http___schools-wikipedia.org_wp_i_Indium.htm_2.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 8.9 8.10 8.11 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 10.8 10.9 10.10 11.1 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 18.1 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 26.4 27.1 27.2 27.3 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 30.1 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 33.6 33.7 34.1 34.2 35.1 35.2 35.3 35.4 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 37.7 37.8 37.9 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 40.1 40.2 40.3 40.4 41.1 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 43.1 43.2 43.3 43.4 44.1 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 47.1 47.2 47.3 47.4 47.5 47.6 47.7 48.1 49.1 49.2 49.3 49.4 49.5 49.6 49.7 49.8 49.9 50.1 50.2 50.3 51.1 52.1 52.2 52.3 52.4 53.1 53.2 53.3 54.1 55.1 55.2 55.3 56.1 56.2 56.3 57.1 57.2 57.3 57.4 57.5 58.1 58.2 59.1 59.2 59.3 60.1 61.1 62.1 63.1
Индий Индий е химичен елемент със символ In и атомен номер 49. В периодичната система се намира в 5-ти период и е четвъртият химичен елемент от 3-та група. Той е рядък, сребристобял и слаб метал. Индият не е жизнено важен за човешкото тяло и затова неговите токсични ефекти са слабо познати. Добитият метал в по-голямата си част се преработва до индиево-калаен оксид, който се използва за направата на плоски и сензорни дисплеи (тъчскрийн). [редактиране] История Индият е открит през 1863 година от немските химици Фердинанд Райх и Теодор Рихтер от Минна Академия Фрайберг. Те търсили талий в проба от сфалерит (природен цинков сулфид), открита в околността. При спектрографския анализ обаче вместо очакваната зелена линия на талия се появила една напълно непозната индигово-синя спектрална линия, което означавало, че е открит непознат дотогава елемент. Цветът на тази линия по-късно определил и името на новия елемент. Малко по-късно успели да получат индиев хлорид и индиев оксид, а след това, чрез редукция на индиев оксид с водород, и чистия метал - през 1864 г. По-голямо количество индий е показано за първи път на световното изложение в Париж през 1867 година. След първото му приложение като съставна част от стоматологичното злато, през 1933 г. започва всеобхватното използване на индий през Втората световна война. САЩ го използвали като смазващо покритие за работещите при тежки режими лагери на самолетите. След Втората световна война индият е използван преди всичко в електроиндустрията, като припой, и в сплави с ниска точка на топене. С растящото използване на атомна енергия придобива значение и като материал, влаган в контролните пръти на ядрените реактори. През 1980 г. това довежда до първото сериозно покачване на цената на индия. След инцидента в АЕЦ Три Майл Айланд (САЩ) търсенето и цената му се понижават значително. От 1987 г. насам все по-широко приложение намират две нови съединения на индия - полупроводникът индиев фосфид и влаганият в прозрачни електроди индиево-калаен оксид. Поради голямата нужда, от 1992 г. по-голямата част от индия се преработва до индиево-калаен оксид. [редактиране] Находища Индият е рядък химичен елемент. Неговият дял в континенталната земна кора е едва 0,05 ppm. Той се среща със същата честота като среброто и живакът. В самородно състояние индий е открит досега само в единично находище в източен Сибир. Познати са малко минерали, съдържащи индий. Това са преди всичко сулфидни минерали като индит FeIn2S4 и роквезит CuInS2. Те са много редки и не играят съществена роля за добиването на индий. Най-големите находища на индий са в цинковите руди, по-точно в сфалерит. Теоретичните резерви се изчисляват на 16000 тона, но индустриално добиваеми са 11000 тона. Най-големите находища са в Канада, Китай и Перу. Находища на руди, съдържащи индий, има също в Австралия, Боливия, Бразилия, Япония, Русия, ЮАР, САЩ и някои европейски държави. [редактиране] Получаване Индият се добива почти изцяло като страничен продукт, съпътстващ производството на цинк или олово. Стопанско получаване е възможно, когато се достигнат определени нива на производствения процес. За сега това са прахове, образувани при корозията на цинков сулфид, и утайки, които остават при електролиза, когато се получава цинк чрез мокрия метод. Те се обработват със сярна киселина или солна киселина до образуването на разтвор. Ако концентрацията на индий в киселините е недостатъчна, разтворът трябва да се обогати. Това се получава чрез екстракция с трибутил фосфат или утаяване до индиев фосфат. Действителното получаване се извършва електролитно. За това се използва разтвор на индиев(III) хлорид в солна киселина. Чистият индий се извлича с помощта на електроди от живак. При електролизата трябва да се внимава в разтвора да няма остатъци от талий, защото двата елемента са със сходен стандартен потенциал. Чрез подходящи способи като метод на зонно топене или многократна електролиза на солни разтвори на индиев(I) хлорид суровият продукт може да бъде обработен до над 99.99% чист индий. [редактиране] Производство Първичното производство (минно) за 2006 г., се изчислява между 500 и 580 тона. Поради ограничените природни запаси от около 11000 тона и същевременно голямото търсене, индият се счита за една от най-недостатъчните суровини на планетата. През 2008 година сведенията за естествени находища на индий в Китай се увеличиха от 280 на 8000 тона, които статистически ще бъдат достатъчни за 6 до 19 години. Вторичното производство, дължащо се на рециклиране, превишава първичното и за 2008 година е 800 тона. Производството на индий в Китай се увеличава от скоро. През 1994 г., произведените количества са около 10 тона. От тогава делът на Китай се е увеличил през 2005 г., до 60% от общата световна продукция. Производството в други държави като Япония, Канада или Франция се е увеличило незначително или е намаляло поради изчерпване на находищата. Така например, след затварянето на японската мина Тойоха през 2006 г., производството в Япония се е понижило значително. Увеличеното търсене на индий, превишаващо значително производството му, доведе до голямо нарастване на цената - от 97 долара за килограм през 2002 година до 827 долара през 2005 година. Рециклирането се извършва посредством преработката на използвани мишени от инсталации за катодно разпрашване. Единствената държава, в която се добиват големи количества индий чрез рециклиране, е Япония. При покачващото се търсене на индий и при високата му цена е икономически изгодно да се преработват дори материали с ниско съдържание на метала. Рентабилно е също да се извличат руди с минимално индиево съдържание. По такъв начин може да се забави привършването на природните запаси. В много от приложенията си индият може да бъде заменен с други материали, което обаче е за сметка на качеството на продукта и рентабилността на произвежданата продукция. Така например индиев фосфид може да бъде заменен с галиев арсенид; също и за индиево-калаен оксид има някои по-ниско качествени заместители. [редактиране] Свойства [редактиране] Физични свойства Индият е сребристо-бял метал с ниска точка на топене - 156,5985 0С. От металите по-ниска точка на топене имат само живак, галий и по-голямата част алкални метали. Металът е течен в много голяма област - почти 2000 К. Течният индий оставя траен тънък филм (мокрене) върху стъкло. Същото качество притежава и сходния с него галий. Индият притежава висока пластичност и малка (твърдост - 1,2). Затова е възможно индият да се среже с нож като натрий. Същевременно той оставя видима следа върху хартия. При критична температура от 3,41 Келвинa индият става свръхпроводник. Особеност на индия, което му придава прилика с калая, са характерните шумове, които могат да се чуят при огъването му. При нормални условия е позната само една кристална модификация на индия - тетрагонална, вътрешно центрирана решетка с параметър на решетката а=325 pm и c=495 pm с две емпирични формули - намираща се в тетрагоналната кристална система в пространствена група . В кристалната решетка един атом индий е обграден от 12 други атома, като 4 от тях са атоми на други елементарни клетки, отстоящи на близко разстояние (325 pm, червените връзки), както и от 8 други атома, намиращи се на ъглите на елементарни клетки (337 pm, зелените връзки). Като координатен полиедър, чрез координационно число 4+8=12, се показва като изкривен кубичен октаедър. Кристалната структура може да се опише като тетрагонално изкривена, кубично-плътна опаковка. При опити с високо налягане е открита и друга модификация, която е стабилна при над 45 GPa и кристализира в ромбична кристална система в пространствена група Fmmm. [редактиране] Химични свойства Химичните свойства на индия са сходни като на неговите съседи в групата - галий и талий. Както и другите два, той е неблагороден метал, който при висока температура може да реагира с много неметали. При нормална температура на въздуха е стабилен и като алуминия образува плътен оксиден слой, който пасивира повърхността и предпазва материалите от допълнително окисление. Едва при висока температура протича реакция до образуването на индиев(III) оксид. Индият може да бъде разяден от минерални киселини като азотна киселина и сярна киселина, но не е разтворим в гореща вода, основи и повечето органични киселини. Солената вода също не му въздейства. При стайна температура индият е най-добре разтворимия метал в живак. [редактиране] Изотопи Известни са 38 различни изотопа на индия и други 45 ядрени изомера с номера от In97 до In135. В природата са известни само два изотопа - In113 (64 неутрона) с 4,29% и In115 (66 неутрона) с 95,71% от общото количество на естествените изотопи. Най-често срещаният изотоп - In115 - е слабо радиоактивен бета-излъчвател с период на полуразпад от 4,41х1014 години. Двата естествени изотопа могат да се докажат с помощта на ЯМР-спектроскопия. Най-стабилните изкуствени изотопи - In111 и In114 са с период на полуразпад от няколко дни. Затова In111 се използва като белязан атом при различни ядрено-медицински изследвания. [редактиране] Употреба [редактиране] Метал Индият е многостранно използваем, но неговата употреба е ограничена от високата му цена и оскъдността му. Преобладаващата част от произведения индий не се използва като метал, а се преработва до редица съединения. Само за производството на индиево-калаен оксид през 2000 година са използвани 65% от добитото количество индий. От добития индий се получават също и други съединения, като индиев фосфид и индиев арсенид. Металните елементи могат да бъдат предпазени чрез галванично отделено индиево покритие. Така се покриват елементи от стомана, олово и кадмий, за да се защитят от корозия, предизвикана от органични киселини и солни разтвори, и преди всичко от износване. Индиевите защитни покрития преди често са били използвани за плъзгащи лагери на автомобили и самолети. След значителното покачване на цената на индия това е станало икономически неизгодно. Покритите с индий повърхности притежават висок и равномерен коефициент на отражение за всички цветове и затова могат да се използват като огледала. точката на топене на индия е ниска и точно определима. Поради тази причина той е една от фиксираните точки при изграждането на температурни скали. Това качество се използва при калибриране в динамично диференциално сканираща калориметрия (DSC). Поради високото сечение на захващане, както на бавни така и на бързи неутрони, индият се използва като съставна част на контролните пръти в атомните реактори. Индият е газово непроницаем и лесно се преоформя при ниски температури и поради тази причина се използва за така наречените индиеви уплътнители в криостатите. Поради някои специфични свойства, индият се използва като припой за много материали. Така се преоформя при охлаждане само в ограничена степен. Това е важно при припояването на полупроводници за транзистори. Също така индий може да се използва за запояване на неметални изделия като стъкло и керамика. [редактиране] Сплави Индият може да образува сплави с много метали. Много от тях, преди всичко металите бисмут, калай, кадмий и олово, притежават ниска точка на топене - от 50 до 100 0С. Това дава възможност за използването му в спринклерни инсталации, термостати и предпазители. Поради това, че оловото е отровно, индият намира все по-широко приложение. Основата за използването на тези сплави се състои в това, че се топят при висока околна температура, причинена от огън или електрически претоварвания. Чрез топенето се прекъсва електрическата верига или се задейства спринклерната инсталация. Индиево-галиевите сплави често притежават още по-ниска температура на топене и затова се влагат във високотемпературните термометри. Специална е галиево-индиево-калаената сплав, наречена галинстан. Тя е течна при стайна температура и затова е неотровна съставна част на живачните или натриево-калиевите съединения. Има още много сплави, които съдържат индий и се използват в различни области. Задно с мед, манган и магнезий индият се използва за съставна част на магнитни изделия. Вложен (максимално 5%) в смес, заедно със сребро, калай, мед, живак и цинк се използва за амалгамен пълнеж. Записващият слой на CD-RW съдържа, освен всичко друго, и индий. [редактиране] Установяване Възможен начин на химическо установяване на индий е отделянето чрез утаяване, с помощта на 8-Хидроксихинолин, от разтвор на оцетна киселина. Нормално индият не се установява по химичен път, а с помощта на подходящ спектрографски метод. Металът лесно се доказва с характерните спектрални линии на 451,14 nm и 410,18 nm. За по-точно доказване на малки количества (следи) се използват рентгенофлуоресцентен анализ и масспектрометрия. [редактиране] Токсичност и безопасност Въпреки, че не са известни токсични ефекти на индии, при опити с плъхове и зайци е установено, че индиевите атоми въздействат върху ембриона и оказват мутагенно въздействие. При поемане на еднократна доза от 0,4 мг*кг-1 InCl3 от бременни плъхове в плода се наблюдават дефекти като заешка устна или липсващи пръсти. Тези проявления зачестяват, когато индий е приет на 10-я ден от бременността. При мишките, напротив, не се забелязват никакви отклонения. Индиевият нитрат е отровен за водните организми. Компактният индий е негорим. В раздробено състояние - като прах - е леснозапалим и гори за разлика от много други метали. Поради опасност от експлозия горящият индий не трябва да се залива с вода заради наличието на водород. Трябва да се третира с гасители за горящи метали (клас D). [редактиране] Съединения Индият образува редица съединения. В тях металът има окислителна степен +III. Съединенията с окислителна степен +I са по-редки и неустойчиви. Съединения със степен +II не съществуват, а там, където индият формално я проявява, са смес от съединения на първо- и третовалентен индий. [редактиране] Индиев оксид Индиев(III) оксид е жълта, стабилна сол. Чистият индиев(III) оксид се използва рядко и се преработва до индиево-калаен оксид. Това става като индиев(III) оксид се обогати с малко количество калаен(IV) оксид. Съединението е прозрачен и проводящ оксид (ITO Материал). Тази комбинация от качества, която притежават малко елементи, намира широко приложение. Индиево-калаен оксид се използва като електропроводник в дисплеите с течни кристали (LCD) и органични светодиоди (OLED), Тачскрийн дисплеи и слънчеви батерии. За по-широко използване в отопляемите автомобилни стъкла и соларните клетки скъпият индиево-калаен оксид може да се замени с по-евтиния, обогатен с алуминий, цинков оксид. [редактиране] Сложен полупроводник Много съединения на индия са сложни полупроводници с характерна ширина на забранената зона. Това се отнася предимно за съединения с елементите от 5 и 6 главни групи, като фосфор, арсен и сяра. Някои от тях, с елементите от 5 главна група, се числят към III-V полупроводници, а тези с халкогените - към III-VI полупроводници. Типът зависи от броя на валентните електрони в двете съставни части на съединението. Индиев нитрид, индиев фосфид, индиев арсенид и индиев антимонид имат различни приложения в различните диоди - като светодиоди (LED), фотодиоди и лазерни диоди. Точното използване зависи от необходимата ширина на забранената зона. Индиев(III) сулфид (In2S3) е III-VI полупроводник с ширина на забранената зона от 2 eV, който се използва вместо кадмиев сулфид в соларни клетки. Някои от тези съединения - преди всичко индиев фосфид и индиев арсенид - играят съществена роля в нанотехнологията. Индиево-фосфидните нанопроводници притежават силна нееднородна фотолуминсценция и могат да се влагат във високочувствителни фотодетектори или оптични превключватели. Наред с простите полупроводникови съединения, съществуват и такива, които съдържат повече от един метал. Пример за това е индиево-галиев арсенид (InxGa1-xAs), който е троичен полупроводник, и сравнен с галиев арсенид има намалена ширина на забранената зона. Медно-индиев диселенид има висок коефициент на светлинно поглъщане и затова се влага при производството на тънкослойни слънчеви батерии (CIGS слънчева батерия). [редактиране] Други съединения С халогените флуор, хлор, бром и йод индият образува много съединения. Това са киселини на Люис и образуват с подходящи донори комплекси. Важно индиево халогенно съединение е индиев(III) хлорид. То се използва предимно като катализатор при редукция на органични киселини. Съществуват също и органични съединения на индий с общите формули InR3 и InR. Те са чувствителни към кислород и вода като много органични метални съединения. Органичните съединения на индия се използват като обогатители при производството на полупроводници. [редактиране] Източници - Ulrich Schwarz-Schampera, Peter M. Herzig: Indium: Geology, mineralogy, and economics. Springer, Berlin, New York 2002, ISBN 3-540-43135-7 - Arnold F. Holleman, Egon Wiberg; Nils Wiberg: Lehrbuch der anorganischen Chemie. 102. Auflage. de Gruyter, Berlin 2007, ISBN 978-3-11-017770-1 - Norman N. Greenwood, A. Earnshaw: Chemie der Elemente. 1. Aufl. Verlag Chemie, Weinheim 1988, ISBN 3-527-26169-9 - Hans Breuer: dtv-Atlas Chemie 1. Allgemeine und anorganische Chemie. - Harry H. Binder: Lexikon der chemischen Elemente - das Periodensystem in Fakten, Zahlen und Daten. Hirzel, Stuttgart 1999, ISBN 3-7776-0736-3 [редактиране] Външни препратки - Indium bei seilnacht.com - www.webelements.con/Indium (английски) - Indium – Statistics and Information (USGS)
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 9.2 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 20.3 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 28.6 28.7 28.8 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 30.1 31.1 31.2 32.1 32.2 32.3 32.4
Indium 2008/9 Schools Wikipedia Selection. Related subjects: Chemical elements Indium (pronounced /ˈɪndiəm/) is a chemical element with chemical symbol In and atomic number 49. This rare, soft, malleable and easily fusible poor metal is chemically similar to aluminium or gallium but more closely resembles zinc (zinc ores are also the primary source of this metal). Its current primary application is to form transparent electrodes from indium tin oxide in liquid crystal displays. It is widely used in thin-films to form lubricated layers (during World War II it was widely used to coat bearings in high-performance aircraft). It's also used for making particularly low melting point alloys, and is a component in some lead-free solders. Notable characteristics Indium is a very soft, silvery- white, relatively rare true metal with a bright luster. As a pure metal indium emits a high-pitched " cry", when it is bent. Both gallium and indium are able to wet glass. One unusual property of indium is that its most common isotope is slightly radioactive; it very slowly decays by beta emission to tin. This radioactivity is not considered hazardous, mainly because its half-life is 4.41×1014 years, four orders of magnitude larger than the age of the universe and nearly 50,000 times longer than that of natural thorium. Unlike its period 5 neighbour cadmium, indium is not a notorious cumulative poison. Applications The first large-scale application for indium was as a coating for bearings in high-performance aircraft engines during World War II. Afterwards, production gradually increased as new uses were found in fusible alloys, solders, and electronics. In the 1950s, tiny beads of it were used for the emitters and collectors of alloy junction transistors. In the middle and late 1980s, the development of indium phosphide semiconductors and indium tin oxide thin films for liquid crystal displays (LCD) aroused much interest. By 1992, the thin-film application had become the largest end use. Other uses: - For manufacture of low-melting-temperature alloys. An alloy consisting of 24% indium and 76% gallium is liquid at room temperature. - Some indium compounds such as indium antimonide, indium phosphide, and indium nitride are semiconductors with useful properties. - Component required for synthesis of the semiconductor Copper indium gallium selenide (CIGS), which is used for the manufacture of thin film solar cells. - Used in light-emitting diodes (LEDs) and Laser Diodes (LDs) based on compound semiconductors that are fabricated by Metalorganic Vapor Phase Epitaxy ( MOVPE) technology. - The ultrapure metalorganics of indium, specifically high purity trimethylindium (TMI) is used as a precursor in III-V compound semiconductors, while it is also used as the semiconductor dopant in II-VI compound semiconductors. - Can also be plated onto metals and evaporated onto glass which forms a mirror which is as good as those made with silver but has higher corrosion resistance. - Indium oxide (In2O3) is used as a transparent conductive glass substrate in the making of electroluminescent panels. - Used as a light filter in low pressure sodium vapor lamps. - Indium's freezing point of 429.7485 K (156.5985 °C) is a defining fixed point on the international temperature scale ITS-90. - Indium's high neutron capture cross section for thermal neutrons makes it suitable for use in control rods for nuclear reactors, typically in an alloy containing 80% silver, 15% indium, and 5% cadmium. - In nuclear engineering, the (n,n') reactions of 113In and 115In are used to determine magnitudes of neutron fluxes. - 111In is used in medical imaging to monitor the activity of white blood cells. A blood test is taken from the patient, white cells removed and labelled with the radioactive 111In, then re-injected back into the patient. Gamma imaging will reveal any areas of high white cell activity such as an abscess. - Very small amounts used in aluminium alloy sacrificial anodes (for salt water applications) to prevent passivation of the aluminium. - In the form of a wire it is used as a vacuum seal in cryogenics applications. - Used as a calibration material for thermogravimetric analysis devices. History Indium (named after the indigo line in its atomic spectrum) was discovered by Ferdinand Reich and Hieronymous Theodor Richter in 1863 while they were testing zinc ores with a spectrograph in search of thallium. Richter went on to isolate the metal in 1867. Occurrence and consumption Indium ranks 61st in abundance in the Earth's crust at approximately 0.25 ppm , which means it is more than three times as abundant as silver, which occurs at 0.075 ppm . Up until 1924, there was only about a gram of isolated indium on the planet. Indium is produced mainly from residues generated during zinc ore processing but is also found in iron, lead, and copper ores. Canada is a leading producer of indium. The Teck Cominco refinery in Trail, BC, is the largest single source, with production of 32,500 kg in 2005, 41,800 kg in 2004 and 36,100 kg in 2003. The amount of indium consumed is largely a function of worldwide LCD production. Worldwide production is currently 476 tonnes per year from mining and a further 650 tonnes per year from recycling . Demand has risen rapidly in recent years with the popularity of LCD computer monitors and televisions, which now account for 50% of indium consumption . Increased manufacturing efficiency and recycling (especially in Japan) maintain a balance between demand and supply. Demand increased as the metal is used in LCDs and televisions, and supply decreased when a number of Chinese mining concerns stopped extracting indium from their zinc tailings. In 2002, the price was US$94 per kilogram. The recent changes in demand and supply have resulted in high and fluctuating prices of indium, which from 2005 to 2007 ranged from US$700/kg to US$1,000/kg . Demand for indium is likely to continue to increase with large-scale manufacture of CIGS-based thin film solar technology starting by several companies in 2008, including Nanosolar and Miasole. Based on content of indium in zinc ore stocks, there is a world-wide reserve base of approximately 6,000 tonnes of economically-viable indium . This figure has led to estimates suggesting that, at current consumption rates, there is only 13 years' supply of indium left . However, such estimates are often regarded as alarmist and scaremongering . The Indium Corporation, the largest processor of indium, claim that, on the basis of increasing recovery yields during extraction, recovery from a wider range of base metals (including tin, copper and other polymetallic deposits) and new mining investments, the long-term supply of indium is sustainable, reliable and sufficient to meet increasing future demands . This conclusion also seems reasonable in light of the fact that silver, a less abundant element, is currently mined at approximately 18,300 tonnes per annum , which is 40 times greater than current indium mining rates. Precautions Pure indium in metal form is considered non-toxic by most sources. In the welding and semiconductor industries, where indium exposure is relatively high, there have been no reports of any toxic side-effects. This may not be the case with indium compounds: there is some unconfirmed evidence that suggests that indium has a low level of toxicity. Other sources are more definite about indium compounds' toxicity - for example, the WebElements website states that "All indium compounds should be regarded as highly toxic. Indium compounds damage the heart, kidney, and liver, and may be teratogenic." For example, indium trichloride anhydrous (InCl3) is quite toxic, while indium phosphide (InP) is both toxic and a suspected carcinogen.