http___en.wikipedia.org_wiki_Kavhan_2.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 9.2 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3
Кавхан Кавха̀н (според някои изследователи[1] титлата трябва да се чете капхан, във византийски източници е отбелязана като kaukάvoς, kaπxάvnς, koπxάvwv[2]) е едно от най-важните длъжностни лица в Първата българска държава. Според всеобщото мнение, кавханът е вторият по значимост човек в държавата след българския владетел. Той има редица държавни отговорности и съответно съчетава в личността си огромни власт и правомощия. Съгласно настоящите достижения на българската медиевистика, кавханът е пръв пълководец, върховен главнокомандващ в българската войска и един от първите държавни дипломати. Той е член на болярския съвет и в това си качество е сред най-приближените съветници на българския владетел, с когото в не един исторически момент се намира в лични отношения на негов регент или съуправител. Кавханът се посочва от мнозина учени като важен магистрат и наместник на владетеля, когато последният отсъства от столицата. Приписва му се също така и ролята на съдия. Приема се, че в България съществува виден болярски род, от който поколение след поколение се излъчват държавни мъже, поемащи ролята и функциите на кавхана - т. нар. род на кавханите. Следователно кавханската титла е наследствена и пожизнена. В научните дирения преобладава мнението, че кавханът надживява самата българска държава, завладяна от византийския император Василий II Българоубиец през 1018 г. Последната историческа личност, натоварена със задълженията и правата на кавхан, е Георги Войтех (ΓeώpYιoς ὁ Boϊtάxoς toῦ koπxάvwv Yέvouς kataYόuevoς[3]), подбудител на въстанието на цар Петър III Бодин (Константин Бодин) от 1072 г. В Самуилова България, функцията кавхан се изпълнявала от Дометиан (Aouetιavὸς ὁ kaukάvoς)[4][5]. През епохата на Второто българско царство званието не е използвано. Друг по-известен кавхан в българската история е Петър. Кавханите са изпълнявали длъжността по времето на кан (по късно княз) Борис-Михаил и при сина му цар Симеон, а кавханът Петър — и при Св. цар Петър I, наречен още „светия цар“. Безспорно най-известният кавхан и с най-много заслуги пред държавата е кавхан Исбул. Той заема тази длъжност по време на управлението на трима български владетели - кан Омуртаг, кан Маламир и неговият племенник кан Пресиан. Негова е основната заслуга за изграждането на Плиска, като една хубава столица по времето на кан Омуртаг, за доизграждането на един стабилен средновековен държавен апарат. По негова заповед се извършва акция по залавяне на византийските шпиони. И накрая, но не на последно място по значение, той е в основата на подписването на 30-годишния мирен договор между България и Византия в 815 г. и има огромна заслуга за изключително изгодните за България условия по този договор. [редактиране] Произход и разпространение на титлата Титлата „кавхан“ е засвидетелствана и в рунния надпис на Тонюкук в Северна Монголия, с възможно четене на руните като qapagan или qapgan. Титлата се среща и у аварите. Произходът на тази титла е от китайското kap-kwan „чиновник от първи ранг“.[6] [редактиране] Източници - ↑ Бешевлиев, B., „Първобългарите. История, бит и култура“, Пловдив, 2008, ISBN 978-954-91983-2-4. - ↑ Moravcsik, G. Byzantinoturcica II. Sprachreste der Türkvölker in den byzantinischen Quellen. - ↑ Moravcsik, G. цит. съч. - ↑ Гюзелев, В., „Кавханите и ичиргу боилите в българското канство-царство (VII-XI в.)“, Пловдив, 2007, ISBN 978-954-91983-1-7, с. 79-80; Андреев, Й., Лазаров, Ив., Павлов, Пл., „Кой кой е в Средновековна България“, София, 1994, ISBN 954-01-0476-9, с. 99-100 - ↑ Moravcsik, G. цит. съч. - ↑ Ramstedt, G.J. Alte türkische und mongolische Titel (1939). Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakauskirja 55, 1951. с.65
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 10.1
Kavhan The kavhan (Bulgarian: KaBxaH; according to some historians[1] it should be read as kaphan, others pay attention to the fact that in most Byzantine sources it is written as Kaukhan[2]) was one of the most important officials in the First Bulgarian Empire. According to the generally accepted opinion, he was the second most important person in the state after the Bulgarian ruler. He had a number of responsibilities and concentrated huge power and authority. The kavhan was a commander-in-chief of the Bulgarian army and one of the primary diplomats in the state. He was a member of the Bolyar Counsel and one of the most important advisers to the Bulgarian ruler; the kavhan was sometimes his regent or co-ruler. The kavhan was a high magistrate and substitute to the ruler when the latter is absent from the capital. He is also attributed to have been a judge. It is assumed that there was a prominent bolyar family in Bulgaria from which the kavhan was chosen generation after generation - the so called "kavhan kin". The title was therefore hereditary and for life. According to most historians the title outlived the First Empire which was conquered by Basil II in 1018. The last person who had the prerogatives and responsibilities of a kavhan was Georgi Voiteh[2], an initiator of the uprising of Peter III (Constantine Bodin) in 1072. During the reign of Samuil the kavhan was Domecian.[2][3][4] During the Second Bulgarian Empire the title was not used. Another famous kavhan is Peter who carried out three missions in Rome and one in Constantinople during the reign of Boris I. The most prominent kavhan, as well as the one with most merits for Bulgaria was Isbul. He occupied that position during the reign of three Khans: Omurtag (814-831), Malamir (831-836) and his nephew Presian (836-852). His merits include the reconstruction of Pliska as a beautiful capital during Omurtag, the completion of the new centralized state administration. He ordered an action to catch the Byzantine spies. He was among the main initiators of the 30-year peace treaty of 815 which was very favourable and useful for Bulgaria. Isbul commanded the Bulgarian armies in successful campaigns against the Byzantines in southern Macedonia. [edit] Footnotes - ^ БeшeBлиeB, B. ПъpBoбълrapиTe. ИcTopия, биT и kyлTypa. - ^ a b c Moravcsik, G. Byzantinoturcica II. Sprachreste der Türkvölker in den byzantinischen Quellen. - ^ ГюзeлeB, B., KaBxaHиTe и ичиpry бoилиTe B бълrapckoTo kaHcTBo-цapcTBo (VII-XI B.), ПлoBдиB 2007, ISBN 978-954-91983-1-7, c. 79-80 - ^ AHдpeeB, Й., ЛaзapoB, ИB., ПaBлoB, Пл., Koй koй e B CpeдHoBekoBHa Бълrapия, Coфия 1994, ISBN 954-01-0476-9, c. 99-100