http___en.wikipedia.org_wiki_Afonso_IV_of_Portugal_1.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1
Инес де Кастро Инес де Кастро (1325-7 януари 1355 г.) е кастилска благородничка от португалски произход, убита заради любовната си връзка с португалския престолонаследник и бъдещ крал Педру I. След смъртта си е обявена за кралица на Португалия. Инес де Кастро е дъщеря на Педро Фернандес де Кастро, сеньор на Лемос и Сария, и на неговата португалска любовница Алдонса Лоренсу де Валадареш. Семейството на Инес произхожда от знатни благороднически фамилии от Галисия и Португалия. Освен това Инес е близка родственица на кастилските крале посредством техни незаконни издънки. Нейна баба е Виоланта Санчес Кастилска — незаконна дъщеря на кастилския крал Санчо IV. Пра-пра дядо на Инес е Родриго Алфонсо Леонски, който е незаконен син на леонския крал Алфонсо IX. Инес е и потомка на португалската инфанта Санча Енрикеш, която е дъщеря на португалския граф Енрикеш. Инес де Кастро в Португалия[редактиране | редактиране на кода] Инес де Кастро пристига в Португалия като придворна дама на Констанса Мануел Кастилска — кастилската инфанта, която се омъжва за португалския престолонаследник Педру. Инес обаче засенчва с красотата си своята господарка и скоро в нея се влюбва самият инфант Педру. Заради връзката си с Инес дон Педру разваля отношенията си със законната си съпруга, обтягайки по този начин отношенията между Португалия и Кастилия. Освен това заради връзката си с Инес дон Педру започва да фаворизира кастилските благородници, намиращи се в португалския кралски двор, което засилва политическото им влияние в него. Така двамата братя на Инес стават негови близки съветници. Връзката на Педру и Инес продължава и след смъртта на инфанта Консатнса. Инес ражда на Педру четири незаконни деца, а това предизвиква опасенията на португалския крал Афонсу IV, че един ден нейните синове ще предявят претенции върху португалската корона и ще предизвикат кръвопролитна братоубийствена война. Освен това Инес започва да подбужда Педру да предяви претенции към кастилската корона, което неизбежно щяло да предизвика война с Кастилия. За да раздели сина си от Инес, първоначално крал Афонсо IV се опитва да ожени сина си повторно, но Педру категорично отказва да се ожени за друга жена, ако това не е Инес де Кастро. След като става ясно, че Педру няма да прекрати отношенията си с кастилката, в кралския съвет е решено тя да бъде убита. Първоначално обаче кралят заповядва тя да бъде затворена в манастира „Санта Клара“ в Коимбра. Според легендата Афонсо IV не се решил да изпълни присъдата на съвета, трогнат от вида на отчаяната жена, която заедно с децата си се хвърлила в краката му, за да проси милост. Заточението не слага край на отношенията между Педру и Инес де Кастро. Увеличават се опасенията, че здравите деца на Инес и Педру ще изместят от престолонаследието болнавия и невръстен законен син на инфанта — Фернанду, което ще увеличи влиянието на кастилците. След като продължаващите опити на краля да сложи край на връзката на сина си не дават резултат, той изпраща в Коимбра съветниците си Пиеру Коелю, Алваро Гонсалвеш и Диего Лопеш Пачеку, за да изпълнят смъртната присъда на Инес де Кастро. На 7 януари 1355 г. в манастира Санта Клара те убиват Инес де Кастро, обезглавявайки я пред очите на малкото ѝ дете. Смъртта на Инес шокира Педру, който въстава срещу баща си, въвличайки страната в кръвопролитна вражда, завършила по желанието на народа с примирие между двете страни. Малко след това старият крал умира и на престола се възкачва самият Педру I. Педру I се разправя жестоко с палачите на Инес, въпреки обещанието си, дадено по-рано, да не търси възмездие от тях. Въпреки че се опитват да избягат в Кастилия, двама от тях са заловени и публично екзекутирани. Педру I предвожда екзекуцията, лично изтръгвайки според легендата сърцата им. Педру I дори обявил Инес за своя законна съпруга и истинска португалска кралица, за която се е венчал тайно, въпреки че не са открити категорични доказателства за твърденията му. Трагичната любов на краля ражда легендата, според която по заповед на Педру I тялото на Инес е ексхумирано и облечено в пищни кралски одежди, след което трупът е коронован и поставен на трон, а васалите на краля са принудени да засвидетелстват вярност към новата си кралица, като целунат ръката на трупа ѝ. Останките на Инес де Кастро тържествено са пренесени от манастира в Коимбра и са положени в пищно украсен саркофаг в манастира в Алкобаса. По-късно тялото на Педру I е положено в саркофаг, разположен срещу този на Инес де Кастро. Деца[редактиране | редактиране на кода] Инес де Кастро ражда на Педру I четири деца: - Афонсо (1346), починал като дете; - Инфанта Беатриш Португалска (1347-1381), омъжена за Санчо Афонсо, първи граф на Албукерке; - Инфант Жуау (1349-1397), претендент за португалската корона по време на кризата от 1383-185; - Инфант Дениш (1354-1397), претендент за португалската корона по време на кризата от 1383-185. Инес де Кастро в изкуството[редактиране | редактиране на кода] Трагичната съдба на Инес де Кастро е увековечена в различни произведения на изкуството. За нея са написани няколко пиеси и поеми като „Lusiades“ от португалеца Луиш де Камоеш, „Nise lastimosa“ и „Nise laureada“ от испанеца Херонимо Бермудес, „Reinar despues morir“ от испанския драматург Луис Велес де Гевара и „La Reina morte“ („Мъртвата кралица“) от французина Анри дьо Монтерлан. Драма, озаглавена „Инес де Кастро“, пише и английската писателка Мари Ръсел Митфорд. На Инес де Кастро са посветени и над двадесет опери: - „Инес де Кастро“ от Николо Антонио Цингарели (1798); - „Инес де Кастро“ от Уолтър Савидж Ландър (1831); - „Инес де Кастро“ от Джузепе Парсиани по либрето на Салвадоре Комарано (1835); - „Wut“ от швейцарския композитор Андреа Скартазини (2006); - „Инес де Кастро“ от американския композитор Томас Пасатиери (1976); - „Инес“ от канадския композитор Джеймс Ролф (2009); Образът на Инес де Кастро може да бъде видян в творби на художниците Йожен Сервиер, Колумбано Пинейро, Пиер-Шарл Комт, Карл Брюлов и др.
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 115.1 115.2 115.3
Afonso IV of Portugal Afonso IV[1] (Portuguese pronunciation: [ɐˈfõsu]; 8 February 1291 – 28 May 1357), called the Brave (Portuguese: o Bravo), was King of Portugal and the Algarves from 1325 until his death. He was the only legitimate son of King Denis of Portugal by his wife Elizabeth of Aragon. Contents Early life[edit] Afonso, born in Lisbon, was the rightful heir to the Portuguese throne. However, he was not, Denis' favourite son; the old king preferred his illegitimate son, Afonso Sanches. The notorious rivalry between half brothers led to civil war several times. On 7 January 1325, Afonso's father died and he became king, whereupon he exiled his rival to Castile, and stripped him of all the lands and fiefdom given by their father. From Castile, Afonso Sanches, orchestrated a series of attempts to usurp the crown. After a few failed attempts at invasion, the brothers signed a peace treaty, arranged by Afonso's mother Queen Isabel Elizabeth.[2] In 1309, Afonso IV married Infanta Beatrice of Castile, daughter of King Sancho IV of Castile by his wife María de Molina. The first-born of this union was Infanta Maria of Portugal. King of Portugal and Algarve[edit] In 1325 Alfonso XI of Castile entered a child-marriage with Costanza Manuel of Castile, the daughter of one of his regents. Two years later, he had the marriage annulled so he could marry Afonso's daughter, Maria of Portugal. Maria of Portugal became Queen of Castile in 1328 upon her marriage to Alfonso XI, who soon became involved publicly with a mistress.[2] Constance was imprisoned in a castle in Toro while her father, Juan Manuel, Prince of Villena, waged war against Alfonso XI until 1329. Eventually, the two reached a peaceful accord after mediation by Juan del Campo, Bishop of Oviedo; this secured Constance's release from prison. The public humiliation of his daughter led Afonso IV marry his son and heir, Peter, to the no less aggrieved Castilian infanta, Costanza. Afonso IV also started a war against Castile.[2] Peace arrived four years later, through the intervention of Infanta Maria herself. A year after the peace treaty was signed in Seville, Portuguese troops played an important role in defeating the Moors at the Battle of Río Salado in October 1340. Later life[edit] Political intrigue marked the last part of Afonso IV's reign, although Castille was torn by civil war after Alfonso XI died. Henry of Trastámara challenged the new King Pedro of Castile, who sent many Castilian nobles into exile in Portugal. Afonso's heir, Pedro fell in love with his new wife's lady-in-waiting, Inês de Castro. Inês was the daughter of an important noble family from Galicia, with links (albeit illegitimate) to both the royal houses of Castile and Portugal. Her brothers were aligned with the Trastamara faction, and became favorites of crown prince Pedro, much to the dismay of others at the Portuguese court, who considered them Castilian upstarts. When Constance of Peñafiel died weeks after giving birth to their third child, Pedro began living openly with Inês, recognized all her children as his and refused the idea of marrying anyone other than Inês herself. His father refused to go to war again against Castile, hoped his heir's infatuation would end, and tried to arrange another dynastic marriage for Pedro. The situation became worse as the years passed and the aging Afonso lost control over his court. His grandson and Pedro's only legitimate son, future king Fernando of Portugal, was a sickly child, while Inês' illegitimate children thrived. Worried about his legitimate grandson's life, and the growing power of Castile within Portugal's borders, Afonso ordered Inês de Castro first imprisoned in his mother's old convent in Coimbra, and then murdered in 1355. He expected his son to give in and marry a princess, but the heir became enraged upon learning of his lover's decapitation in front of their young child. Pedro put himself at the head of an army and devastated the country between the Douro and the Minho rivers before he was reconciled to his father in early 1357. Afonso died almost immediately after, in Lisbon in May. Afonso IV's nickname the Brave alludes to his martial exploits. However, his most important contributions were the relative peace of his long reign and the importance he gave to the Portuguese Navy. Afonso IV granted public funding to raise a proper commercial fleet and ordered the first maritime explorations. The conflict with Pedro, and eventually the explorations they began, became the foundation of the Portuguese national epic, Os Lusíadas by Luís de Camões. The dramatic situation between father and son and Inês, became plots in more than twenty operas, as well as "Nise lastimosa" and "Nise laureada" (1577) by Jerónimo Bermúdez, 'Reinar despues de morir' by Luís Vélez de Guevara, "Inez de Castro" by Mary Russell Mitford, and La Reine morte (The Dead Queen) by Henry de Montherlant.[3] Ancestry[edit] Marriage and descendants[edit] Afonso married Beatrice of Castile (1293–1359) in 1309, daughter of Sancho IV of Castile, and María de Molina and had four sons and three daughters. Notes[edit] - ^ English: Alphonzo or Alphonse, or Affonso (Archaic Portuguese), Alfonso or Alphonso (Portuguese-Galician) or Alphonsus (Latin). - ^ a b c Spain and Portugal, Graeme Mercer Adam ed., J. D. Morris, 1906 - ^ IMDB datasheet - Afonso Henriques - Urraca Henriques, Countess of Trastámara - Sancha Henriques, Lady of Braganza de Langroiva and Noman - Teresa Henriques - Henrique Henriques - Infante Henrique - Infanta Mafalda - Urraca, Queen of Léon - Infanta Sancha - Sancho I - Infante João - Theresa, Countess of Flanders and Duchess of Burgundy - Infante Henrique - Infanta Mafalda - Urraca, Queen of Léon - Infanta Sancha - Sancho I - Infante João - Theresa, Countess of Flanders and Duchess of Burgundy - Sancho II - Afonso III - Eleanor, junior Queen of Denmark - Fernando, Lord of Serpa - Infante Vicente - Infanta Maria - Sancho II - Afonso III - Eleanor, junior Queen of Denmark - Fernando, Lord of Serpa - Infante Vicente - Infante Roberto - Infanta Branca, Viscountess of Huelgas - Infante Fernando - Denis I of Portugal - Afonso of Portugal, Lord of Portalegre - Infanta Sancha - Infanta Maria - Infanta Constança - Infante Vicente - Eleanor, Princess of Dacia - Sancho had no children; he was deposed in 1247 and died the following year. - Infante Roberto - Infanta Branca, Lady of Las Huelgas - Infante Fernando - Denis I of Portugal - Afonso of Portugal, Lord of Portalegre - Infanta Sancha - Infanta Maria - Infanta Constança - Infante Vicente - Constance, Queen of Castile - Afonso IV - Infante Afonso, Lord of Leiria - Infanta Maria, Lady of Menezes and Orduña - Infanta Isabel, Lady of Penela - Infanta Constança - Infanta Beatriz, Lady of Lemos - Saint Elizabeth of Portugal - Constance, Queen of Castile - Afonso IV - Maria, Queen of Castile - Infante Afonso - Infante Denis - Peter I - Infanta Isabel - Infante João - Eleanor, Queen of Aragon - Maria, Queen of Castile - Infante Afonso - Infante Denis - Peter I - Infanta Isabel - Infante João - Eleanor, Queen of Aragon - Blanche of Castile - Constance of Peñafiel - Inês de Castro - Beatrice, titular Queen of Portugal - Infante Pedro - Infante Afonso - Infante Fernando, Lord of Eça1 - Infanta Maria Brites, Countess of Valencia de Campos1 - Infanta Isabel Brites, Countess of Cigales and Buelna1 - Infanta Joana, Lady of Buendía1 - Infante Fernando, Lord of Cifuentes1 - Infante Pedro, Lord of Colmenarejo1 - Infanta Beatrice1 - Beatrice, titular Queen of Portugal - Infante Pedro - Infante Afonso - Miguel, Crown Prince of Portugal2 - Notes - 1 the descendants of King Peter I and Ines de Castro's children were recognized as legitimate and were Infantes and Infantas - 2 also an Infante of Castile This article incorporates text from a publication now in the public domain: Chisholm, Hugh, ed. Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.