http___en.wikipedia.org_wiki_Intel_80286.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 10.8 10.9 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 12.8 12.9 12.10 12.11 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 24.1 25.1 25.2 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 32.2 32.3 33.1 33.2 33.3 33.4
Интел Интел (Intel Corporation) е базирана в град Санта Клара, щата Калифорния, САЩ мултинационална корпорация, известна най-вече с производството на микропроцесори и специализирани интегрални схеми. Интел е производител на мрежови карти, чипсети за системни платки, компютърни компоненти и други устройства. Интел разработва изследователски проекти във всички области на полупроводниковата промишленост. Съдържание История[редактиране | редактиране на кода] Интел е основана през 1968 г. от Гордън Мур (Gordon E. Moore — химик и физик) и Робърт Нойс (Robert Noyce — физик) с рисков капитал, предоставен от Артър Рок[2]. Третият служител в компанията е Андрю Гроув (Andrew Grove — инженер химик, известен още като Andy Grove), който е начело на компанията през по-голямата част на 80-те и 90-те години на 20-и век. Той е останал в историята като ключовата фигура в Интел. Към края на 90-те години Интел е вече една от най-големите и най-успешните корпорации в света, въпреки че жестоката конкуренция в полупроводниковата индустрия е влошила до известна степен нейната позиция към настоящия момент. Произход на името[редактиране | редактиране на кода] Мур и Р. Нойс искали да нарекат новата си компанията Мур-Нойс. Но това име не било много подходящо за компания произвеждаща електроника, тъй като нойс напомня по звученето си друга английска дума — noise, която се асоциира с електрически смущения. Така те решили да нарекат компанията INTegrated ELectronics или Intel за краткост. Интел обаче вече била запазена марка на верига хотели, затова се наложило да откупят правата за това име. Памети и микропроцесори[редактиране | редактиране на кода] В началото фирмата се ориентира към производството на полупроводникова памет по метода на планарната технология и е водеща в тази област чак до края 70-те години. През 1969 г. започват преговори с японската фирма за производство на (калкулатори) Busicom (известна и с името NCM — Nippon Calculating Machine Corporation) за създаване на набор от интегрални схеми за ново поколение калкулатори. В началото техническото задание изисквало да се разработят 13 различни вида интегрални схеми. По това време обаче Интел няма ресурси за изработката на толкова голям брой нови логически чипове. Тогава Тед Хоф (Ted Hoff — бивш инженер от Станфордския Университет), предлага алтернативен вариант. Вместо да се създават отделни специализирани чипове, той предлага да се разработи програмируем чип с общо предназначение, който да бъде програмиран за изпълнение на аритметични операции. В процеса на разработка ръководството на Интел осъзнава стратегическата важност на разработвания чип и започва преговори за промяна на лиценза. Вместо да предоставя изключителните права върху разработените чипове на поръчителя, Интел искала да получи право за производство на нови чипове и продажба на лицензи за други потребители. Компанията Busicom била в затруднено финансово положение и за 60 хиляди долара Интел получила изключителните права върху новия чип. Впоследствие този чип получил номер 4004 и бил наречен микропроцесор. Първите микропроцесори[редактиране | редактиране на кода] Изчислителната мощност на процесора Intel 4004 била равна на мощността на компютъра ENIAC и за времето си той предлагал оптимално съотношение цена/производителност, но бил все още недостатъчно мощен за използване в компютри. Скоростта на увеличаване на изчислителната мощност на процесорите обаче била поразителна. Още през 1965 г. Мур забелязал една важна тенденция — всеки нов чип имал около 2 пъти повече транзистори, респективно изчислителна мощност, и всеки такъв чип влизал в производство в рамките на 18-24 месеца след предходния. Това е известният Закон на Мур, който е в сила и понастоящем, и дори се използва от специалисти по планиране и прогнозиране. Интел започва да развива микропроцесорната технология и да произвежда все по-мощни чипове. През 1972 се появява 8-битовият процесор Intel 8008. През 1974 г. Интел произвежда процесора Intel 8080, който се използва масово в първите персонални компютри. През 1978 се появява 16-битовият процесор Intel 8086. Микропроцесорите стават основен продукт на Интел чак в средата на 80-те. От памети към микропроцесори[редактиране | редактиране на кода] През 1983 г., в началото на ерата на персоналните компютри, печалбите на Интел намаляват под натиска на японските производители на полупроводникова памет. Тогавашният президент на компанията А. Гроув фокусира компанията върху производството на микропроцесори. Ключов елемент от неговия план е тогава смятаната за радикална идея Интел да стане единственият източник на популярния тогава микропроцесор Intel 8086 и неговите следващи версии. До тогава потребителите не можели да разчитат на един единствен доставчик за производството на сложни интегрални схеми, но Гроув започнал да произвежда процесори в 3 географски отдалечени една от друга фабрики и прекратил лицензните си отношения с конкурентни производители като Zilog и AMD. В резултат от тези действия, Интел станал главният печеливш от бума на пазара на персонални компютри в края на 20-и век. Въпреки огромната значимост на микропроцесора 4004 и неговите наследници 8008 и 8080, те не успели да донесат сериозни приходи за Intel. При завършването на следващия процесор 8086 (както и неговия вариант 8088) през 1978 г. Intel се впуска в мащабна рекламна и маркетингова кампания наречена „Операция Краш“ (превод: Операция Мачкане), чиято цел била да се спечелят колкото се може повече клиенти за процесора. Една стъпка към победата станало използването на 8088 в дизайна на новосъздадения модел PC на IBM, макар никой на времето да не осъзнавал важността ѝ. IBM представя своя персонален компютър през 1981 г. и той жъне невероятен успех. През 1982 г. Intel произвеждат процесора 80286, който след две години бил използван в компютъра на IBM PC/AT. Циментирането на позицията на Intel като главен доставчик на компоненти за PC индустрията става след като Compaq (която първа започнала производство на т. нар. клонирани PC или IBM/PC съвместими компютри), през 1985 г. предлага система, базирана на процесора 80286, а през 1986 г. произвежда първата система, базирана на процесора 80386. По този начин фирмата изпреварва IBM в областта на персоналните компютри и освен това създава конкурентен пазар за PC съвместими компютри. Ролята на Интел за възхода на технологиите[редактиране | редактиране на кода] През 90-те Интел прави много иновации в архитектурата и хардуера на персоналните компютри: шината PCI; шината USB; шината AGP; доминиращата днес архитектура за многопроцесорни сървъри. В областта на софтуера успехите са по-ограничени. Софтуерът за графика и видео изиграва важна роля за развитието на цифровото видео, но тези успехи са временни и впоследствие са омаловажени от конкурентните продукти на Microsoft (Майкрософт). Конкурентната борба между Интел и Майкрософт е разкрита в материалите на антитръстовия процес срещу Майкрософт. Без съмнение, Интел е движещата сила за напредъка в планарната технология. Непрекъснатото намаляване на единичните размери на електронните компоненти, в съгласие със закона на Мур, води до повишаване на ефективността на производствения процес и има за следствие поевтиняване на цените. Интел решават да интегрират графични функции в самия процесор. В голяма част от компютрите на пазара графичната карта е интегрирана в дъното под формата на чип, който консумира повече електричество и отделя топлина. С новото поколение процесори i3, i5, i7 Интел предлага графика и процесор в едно, на доста добра цена. От AMD разбира се вече разработват подобни продукти с леки модификации. За сравнение новите процесори притежават вградена графика с мощност на нова видео карта от ценовия сегмент на 84 $. Конкуренция и антитръстови дела[редактиране | редактиране на кода] Превъзходството на Интел на пазара на x86 съвместими микропроцесори води до множество обвинения в нарушение на антитръстовите закони през годините, включително разследванията от страна на Федералната Търговска Комисия (FTC) в края на 80-те и през 1999 г., и граждански дела като например искът на DEC от 1997 г. и патентното дело от страна на Intergraph. Доминиращата позиция (по едно време Интел контролира над 85% от пазара на 32-битови микропроцесори за PC), съчетана с грубите правни ходове от страна на Интел (като печално известното дело по патент 338 срещу производителите на персонални компютри), правят компанията привлекателна цел за съдебни процеси, но много малко от тези дела дават някакъв резултат. В момента единственият сериозен конкурент на Интел на пазара на x86 съвместими процесори е Advanced Micro Devices (AMD), с която Интел има съглашение за пълно крос-лицензиране още от 1976 г. (т. е. всеки един от партньорите може да използва патентованите технологии на другия без заплащане). Съществуват и други по-малки конкуренти, като VIA Technologies и Transmeta, които произвеждат процесори с ниска консумация на енергия, предназначени основно за мобилни устройства. Финансова информация[редактиране | редактиране на кода] Пазарната капитализация на Интел по данни от ноември 2004 г. е около 148 милиарда долара. Акциите на компанията се котират на борсата NASDAQ със символа INTC. Външни препратки[редактиране | редактиране на кода] - Официален уебсайт на Интел - Музей на Интел - Корпоративна информация за Интел в Yahoo! - Intel Technology Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ INTC — Intel Corporation Company profile — CNNMoney. // money.cnn.com. Cable News Network. - ↑ Intel Online Museum: Corporate Timeline. // Intel Museum. Intel. Посетен на July 23, 2011.
2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 8.1 9.1 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 12.2 13.1 14.1 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 19.2 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 27.2 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 29.7 29.8 29.9 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 31.1 31.2 32.1 32.2 33.1 33.2 33.3 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 40.2 40.3 41.1 42.1 43.1 43.2 43.3 44.1 45.1 45.2 46.1 46.2 46.3 47.1 47.2 47.3 47.4 48.1 48.2 48.3 49.1 49.2 49.3 50.1 50.2 50.3 51.1 51.2 51.3 52.1 52.2 52.3 53.1 54.1 55.1 56.1
The Intel 80286[1] (also marketed as the iAPX 286[2] and often called Intel 286) is a 16-bit microprocessor that was introduced on 1 February 1982. It was the first 8086 based CPU with separate, non-multiplexed, address and data buses and also the first with memory management and wide protection abilities. The 80286 used approximately 134,000 transistors in its original nMOS (HMOS) incarnation and, just like the contemporary 80186,[3] it could correctly execute most software written for the earlier Intel 8086 and 8088 processors.[4] The 80286 was employed for the IBM PC/AT, introduced in 1984, and then widely used in most PC/AT compatible computers until the early 1990s. Contents History and performance[edit] After the 6 and 8 MHz initial releases, Intel subsequently scaled it up to 12.5 MHz. AMD and Harris later pushed the architecture to 20 MHz and 25 MHz, respectively. Intersil and Fujitsu also designed fully static CMOS versions of Intel's original depletion-load nMOS implementation, largely aimed at battery powered devices. On average, the 80286 was reportedly measured to have a speed of about 0.21 instructions per clock on "typical" programs,[5] although it could be significantly faster on optimized code and in tight loops as many instructions could execute in 2 clock cycles. The 6 MHz, 10 MHz and 12 MHz models were reportedly measured to operate at 0.9 MIPS, 1.5 MIPS and 2.66 MIPS respectively.[6] The later E-stepping level of the 80286 was free of the several significant errata that caused problems for programmers and operating system writers in the earlier B-step and C-step CPUs (common in the AT and AT clones).[7] Architecture[edit] The 80286 was designed for multi-user systems with multitasking applications, including communications (such as automated PBXs) and real-time process control. It had 134,000 transistors and consisted of four independent units: address unit, bus unit, instruction unit and execution unit organized into a loosely coupled (buffered) pipeline just as in the 8086. The significantly increased performance over the 8086 was primarily due to the non-multiplexed address and data buses, more address calculation hardware (most importantly a dedicated adder) and a faster (more hardware based) multiplier.[8] It was produced in a 68-pin package including PLCC (Plastic Leaded Chip Carrier), LCC (Leadless chip carrier) and PGA (Pin Grid Array) packages.[9] The performance increase of the 80286 over the 8086 (or 8088) could be more than 100% per clock cycle in many programs (i.e. a doubling, at the same clock speed). This was a large increase in performance over the 8086, fully comparable to the large generational speed improvements around a decade later when the i486 (1989) or the original Pentium (1993) were introduced. This was partly due to the non-multiplexed address and data buses but mainly to the fact that address calculations (such as base+index) were less expensive. They were performed by a dedicated unit in the 80286 while the older 8086 had to do effective address computation using its general ALU, consuming several extra clock cycles in many cases. Also, the 80286 was more efficient in the prefetch of instructions, buffering, execution of jumps, and in complex microcoded numerical operations such as MUL/DIV than its predecessor.[8] The intel 80286 had a 24-bit address bus and was able to address up to 16 MB of RAM, compared to 1 MB for its predecessor. However cost and initial rarity of software using the memory above 1 MB meant that 80286 computers were rarely shipped with more than one megabyte of RAM.[8] Additionally, there was a performance penalty involved in accessing extended memory from real mode, as noted below. Features[edit] Protected mode[edit] The 286 was the first of the x86 CPU family to support protected mode. In addition, it was the first commercially-available microprocessor with on-chip MMU capabilities (earlier 16-bit CPUs such as the Motorola 68000 and NS320xx could be equipped with an optional MMU controller). This would allow IBM compatibles to have advanced multitasking OSes for the first time and compete in the Unix-dominated server/workstation market. Several additional instructions were introduced in protected mode of 80286, which are helpful for multitasking operating systems. Another important feature of 80286 is Prevention of Unauthorized Access. This is achieved by: - Forming different segments for data, code, and stack, and preventing their overlapping - Assigning Privilege levels to each segment. Segment with lower privilege level cannot access the segment with higher privilege level. In 80286 (and in its co-processor Intel 80287), arithmetic operations can be performed on the following different types of numbers: - unsigned packed decimal, - unsigned binary, - unsigned unpacked decimal, - signed binary, and - floating point numbers. By design, the 286 could not revert from protected mode to the basic 8086-compatible "real mode" without a hardware-initiated reset. In the PC/AT introduced in 1984, IBM added external circuitry as well as specialized code in the ROM BIOS to enable special series of program instructions to cause the reset, allowing real-mode reentry (while retaining active memory and control). Though it worked correctly, the method imposed a huge performance penalty. In theory, real-mode applications could be directly executed in 16-bit protected mode if certain rules were followed; however, as many DOS programs broke those rules, protected mode was not widely used until the appearance of its successor, the 32-bit Intel 80386, which was designed to go back and forth between modes easily. When Intel designed the 286, it was not designed to be able to multitask real-mode applications; real mode was intended to be a simple way for a bootstrap loader to prepare the system and then switch to protected mode. OS support[edit] The protected mode of the 80286 was not utilized until many years after its release, in part because of the high cost of adding extended memory to a PC, but also because of the need for software to support the large user base of 8086 PCs. For example, in 1986 the only program that made use of it was VDISK, a RAM disk driver included with PC DOS 3.0 and 3.1. A DOS could utilize the additional RAM available in protected mode (extended memory) either via a BIOS call (INT 15h, AH=87h), as a RAM disk, or as emulation of expanded memory.[8] The difficulty lay in the incompatibility of older real mode DOS programs with protected mode. They simply could not natively run in this new mode without significant modification. In protected mode, memory management and interrupt handling were done differently than in real mode. In addition, DOS programs were not allowed to access or modify data and code segments that did not belong to them, as they could in real mode. The choice that OS developers faced was either to start from scratch and create an OS that would not run the vast majority of the old programs, or to come up with a version of DOS that was slow and ugly but would still run a majority of the old programs. The 286 also did not provide a significant enough performance advantage over the 8086 to justify supporting its capabilities. Registers were still 16-bit and when put into protected mode, the programmer was forced to use a memory map composed of 64k segments just like in real mode. In January 1985, Digital Research previewed the Concurrent DOS 286 operating system made in cooperation with Intel. The product would function strictly as an 80286 native mode operating system, allowing users to take full advantage of the protected mode to perform multi-user, multitasking operations while running 8086 emulation.[11] This worked on the B-1 prototype step of the chip, but Digital Research discovered problems with the emulation on the production level C-1 step in May, which would not allow Concurrent DOS 286 to run 8086 software in protected mode. The release of Concurrent DOS 286 was delayed until Intel would develop a new version of the chip.[11] In August, after extensive testing E-1 step samples of the 80286, Digital Research acknowledged that Intel corrected all documented 286 errata, but said there were still undocumented chip performance problems with the prerelease version of Concurrent DOS 286 running on the E-1 step. Intel said the approach Digital Research wished to take in emulating 8086 software in protected mode differed from the original specifications. Nevertheless, they implemented minor changes in the microcode that would allow Digital Research to run emulation mode much faster, incorporated into the E-2 step.[7] Named IBM 4680 OS, IBM originally chose DR Concurrent DOS 286 as the basis of their IBM 4680 computer for IBM Plant System products and Point-of-Sale terminals in 1986.[12] The same limitations affected Digital Research's FlexOS 286 version 1.0, a derivation of Concurrent DOS 286, developed in 1986, introduced in January 1987, and later adopted by IBM for their IBM 4690 OS. The problems led to Bill Gates famously referring to the 80286 as a "brain dead chip",[13] since it was clear that the new Microsoft Windows environment would not be able to run multiple MS-DOS applications with the 286. It was arguably responsible for the split between Microsoft and IBM, since IBM insisted that OS/2, originally a joint venture between IBM and Microsoft, would run on a 286 (and in text mode). Other operating systems that used the protected mode of the 286 were Microsoft Xenix (around 1984),[14] Coherent,[15] and Minix.[16] These were less hindered by the limitations of the 80286 protected mode because they did not aim to run MS-DOS programs. In its successor 80386 chip, Intel enhanced the protected mode to address more memory, but also added the separate virtual 8086 mode, which had much better MS-DOS compatibility, in order to satisfy the diverging needs of the market.[17] Moving 16 unaligned bits from the last byte of a segment is impossible in a single instruction (such as MOV AX,[$FFFF]). The reason is that, due to wrap around of the offset (FFFF), the processor would read 1 byte from the last byte of the segment and then 1 byte from the start of the segment. This has been stumbled upon by some assembly-language programmers, such as the team at Core Design who came across this during the conversion of Thunderhawk from Amiga (32-bit CPU) to the PC (16-bit 8086).[citation needed] See also[edit] - U80601 – Almost identical copy of the 80286 manufactured 1989/90 in the German Democratic Republic. - LOADALL – Undocumented 80286/80386 instruction that could be used to gain access to all available memory in real mode. - Windows/286 - iAPX, for the iAPX name References[edit] - ^ "Microprocessor Hall of Fame". Intel. Archived from the original on 2007-07-06. - ^ Official Intel iAPX 286 programmers' manual (page 1-1) - ^ A simpler cousin in the 8086-line with integrated peripherals, intended for embedded systems. - ^ "Intel Museum – Microprocessor Hall of Fame". Intel.com. Retrieved 2009-06-20.[dead link] - ^ "Intel Architecure [sic] Programming and Information". - ^ "80286 Microprocessor Package, 1982". Content.cdlib.org. - ^ a b Edward Foster (26 August 1985). "Intel shows new 80286 chip – Future of DRI's Concurrent DOS 286 still unclear after processor fixed". InfoWorld (InfoWorld Media Group) 7 (34): 21. - ^ a b c d Bahadure, Nilesh B. (2010). "15 Other 16-bit microprocessors 80186 and 80286". Microprocessors: 8086/8088, 80186/80286, 80386/80486 and the Pentium Family. PHI Learning Pvt. - ^ "Intel 80286 microprocessor family". CPU-World. Retrieved 19 May 2012. - ^ Petzol, Charles (1986). "Obstacles to a grown up operating system". PC Magazine 5 (11): 170–74. - ^ a b Edward Foster (13 May 1985). "Super DOS awaits new 80286 – Concurrent DOS 286 – delayed until Intel upgrades chip – offers Xenix's power and IBM PC compatibility". InfoWorld (InfoWorld Media Group) 7 (19): 17–18. - ^ Melissa Calvo and Jim Forbes (1986-02-10). InfoWorld, ed. IBM to use a DRI operating system. - ^ Dewar, Robert B. K.; Smosna, Matthew (1990). Microprocessors: A Programmer's View. New York: McGraw-Hill. - ^ http://www.tenox.net/docs/microsoft_xenix_30_286_press_release.pdf - ^ http://textfiles.com/internet/FAQ/coherent.faq - ^ http://minix.net/minix/minix.html - ^ Charles Petzold, Intel's 32-bit Wonder: The 80386 Microprocessor, PC Magazine, November 25, 1986, pp. 150-152