http___en.wikipedia.org_wiki_Paderewski_2.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 7.9 7.10 7.11 8.1 8.2 9.1 9.2 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 15.1 15.2 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 18.1 18.2 19.1 19.2 20.1 20.2 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 25.2 25.3 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 26.7 27.1 27.2 27.3 27.4 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 30.6 30.7 30.8 30.9 31.1 31.2 31.3 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 32.6 32.7 33.1 34.1 34.2 34.3 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 42.2 43.1 43.2 44.1 44.2 45.1 45.2 46.1 46.2 47.1 47.2 48.1 48.2 48.3 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 53.2 54.1 54.2 55.1 55.2 55.3 56.1 57.1 58.1 59.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 68.2 68.3 69.1 70.1 70.2 71.1 71.2 71.3 71.4 71.5 71.6 72.1 72.2 72.3 72.4 73.1 73.2 73.3 74.1 74.2 75.1 75.2 76.1 76.2 76.3 77.1 77.2 78.1 79.1 80.1 81.1
Игнаци Падеревски Игнаци Ян Падеревски (на полски: Ignacy Jan Paderewski) (6 ноември[1] 1860-29 юни 1941) е полски пианист, композитор, дипломат и политик и министър-председател на Втората полска република. Понякога името му се изписва на латиница като Ignaz Paderewski. Съдържание Биография[редактиране | edit source] Игнаци Ян Падеревски е роден в село Куриловка, област Подолия, тогава в Руската империя, (сега Украйна). Баща му е бил управител на големи недвижими имоти. Майка му, Поликсена (родена Новицка (Nowicka)), умира няколко месеца след неговото раждане. По време на Януарското въстание (1863-1864) за независимост от Русия, баща му е арестуван за участие в него и изпратен за една година в затвора в Киев. По това време за Игнаци и по-голямата му сестра Антонина се грижи леля им. От ранно детство Падеревски е привлечен от музиката. Отначало взема частни уроци по пиано, а на 12 години, в 1872, отива във Варшава и е приет във Варшавската консерватория. След завършването и в 1878, му е предложено да бъде преподавател на класовете по пиано в неговата алма матер, което той приема. В 1880 Падеревски се жени за Антонина Корсаковна (Antonina Korsakówna) и скоро след това се ражда първото им дете. През следващата година откриват, че синът им Алфред е недъгав; скоро след това Антонина умира. Падеревски решава да се посвети изцяло на музиката и в 1881 отива в Берлин, за да изучава композиция при Фридрих Кил (Friedrich Kiel) и Хайнрих Урбан [2]. В 1884 се премества във Виена, където е ученик на Теодор Лешетицки (Teodor Leszetycki). Една година след това преподава в консерваторията в Страсбург. Музикалният му дебют във Виена е през 1887. Скоро той получава голяма популярност и неговите гостувания (в Париж през 1888 и Лондон през 1890 и 1891) имат голям успех. Неговото брилянтно свирене на пиано предизвиква фурор, който достига до извънредно продължителни аплодисменти. Неговият триумф се повтаря в САЩ през 1891. През 1894-1895 г. има турнета във Великобритания, Холандия, Германия и за трети път в САЩ. През 1897 г. дебютира в Италия. Името му веднага става синоним на пианистична виртуозност и обществеността се прекланя пред него. Избирането му за министър-председател на Полша е показателно за кариерата му. През 1897 г. Падеревски купува имението Каншна Долна (Kąśna Dolna), но поради невъзможността да го поддържа, по-късно през 1903 г. го продава [2] В 1899 той се жени за Хелена Гурска, баронеса де Розен (Helena Górska, Baroness de Rosen), която дотогава се е грижела за сина му Алфред. Първи концерти в Русия изнася през 1899-1900 г. През 1901 г. концертира в Италия, Англия и Испания. През същата година умира синът му Алфред, от детинство прикован към инвалидна количка поради парализа. Падеревски е също забележителен композитор, създал редица произведения, между които много пиеси за пиано. В 1901 единствената му опера Манру (Manru) има световна премиера в Дрезден, а в 1902 – американска премиера в Метрополитън опера; и до днес това остава единствената полска опера от полски композитор, представена там. През 1902 г. отново има турне в Америка, концертира и в Испания, Полша и Англия. През 1903 г. има концерти в Полша и Русия. През 1904 г. пътува с параход до Австралия, където изнася концерти в Сидни. На 28 август 1904 г. Падеревски, съпругата му, придружители, папагалът му и пиано „Ерар“ (Erard) предприемат пътуване до Окланд, Нова Зеландия от Сидни, Австралия, на борда на парахода „Зеландия“ (NZ Herald, 29.08.1904, стр. 5). До Уелингтън пътуват с влак и там изнася концерт на 12 септември (Otago Daily Times, 13.09.1904, стр.2). Първи записи на грамофонни плочи прави през 1911-1913 г. Освен това има записи на цилиндри на Едисон и на ролки (перфоленти) за механично пиано. Падеревски има също активна социална дейност и дарителство. Например, в 1910 той дарява на гражданите на Краков паметника „Битката при Грунвалд“. През 1913 Падеревски се установява в САЩ. Тук се среща с бъдещия президент (и също пианист) Хари С. Труман по време на концерт в Канзас Сити. По време на Първата световна война Падеревски става активен член на Полския национален комитет (1917-1919) (Komitet Narodowy Polski (1917-1919)) в Париж, който скоро се присъединява към Антантата като представител на Полша. Той става говорител на тази организация и скоро създава и други социални и политически организации като Полския фонд за помощи в Лондон. През април 1918 той се среща в Ню Йорк с лидерите на Американския еврейски комитет (American Jewish Committee), включително с Луис Маршал (Louis Marshall), в неуспешен опит да направи сделка, организираните еврейски групи да подкрепят полските териториални претенции в замяна на равни права. Скоро става ясно обаче, че никакъв план не може да удовлетвори едновременно еврейските лидери и Роман Дмовски (Roman Dmowski), ръководител на Полския национален комитет.[3] В края на войната, във връзка с още нерешената съдба на Познан и на цялата област Велика Полша (Wielkopolska), Падеревски посещава Познан. Неговата публична реч на 27 декември 1918 съвпада с началото на въоръженото въстание на поляците срещу Германия, наречено Великополско въстание (Powstanie wielkopolskie). В 1919 Падеревски става министър-председател и министър на външните работи на нова независима Полша (януари 1919 – декември 1919) и представя Полша на Парижката мирна конференция. През лятото на същата година той подписва Версайския договор, който възстановява на Полша териториите на Велика Полша и Померания (Pomorze) около Гданск; те стават сърцето на възстановената Република Полша. Поради тази необичайна комбинация на забележителни постижения като пианист от световна класа и успешен политик, Падеревски е определен като предпочитан пример за философ, често обсъждан във връзка със статията „A Puzzle about Belief“ („Размисъл за убеждението“) на Сол Крипке за това, че е име, което притежава две различни качества, да бъде политик и да бъде пианист. След като е напуснат от много свои политически привърженици, Падеревски връчва оставката си на президента Йозеф Пилсудски (Józef Piłsudski) на 4 декември, 1919, след което става посланик на Полша в Обществото на народите. В края на 1921 той напуска политиката и в 1922 се връща към музикалния живот. Неговият първи концерт след дълго прекъсване е в Карнеги Хол при забележителен успех, а концертът му в Медисън скуеър гардън (Madison Square Garden) е при пълна зала (20 000 места). Падеревски концертира навсякъде в САЩ, като пътува със собствен железопътен вагон,[4] в който има няколко пиана и комфортни условия за живеене. През 1924 г. за последен път посещава Полша. Скоро той се преселва в Морж (Morges), Швейцария. След преврата на Пилсудски в 1926, Падеревски става активен член на опозицията срещу управлението на коалицията „Санация“ („Sanacja“ – оздравяване). В 1936 в дома му в Морж опозицията създава коалиция, наречена Фронт Морж (Front Morges), по името на града. През 1936, 2 години след смъртта на г-жа Падеревска, Падеревски се съгласява да участва във филм, пресъздаващ на екрана неговото изкуство и неговия талант. Това предложение идва в момент, когато Падеревски не желае да се появява пред публика, както е описала Аниела Стракач в дневника си. Все пак филмовият проект се осъществява и избраният сценарий дава възможност добре да се охарактеризира Падеревски. Това е филмът Лунната соната (Moonlight Sonata) [3], завършен през 1937. През ноември 1937 г. Падеревски се съгласява да приеме един последен ученик по пиано. Този музикант е бил Витолд Малцужински (Witold Małcużyński) , лауреат на конкурса „Фридерик Шопен“. След окупацията на Полша в 1939 г. Падеревски се завръща в обществения живот. В 1940 г. той става председател на Националния съвет на република Полша (Rada Narodowa Rzeczypospolitej Polskiej), полски парламент в изгнание в Лондон. 80-годишният артист възобновява също работата на Полския фонд за помощи (Polish Relief Fund) и дава редица концерти (предимно в САЩ), за да събере средства за него. Все пак той отказва концерт в Медисън скуеър гардън, настоявайки, че вече е изнесъл този концерт, вероятно е имал предвид предишния си концерт там. Падеревски е бил популярен оратор, известен с остроумието си и често е цитиран. Веднъж той е бил представен на известен играч на поло с думите: „И двамата сте лидери във вашите области, но те са твърде различни“. „Не толкова различни“ отговорил Падеревски. „Вие сте добър човек, който играе поло, а аз съм лош поляк, който свири соло“ (игра на думи на английски: „You are a dear soul who plays polo, and I am a poor Pole who plays solo“). В друг случай Падеревски припомня: „Аз имам доказани критерии на поведение, например, когато свиря, не трябва никой да говори. Ако някой в публиката започне да говори, аз ще спра да свиря и ще кажа: 'Съжалявам, че прекъсвам вашия разговор. Дълбоко съжалявам, че съм принуден да ви обезпокоя, затова ще спра да свиря за малко, за да продължите разговора си. Представете си какъв ефект би имало това...“ По време на турне през 1941, Падеревски се разболява на 27 юни. Не е споделил това с личния си секретар и придружителите. Но по инициатива на секретаря му Силвин Стракач (Sylwin Strakacz) биват повикани лекари за консултация, диагнозата е пневмония. Въпреки подобряващото му се здраве и белези на възстановяване, Падеревски внезапно умира в Ню Йорк на 29 юни 1941 в 11 часа вечерта. Погребан е в Арлингтънското национално гробище в Арлингтън, Вирджиния, близо до Вашингтон. В 1992 г. останките му са пренесени във Варшава и поставени в крипта на катедралата „Св. Йоан Кръстител“ (Katedra św. Jana Chrzciciela). Сърцето му е поставено в бронзова скулптура в мемориала „Мадоната от Ченстохова“[4] близо до Дойлстаун, Пенсилвания, САЩ.[5] Днес всеки по-голям град в Полша има улица на името на Падеревски. В САЩ има улици на неговото име в Пърт Амбой, Ню Джърси и Бъфало, Ню Йорк. Музикалната академия в Познан също носи неговото име. Полският музей в Америка,[6] Чикаго, получава като дарение личните вещи на Падеревски след смъртта му в 1941 г. Както Игнаци Падеревски, така и сестра му Антонина Падеревска-Вилконска са били запалени поддръжници и щедри дарители на този музей. Антонина, изпълнителка на завещанието на Падеревски, решава да дари вещите му на музея. Освен това управата на Бъкингам хотел в Ню Йорк, където Падеревски прекарва последните месеци от живота си, разрешава на Антонина да придобие обзавеждането на стаите от апартамента, който той е обитавал. Това обзавеждане също е дарено на музея. Със съдействието на личния секретар на Падеревски, Силвин Стракач, мебелите и личните му вещи са аранжирани и изложени в залата, която е била първата зала на музея при неговото откриване в 1937 г. Обновената зала се открива с официална церемония през ноември 1941 г. в чест на 81 години от рождението му. През 1948 г. в Ню Йорк се основава Фондация Игнаци Падеревски по инициатива на полската общност в САЩ с цел да популяризира полската култура в Америка.[7] Много хора вярват, че духът на Падеревски обитава залата му в музея. Персоналът отбелязва редица инциденти със служители, включително чистачи, които твърдят, че са наблюдавали явления, свързани с духове, късно през нощта. Дружеството за изследване на духове винаги е искало от управата на музея да изследва тези твърдения.[8] Произведения[редактиране | edit source] Музикалните творби на Падеревски са издадени в 24 опуса, редица творби без опус, както и в многобройни записи в негово изпълнение и на други изпълнители (виж Дискография). Относно всички музикални композиции на Падеревски, ръкописите му, статии от него и за него, може да прочетете тук: [5] (на английски) Произведения с опусен номер[редактиране | edit source] Други композиции[редактиране | edit source] - Valse mignonne за пиано, около 1876 (посветен на Густав Рогулски). - Suite in Es-Dur (Сюита в ми бемол мажор) за пиано, ок. 1879. - Impromptu (Емпронтю) за пиано, ок. 1879. Публикувано в Echo Muzyczne i Teatralne (Музикално и театрално ехо), 1879, № 11, Варшава. - Dwa Kanony (Два канона) за пиано. Echo Muzyczne i Teatralne, 1882, No. 19, Варшава. - Krakowiak (Краковяк - фантазия) за пиано. 1884. Echo Muzyczne i Teatralne, 1887, № 117, Варшава (виж също Op.14, № 6.) - Powódz (Наводнението). Брошура Na powódzian (За пострадалите от наводнението), издадена във Варшава в помощ на пострадалите от наводнението, 1884. - 2 Intermezzi (Две Интермеци): в сол минор и до мажор за пиано, ок. 1885. Echo Muzyczne i Teatralne, 1885, № 77 (I), и № 89 (II), Варшава - Canzone, chant sans paroles (Песен без думи), ок. 1904. Bote & Bock, Berlin ок. 1904. - Hej, Orle bialy (Хей, бял орел), Химн за мъжки хор и духов оркестър, текст от композитора, 1917. New York 1918 (?); K. Barwicki, Poznan 1926. Дискография[редактиране | edit source] Историческа дискография на изпълненията на Падеревски е публикувана тук: [6] Съвременна дискография (компактдискове) с изпълнения на Падеревски, както и на негова музика от други изпълнители има тук: [7] Ордени и награди[редактиране | edit source] - Virtuti Militari. Полски орден за "Военни заслуги", присъден му е посмъртно. - Légion d'honneur. Орден на "Почетния легион", Франция. - В 1925 г. е титулуван с "Почетен рицар на големия кръст на Ордена на Британската империя" (Honorary Knight Grand Cross of the Order of the British Empire). Това му позволява да прибави след името си буквите GBE, но не и титлата "Сър", както погрешно се твърди в сп. "Тайм" (Time magazine) от 6 юли 1925[9]). - Доктор хонорис кауза на университетите в Лвов (1912), Краков (1919) и Познан (1924), както и на редица университети в САЩ. Бележки[редактиране | edit source] - ↑ стар стил, +12 дни за нов стил - ↑ Център Падеревски, Тарнув, Полша - ↑ а б Oscar Levant, The Unimportance of Being Oscar, Pocket Books 1969 (reprint of G.P. - ↑ [1] Arlington National Cemetery::Historical Information - ↑ Polish Museum of America home page - ↑ http://www.poland.gov.pl/Ignacy,Paderewski,(1860%E2%80%931941),1970.html - ↑ http://www.ghostresearch.org/Investigations/Polish_Museum.html - ↑ "Notes", Time, July 6, 1925. Източници[редактиране | edit source] - The Paderewski Memoirs. Mary Lawton. London, Collins, 1939 - Paderewski, Ignacy Jan; Malgorzata Perkowska-Waszek (editor), Cara Thornton (translator) "Letters of Ignacy Jan Paderewski (A Selection)" [8] - Riff, Michael, The Face of Survival: Jewish Life in Eastern Europe Past and Present. Valentine Mitchell, London, 1992, ISBN 0-85303-220-3. - Dułęba, Władysław, Zofia Sokołowska, Ignacy Jan Paderewski - Mała kronika życia pianisty i kompozytora. Wstęp: Tadeusz Szeligowski. Ilustracje. Kraków, P. Wyd. II, zmienione, 1976. - Opieński, Henryk, I. Paderewski. Esquisse de sa vie et de son oeuvre. Lausanne, Éditions SPES, 1928, 2e édition 1948. - Fuchss, Werner, Paderewski: reflets de sa vie. Genève : La Tribune, coll. « Un homme, une vie, une œuvre », 1981, 278 p. - Lipmann, Éric, Paderewski, l'idole des années folles. Paris, Balland, 1984. 341 p. - Chavez, Melissa, Paderewski - From Poland to Paso Robles (California): Paderewski's dream returns. Paso Robles Magazine, September 2007 - Padarewski as I Knew Him. Aniela Strakacz (transl. by Halina Chybowska). New Brunswick, Rutgers University Press, 1949. - Lempfrid, Wolfgang, Ignacy Jan Paderewski – Pianist und Staatsmann, Pianoforte. Zeitschrift für Klaviere und Flügel, Jg. 1 (1991), Heft 2, S. 18-25.[9] Външни връзки[редактиране | edit source] - ((en)) Страница за Падеревски с кратка биография, списък с композициите му, библиография и няколко статии за него - ((pl)) Кратка биография на Падеревски на страницата на правителството на Полша, достъпна на различни езици - ((pl))((en)) Страница на конкурса "Падеревски" в Бидгошч, Полша
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 9.11 9.12 9.13 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 14.1 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 21.1 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 24.1 25.1 25.2 25.3 26.1 26.2 26.3 26.4 27.1 28.1 29.1 29.2 29.3 30.1 30.2 30.3 31.1 31.2 31.3 31.4 32.1 32.2 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 35.1 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 36.6 36.7 37.1 37.2 37.3 38.1 39.1 39.2 39.3 39.4 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 44.2 44.3 44.4 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 56.2 56.3 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 64.1 65.1 66.1 67.1 67.2 68.1 68.2 69.1 70.1 70.2 71.1 71.2 72.1 72.2 72.3 73.1 73.2 73.3 74.1 75.1 76.1 76.2 77.1 77.2 77.3 77.4 78.1 78.2 79.1 79.2 80.1 80.2 81.1 81.2 81.3 81.4 82.1 82.2 82.3 82.4 83.1 83.2 84.1 85.1 86.1 86.2 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 91.2 91.3 91.4 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 98.2 98.3 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1 120.1 121.1 122.1 123.1 124.1 125.1 126.1
Ignacy Jan Paderewski Ignacy Jan Paderewski, GBE (Polish: [iɡˈnat͡sɨ ˈjan padɛˈrɛfskʲi]; 18 November [O.S. 6 November] 1860 – 29 June 1941) was a Polish pianist and composer, politician, and spokesman for Polish independence.[1] He was a favorite of concert audiences around the globe. His musical fame opened access to diplomacy and the media. He was the prime minister and foreign minister of Poland in 1919, and represented Poland at the Paris Peace Conference in 1919. Contents Biography[edit] Early years[edit] Paderewski was born to Polish parents in the village of Kuryłówka (Kurilivka), Litin uyezd in the Podolia Governorate, the Russian Empire (the village today is part of the Khmilnyk raion of Vinnytsia Oblast). His father, Jan Paderewski, was an administrator of large estates. His mother, Poliksena (née Nowicka), died several months after Paderewski was born, and he was brought up by distant relatives. Pianist[edit] From his early childhood, Paderewski was interested in music while living at the private estate near Żytomir where he moved with his father. However soon after his father's arrest in connection with the January Uprising (1863), he was adopted by his aunt. After being released, Paderewski's father married again and moved to the town of Sudylkov near Shepetovka. Initially he took piano lessons with a private tutor. At the age of 12, in 1872, he went to Warsaw and was admitted to the Warsaw Conservatorium. After graduating in 1878, he was asked to become a tutor of piano classes at his alma mater, which he accepted. In 1880 Paderewski married Antonina Korsakówna, and soon afterwards, their first child was born. The following year, they discovered that the son was handicapped; soon afterward, Antonina died. Paderewski decided to devote himself to music, and in 1881 he went to Berlin to study music composition with Friedrich Kiel[2] and Heinrich Urban. In 1884 he moved to Vienna, where he was a pupil of Theodor Leschetizky. It was in Vienna that he made his musical debut in 1887. He soon gained great popularity and his subsequent appearances (in Paris in 1889, and in London in 1890) were major successes. His brilliant playing created a furore which reached to almost extravagant lengths of admiration; and his triumphs were repeated in the United States in 1891. His name at once became synonymous with the highest level of piano virtuosity. However, not everyone was impressed. After hearing Paderewski for the first time, Moriz Rosenthal said: "Yes, he plays well, I suppose, but he's no Paderewski".[3] In 1899 he married Baroness de Rosen. Composer[edit] He was also a substantial composer, including many pieces for piano. He became world famous for the Minuet in G, Op. 14/1, part of a set of six pieces that are otherwise forgotten. In 1901 his sole opera Manru received its world premiere at Dresden, then it had its American premiere in 1902 at the Metropolitan Opera. To this day it remains the only Polish opera by a Polish composer ever performed there. Paderewski, his second wife, entourage, parrot and Erard piano gave concerts in Australia and New Zealand in 1904, in collaboration with Polish-French composer, Henri Kowalski.[4] In 1909 came the premiere of his Symphony in B minor "Polonia", a massive work lasting 75 minutes. It would be his last composition, apart from a hymn for male chorus written in 1917. Supporter of new composers[edit] In 1896, Paderewski donated $10,000 (U.S.) to establish a trust fund to encourage American-born composers. The fund underwrote a triennial competition that began in 1901 called the "Paderewski Prize". Paderewski also launched a similar contest in Leipzig in 1898. Civic philanthropies[edit] He was also active in pursuing various philanthropic causes. In 1910 he funded the erection of the Battle of Grunwald Monument in Kraków, in commemoration of the 500th anniversary of the event. In 1913, Paderewski settled in the United States. California[edit] On the eve of World War I, and at the height of his fame, Paderewski bought a 2,000-acre (8.1 km2) property, Rancho San Ignacio, near Paso Robles, in San Luis Obispo County, on the central coast of California. A decade later he planted Zinfandel vines on the California property. When the vines matured, the wine was made for him at the nearby York Mountain Winery, then, as now, one of the best-known wineries between Los Angeles and San Francisco.[5] He was extremely popular internationally, to such an extent that the music hall duo "The Two Bobs" had a hit song in 1916, in music halls across Britain, with the song "When Paderewski plays". He was a favorite of concert audiences around the globe; women especially admired his performances.[6] Diplomat[edit] During World War I, Paderewski became an active member of the Polish National Committee in Paris, which was soon accepted by the Entente as the representative of the forces trying to create the state of Poland. He became a spokesman of that organization, and soon also formed other social and political organizations, among them the Polish Relief Fund in London. It was then that he met the English composer Edward Elgar, who used a theme from Paderewski's Fantasie Polonaise[7] in his work Polonia written for the Polish Relief Fund concert in London on 6 July 1916 (the title no doubt recognizing Paderewski's Symphony in B minor). In April 1918, he met in New York City with leaders of the American Jewish Committee in an unsuccessful attempt to broker a deal whereby organized Jewish groups would support Polish territorial ambitions in exchange for support for equal rights. However, it soon became clear that no plan would satisfy both Jewish leaders and Roman Dmowski, head of the Polish National Committee, who was strongly anti-semitic.[8] He played an important role in meeting with President Woodrow Wilson and others in obtaining the explicit inclusion of independent Poland as point 13 in Wilson's peace terms, the Fourteen Points.[9] At the end of the war, with the fate of the city of Poznań and the whole region of Greater Poland (Wielkopolska) still undecided, Paderewski visited Poznań. With his public speech on 27 December 1918, the Polish inhabitants of Poznań began a military uprising against Germany, called the Greater Poland Uprising. He worked hard to get Dmowski and Józef Piłsudski to collaborate, but Piłsudski won out. In 1919, in the newly independent Poland, Paderewski was appointed by president Piłsudski as the Prime Minister and Minister of Foreign Affairs (January 1919 – December 1919). He and Dmowski represented Poland at the Paris Peace Conference. Paderewski at the time tried to somehow whitewash to the press the role of the re-created Polish Army in the Jewish pogroms happening at the time in the Polish-Soviet War.[10] He signed the Treaty of Versailles, which restored the territories of Greater Poland and Pomerania around the City of Gdańsk to Poland. Although this fell short of what the Polish delegates had demanded, these territories provided the core of the restored Polish state. After being abandoned by many of his political supporters, Paderewski resigned as foreign minister on 4 December 1919, and took on the role of Polish Ambassador to the League of Nations. Back to music[edit] In 1922 he retired from politics and returned to his musical life. His first concert after a long break, held at Carnegie Hall, was a significant success. He also filled Madison Square Garden (20,000 seats) and toured the United States in a private railway car.[11] Soon he moved to Morges in Switzerland. After Piłsudski's coup d'état in 1926, Paderewski became an active member of the opposition to Sanacja rule. In 1936 a coalition of members of the opposition was signed in his mansion; it was nicknamed the Front Morges after the name of the village. By 1936, two years after the death of his wife, Paderewski consented to appear in a film presenting his talent and art on the screen. This proposal had come at a time when Paderewski did not wish to appear in public. However, the film project did proceed, and the selected film script was an opportunity to feature Paderewski. The film Moonlight Sonata was filmed throughout 1936. In November 1937 Paderewski agreed to take on one last pupil for piano. This musician was Witold Małcużyński, who had won second place at the International Chopin Piano Competition. Back to politics[edit] After the Polish Defensive War of 1939 Paderewski returned to public life. In 1940 he became the head of the Polish National Council, a Polish parliament in exile in London. The eighty-year-old artist also restarted his Polish Relief Fund and gave several concerts (most notably in the United States) to gather money for it. However, his mind was not what it had once been: scheduled again to play Madison Square Garden, he refused to appear, insisting that he had already played the concert, presumably remembering the concert he had played in the 1920s.[11] Death[edit] During one such tour in 1941, Paderewski was taken ill on 27 June. Nothing was discussed with his personal secretary or entourage. But at the initiative of Sylwin Strakacz, physicians were called in for consultation and diagnosed pneumonia. Despite improving health and signs of recovery Paderewski died in New York at 11:00 pm, aged 80. He was buried in Arlington National Cemetery, in Arlington Virginia, near Washington DC. In 1992, his body was brought to Warsaw and placed in St. John's Archcathedral. His heart is encased in a bronze sculpture in the National Shrine of Our Lady of Czestochowa near Doylestown, Pennsylvania.[13] Early in 1941, the music publisher Boosey & Hawkes had commissioned 17 prominent American or North America-resident composers to contribute a solo piano piece each for an album to commemorate the 50th anniversary of Paderewski's American debut in 1891. However, his death in June caused the album to become a posthumous tribute to his entire life and work. Homage to Paderewski was published in 1942. Museum display[edit] The Polish Museum of America[14] in Chicago received a donation of the personal possessions of Ignacy Jan Paderewski following his death in June 1941. Both Ignacy Paderewski and his sister, Antonina Paderewska Wilkonska were enthusiastic supporters and generous sponsors of the Museum. Antonina, executor of Ignacy’s will, decided to donate these personal possessions to the Museum as well as artifacts from his apartment in New York. This space was officially opened on 3 November 1941. Memorials and tributes[edit] In 1948 the Ignacy Paderewski Foundations was established in New York City, on the initiative of the Polish community in New York with the goal of promoting Polish culture in the United States.[15] Two other Polish-American organizations are also named in his honor and dedicated to promoting the legacy of the maestro: the Paderewski Association in Chicago as well as the Paderewski Music Society in Southern California. Due to the unusual combination of the notable achievements of being a world-class pianist and a successful politician, Saul Kripke used Paderewski in a famous philosophical example in his article "A Puzzle about Belief".[16] Paderewski was so famous that in the 1953 motion picture The 5,000 Fingers of Dr. T (written by Theodor Seuss Geisel, better known as Dr. Seuss), piano teacher Dr. Terwilliker tells his pupils that he will "make a Paderewski" out of them. Honours and awards[edit] There are streets and schools named after Paderewski in many major cities in Poland. There are also streets named after him in Perth Amboy, New Jersey, and Buffalo, New York. In addition, the Academy of Music in Poznań is named after him. Paderewski has a star on the Hollywood Walk of Fame in Los Angeles, awarded in 1960.[17] - Order of the White Eagle - Order of Virtuti Militari, Silver Cross (posthumously) - Order of Polonia Restituta, Grand Cross - Legion of Honour, Grand Cross (France) - Honorary Knight Grand Cross of the Order of the British Empire (1925) - Honorary doctorates from universities in Lvov (1912), Krakow (1919), Poznan (1924) and Warsaw (1931), as well as several American universities. - Honorary citizen of Warsaw - Honorary Studentenverbindung Patria - Academic Golden Laurel of the Polish Academy of Literature for oratory On October 8, 1960, the United States Post Office Department released two stamps commemorating Ignacy Jan Paderewski.[18] Poland also honored him with postage stamps on at least three occasions. Notes[edit] - ^ Carol R. Ember, Melvin Ember, Ian Skoggard (2005). Encyclopedia of Diasporas: Immigrant and Refugee Cultures Around the World. Springer. - ^ Paderewski, Ignacy Jan; Małgorzata Perkowska-Waszek (editor), Cara Thornton (translator). "Letters of Ignacy Jan Paderewski (A Selection)" (PDF). Retrieved 11 January 2008. [dead link] - ^ Harold C. Schonberg, The Great Pianists, p. 284. - ^ fr:Henri Kowalski - ^ "Wine Talk" The New York Times, 5 July 1995 - ^ Maja Trochimczyk, "An Archangel at the Piano: Paderewski's Image and His Female Audience," Polish American Studies (2010) 67#1 pp 5-44 - ^ Correspondence between Elgar and Paderewski - ^ Hanna Marczewska-Zagdanska, and Janina Dorosz, "Wilson - Paderewski - Masaryk: Their Visions of Independence and Conceptions of how to Organize Europe," Acta Poloniae Historica (1996) , Issue 73, pp 55-69. - ^ LEMBERG POGROMS WERE NOT BY POLES - Caused, Paderewski Says, by Ukrainians Who Opened Jails and Armed CRiminals, The New York Times, June 2, 1919 - ^ a b Oscar Levant, The Unimportance of Being Oscar, Pocket Books 1969 (reprint of G.P. Putnam 1968), p. 125–126, ISBN 0-671-77104-3 - ^ "Paderewski's Piano", Smithsonian magazine. Accessed 11 March 2010 - ^ "Background of Ignacy Jan Paderewski". Arlington National Cemetery. - ^ Polish Museum of America home page - ^ "Ignacy Paderewski (1860–1941)". Government of Poland. - ^ Kripke, Saul. "A Puzzle About Belief". - ^ "Ignacy Paderewski". WalkOfFame.com. Hollywood Chamber of Commerce. - ^ "8-cent Paderewski". Smithsonian National Postal Museum. Retrieved Sep 7, 2013. References[edit] - Biskupski, M. B. "Paderewski, Polish Politics, and the Battle of Warsaw, 1920," Slavic Review (1987) 46#3 pp. 503–512 in JSTOR - Chavez, Melissa, "Paderewski – From Poland to Paso Robles (California): Paderewski's dream returns". Paso Robles Magazine, September 2007 - Lawton, Mary. Editor. The Paderewski Memoirs. London, Collins, 1939 - Marczewska-Zagdanska, Hanna; Dorosz, Janina. "Wilson - Paderewski - Masaryk: Their Visions of Independence and Conceptions of how to Organize Europe," Acta Poloniae Historica (1996), Issue 73, pp 55–69. - Riff, Michael, The Face of Survival: Jewish Life in Eastern Europe Past and Present. Valentine Mitchell, London, 1992, ISBN 0-85303-220-3. - Sachs, Harvey. Virtuoso: The Life and Art of Niccolo Paganini, Franz Liszt, Anton Rubinstein, Ignace Jan Paderewski, Fritz Kreisler (1982) - Strakacz, Aniela. Paderewski as I Knew Him. (transl. by Halina Chybowska). New Brunswick, Rutgers University Press, 1949 - Wapiński, Roman (1999). Ignacy Paderewski. Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich. - Zamoyski, Adam. Paderewski (1982) External links[edit] - complete list of works, with dates of composition and publication - (Polish) Fundacja Kultury im. Ignacego Jana Paderewskiego - An article about J.I. Paderewski by Lt. Gen. Edward Rowny - Paderewski Music Society in Los Angeles - The Paderewski Association - Free scores by Ignacy Jan Paderewski at the International Music Score Library Project - "Veteran". Time Magazine. 27 February 1939. Retrieved 10 August 2008. - J.I. Paderewski Chamber Orchestra - J.I. Paderewski Tarnow Estate – Kasna Dolna - J.I. Paderewski International Piano Competition - J.I. Paderewski Youth Classical Piano Competition in Paso Robles, California - Tempo Rubato – Chapter contributed to Henry T. Finck's book Success in music and how it is won (1909) - Six recordings by Paderewski in digital restorations to play or download This article incorporates text from a publication now in the public domain: Chisholm, Hugh, ed. Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press. - 1860 births - 1941 deaths - 19th-century classical composers - 20th-century classical composers - Burials at Arlington National Cemetery - Burials at St. John's Archcathedral, Warsaw - Composers awarded knighthoods - Composers for piano - Deaths from pneumonia - Fryderyk Chopin University of Music alumni - Golden Laurel of the Polish Academy of Literature - Honorary Knights Grand Cross of the Order of the British Empire - Honorary Members of the Royal Philharmonic Society - Légion d'honneur recipients - Ministers of Foreign Affairs of the Second Polish Republic - Musicians awarded knighthoods - People from Khmilnyk Raion - People from Podolia Governorate - Permanent Representatives of Poland to the League of Nations - Piano pedagogues - Polish classical composers - Polish classical pianists - Polish music educators - Prime Ministers of Poland - Recipients of the Order of the White Eagle (Poland) - Romantic composers - Royal Philharmonic Society Gold Medallists - Silver Crosses of the Virtuti Militari