http___en.wikipedia.org_wiki_Saint_John_of_Rila.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 13.8 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 18.1 19.1 19.2 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 22.1 23.1 23.2 24.1 24.2 24.3 25.1 25.2 26.1 26.2 27.1 27.2 27.3 27.4 28.1 29.1 30.1 30.2 31.1 31.2 32.1 32.2 33.1 33.2 34.1 35.1 35.2 35.3 36.1 38.1 40.1 42.1 44.1 46.1 49.1 51.1 52.1 52.2 52.3 52.4 53.1 53.2 53.3 53.4 54.1 54.2 55.1 55.2 55.3 56.1 56.2 56.3 56.4 57.1 57.2 57.3 58.1 58.2 59.1 60.1 61.1 62.1 62.2 63.1 64.1 65.1 65.2 66.1 66.2 66.3 66.4 66.5 66.6 67.1 67.2 67.3 68.1 68.2 68.3 68.4 69.1 70.1 71.1 72.1 72.2 73.1 73.2 74.1 74.2 75.1 76.1
Иван Рилски Свети преподобни Иван Рилски е български духовник, най-великият[1] български светец и отшелник, небесен закрилник и покровител на българския народ, патрон и основател на най-големия ставропигиален манастир в България - Рилския, патронът на българските будители, още приживе наричан земен ангел и небесен жител.[2] Съдържание Житие[редактиране | edit source] Рoден е според житиеписците в село Скрино край Кюстендил, вероятно през 876 г., и умира на 18 август 946 г. Живее по времето на княз Борис I, цар Симеон Велики и цар Петър I. Най-дейните му години са при царуването на цар Петър I (927–969). Основният му празник в православния календар е Отчовден на 19 октомври. Във всичките 15 на брой[3] жития, писани в различни векове на старобългарски или на църковнославянски език, и в службите в памет на светеца е употребено само монашеското му име Йоaн.[4] Житията му посочват, че до 25-годишна възраст Иван Рилски е пастир. Но в неговото сърце винаги гори любовта към Бога и желанието да му се посвети изцяло. Когато родителите му умират, раздава на бедни и болни хора своята част от наследеното и постъпва като послушник в манастира "Св. Димитър" под връх Руен във Влахина планина. Там придобива богословско образование, изучава богослужебните книги, получава духовнически сан и се подготвя за великата си духовна мисия. Приел монашество, той се отдава на пост и молитва, като се установява първоначално във Витоша, а по-късно в най-високата и безлюдна българска планина Рила, където по-късно основава едноименния манастир. Там той извършва множество чудеса, помага на хората в нужда, изцерява от тежки болести. Славата му се разнася далеч от Рила планина из пределите не само на България, но и на Европа. Българският цар Петър I изминава цялото разстояние от 450 км от столицата Велики Преслав до Рила, за да се срещне с него. Монахът обаче не пожелава да се запознае с владетеля поради смирение. Той приема плодовете, но не и златото, което държавният глава му предлага, като само му се покланя отдалеч. Това още повече увеличава славата му и към него заприиждат ученици от цяла България. Умира на 18 август 946 г. на около 70 годишна възраст. На тази дата църквата чества неговото успение. Погребан е в притвора на църквицата в каменна гробница, запазена и до днес. Преди смъртта си се оттегля в пълно уединение и съставя своето „завещание“.[5] Този Завет той оставя на учениците си на 25 март, Благовещение, 941 г.[6] Текстът му, запазен в преписи от XVIII и XIX век,[7] е изпъстрен е с множество библейски цитати от Стария и Новия завет. Според Иван Гошев Заветът е близък до съставения от Теодор Студит Устав на Студийския манастир в Цариград.[8] Някои учени обаче подлагат на съмнение автентичността му и смятат, че той е бил написан след XVII век.[9] Според левкийския епископ Партений (1907-1982) Йоан Рилски и старобългарският писател Йоан Екзарх, избягал от столицата Велики Преслав в годината на смъртта на Симеон Велики (927), биха могли да са едно и също лице. Това предположение се поддържа и от пловдивския митрополит Арсений. Най-ранното упоминаване на светеца е в Зографското четвероевангелие от края на X в. В Григоровичевия триод (XII - XIII в.) името на св. Йоан Рилски е споменато заедно с имената на св.св. Кирил и Методий - „Нека с похвали бъде увенчан Кирил Философ, който заедно с брата си Методий доведе при Господа новоизбраното множество на славянския народ, а с тях да бъде възпяван и отецът Йоан от Рилската пустиня.“ Святост след смъртта[редактиране | edit source] След смъртта си през 946 г. Иван Рилски е погребан близо до основаната от него Рилска обител, но скоро след това цар Петър нарежда мощите му да бъдат пренесени в град Средец, днешна София. Вероятно тогава този първи и най-велик български светец е канонизиран. Около 989-992 г. неговите мощи са пренесени от цар Самуил и тогавашния български патриарх Герман-Гаврил в Средец. Това става на 19 октомври и от тогава на този ден се чевства неговата памет. Отначало мощите на светеца са положени в църквата „Св. великомъченик Георги Победоносец“, а след това пренесени в църквата „Св. апостол и евангелист Лука“. През XII-ти век в негова чест е построена църквата „Свети Лука“ при която се образувал и манастир. Византийският писател Георги Скилица свидетелства, че в Средец мощите му излекуват византийския император Мануил I Комнин (1143-1180). През 1183 г., по време на поредната унгарско-византийска война, унгарският крал Бела III превзема Средец и отнася мощите на свети Йоан Рилски в своята столица Гран (Естергом). Според преданието местният римокатолически архиепископ заявява, че не му е известно да съществува такъв светец, за което св. Йоан Рилски го наказва с онемяване. След като се прекланя пред мощехранителницата и иска прошка, говорът му се възстановява. Впечатлени и обезпокоени от това чудо, през 1187 г. унгарците връщат мощите на светеца в България. На 1 юли църквата празнува връщането на мощите на св. Иван Рилски от Търново в Рилската обител. През 1195 г. цар Иван Асен I тържествено ги пренася в столицата Търново. През 1469 г., след като получават разрешение от султана, монасите от Рилската обител донасят мощите на светеца от Велико Търново в основания от него Рилски манастир. И днес всеки вярващ може да целуне ръката на св. Иван Рилски, чиито нетленни мощи се намират в специална ракла пред иконостаса в главната църква на манастира. На 29 и 30 юли 2009 г. на заседание на Свети Синод, Великотърновският митрополит Григорий измоли частица от мощите на Свети Иван Рилски да бъдат предадени на старопрестолния град Велико Търново. Светите мощи са предадени лично от патриарх Максим и игумена на Рилски манастир - епископ Евлогий. Мощите на Свети Иван Рилски са посрещнати изключително тържествено с военни почести от множество вярващи християни в града. Разпространение на култа към Св. Иван Рилски[редактиране | edit source] - В Рилския манастир и в Рилския регион през IX-X в. и по-късно из цялата страна. - Средец през X в. при пренасяне мощите на светеца. С прекъсване от 1183 до 1187 те остават до 1185 г. - Търново в периода от 1185 до 1469 г., където те са неразделна част от общия култ към търновски кръг светци (св. Йоан Рилски, св. Петка Търновска, св. Иларион Мъгленски, св. Михаил Воин). - След 1469 г. център на култа към светеца отново става Рилският манастир. - В Унгария през XII в. по време на престоя на мощите в град Гран 1183 – 1187 г. култът се разширява в пределите на унгарското кралство. - В Сърбия (XIV – XVII ) –- най-ранните доказателства за проникването на култа в сръбските земи са сръбските стишни пролози от XIV и XV в., свидетестващи за разпространението на почитта към св. Йоан Рилски и другите трима търновски светци из цялата територия на Сърбия (манастирите Дечани, Николяц, Печка патриаршия, Плевле и други). - На Атон (XIV – XVII в.) – през втората половина на XIV в. в състава на Стишния пролог в търновския му превод проложните жития на св. Йоан Рилски и на останалите търновски светци навлизат в книжовната традиция на атонските манастирски средища. Света гора е един от пътищата, по които преписите на житията попадат на руска почва. - В Молдо-влахийското княжество (XV – XVIII) – първите молдо-влахийски преписи на Търновското проложно житие на св. Йоан Рилски са свързани с дейността на най-големите манастирски центрове Нямц, Драгомирна, Путна. - В Русия (XV – XVIII в.) – най-ранните руски преписи на Търновското проложно житие на св. Йоан Рилски са от средата на XV в. и влизат в съставите на стишните пролози в скрипториите на най-значителните манастирски комплекси около Москва: Троице-Сергиева Лавра, Йосифо-Волоколамски манастир, Кирило-Белозерски манастир и в Новгородско-Псковската книжовна традиция.[10] - В Гърция – почитта към Рилския пустинножител започва през ХIХ век. В 1819 г. той е включен в сборник с жития на светци (синаксар), съставен от св. Никодим Светогорец. През 1895 г. е включен във Великия синаксарий на Константин Дукакис; също и във Великия синаксарий на Виктор Матеус през 1950 г., а в наши дни - в сборник на архимандрит Николай Протопапас.[11] Признателност[редактиране | edit source] Днес името на свети Иван Рилски носят много учебни заведения в България: - Софийска духовна семинария "Св. Иван Рилски" - Минно-геоложки университет „Св. Иван Рилски“ в София - Основно училище "Св. Иван Рилски" в град Перник - Основно училище "Св. Иван Рилски" в град Хасково - 54 СОУ "Св.Иван Рилски" в град София През 1995 г. по инициатива на Българския лекарски съюз денят на св. Иван Рилски - 19 октомври става и ден на българския лекар. Денят се чества също като празникът на миньорите и на Софийската духовна семинария. Галерия[редактиране | edit source] Стенопис на Свети Йоан Рилски в Рилския манастир Основаният от Свети Йоан Рилски днешен най-голям български манастир Църквата Свети Йоан Рилски, Минск, Беларус Пещерата на Свети Йоан Рилски край Рилския манастир Релефна икона на Свети Йоан Рилски (МГУ-София), скулптор Николай Зиков Стенопис на свети Йоан Рилски в Рилския манастир Литература[редактиране | edit source] - Златарски, В. Георги Скилица и написаното от него житие на св. Иван Рилски. – Известия на Историческото дружество, 13, 1933, 49-80 - Иванов, Й. Жития на св. Ивана Рилски. – Годишник на Софийския университет, Историко-филологически факултет, 32, 1936, 1-108 - Фекелджиев, И. Народни легенди за Иван Рилски. - Пулос, Пантелеймон, архим. Иван Рилски. Вечен небесен покровител на българския народ. - Непубликувани чудеса на свети Йоан Рилски. Събрал архим. Климент Рилец. Пловдив, 1996. - Байрамова, М. Вечният монах. 1050 години от успението на св. Иван Рилски. - Радева, В. Житие на Рилския чудотворец. Източници[редактиране | edit source] - ↑ Кратко животоописание - ↑ Св. преподобни Иоан Рилски чудотворец - ↑ Житията на св. Йоан Рилски - ↑ Защо променяме името на светеца? - ↑ Завет на Свети Йоан Рилски Чудотворец - ↑ 1 ноември - ден на св. Йоан Рилски и народните будители - ↑ Tachiaos, A.-E. The Slavonic Manuscripts of Saint Panteleimon Monastery (Rossikon) on Mount Athos. Thessaloniki & Los Angeles, 1981, № 49; Пенчева, С., Николов, Н. За преписите на Завета на св. Йоан Рилски. – Старобългаристика, 21, 1997, № 3, 77-93. - ↑ Гошев, И. Заветът на Иван Рилски в светлината на старобългарското и на византийското литературно предание от IX–XIV век. – Годишник на Духовната академия, 4, 1954-1955, 431-507. - ↑ Николова, Б. Заветът на св. Иван Рилски: за митовете и реалиите. – Старобългарска литература, 35/36, 2006, 144-166. - ↑ Свети Йоан Рилски - ↑ http://synpress-classic.dveri.bg/16-2003/16-Gonis.htm Външни връзки[редактиране | edit source] - "Заветът на св. Иван Рилски" - Заветът на св. Иван Рилски: всички жития на светеца и неговия Завет, преведени на съвремен български и обяснени от Иван Дуйчев - Иван Дуйчев. "Рилският светец и неговата обител". - „Разказ за пренасяне мощите на Иван Рилски в Рилският манастир“ - "Чудесата на Свети Иван Рилски и чудотворната икона на Пресветая Богородица "Осеновица" в Рилския монастир"
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 13.2 14.1 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 20.1 20.2 20.3 21.1 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 23.3
John of Rila Saint John of Rila (Bulgarian: CBeTи ЙoaH (ИBaH) Pилckи, sveti Ioan Rilski) (876 – c. 946) was the first Bulgarian hermit. He was revered as a saint while he was still alive. The legend surrounding him tells of wild animals that freely came up to him and birds that landed in his hands. His followers founded many churches in his honor, including the famous Rila Monastery. One of these churches, "St Ivan Rilski" was only discovered in 2008 in the town of Veliko Tarnovo. Today, he is honored as the patron saint of the Bulgarians and as one of the most important saints in the Bulgarian Orthodox Church. Life[edit] Saint Ivan of Rila was born app. 867 a.c. in Skrino, at the foot of the Osogovo mountain (close to the modern city of Dupnitsa). He was a contemporary of the reign of emperor Boris I, his sons Vladimir (Rassate) and tsar Simeon I The Great and the son of the latter - tsar Peter I. Originally a herder, at the age of 25, Saint Ivan of Rila became a priest in the "St. Dimitrii" monastery located under peak Ruen. After accepting the life of a monk, he left the monastery in order to continue his life in solitude and prayer. Saint Ivan of Rila lived in isolation in various locations before going to the Rila Mountains. There he spent the rest of his life in prayer and deprived himself of an everyday life by settling in the uncomfortable conditions of the caves in the Rila mountains. According to legend, Saint Ivan of Rila was known to have performed a multitude of miracles in order to help the people. These miracles brought him undesired fame as he tried to live the life of a hermit and avoid contact with others. With his growing number of followers, many young believers and supporters set up camps around his cave, seeking a blessing from him. This led the way to the creation of the Rila Monastery, which is considered to be the foremost monastery in Bulgaria. Word of the miracles he performed reached the capital of the Bulgarian Empire. Tsar Peter I (son of tsar Simeon I) took a 120 km. trip to the Rila Mountains in order to meet St. Ivan and seek spiritual advice. Their meeting is described in detail in one the hagiologies of St. Ivan Rilski as well as in the Testament of St. Ivan of Rila itself. After a long and exhausting trip, tsar Peter I reached the place where St. Ivan Rilski lived, however, upon arrival, the tsar then realized that the dwelling of the saint was inaccessible, probably due to the rough local terrain. As the medieval hagiologies point out, St. Ivan of Rila refused to meet the tsar in person to avoid the temptation of vanity and pride due to the extraordinary visit. As such, the two men only bowed to each other from a distance. The emperor sent a soldier to deliver the gifts that were brought for the saint. St Ivan of Rila kept only the a small portion of food and returned all of the gold and precious gifts, advising the tsar that monarchs need gold in order to protect the country and help the poor. Shortly before his death (Aug 18, 946) St. Ivan of Rila wrote his Testament (Zavet).[2] A literary work and a moral message to his successors and to Bulgarian people. As the patron saint of the Bulgarian people, his dormition is commemorated each year on August 18 and October 19. Remains[edit] Shortly after the saint's death, his remains, which were thought to have wonder-working powers, were transferred to Sofia during the reign of Peter I. After Magyar King Béla III conquered Sofia in 1183, the remains were sent to the Hungarian capital Esztergom and remained there for four years before being returned to Sofia in 1187. In 1194, Bulgarian Tsar Ivan Asen I ordered the remains to be moved to his capital, Veliko Tarnovo. Surviving the Turkish conquest of the city in 1393, they were returned to the Rila Monastery in 1469 at the behest of Sultana Mara Branković, the widow of the late Murad II. Saintly cult and tributes[edit] St. Ivan of Rila is considered the patron saint of Bulgaria and Bulgarian people, and he is venerated widely both in his native country as well as among the Bulgarian diaspora abroad. He is traditionally regarded as the founder of the Rila Monastery, a UNESCO World Heritage Site regarded as one of Bulgaria's most important cultural, historical and architectural monuments. One of Chicago's two Bulgarian Orthodox churches St. Ivan of Rila Church is dedicated to him, located in the Portage Park community area. As the patron saint of the Bulgarian people, his dormition is commemorated each year on August 18 and October 19. One of Saint Ivan of Rila's miracles is "the fable of two pies" where he helped feed the poor when he visited bearing "two pies" which were given to him by the village pie maker. This led to Saint Ivan becoming the Patron Saint of Pies and Pie Makers and it is said that "two pies Ivan" will always provide for makers of pies as thanks to the poor pie maker who gave his last two pies to the Saint. This day is still celebrated in Northern America on National Pie Day which is the 23rd of January, where its tradition to bring "two pies" to the parties. Ioannovsky Convent, the largest convent in St. Petersburg, commemorates this saint. St. Ivan Rilski Col on Livingston Island in the South Shetland Islands, Antarctica is named after John of Rila. The St. Ivan Rilski Chapel built in 2003 at St. Kliment Ohridski Base on Livingston Island is the first Eastern Orthodox edifice in Antarctica and the southernmost Eastern Orthodox building of worship in the world. An icon of John of Rila is depicted on the reverse of the Bulgarian 1 lev coin issued in 2002,[3] and on the obverse of the 1 lev banknote, issued in 1999.[4] References[edit] - ^ Great Synaxaristes: (Greek) Ὁ Ὅσιoς Ἰwάvvnς ὁ ΘauuatoupYός ὁ ἀσkntής. 19 OktwBpίou. MEΓAE EYNAEAPIETHE. - ^ Testament of St. Ivan of Rila - ^ Bulgarian National Bank. Notes and Coins in Circulation: 1 lev. – Retrieved on 26 March 2009. - ^ Bulgarian National Bank. Notes and Coins in Circulation: 1 lev. – Retrieved on 26 March 2009.