http___en.wikipedia.org_wiki_Esau_de_27_Buondelmonti.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 9.1 9.2 10.1 11.1 12.1 12.2 13.1 13.2 13.3
Исав де Бунделмонти Иса̀в де Бунделмо̀нти (Esau de' Buondelmonti) е владетел на Епирското деспотство, със столица Янина, от 1385 г. до смъртта си през 1411 г. Исав е синът на флорентинския благородник Маненте Бунделмонти и Лапа Аучиоли, сестра на Николо Аучиоли. Исав идва в Гърция, стремейки се към успехи и завоевания по подобие на своите роднини, но през 1379 г. той бива пленен в сражението срещу деспота на Епир Тома II Прелюбович. След като прекарва няколко години в плен, Исав онаследява своя пленител през февруари 1385 г. като се жени за вдовицата му Мария Ангелина Дукина Палеологина. Исав отхвърля неодобряваните практики на тираничния Тома, възвръщайки прокудените благородници и епископа на Янина, Матей. Новият управник проповядва миротворческа политика и се стреми към разбирателство както с албанските кланове, така и с Византия. През 1386 г. византийски посланици пристигат в Янина и удостояват Исав с титлата деспот. Въпреки че Исав остава напълно независим от Константинопол, това признание допълнително утвърждава и узаконява властта му. Но споразумяването с албанците се оказва по-трудно. През 1385 г. деспотът на Арта, Иван Буа Шпата, напада Янина, но Исав съумява да подготви защитата толкова ефективно, че албанският водач се принуждава да се оттегли. Исав прибягва до похвата на Тома да търси османска помощ срещу албанците, отивайки през 1386 г. в двора на султан Мурад I. Този съюз води до затишие на бойното поле в Епир, но враждата се разпалва отново след Косовската битка и смъртта на Мурад през 1389 г. Янина отнова се изправя пред заплаха и Исав отново съумява да удържи, осигурявайки си османската подкрепа. Връщайки се в Янина след 14 месеца (1399-1400 г.) в двора на Баязид I, Исав бива подкрепен от турския командир Еврен бей и разгромява албанците. Това му донася четири мирни години, прекъснати едва към края от конфликт с Венецианската република за едно оспорвано пристанище. Смъртта на Мария през декември 1394 г. е последвана от нови пререкания с Иван Буа Шпата, който в крайна сметка е решен с преговори. През януари 1396 г. Исав се жени за Ирина - дъщерята на Шпата, като част от мирното споразумение. Но мирът остава трудно постижим. Без вече да се нуждае от османската подкрепа, Исав воюва с турците и ги побеждава, което увеличава самоувереността му. През 1399 г. Исав, подкрепян от някои албански кланове, напада зетя на жена си, и негов баджанак, Иван Зенебищи, принц на Аргирокастро. Този път Исав бива заловен, а голяма част от владенията му - окупирани от Зенебищи. Местните боляри се решават да го възстановят като деспот и подсигуряват венецианска намеса в негова полза. Исав се завръща в Янина през 1400 г. и властва в относителен мир до смъртта си на 6-ти февруари 1411 г. Семейство[редактиране | редактиране на кода] Изглежда, че Исав няма деца нито от първата си съпруга Мария Ангелина Дукина Палеологина, нито от втората си жена Ирина Буа Шпата. От третата си съпруга Евдокия Балшич той има три деца, едно от които: - Джорджо де Бунделмонти, който го наследява. Използвани източници[редактиране | редактиране на кода] - George C. Soulis, The Serbs and Byzantium, Athens, 1995. - John V.A. The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest. Ann Arbor: University of Michigan Press.
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 10.1 10.2 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1
Esau de' Buondelmonti Esau de' Buondelmonti (Greek: Hσaύ Mπouovteλuόvt) was the ruler of Ioannina and its surrounding area (central Epirus) from 1385 to his death in 1411, with the Byzantine title of Despot. Life[edit] Esau was the son of the Florentine nobleman Manente Buondelmonti and Lapa Acciaiuoli, sister of Niccolò Acciaiuoli of Corinth. Esau had come to Greece to seek success like his Acciaiuoli kinsmen, but in 1379 he had been captured in battle against Thomas Preljubović of Epirus. After he spent several years of captivity, Esau succeeded his captor by marrying the latter's widow, Maria Angelina Doukaina Palaiologina in February 1385. Esau reversed the unpopular policies of the tyrannical Thomas, recalling the exiled nobles and reinstating Matthew, the bishop of Ioannina. The new ruler pursued a pacifying policy, and sought accommodation with both the Albanian clans and the Byzantine Empire. In 1386 a Byzantine embassy arrived at Ioannina and invested Esau with the court dignity of despotes (despot). Although Esau was fully independent from Constantinople, this recognition helped strengthen and legitimize his position. Esau found it difficult, however, to reach an agreement with the Albanians. In 1385 John Spata, despot of Arta, advanced on Ioannina, but Esau managed to prepare the defences so efficiently, that the Albanian leader withdrew. Esau was forced to follow Thomas' policy of seeking Ottoman support against the Albanians, going to the court of Sultan Murad I to pay homage in 1386. This alliance brought a respite to the fighting in Epirus, but the conflict flamed up again after the Battle of Kosovo and death of Murad in 1389. Once again Ioannina was threatened, and once again Esau succeeded in weathering the storm by seeking and obtaining Ottoman support. Returning to Ioannina after 14 months (1399–1400) at the Ottoman court under Bayezid I, Esau was supported by the Ottoman commander Evrenos and quickly defeated the Albanians. This bought him four years of peace interrupted only at the end by a conflict with Venice over a disputed port. The death of Maria in December 1394 was followed by a new conflict with John Bua Spata, which was resolved through diplomacy. In January 1396 Esau married Spata's daughter Irene as part of the peace settlement. But peace remained elusive. No longer needing Turkish support, Esau had clashed with the Turks and defeated them, becoming increasingly confident in his power. In 1399 Esau, supported by some Albanian clans, marched against his wife's brother-in-law John Zenevisi of Gjirokastër. Now Esau was routed and captured, and much of his land was occupied by Zenebishi. The neighboring magnates determined to restore the captured despotes and secured Venetian intercession in his favor. Esau returned to Ioannina in 1400, and reigned on in relative peace until his death on February 6, 1411. Family[edit] Esau does not appear to have had children by his first wife Maria Angelina Doukaina Palaiologina or by his second wife Irene Bua Spata. By his third wife Jevdokija Balšić he had three children, including: - Giorgio de' Buondelmonti, who succeeded as briefly as ruler of Ioannina, before he was deposed by the local nobility, who surrendered their city to Carlo I Tocco. References[edit] - Fine, John Van Antwerp (1994), The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest, University of Michigan Press, ISBN 978-0-472-08260-5 - Kazhdan, Alexander, ed. (1991), Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-504652-6 - Miller, William (1908), The Latins in the Levant, a History of Frankish Greece (1204–1566), New York: E.P. Dutton and Company - Nicol, Donald MacGillivray (2010), The Despotate of Epiros 1267–1479: A Contribution to the History of Greece in the Middle Ages, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-13089-9 - Soulis, George Christos (1984), The Serbs and Byzantium during the reign of Tsar Stephen Dušan (1331–1355) and his successors, Dumbarton Oaks, ISBN 0-88402-137-8