https___en.wikipedia.org_wiki_Friedel_Klussmann.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 29.3 29.4
Кабелен трамвай в Сан Франциско Кабелният трамвай е сред видовете обществен транспорт, запазен единствено в Сан Франциско и забележителностите на града. Системата на кабелния трамвай е включена в националния регистър на паметниците на историята на САЩ (National Register of Historic Places). Понастоящем системата на кабелния трамвай превозва основно туристи. Системата на кабелния трамвай се експлоатира от градската организация МЮНИ, която експлоатира всички видове обществен транспорт на Сан Франциско, с изключение на крайградското метро БАРТ. Заплащането в кабелния трамвай се различава от това за другите видове транспорт в града (електрически трамвай, автобус, тролейбус): еднократните билети за града са валидни в кабелния трамвай само след допълнително заплащане. Съдържание История[редактиране | edit source] Възникване на системата[редактиране | edit source] Първата успешно работеща кабелна улична железопътна линия е открита в Сан Франциско през 1873 г. и се наричала Clay Street Hill Railroad. Учредител е Ендрю Смит Хелидай (Andrew Smith Hallidie), а главен инженер — Уилям Епелшеймер (William Eppelsheimer). По линията се използвали вагони, които се зацепвали към трасето със специален механизъм. Превозът на пътници по линията започва на 1 септември 1873 г. Кабелният трамвай се оказва успешно начинание и много други предприемачи започват да строят трамваи от този тип в Сан Франциско и други градове. Благодарение на заплащането за патента Ендрю Хелидай става богат. Развитие на системата[редактиране | edit source] В края на XIX век линии на кабелния трамвай се строят и експлоатират от многобройни частни компании-оператори. Изградената след Clay Street Hill Railroad система на кабелния трамвай в Сан Франциско се нарича Sutter Street Railway и заменя конния трамвай през 1877 г. През 1878 г. Лиланд Стендфорд (Leland Stanford) открива своята кабелна мрежа Cal Cable. Първата линия на тази мрежа минава по ул. "Калифорния", запазена е до наши дни и е най-старата действаща линия на кабелен трамвай. През 1880 г. започват да работят операторите ул. "Гийри", Park & Ocean Railway, а две години по-късно и компанията Президио & Ferries Railway. Този оператор бил първият, по маршрутите на който имало завои и обръщала. През 1883 г. компанията Market Street Cable Railway открива първата си линия и постепенно се разраства. На върха на развитието си компанията управлява пет линии, които се сливали на ул. "Маркет" и водели към обща крайна спирка до зданието на паровия терминал. По време на часовете-пик, трамваите заминавали от крайната спирка на всеки 15 секунди. Залез на кабелния трамвай[редактиране | edit source] Електрическите трамваи се появяват по улиците на Сан Франциско през 1892 г. Става ясно, че изграждането на една линия на кабелен трамвай е два пъти по-скъпо от изграждането на линия на електрически трамвай, а експлоатационните разходи са шест пъти по-големи. Затова линиите на кабелния трамвай били повсеместно преоборудвани за електрически трамваи. Решаваща роля за съдбата на кабелните трамваи изиграва земетресението, станало в 5:12 в сутринта на 18 април 1906 г. (вижте Земетресение в Сан Франциско през 1906 година) Земетресението, съпроводено с пожари, разрушава моторната станция на кабелния трамвай, депото, както и линиите по улици Калифрония & Пауъл. Унищожени са 117 вагони на кабелния трамвай. При възстановяването на града много линии минават от кабелна тяга към електричество. През 1944 г. в Сан Франциско има едва пет линии на кабелния трамвай. Две от тях на компанията Powel Lines, а другите три — на Cal Cable. В наши дни[редактиране | edit source] Понастоящем мрежата маршрути на кабелния трамвай в Сан Франциско се състои от три линии: - Линия Пауъл-Хайд; - Линия Пауъл-Мейсън; - Линия ул. Калифорния Системата на кабелния трамвай се ползвува основно от туристите, защото е дублирана от автобуси и тролейбуси. Литература[редактиране | edit source] - Val Lupiz and Walter Rice (2004). San Francisco: cable cars are here to stay. Tramways & Urban Transit: October 2004. Ассоциация легкорельсового транспорта (Light Rail Transit Association) и Ian Allan Publishing Ltd. - Robert Callwell and Walter Rice. Of Cables and Grips: The Cable Cars of San Francisco. Friends of the Cable Car Museum, 2000. ISBN unknown.
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3
Friedel Klussmann Mrs. Friedel Klussmann (1896 – 1986) was a prominent member of San Francisco society. She is credited with leading the campaign that saved the San Francisco cable car system in the 1940s and 50s, and the foundation of the San Francisco Beautiful organization in 1947. Friedel Klussmann and the Cable Cars[edit] In 1947, Mayor of San Francisco Roger Lapham proposed the closure of the two Powell Street cable car lines, which were owned by the city as part of the San Francisco Municipal Railway. In response a joint meeting of 27 women's civic groups, led by Friedel Klussmann, formed the Citizens' Committee to Save the Cable Cars. In a famous battle of wills, the citizen's committee eventually forced a referendum on an amendment to the city charter, compelling the city to continue operating the Powell Street lines. This passed overwhelmingly with 166,989 yes votes to 51,457 no votes. In 1951, the three cable car lines owned by the private California Street Cable Railroad (Cal Cable) were shut down when the company was unable to afford insurance. The city purchased and re-opened the lines in 1952, but the amendment to the city charter did not protect these lines, and the city proceeded with plans to replace them with buses. Again Mrs Klussmann came to the rescue, but with less success this time. The result was a compromise protected system made up of the California Street line from Cal Cable, the Powell-Mason line already in municipal ownership, and a third hybrid line made up by grafting the Hyde Street section of Cal Cable's O'Farrell, Jones & Hyde line onto a truncated Powell-Washington-Jackson line (now known as the Powell-Hyde line). When Mrs Klussmann died at the age of 90 in 1986, the cable cars were decorated in black in her memory. In 1997, the city dedicated the turntable at the outer terminal of the Powell-Hyde line to Mrs Klussmann. References[edit] - Robert Callwell and Walter Rice (2000). Of Cables and Grips: The Cable Cars of San Francisco. Friends of the Cable Car Museum. ISBN unknown. - Joe Thompson (1998–2004). Who Was Important in the History of the Cable Car?. Retrieved May 27, 2005.