http___en.wikipedia.org_wiki_Eskimo_yo-yo.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 14.1
Йо-йо Йо-йо е играчка за деца и възрастни, направена от два еднакви малки диска от пластмаса (метал, дървесина и др.), свързани с ос, около която е навита еластична нишка, завършваща с примка за пръста — така получената макаричка се хвърля надолу и сама се връща в ръката на играещия. Смята се, че играчката произхожда от Филипините, където е била ползвана като ловно оръжие, а в превод от филипински йо-йо означава "да се върне". Първият ѝ сериен производител е филипино-американецът Педро Флорес, който през 1928 г. отваря цех за йо-йо в Санта Барбара, Калифорния: започва с една дузина ръчно изработени йо-йо, а към края на 1929 г. вече се радва на такъв успех, че произвежда по 300 000 парчета дневно. Модата на йо-йо се завръща периодично с различна сила от 30-те години на 20 век насам. Понастоящем по света има колекционери, посветени на тази играчка музеи, международни състезания (на които се демонстрират различни техники) и други. Алтернативни имена, с които е било познато йо-йото в по-ранните си фази са „бандалор“ (в Англия) или „нормандско жужу̀“ и емигрет (във Франция). В днешни дни Йо-Йото е много разпространено не само като начин за убиване на времето, а и като спорт. Всяка година се провеждат световни първенства в няколко стила: - 1А - Това е най-разпространеният стил. Играе се с едно йо-йо, което има дълъг „слийп-тайм“ (по-дълго се върти), и с него се правят различни трикове; - 2А - Тук се играе с две йо-йо — по едно във всяка ръка. Те се наричат луупъри, защото постоянно се връщат в ръката; - 3А - Това е като 1А, но с две йо-йо; - 4А - При този стил йо-йото не е вързано за конеца и може свободно да лети. Този стил е познат и като Offstring; - 5А - Тук конецът не е вързан за ръката. В единия край е йо-йото, а в другия — тежест наричана counterweight (противотежест). Стилът се нарича още CW (от counterweight) или Freehand; Има и други по-неизвестни стилове като: - 0А - Като 2А но с едно йо-йо; - 9А - Смесица между 5А и 4А;
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 15.7 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 17.1 18.1 19.1 19.2 20.1 20.2
Eskimo yo-yo Eskimo yo-yo or Alaska yo-yo (also known as Alaskan yo-yo, Alaska Eskimo yo-yo, Alaskan Eskimo yo-yo, Alaskan Inuit Eskimo yo-yo, Alaska Native yo-yo, Inuit yo-yo, Inupiat yo-yo, Yup'ik yo-yo, Yupik yo-yo or Eskimo bolo, Mountain bolo) is a traditional two-balled bolas-like fur-covered two padded poi type yo-yo skill toy played by the Eskimo-speaking Alaska Natives, such as Inupiat, Siberian Yupik, and Yup'ik. The Eskimo yo-yo is the most simple, yet most complex, cultural artifact/toy in the world.[1][2] The Eskimo yo-yo is a toy popular with Alaskans and tourists alike that involves rotating two sealskin balls suspended on caribou sinew strings in opposite directions.[3] This traditional toy is two unequal lengths of twine, joined together, with hand-made leather objects (balls, bells, hearts) at the ends of the twine.[4] The object of the Eskimo yo-yo is to make the balls circle in opposite directions at the same time. Each cord is a different length to allow the balls to pass without striking one another.[5] An Eskimo yo-yo is a toy consisting of two objects attached to strings of slightly different lengths. The Player twirls the strings so that the objects circle in opposite directions.[6] It is made in a variety of shapes, ranging from seals, ptarmigan feet and dolls, to miniature mukluks and simple balls.[3][6] Many are plainly decorated; others display elaborate decorations, fine beadwork, and intricate details.[3] The Eskimo yo-yo is bola, toy, and art form all rolled into one. One of their most popular forms of the Alaska Native art are yo-yos. Also, this is a popular tourist art found in gift shops across Alaska. [3] Some shops carry only Native-made pieces, while others, according to Alysa Klistoff, carry imitation pieces made in China.[3] Though a true history of the Eskimo yo-yo remains shrouded in mystery, Eskimos maintain that this game originated as an important and widely used hunting tool made simply with sinew and bones, the bola.[3] Based on a bola design, in olden times tools like this were made of rocks tethered together with sinew and were used to catch birds.[7][8] It possibly evolved on St. Lawrence Island from the similarly constructed sinew and rock bolas used in bird hunting.[9] See also[edit] References[edit] - ^ Chris Kiana (2004), Original 100 Alaska Eskimo Yo-Yo Stratagems: Instructional Book - ^ http://home.gci.net/~dbakiana/about.htm - ^ a b c d e f Alysa J. Klistoff (2007), Weapon, toy, or art? The Eskimo yo-yo as a commodified Artic bola and marker of cultural Identity. University of Alaska Fairbanks. - ^ Mike Doogan (1993), How to Speak Alaskan - ^ Toys From Times Past : Eskimo Bolo - ^ a b Phyllis Morrow (1987), Making the best of two worlds: an anthropological approach to the development of bilingual education materials in southwestern Alaska. - ^ Inupiat (Eskimo) Yo-Yo with Polar Bear Fur - ^ Juanita Tukrook (Inupiak elder. Born in Fairbanks, Alaska in a small village called Tanana along the Arctic Slope): Even when we catch ducks, we use this for a feather duster or you know something in the house. We try to use all parts of the animal. This is um…made from seal and this is called ah… Alaskan yo-yo, Eskimo yo-yo. And this is how you work it. But this is some of the toys I played with growing up. - ^ Susan Applegate Krouse and Heather A. Howard (2009), Keeping the Campfires Going: Native Women's Activism in Urban Communities. University of Nebraska Press. (From Molly Lee. "Strands of Gold." Anchorage Daily News (We Alaskans). External links[edit] - Sandra J. Walton, An Inuit yo-yo - S. J. Gill (1961), "A demonstration of optical rotation with an "Eskimo yo-yo"". Journal of Chemical Education 38 (5): 263. - Clifton E. Meloan and Dennis Gere (1977), "The use of an Eskimo yo-yo to demonstrate circular dichroism and optical rotation". Journal of Chemical Education 54 (9): 577.