http___en.wikipedia.org_wiki_John_Uro_C5_A1_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1
Йован Урош Йован (гр. Йоан) или Иван Урош с пълно име Йован Урош Дука Палеолог (гр. Iwάvvnς Oύpeσnς Aoύkaς ΠaλaιoλόYoς), известен също и като Йоасаф Метеорит е владетел на Тесалия (1370/71-1373). Умира 1422/23 година. Йован Урош е син на цар Симеон Синиша от Томаиса Орсини. Негови дядо и баба по майчина линия са Йоан II Орсини и Анна Палеологина. Женен е за дъщерята на владетеля на Бер, Воден и Костур Радослав Хлапен и твърде вероятно е отстранен от власт под натиска на своя тъст. Между 1369 и 1372 той заменя баща си като титулярен цар на сърби и гърци, и като владетел на Тесалия. Възможно е да е наследил престола от баща си още през 1359/60. След като управлява неопределен брой години, Йован Урош абдикира в полза на своя царски роднина Алексий Ангел Филантропин и става монах. Йован Урош се присъединява към монашеска общност, създадена от баща му в Метеора, където приема монашеското име Йоасаф през 1381 г. Въпреки че сдава политическата власт, Йован Урош остава влиятелен и богат. През 1384-1385 той помага на сестра си Мария Ангелина Дукина Палеологина в управлението на Епир след убийството на съпруга ѝ Тома Комнин. Йован Урош финансира изграждането на манастирите в Метеора и в крайна сметка става ръководител на местната монашеска общност. Участва в реконструкцията и създаването на нови манастири в областта през 1388-1390 години. През 1390 той посещава Света гора, но се връща в Метеора от 1401 г. и умира там през 1422 или 1423 година. Йован Урош е приеман от мнозина за последния цар на сърби и гърци, и за последния "сръбски" владетел на Тесалия. На неговия наследник Алексий Ангел Филантропин е признат царския сюзеренитет, но района и областта са отнети от Баязид I за Османската империя от сина Мануил Ангел Филантропин през 1394 г. Йован Урош има по-малък брат на име Стефан Урош, който владее Фарсала в апанаж като феод. Въпреки че, Стефан умира дълго време след като брат му става монах, той не го наследява като владетел на Тесалия. Източници[редактиране | edit source] Вижте също[редактиране | edit source] Владетели на Рашка: Стефан Неманя • Стефан Първовенчани • Стефан Радослав • Стефан Владислав • Стефан Урош I • Стефан Драгутин Стефан Урош II Милутин • Стефан Владислав II • Стефан Урош III Дечански • Стефан Урош IV Душан • Стефан Урош V Други представители: Вукан Неманич • Георги Неманич • Стефан Константин • Стефан Урошиц • Симеон Синиша • Йован Урош • Стефан Урош Дука Архиепископи: Свети Сава • Свети Сава II Владетелки на Рашка: Ана Неманя • Евдокия Ангелина • Анна Дандоло • Анна Теодора Комнина • Белослава Асенина • Елена Анжуйска • Каталина Унгарска • Елена Йоанна Дукина • Елизабет Арпад Анна Тертер • Симонида Палеологина • Теодора Смилец • Мария Палеологина • Елена Българска • Анка Басараб Други представителки: Елисавета Сръбска • Анна Неда • Елена Неманич Шубич • Теодора-Евдокия • Мария Ангелина Дукина Палеологина
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1
John Uroš John Uroš (Serbian: JoBaH ypoш, Jovan Uroš) or John Ouresis Doukas Palaiologos (Greek: Iwάvvnς Oύpeσnς Aoύkaς ΠaλaιoλόYoς, Iōannēs Ouresēs Doukas Palaiologos) was the ruler of Thessaly from c. 1370 to c. 1373, thereafter retiring as a monk. He died in 1422/3. Contents Life[edit] John Uroš was the son of Emperor Simeon Uroš Palaiologos by Thomais Orsini. His maternal grandparents were John II Orsini and Anna Palaiologina Angelina. Between 1369 and 1372 he succeeded his father as titular emperor of the Serbians and Greeks, although his rule was limited to Thessaly. He may have been associated on the throne by his father as early as 1359/60. After reigning for an uncertain number of years, John Uroš abdicated in favor of his relative, the Caesar Alexios Angelos Philanthropenos, and became a monk. He joined the monastic community founded by his father at Meteora, where he is documented under his monastic name Joasaph in 1381. Although he had surrendered political power, John Uroš remained wealthy and influential. In 1384–1385 he helped his sister Maria govern Epirus after the murder of her husband Thomas II Preljubović. He endowed the monasteries at Meteora and eventually became the head of the local monastic community, rebuilding or establishing further monasteries in the area in 1388 and 1390. In the 1390s he visited Mount Athos, but was back in Meteora by 1401, and died there in 1422 or 1423. John Uroš was the last emperor of Serbs and Greeks and the last Serbian ruler of Thessaly. His relative Alexios Angelos Philanthropenos succeeded him and recognized Byzantine suzerainty, and the area was lost to Bayezid I of the Ottoman Empire by his son Manuel Angelos Philanthropenos in 1394. John Uroš had a younger brother named Stephen Uroš, who may have held Pharsalos as his fief. Although he died long after his brother became monk, he did not succeed him as ruler of Thessaly. Family[edit] John Uroš married a daughter of Radoslav Hlapen, a Serbian lord in Macedonia. According to the manuscript Dell'Imperadori Constantinopolitani, preserved in the papers of Angelo Masarelli, the father of John's wife was "lord of Drima" ("l Signor Drimi"). John had five children:[1] - Constantine (Konstantin) - Michael (Mihajlo) - Demetrios (Dimitrije) - Helena (Jelena) Ouresina Palaiologina, who married Theodoros Kantakouzenos, with whom she had Irene Kantakouzene - Asanina Ancestry[edit] References[edit] - ^ the Masarelli manuscript, 'Dell'Imperadori Constantinopolitani', from papers of 'Massarellus', Angelo Massarelli (1510-1566), held now in the Vatican Library, reports: "Cesare Urione de Phersali hebbe dui figlioli, Demetrio et Giovani, il quale prese per moglia da figlia del S'or Drimi, hebbe cinque figlioli, cioe Helena, Constantino, Michel, Asanina, Demetrio. Helena fu maritata in Theodoro Catacusino." Sources[edit] - John V.A. Fine Jr., The Late Medieval Balkans, Ann Arbor, 1987. - George C. Soulis, The Serbs and Byzantium, Athens, 1995. - Nicolas Cheetham, Mediaeval Greece, Yale University Press, 1981. - D.I. Polemis, The Doukai, London, 1968. - Brook, Lindsay L (1989): "The problemetic ascent of Eirene Kantakouzene Brankovic", Studies in Genealogy and Family History in Tribute to Charles Evans, published in Salt Lake City 1989