http___wpedia.goo.ne.jp_enwiki_2007_E2_80_932011_Belgian_political_crisis.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 13.1 13.2 14.1 14.2 15.1 15.2 16.1 17.1 18.1 18.2 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 21.1 22.1 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1 27.1 27.2 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1
Ив Льотерм Ив Камий Дезире Льотерм (на нидерландски: Yves Camille Désiré Leterme) е белгийски политик от партията Християндемократически и фламандски (ХДФ). През 2008 година и от ноември 2009 година той е министър-председател на Белгия. През 2004-2007 година е министър-председател и министър на земеделието и риболова на Фландрия. В края на 2007 и началото на 2008 година Льотерм е вицепремиер и министър на бюджета, институционалните реформи, транспорта и Северно море във федералното правителство, а през юли-ноември 2009 година е министър на външните работи. Съдържание Ранни години[редактиране | edit source] Ив Льотерм е роден през 1960 година във Вервик, Западна Фландрия, и прекарва детството си в съседното село Зилебеке, подобщина на Ипер. Баща му е френскиговорещ, а майка му е фламандка. През 1979 година завършва средното си образование в Ипер, а през 1981 година получава кандидатска степен по право в Льовенския католически университет. След това се премества в Гентския университет, където става бакалавър по политически науки (1983), лиценциат по право (1984) и магистър по управление в нестопанския сектор (1985). Начало на политическата кариера[редактиране | edit source] Ив Льотерм се включва активно в младежката организация на Християнската народна партия (ХНП, днес ХДФ), като през 1983 година става председател на нейния клон в Ипер. След като се дипломира през 1985 година става асистент на Паул Брейне, по това време депутат във федералния парламент и кмет на Ипер. Малко по-късно е сътрудник на фламандския външен министър Паул Депре. През 1987-1989 година е служител в Сметната палата, като по същото време достига до поста заместник-председател на младежката организация на ХНП. От 1988 до 1991 година оглавява организацията на ХНП в Ипер, а от 1989 година е и помощник национален секретар на ХНП. През 1991-1992 година е национален секретар на партията. През 1992 година Льотерм напуска партийните си постове и до 1997 година е служител на Европейския парламент. По това време заема и ръководни постове в общинската администрация на Ипер. През 1997 година става депутат в белгийския федерален парламент на мястото на Паул Брейне, който напуска парламента, за да стане губернатор на Западна Фландрия. След 1999 година е избиран за депутат във всички федерални парламенти. През 2001-2003 година е председател на парламентарната група на ХДФ. Начело на ХДФ и на Фландрия[редактиране | edit source] През 2003 година Ив Льотерм е избран за председател на ХДФ след неуспеха на партията на федералните избори през май. През следващите месеци той провежда енергична кампания и сключва предизборен съюз с дясната партия Новофламандски алианс. Коалицията убедително печели регионалните и европейски избори през 2004 година и Льотерм става министър-председател на Фландрия, оттегляйки се от лидерския пост в партията. Управлението, продължило до 2007 година, се свързва със заздравяване на обществените финанси. Кризата от 2007-2008[редактиране | edit source] През юни 2007 година ХДФ печели изборите за федерален парламент, а самият Льотерм, оглавяващ листата за Сената, получава 796 521 преференциални гласа, най-добрият подобен резултат в белгийската история, след този на Лео Тиндеманс на европейските избори през 1979 година. След този личен успех и като лидер на най-голямата партия в парламента Льотерм получава мандат за съставяне на правителство, но започналите преговори се превръщат в тежка и продължителна политическа криза. На 16 юли 2007 година Льотерм започва да води преговори за съставяне на коалиционно правителство, но те се провалят, поради противоречията между фламандските и френскоезичните партии по въпросите на конституционната реформа, и на 23 август той връща мандата.[1] На 29 септември Льотерм получава нов мандат.[2] На 7 ноември, преди приключването на преговорите, ХДФ поема инициативата и, заедно с останалите фламандски представители в парламента, гласува най-спорният момент в преговорите, разделянето на избирателния район Брюксел-Хале-Вилворде. На 1 декември Льотерм отново връща мандата, след като не успява да постигне споразумение потенциалните си коалиционни партньори.[3] Поради продължилата с месеци правителствена криза е избрано временно правителство, начело с либерала Ги Верхофстад, което полага клетва на 21 декември 2007 година. В него Ив Льотерм е вицепремиер и министър на бюджета, институционалната реформа и транспорта.[4] Политическата криза допълнително се задълбочава, когато през февруари 2008 година Льотерм постъпва в болница.[5][6] Установява се, че е получил вътрешен кръвоизлив в храносмилателната система и задълженията му като министър са поети от министъра на правосъдието Йо Ваньорзен.[7] Министър-председател на Белгия[редактиране | edit source] На 18 март 2008 година е постигнато споразумение за образуване на петпартийно коалиционно правителство на ХДФ, Фламандски либерали и демократи, Реформаторско движение, Социалистическата партия и Хуманистичен демократичен център.[8] Льотерм полага клетва като министър-председател на Белгия на 20 март,[9] а правителството е одобрено от парламента на 22 март.[10] Основен приоритет на Льотерм и новото правителство е преодоляването на конституционната криза, чрез прехвърляне на прерогативи на федералното правителство към регионите и решаване на проблема с района Брюксел-Хале-Вилворде. Той си поставя срок за постигане на тези цели до 15 юли 2008 година, но не постига успех и подава оставка.[11] След консултации с партиите и други обществени организации, крал Албер II не приема оставката. В края на 2008 година, след началото на световната финансова криза, правителствата на Белгия, Нидерландия и Люксембург взимат решение да национализират частично изпадналата в сериозни затруднения финансова компания Фортис. Тя е разделена на няколко части и белгийското правителство продава своя дял на френската банка БНП Париба. Частните акционери обжалват сделката и печелят на втора инстанция. След решението на съда първият председател на Касационния съд Гислен Лондер заявява, че представители на правителството са се опитвали да окажат влияние върху съдиите.[12] Това довежда до оставката на Ив Льотерм, която е приета на 22 декември 2008 година. При промените в правителството на Херман Ван Ромпой на 17 юли 2009 година Ив Льотерм става министър на външните работи на Белгия, заемайки мястото на избрания за европейски комисар Карел Де Гьохт. След избирането на Ромпой за председател на Европейския съвет, на 25 ноември 2009 година Льотерм отново оглавява правителството. Бележки[редактиране | edit source] - ↑ Leterme to lead coalition talks. - ↑ Koning benoemt Leterme opnieuw als formateur. - ↑ Belgium's PM hopeful gives up efforts to form government. // Agence France-Presse, 2007-12-01. - ↑ "Belgium's interim government sworn-in", Xinhua, 21 December 2007. - ↑ Leterme hospitalisé à Louvain. - ↑ Belgian candidate prime minister Leterme in hospital with undisclosed ailment. // International Herald Tribune, 2008-02-14. - ↑ Vandeurzen neemt tijdelijk over van Leterme. - ↑ Stephen Castle, "Belgium reaches deal on new government", International Herald Tribune, 18 March 2008. - ↑ La Belgique se dote d'un gouvernement après 9 mois de crise, AFP, 20 March 2008 - ↑ Jones Hayden, "Belgium's New Government Wins Confidence Vote in Parliament", Bloomberg.com, 23 March 2008. - ↑ Le Monde (Paris), Belgique: le premier ministre a remis sa démission au roi, qui réserve sa réponse, 15 July 2008 - ↑ Nota Hof van Cassatie. Външни препратки[редактиране | edit source] - (на нидерландски) Официален сайт - ((fr)) Официален сайт - (на нидерландски) Страница на сайта на ХДФ - (на английски) Страница във Фейсбук
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 16.7 17.1 17.2 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 31.2 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 39.1 40.1 41.1 41.2 41.3 41.4 42.1 42.2 42.3 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 44.1 44.2 44.3 44.4 45.1 45.2 45.3 46.1 46.2 46.3 46.4 47.1 47.2 47.3 47.4 47.5 48.1 48.2 48.3 49.1 49.2 50.1 50.2 51.1 51.2 51.3 52.1 53.1 54.1 54.2 55.1 55.2 55.3 55.4 55.5 56.1 56.2 56.3 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 58.2 58.3 59.1 60.1 61.1 62.1
2007–2011 Belgian political crisis From Wikipedia, the free encyclopedia The 2007–2011 Belgian political crisis was a period of tense communal relations and political instability in Belgium rooted in the differing opinions on state reform, and in the continued existence of the controversial electoral district of Brussels-Halle-Vilvoorde (BHV). Parties from the Dutch-speaking Flemish Community are in general strongly in favour for a devolution of powers to the communities and regions, and the splitting of the unconstitutional[1] BHV district, while French-speaking French Community of Belgium is generally in favour of retaining the status quo. After the 2010 elections, the topics of public debt, deficit cuts and socio-economic reform were added to the debate, with most Flemish parties in favour of finding money by strongly reducing spending, whilst the proposals supported by most French-speaking parties also included a significant raise in taxes. The crisis came to an end in December 2011 with the inauguration of a new federal government which agreed on partition of the BHV district and on policies aimed at tackling the economic downturn.[2] The crisis broke out in the summer of 2007, following the electoral victory of the alliance of Flemish Christian Democrats and separatists, who supported a wide-reaching state reform and the immediate split of BHV. After 194 days of often heated negotiations, parties finally succeeded in forming a new government. In December 2008, another crisis related to the Fortis case, erupted, again destabilising the country and resulting in the resignation of Belgian Prime Minister Yves Leterme. The new Herman Van Rompuy-led government brought a brief period of fragile stability, but ended when Van Rompuy left his office to become the first full-term President of the European Council. The succeeding Leterme II Government fell in April 2010 over the lack of progress on resolving the BHV issue. New elections were held in June 2010, where the separatist and conservative[3] New Flemish Alliance won a landslide victory in Flanders, while the pro-unity Socialist Party won the elections in French-speaking Belgium. Due to the major differences between the two winning parties on a community and social-economic level, government negotiations and formation took a total of 541 days, breaking the world government formation record of 249 days, previously set by Iraq in 2010.[4] On 13 September 2011 it was reported that Leterme aims to take up a new job as deputy secretary general of the OECD in 2012, although that it seemed to be unlikely at that time that he'd leave the post as the head of the caretaker government before the end of the year.[5] However, a new government was sworn in on 6 December 2011 with Elio Di Rupo as Prime Minister.[6] 2007 federal elections and aftermath[edit] Federal elections[edit] Of the Flemish parties, the alliance of Christian Democratic and Flemish (CD&V) and the New-Flemish Alliance (N-VA) received an increased share of the vote from the previous election, held in 2003. The CD&V/N-VA list was headed by Yves Leterme, and became the largest political formation in Belgium, thus leading the coalition talks for a new government. The list campaigned heavily on the need for a far-reaching reform of the Belgian state. In French-speaking Belgium, the liberal Reformist Movement managed to defeat the long-dominant Socialist Party (PS), although the PS remained strong. Formation negotiations[edit] After the election, a Christian democratic and liberal coalition was proposed. Because of the differing views on the need for a state reform on both sides of the language border, it took the parties 196 days, i.e. over 6 months, following the election, to form an interim government. That set a record as the longest Belgian government formation that has been broken by the 2010 formation. Verhofstadt III[edit] On 17 December 2007, incumbent Prime Minister of Belgium Guy Verhofstadt was asked by the King of the Belgians Albert II to start the formation of an interim government that would last until 23 March 2008, when Leterme would take over. Belgium's political uncertainty intensified when Yves Leterme was hospitalised on February 2008.[7] He remained in the hospital for several days but it was soon made clear that his health would not prevent him from assuming premiership. A first preliminary deal was reached on 25 February 2008. It was agreed that some powers over industrial policy and housing would be transferred from the federal government to the regions.[8] Measures would also be taken to strengthen inter-region cooperation; a second package of devolution changes would then be passed before the summer recess.[9] Leterme I[edit] An official coalition agreement was signed on 18 March 2008. Yves Leterme was sworn in on 20 March 2008. In the late hours of 14 July 2008, after months of negotiations regarding the constitutional reform and electoral arrondissement Brussels-Halle-Vilvoorde failed and with the deadline of 15 July 2008 within reach, Leterme offered the resignation of his cabinet to King Albert II. After a series of consultations, King Albert II decided to reject Prime Minister Leterme's resignation on 17 July. The royal palace said that the King had asked two senior French-speaking politicians, Ministers of State François-Xavier de Donnea (MR) and Raymond Langendries (CdH), and the Minister-President of the German-speaking Community, Karl-Heinz Lambertz (SP), to establish how to start talks about institutional reform.[10][11] They reported back to the King on 19 September 2008 with a one page report so that neither of the communities would back out of the negotiations.[12] Only a few hours later, Didier Reynders angered the Dutch speaking politicians with controversial statements and so sparked a crisis within the Flemish government. On 21 September 2008, the N-VA withdrew its parliamentary support for the federal government, saying that the 15-month long negotiations had failed to result in state reform. The withdrawal of support plunged the country into another crisis.[13] Under pressure of the socialist and liberal coalition partners, the only N-VA minister in the Flemish government (Geert Bourgeois) resigned his post.[14] On 19 December 2008, Leterme again offered the resignation of the government to the king, who accepted the offer on 22 December. The resignation was offered after news broke out that the government had tried to intervene in the verdict of the Fortis case. Formation negotiations[edit] After the resignation of Leterme and his cabinet, the King consulted various dignitaries and party leaders. He then appointed Wilfried Martens, a former prime minister and president of the European People's Party, to consult the various political parties and pave the way to a new "emergency" cabinet.[15] The general consensus is that a government should run until the regional and European Parliament elections in June 2009 or, if possible, until the next federal election in 2011. On 28 December, King Albert II gave Herman Van Rompuy the task of forming a new government, which would include the current ruling parties. Van Rompuy and his government were sworn in on 30 December 2008. Leterme II[edit] On 24 April 2010, the government of Yves Leterme (who had replaced Van Rompuy again when Van Rompuy became President of the European Council) fell over the Brussels-Halle-Vilvoorde issue. 2010 federal elections and aftermath[edit] Federal elections[edit] An early election was held on 13 June 2010, resulting in the New Flemish Alliance (N-VA) winning most votes in the Flemish-speaking areas and the Socialist Party (PS) in French-speaking Belgium. Nationally the two parties were almost even with 27 seats for the N-VA and 26 for the PS, the remaining seats being split between ten other parties. Until 541 days after the elections, no agreement could be reached among the parties on a coalition to form a new government and during that period the country continued to be governed by an interim government. On 6 December 2011 the Di Rupo I Government was sworn in.[6] Formation negotiators[edit] The various political parties had not succeeded in forming a new government for 541 days, which broke the 2007 record of the longest period without a government.[16] During that period several people had made failed attempts to create an agreement, until Elio Di Rupo finally succeeded (in chronological order and all appointed by the King): - Bart De Wever (Leader of N-VA) as informateur: 17 June 2010 – 8 July 2010 - Elio Di Rupo (Leader of PS) as pre-formateur: 9 July 2010 – 3 September 2010 - Danny Pieters (President of the Senate; N-VA) and André Flahaut (President of the Chamber of Representatives; PS) as mediators: 4 September 2010 – 5 October 2010 - De Wever as clarificator: 8 October 2010 – 18 October 2010 - Johan Vande Lanotte (Former Leader of SP. A) as mediator: 21 October 2010 – 26 January 2011 - Didier Reynders (Minister of Finance; Leader of MR) as informateur: 2 February 2011 – 1 March 2011 - Wouter Beke (Leader of CD&V) as negotiator: 2 March 2011 – 12 May 2011 - Di Rupo as formateur: 16 May 2011 – 6 December 2011 - Di Rupo as Prime Minister: since 6 December 2011 Provisions and speculation on the possible partition of Belgium[edit] Towards the end of July 2011 party leaders of the separatist Walloon Rally (which does not have any seats in parliament) have had talks with the Union for a Popular Movement party of French President Nicolas Sarkozy and the French Socialists resulting that, in the event of the split with Flanders, Wallonia could become the 28th region of France. A poll of the French daily newspaper Le Figaro suggests that around half of Walloons and around 66% of French Republic citizens favour this plan.[17] Most Walloon parties have not been campaigning to become part of the French Republic as a solution to the political crisis but state that this would be the best outcome in the event of the partition of Belgium, with the exception of the Walloon Rally who have been campaigning for partition and accession to the French Republic since 1968.[18] Belgian minister for Climate and Energy, Paul Magnette, also suggested to incorporate Wallonia into Germany instead of France if the crisis in Belgium were to escalate. Although over 71,000 people on the Walloon-German border speak German as their first language, the vast majority of Walloons are French speakers. Thus arises the possibility that, if Wallonia does become part of France, the German speaking towns might well be absorbed by Germany.[19] See also[edit] References[edit] - ^ (Dutch)Vijftien vragen over BHV Gazet van Antwerpen, 27 April 2010 - ^ "Belgian government sworn in, ending 18-month crisis". Expatica. 6 December 2011. Retrieved 8 December 2011. - ^ Wolfram Nordsieck. "Parties and Elections in Europe". Parties-and-elections.de. - ^ Waterfield, Bruno (17 February 2011). "Belgium breaks Iraq's 249-day record without a government". The Daily Telegraph. Archived from the original on 11 March 2011. Retrieved 17 February 2011. - ^ Rettman, Andrew (14 September 2011). "Belgian officials play down crisis, as caretaker PM opts to go". EUobserver.com. Retrieved 17 October 2011. - ^ a b "New government sworn in at Laken Castle". FlandersNews.be. 6 December 2011. Retrieved 6 December 2011. - ^ "Leterme hospitalisé à Louvain" (in French). Le Soir. 14 February 2008. Retrieved 14 February 2008. - ^ "Deal eases Belgian political woes". BBC News. 25 February 2008. Archived from the original on 21 July 2008. Retrieved 18 July 2008. - ^ "'Wise men' strike devolution deal". 26 February 2008. Retrieved 18 July 2008. - ^ "Crisis in de Wetstraat". Deredactie.be. 18 July 2008. - ^ "Belgian PM's resignation rejected". BBC News. - ^ "deredactie.be - "Onderhandelen over grote staatshervorming"". Deredactie.be. Retrieved 27 December 2008. - ^ NVA zegt steun op Archived 16 July 2011 at the Wayback Machine - ^ Bourgeois neemt ontslag Archived 16 July 2011 at the Wayback Machine - ^ "Wilfried Martens, l'" explorateur " à la recherche d'une sortie de crise". Lesoir.be. - ^ "'Grow a beard for Belgium' appeal by actor Poelvoorde". BBC News. 12 January 2011. Archived from the original on 13 January 2011. Retrieved 12 January 2011. - ^ "Better no concessions to Flanders 67% Walloons find". Belgium Watch. Retrieved 7 August 2011. - ^ "Belgium sets standard for separatist contagion in Europe". RT News. 2 August 2011. Retrieved 2 August 2011. - ^ "Belgischer Minister würde Wallonie an Deutschland angliedern". Spiegel Online. Retrieved 20 August 2011. External links[edit] - (Dutch) Overview of the mediators and formateurs, deredactie.be - Belgian PM offers his resignation BBC report - Fortisgate Website on the crisis related to the Fortis case