Cambridge University Press. External links[edit] - Urraca Henriques, Countess of Trastámara - Sancha Henriques, Lady of Braganza de Langroiva and Noman - Teresa Henriques - Henrique Henriques - Afonso Henriques - Pedro Henriques - Infante Henrique - Infanta Mafalda - Urraca, Queen of Léon - Infanta Sancha - Sancho I - Infante João - Theresa, Countess of Flanders and Duchess of Burgundy - Infante Henrique - Infanta Mafalda - Urraca, Queen of Léon - Infanta Sancha - Sancho I - Infante João - Theresa, Countess of Flanders and Duchess of Burgundy - Sancho II - Afonso III - Eleanor, junior Queen of Denmark - Fernando, Lord of Serpa - Infante Vicente - Infanta Maria - Sancho II - Afonso III - Eleanor, junior Queen of Denmark - Fernando, Lord of Serpa - Infante Vicente - Infante Roberto - Infanta Branca, Viscountess of Huelgas - Infante Fernando - Denis I of Portugal - Afonso of Portugal, Lord of Portalegre - Infanta Sancha - Infanta Maria - Infanta Constança - Infante Vicente - Sancho had no children; he was deposed in 1247 and died the following year. - Infante Roberto - Infanta Branca, Lady of Las Huelgas - Infante Fernando - Denis I of Portugal - Afonso of Portugal, Lord of Portalegre - Infanta Sancha - Infanta Maria - Infanta Constança - Infante Vicente - Constance, Queen of Castile - Afonso IV - Infante Afonso, Lord of Leiria - Infanta Maria, Lady of Menezes and Orduña - Infanta Isabel, Lady of Penela - Infanta Constança - Infanta Beatriz, Lady of Lemos - Saint Elizabeth of Portugal - Maria, Queen of Castile - Infante Afonso - Infante Denis - Peter I - Infanta Isabel - Infante João - Eleanor, Queen of Aragon - Maria, Queen of Castile - Infante Afonso - Infante Denis - Peter I - Infanta Isabel - Infante João - Eleanor, Queen of Aragon - Blanche of Castile - Constance of Peñafiel - Inês de Castro - Beatrice, titular Queen of Portugal - Infante Pedro - Infante Afonso - Infante Fernando, Lord of Eça1 - Infanta Maria Brites, Countess of Valencia de Campos1 - Infanta Isabel Brites, Countess of Cigales and Buelna1 - Infanta Joana, Lady of Buendía1 - Infante Fernando, Lord of Cifuentes1 - Infante Pedro, Lord of Colmenarejo1 - Infanta Beatrice1 - Beatrice, titular Queen of Portugal - Infante Pedro - Infante Afonso - Notes - 1 the descendants of King Peter I and Ines de Castro's children were recognized as legitimate and were Infantes and Infantas - 2 also an Infante of Castile