http___en.wikipedia.org_wiki_Kingdom_of_Iceland.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 4.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 19.6 19.7 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 21.7 22.1 22.2 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 25.1 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 27.1 27.2 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 30.1 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 32.6 32.7 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 34.6 34.7 35.1 36.1 36.2 36.3 37.1 38.1 38.2 38.3 38.4 38.5 39.1 39.2 40.1 41.1 41.2 41.3 41.4 41.5 41.6 42.1 42.2 43.1 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 45.1 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 47.1 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 48.6 48.7 49.1 50.1 50.2 50.3 50.4 51.1 51.2 51.3 52.1 52.2 52.3 52.4 52.5 52.6 53.1 53.2 54.1 55.1 55.2 55.3 56.1 56.2 56.3 57.1 58.1 59.1 59.2 59.3 59.4 59.5 60.1 60.2 61.1 62.1 62.2 62.3 62.4 62.5 62.6 62.7 62.8 62.9 62.10 63.1 63.2 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 65.5 66.1 66.2 66.3 66.4 66.5 66.6 66.7 66.8 66.9 67.1 67.2 67.3 67.4 68.1 68.2 68.3 68.4 69.1 69.2 70.1 71.1 71.2 71.3 71.4 71.5 72.1 73.1 73.2 74.1 74.2 75.1 75.2 76.1 76.2 76.3 76.4 77.1 77.2 77.3 77.4 78.1 78.2 78.3 78.4 79.1 79.2 79.3 79.4 80.1 80.2 80.3 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1
История на Исландия Първите народи, които заселват Исландия са норвегите през IX век. През 930 г. е създаден първият парламент (Алтинг), който е най-старият управляващ орган в света, съществуващ и до днес. През XIV в. тези земи попадат под датска власт, от която се освобождават през 1918 г., но за парична единица все още се използва датската крона. Републиката е провъзгласена през 1944 г. По времето на Втората световна война държавата е окупирана от САЩ и Великобритания и воюва на страната на съюзниците. Между 1972 и 1976 г. избухва „рибарска война“ между Исландия и Великобритания, причината за която е разширението на исландската акватория. Съдържание - 1 Ранна история - 3 Създаване на държава (930-1262) - 4 Малък ледников период - 5 Под властта на норвежки и датски крале (1262-1944) - 6 Република Исландия - 7 Допълнително четене - 8 Източници - 9 Външни препратки Ранна история[редактиране | edit source] В геологическо отношение Исландия е много млад остров. Той е започнал да се оформя преди около 20 милиона години чрез серия от вулканични изригвания по Средно-атлантическия подводен хребет. Исландската вулканична дейност също спомага отчасти за създаването на острова. Исландия за дълго време остава един от малкото по-големи острова, ненаселени от хора. Има теории, че земята, наречена Тул от гръцкия търговец Питей, е всъщност Исландия, макар че е малко възможно с оглед описанието на земята като земеделска страна с много мляко, мед и плодове. Точната дата, когато човешки крак стъпва за пръв път на остров Исландия, и до днес остава неясна. Древноримски монети, датиращи от III в., са открити в Исландия, но не се знае дали са донесени на острова по това време или са дошли с викингските заселници, след като монетите са парична единица векове наред. Съществуват писмени доказателства, че ирландски монаси са се заселили в Исландия преди пристигането на норвегите[1]. Но от страна на археологията няма никакви подкрепящи доказателства за тази теза. Ученият от XII в. Ари Торгилсон пише в книгата си Ислендингабок, че малки звънци, подобни на тези, използвани от ирландските монаси, са намерени от заселниците. Такива артефакти не са открити от археолозите. Някои исландци твърдят, че са наследници на ирландския крал Кървал мак Дунлънге (за тях Кярвал Ираконунг), когато се създава известната книга Ланднамабок, описваща подробно заселването на Исландия. Заселване (874-930)[редактиране | edit source] Откриване[редактиране | edit source] Според книгата Ланднамабок Исландия е открита от Надод, един от първите заселници на Фарьорските острови, който плава от Норвегия до въпросните острови, но се губи и достига до източните брегове на Исландия. Надод кръщава земята Snæland (Снежна земя). Шведският моряк Гардар Сваварсон също случайно достига до брега на Исландия. Той открива, че тя е остров и го кръщава Garðarshólmi (буквално островчето на Гардар), оставайки в местността, където сега се намира град Хусавик, за през зимата. Първият скандинавец, който умишлено плава до Garðarshólmi е Флоуки Вилгертарсон, познат още като Хафна-Флоуки (Гарвана Флоуки). Флоуки прекарва зимата в областта Бардастрьонд. Времето е сурово и студено, така че когато Флоуки забелязва парчета откъснати ледове да плават измежду фиордите, той дава сегашното име на острова, а именно Ísland (Исландия - Ледена земя). Първият заселник[редактиране | edit source] Традиционно се смята, че първият заселник на остров Исландия е скандинавският вожд Ингоулвур Артнаршон. Според историята той хвърлил две резбовани дървени дънери през борда и се заклел да се засели там, където дънерите спрат. Корабът му пътувал по бреговете, докато двете резбовани дървета не са открити на югозападния полуостров, днес познат като Рейянескаги. Там се заселва със семейството си през около 874 г. на място, наречено Рейкявик (залив на пушека) заради геотермичните пари, издигащи се от земята. Това място впоследствие става столица и най-голям град на днешна Исландия. Ала има теории, че Ингоулвур Артнаршон може да не е първият човек, заселил се за постоянно на острова. Възможно е един роб на Гардар Сваварсон на име Натфари да остава в Исландия, след като господарят му отплава обратно към Скандинавия. По-голямата част от информацията за този период на заселване идва от Ланднамабок, писана приблизително три века след времето на първия заселник. Археологически открития в Рейкявик потвърждават датата, дадена в книгата - през около 870 г. на остров Исландия вече има заселници. Последвало заселване[редактиране | edit source] Ингоулвур е последван от много други скандинавски вождове, техните семейства и роби, които се заселват трайно по всички територии на острова през следващите десетилетия. Тези хора са основно от норвежки, ирландски и шотландски произход като повечето от тях са роби на скандинавските вождове според исландските саги, Ланднамабок и други документи. Едно обяснение за това преселване е бягство от суровото управление на Харалдюр Харфагри (Харалд Прекрасната коса), който по това време обединява някои части от днешна Норвегия. Смята се също, че по това време западните фиорди на Норвегия са просто пренаселени по това време. Според книгата Ислендингабок на Ари Торгилсон, която е написана по-късно и е по-непълна от Ланднамабок, целият остров е населен за около 60 години, което вероятно означава, че всяка територия е под властта на някоя група от заселници. Създаване на държава (930-1262)[редактиране | edit source] През 930 г. управляващите вождове създават събрание, наречено Алтинг/и (Alþingi). Тази ранна форма на парламент се свиква всяко лято в Тингветлир, където представителните вождове (Goðorðsmenn или Goðar) променят и поправят закони, решават спорове и назначават съдии. Законите не се записват, а вместо това са запаметявани от избран говорител (lögsögumaður - льогсьогумадюр). Алтингът се смята за най-старият парламент в света. Важно е да се спомене, че няма централизирана изпълнителна власт, тоест законите са прилагани само от самите хора. Това води до кървави вендета, които дават предостатъчно материал за писателите на исландските саги. По време на тези мирни години Исландия се радва на непрекъснат растеж и укрепване. Колонии от този период са открити по югоизточните брегове на Гренландия и Източна Канада, а сагите като Айрикс и Гренлендинга говорят за приключенските изследователски пътешествия на заселниците. Покръстване[редактиране | edit source] Заселниците на Исландия в по-голямата си част са езичници, които се кланят на нордическите богове от скандинавската митология като например Один, Тор, Балдур, Фриг, Фрейя и др. Ала през X век започва политическо напрежение от страна на континенталната част на Европа, която изисква Исландия да бъде покръстена. В края на хилядолетието много знатни исландци преминават към новата вяра. През 1000 г., когато гражданска война между религиозните групи изглежда неминуема, Алтингът избира един от вождовете - Торкейр Льоусветнинкакоди, да разреши религиозния проблем чрез арбитраж. Той решава, че е правилно цялата страна да бъде покръстена, но на езичниците да се разреши да изповядват своята вяра тайно. Първият исландски епископ е Ислейф Кизюрарсон, който е ръкоположен от епископ Адалберт от Бремен през 1056 г. Гражданска война и край на държавата[редактиране | edit source] През XI и XII век централизирането на властта успява да се пребори с институциите на държавата, като предишните сравнително независими местни фермери и вождове предават управлението в ръцете на няколко аристократични семейства и техните водачи. Периодът от около 1200 до 1262 е познат като Sturlungaöld - Епохата на Стурлунките. Името идва от Стурла Тордарсон и неговите синове Тордюр, Сигхватюр и Снори, които са от един от двата клана, борещи се за власт над Исландия. Техните междуособици създават опустошения в страната, съставена почти изцяло от фермери, които не могат да си позволят да пътуват далече от своите земи, за да се бият на страната на водачите си. През 1220 Снори Стурлусон става васал на Хокон IV Норвежки; племенникът му Стурла Сигхватсон също става васал през 1235 г. Стурла използва силата и влиянието на семейството Стурлункар, за да започне война срещу другите кланове в Исландия. След десетилетия на конфликти исландските вождове се съгласяват да признаят върховната власт на Норвегия и подписват Старата Спогодба (Gamli sáttmáli), създавайки съюз със норвежката монархия. Малък ледников период[редактиране | edit source] Приблизително когато Исландия става васална държава на Норвегия, се случва промяна в климата - феномен, днес наречен Малък Ледников период. Зимите в области около Северния полярен кръг като Гренландия и Исландия стават по-дълги и по-студени за сметка на другите сезони. И понеже Исландия е най-вече страна на фермери в добри времена, промените в климата водят до трудности и изнемогване на населението. Отглеждането на ечемик - основната житна култура, става все по-трудно, а добитъкът изисква допълнителни фуражни храни, за да издържи по-дългите зими. Исландците започват да търгуват за жито с континентална Европа, което се оказва доста скъпо. За щастие църковните пости увеличават търсенето на чироз (най-вече от треска), който лесно се улавя и приготвя в Исландия. По този начин чирозът става неделима част от икономиката на държавата[2]. Под властта на норвежки и датски крале (1262-1944)[редактиране | edit source] Малко промени настъпват през десетилетията, последвали спогодбата. Затвърдяването на властта на Норвегия в Исландия е бавно, а Алтингът смята да задържи своята съдебна и законодателна власт. Въпреки това християнските духовници получават уникална възможност да добият големи богатства благодарение на данък десятък, а властта постепенно преминава в църковните власти, след като двамата исландски епископи в Скаулхолт и Хоулар получават земя за сметна на старите племенни вождове. Датско владичество[редактиране | edit source] Исландия остава под норвежка власт до 1380 г., когато смъртта на Олав IV поставя завършек на неговата династия. Норвегия (и следователно Исландия) стават част от Калмарската уния заедно с Швеция и Дания, но Дания е водещата сила. За разлика от Норвегия, Дания не се нуждае от исландския риболов и вълна. Това е причината за драматичен дефицит в исландската търговия, а резултатът е, че не се строят нови кораби за континентална търговия. Малката гренландска колония, създадена в края на X век, изчезва напълно преди 1500 г. Заедно с приемането на абсолютната монархия в Дания-Норвегия през 1660 от Фредерик III исландците губят своята автономност към короната, включително и правото си да гласуват и избират закони. Дания обаче не подпомага Исландия и не им осигурява защита, което се доказва през 1627 г., когато османски пирати върлуват над исландските брегове, вземат в плен и продават в робство почти 300 исландци. Реформация[редактиране | edit source] Към средата на XVI век Кристиан III започва да налага лутеранство на своите поданици. Йоун Арасон и Йогмюндюр Паулсон, католическите епископи на Скаулхолт и Хоулар, се противопоставят на усилията на Кристиан да развие реформаторски настроения в Исландия. Йогмюндюр е депортиран от датските власти през 1541 г., но Йоун Арасон оказва съпротива. Борбата срещу реформацията завършва през 1550 г., когато Арасон е заловен подир загубата в битката при Саудафетл, където противниковите сили за водени от Дади Гюдмюнтсон. Йоун Арасон и двамата му синове са обезглавени в Скаулхолт. Впоследствие исландците преминават към лутеранството и остават основно протестанти до ден днешен. През 1602 г. на Исландия е забранено да търгува с други държави освен Дания по заповед на датското правителство. Датският монопол и власт остават до края на 1854 г. Движение за независимост[редактиране | edit source] През XVIII век климатичните условия се влошават и в Исландия се записват най-ниските температури от установяването на колонии. Отгоре на всичко вулканът Лаки избухва през 1783 г., изхвърляйки 12,5 км3 лава. Наводнения, пепел и изпарения убиват над 9 хил. деши и 89% от добитъка. Последвалият глад е причината за измирането на четвърт на населението на Исландия. Този период е познат като Мъглива беда (исландски: Móðuharðindin). Когато двете кралства на Дания и Норвегия се разделят вследствие на Килския договор от 1814 г., пряк резултат от Наполеоновите войни, Дания запазва власт над Исландия, която остава зависима държава. През XIX век климатът на Исландия продължава да се влошава. Поради тази причина голям брой преселници отпътуват за Новия свят или по-точно - Манитоба в Канада. Въпреки всичко ново национално съзнание се заражда в зависимата държава, вдъхновено от романтичните идеали на континентална Европа. Движението за независимост се развива благодарение на Йоун Сиюрдсон. През 1843 е сформиран нов алтинг с ролята на съветническо събрание. Собствено правителство и суверенитет[редактиране | edit source] През 1874 г. - хиляда години след първия признат заселник, Дания дава право на собствено управление на Исландия, което право бива отново отменено през 1904 г. Конституцията от 1874 г. е прегледана и редактирана през 1903 г. и министър по исландските въпроси, чиято резиденция е в Рейкявик, става отговорен за Алтинга. Първият такъв министър е Ханес Хафстейн. На 1 декември 1918 г. е сключен договор с Дания, който признава Исландия за напълно суверенна държава - Кралство Исландия, което обаче се обединява с Дания в лична уния, над която властва датския крал. Исландия избира свой собствен флаг и пожелава Дания да я представя по външни въпроси и защита. Решено е договорът да бъде преразгледан през 1940 г. и да бъде анулиран в случай, че три години след това не се достигне до съгласие. ВСВ и създаването на република[редактиране | edit source] Окупацията на Дания от Нацистка Германия започва на 9 април 1940 г., при което връзката между Исландия и Дания става значително ограничена. Като резултат на 10 април Парламентът на Исландия (Алтингът) решава да поеме контрол над външните работи, избирайки временен губернатор - Свейтн Бьосон, който впоследствие става и първият президент на републиката. По време на първите години от Втората световна война Исландия запазва позиция на неутралност, действайки едновременно срещу британски и немски сили, нарушаващи правилата на неутралитета. На 10 май 1940 г. британски военни сили започват инвазия на Исландия, като отплават за Рейкявик, поставяйки начало на Операция Форк. Правителството на Исландия надига глас на протест срещу това, което те наричат „очевидно потъпкване“ на исландската неутралност. В деня на инвазията министър-председателят Херман Йоунасон прочита изявление по радиото, казвайки на исландците да се държат учтиво с британските войници сякаш са гости. Окупацията на Исландия от Съюзниците продължава през цялата война. Във апогея на своята окупация в Исландия британците имат около 25 хил. войници, намиращи се на исландска територия. Всичко, което вършат, е да елиминират нуждата от работна ръка в околността на Рейкявик и стратегически важните места. През юли 1941 отговорността за защита на Исландия пада върху плещите на Съединените щати според Американско-Исландското съглашение за защита. Британците се нуждаят от всички свои сили у дома и поради това принуждават Алтинга да се съгласи американски сили да окупират острова. Над 40 хил. войници са разположени в Исландия, което надвишава броя на всички пълнолетни мъже на острова. По това време Исландия има население от около 120 000 души. След референдум Исландия става независима република на 17 юни 1944 г., докато Дания все още е окупирана от Германия. Въпреки това датският крал Кристиан X изпраща поздравително съобщение на исландския народ. Република Исландия[редактиране | edit source] Исландия просперира по време на войната, натрупвайки значителни валутни резерви в чуждестранни банки. Правителството, съставено от три партии: консервативната (Sjálfstæðisflokkurinn), социалдемократите (Alþýðuflokkurinn) и социалистите (Sósíalistaflokkurinn), решава да изразходва валутните фондове за цялостен ремонт на рибарските съдове, построяване на предприятия за обработка на рибата и фундаментално подобряване на земеделието. Тези действия целят да запазят стандарта на живот в Исландия все така висок, какъвто е бил през годините на войната. Данъчната политика на правителството е стриктна, а целта им е да създадат нужната индустриална инфраструктура за развита, богата страна. Счита се за основно запазването на процента на безработните до абсолютен минимум и защитата на рибарската индустрия чрез валутни манипулации и други средства. Поради зависимостта на страната от непостоянния риболовен улов и на търсенето на рибни продукти от други страни, икономиката на Исландия остава доста нестабилна до 90-те години на XX век, когато бива разнообразена и капитали са вложени в най-различни предприятия. Членство в НАТО[редактиране | edit source] През октомври 1946 г. правителствата на Исландия и САЩ се договарят за преустановяването на американската отговорност за защитата на острова, ала САЩ запазва определени права в Кеплавк, като например правото на военно присъствие там в случай на военно положение. Исландия става член на НАТО на 30 март 1949 г. с уговорката, че ще вземе участие в офанзивни действия срещу други нации. Членството се случва посред анти-НАТО бунт в Исландия. След началото на Корейската война през 1950 г. и съгласно с желанието на военните власти на НАТО Съединените щати и Алтингът оново се договарят САЩ да поеме отговорността за защитата на Исландия. Този договор за защита, подписан на 5 май 1951 г., е основата на полемичното военно присъствие на американски сили на острова до 2006 г. Макар военните сили на САЩ вече да не присъстват в Исландия, Съединените щати все още носят отговорност за защитата на острова чрез НАТО. Исландия запазва силни връзки с останалите северни държави на Стария континент. Като следствие от това Норвегия, Дания, Германия и други европейски страни увеличават своето сътрудничество с Исландия след оттеглянето на американските сили. Рибарска война[редактиране | edit source] Рибарската война е серия от конфликти между Исландия и Обединеното кралство от края на 50-те до средата на 70-те години на XX век. Тя се разделя основно на три фази (етапи). Първата фаза започва през 1958 г., когато Великобритания не успява да попречи на Исландия да разшири водите, в които исландци ловят риба, от 7 на 22 км (4 до 12 мили) от брега на Исландия. Втората фаза трае от 1972 до 1973 г., когато Исландия увеличава водните граници до 93 км (50 мили). Третата фаза на рибарската война започва през ноември 1975 г., когато Исландия отново разширява риболовната си акватория от 93 на 370 км (от 50 на 200 мили). Великобритания не признава правото на Исландия да прави подобни разширения и продължава риболова в неуредените акватории, което представлява и третия път, когато двете държави са в лоши отношения заради права върху риболова. Исландия използва общо осем кораба: шест кораба брегова охрана и два построени в Полша траулера, за да подсили контрола над разширените си граници за риболов. Обединеното кралство отговаря с 22 фрегати, 7 провизионни кораба, 9 влекача и три помощни кораба за защита на 40-те траулера. Макар и от двете страни да се предприемат съвсем малко военни действия по време на 7-месечния конфликт, няколко кораба се сблъскват, причинявайки щети на плавателните съдове. Има ранени и загинали от екипажите[4]. Ситуацията става сериозна, когато Исландия заплашва да затвори авиобаза на НАТО в Кеплавик, което, както се смята по тогавашните военни разбирания по време на Студената война, би затруднило способността на НАТО да защитава Атлантическия океан от СССР. Като резултат британското правителство се съгласява рибарските кораби на Обединеното кралство да стоят извън границите за риболов на Исландия (370 км)[5]. Икономическа реформа и членство в ЕИЗ[редактиране | edit source] През 1991 г. Независимата партия, водена от Тавид Отсон, съставя коалиционно правителство със социалдемократите. Политиката на това правителство задвижва процесите по образуването на свободен пазар, приватизирайки значителен брой малки и големи компании. Сетне Исландия става членка на Европейската икономическа зона през 1994 г. Икономическата стабилност се засилва и предишната хронична инфлация е намалена драстично. През 1995 г. Независимата партия формира коалиционно правителство с Прогресивната партия. Заедно те продължават политиката на свободния пазар, приватизирайки две големи банки и националната телекомуникационна компания Симитн. Данък доход за корпоративните предприятия е намален на 18% (от около 50% в началото на десетилетието), данък наследство е значително намален, а данък богатство е напълно премахнат. Система от индивидуални квоти, за които е възможно прехвърляне, представена за пръв път през 70-те, бива доразвита. Коалиционното правителство остава на власт след относително успешни избори през 1999 и 2003 г. През 2004 г. Тавид Отсон се отказва от поста си като министър-председател след 13 години служба. Хатлтоур Аускримсон, водач на Прогресивната партия, става министър-председател от 2004 до 2006 г., последван от Кейр Хорде - наследникът на Отсон като водач на Независимата партия. След временната рецесия в началото на 90-те икономическият растеж е значителен - около 4%/година (средно от 1994 г.). Правителствата в периода 1990-2010 сляпо се придържат към устойчива външна политика, насочена към стабилна връзка със САЩ. Тази политика обаче е силно полемична вътре в Исландия. Това естествено води до задължителна подкрепа на действията на НАТО в Косовската война и участието по време на инвазията на Ирак през 2003 г. През март 2006 г. Съединените щати обявяват, че имат намерение да изтеглят по-голямата част от исландските защитни сили. На 12 август 2006 г. последните четири изтребителя F-15 напускат исландското въздушно пространство. САЩ затваря авиобазата в Кеплавик през септември същата година. След изборите през май 2007 г. Независимата партия, водена от Кейр Хорде, остава на власт, включена в нова коалиция със Социалдемократичния съюз. Финансова криза[редактиране | edit source] През октомври 2008 г. Исландската банкова система се срива, което кара държавата да търси големи заеми от МВФ и други държави. Всеобщи протести в края на 2008 г. и началото на 2009 г. водят до оставка на правителството на Кейр Хорде, което е заместено на 1 февруари 2009 г. от коалиционно правителство, водено от Социалдемократичния съюз и движението на зелените. Министър Йоухана Сиюрдардоухтир е назначена за министър-председател. Провеждат се избори през април същата година, след които коалиционното правителство продължава да управлява. Допълнително четене[редактиране | edit source] - Axel Kristinsson. "Is there any tangible proof that there were Irish monks in Iceland before the time of the Viking settlements?" (2005) на английски и исландски - Bergsteinn Jónsson and Björn Þorsteinsson. "Íslandssaga til okkar daga" Sögufélag.[1] Reykjavík. - Byock, Jesse. Medieval Iceland: Society, Sagas and Power University of California Press (1988) ISBN 0-520-06954-4 ISBN 0-226-52680-1 - Guðmundur Hálfdanarson;"Starfsmaður | Háskóli Íslands". Hug.hi.is. "Historical Dictionary of Iceland" Scarecrow Press. Maryland, USA. - Gunnar Karlsson. "History of Iceland" Univ. of Minneapolis. (2000) ISBN 0-8166-3588-9 "The History of Iceland (Gunnar Karlsson) - book review". Dannyreviews.com. - Gunnar Karlsson. "Iceland's 1100 Years: History of a Marginal Society". Hurst. London. - Helgi Skúli Kjartansson; "Helgi Skúli Kjartansson". Starfsfolk.khi.is. 2004-09-26. "Ísland á 20. öld". Reykjavík. - Miller, William Ian; "University of Michigan Law School Faculty & Staff". Bloodtaking and Peacemaking: Feud, Law, and Society in Saga Iceland. University Of Chicago Press (1997) ISBN 0-226-52680-1 Източници[редактиране | edit source] - ↑ Ирландски монах и географ от 9 век Дикуил описва Исландия в своята творба Liber de Mensura Orbis Terrae - ↑ ((en)) Информация за храната в Исландия през Средните векове - ↑ ((en)) Исландия:Ничие дете - 22 април 1940 г. - ↑ ((en)) Информация за Рибарската война - ↑ „Now, Cod Peace“ - Time, 14 юни 1976, стр. 37 - ↑ ((en)) Moody, Jonas (2009-01-30) - Iceland Picks the World's First Openly Gay PM - ↑ ((en)) First gay PM for Iceland cabinet, BBC News Външни препратки[редактиране | edit source] - ((de)) История и култура на Исландия - ((en)) Вилхйалмюр Йортн Вилхялмсон - Исландия, евреите и антисемитизмът - ((en)) Антични исландски карти - ((en)) Обстоен текст за Исландия като цяло - ((en)) История на Исландия в EuroDocs
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 21.2 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 23.3 24.1 24.2 25.1 25.2 26.1 27.1 27.2
Kingdom of Iceland The Kingdom of Iceland (Icelandic: Konungsríkið Ísland; Danish: Kongeriget Island) was a constitutional monarchy that existed through the Act of Union with Denmark signed on 1 December 1918.[2] It lasted until 17 June 1944 when a national referendum established the Republic of Iceland in its place.[3] Contents Origins of Danish rule[edit] Iceland had been under the control of the Crown of Denmark since 1380, although formally it had been a Norwegian possession until 1814. In 1874, one thousand years after the first acknowledged settlement, Denmark granted Iceland home rule. The constitution, written the same year, was revised in 1903 and the extent of Iceland's home rule increased in 1904. A minister for Icelandic affairs, residing in Reykjavík, was made responsible to the Althing, the Icelandic parliament. Establishment of the Kingdom[edit] On 1 December 1918, the Act of Union, an agreement with Denmark, recognized Iceland as a fully sovereign state in personal union with Denmark through a common monarch. The Kingdom of Iceland established its own flag and coat of arms and asked that Denmark represent its foreign affairs and defence interests. The Act would be reviewed in 1940 and could be revoked three years later if agreement to continue it could not be reached. World War II and the establishment of the Republic[edit] The German occupation of Denmark on 9 April 1940 severed communications between Iceland and Denmark.[2] As a result, on 10 April, the Althing passed two resolutions investing the Icelandic cabinet with the power of head of state and declaring that Iceland would accept full responsibility for both foreign affairs and coastal surveillance. A year later, on 15 May 1941 the Althing adopted a law creating the position of regent for Sveinn Björnsson in order to represent the monarchy.[2] During the first year of World War II, Iceland strictly enforced a position of neutrality and took action against both British and German forces that violated it. On 10 May 1940, Operation "Fork" was launched by the United Kingdom when military forces sailed into Reykjavík harbour and began an invasion of Iceland.[2] The government of Iceland issued a protest against what it called a "flagrant violation" of Icelandic neutrality. On the day of the invasion, Prime Minister Hermann Jónasson read a radio announcement instructing Icelanders to treat the British troops as guests. The Allied occupation of Iceland would last throughout the war. At its peak, Britain had approximately 25,000 troops stationed in Iceland, all but eliminating unemployment in Reykjavík and other strategically important places. In July 1941, it coerced the Althing into accepting an American–Icelandic defence agreement, passing responsibility for Iceland's defence to the United States.[2] As many as 40,000 American soldiers were then stationed on the island, outnumbering the native population of adult men. (Iceland's total native population during the war was approximately 120,000.) Following a constitutional referendum in May 1944, Iceland formally became an independent republic on 17 June 1944. Many Danes felt offended at its timing, as Denmark was still occupied by Germany.[citation needed] The deposed king in Copenhagen, Kristján X, nonetheless sent a message of congratulations to the Icelandic people.[citation needed] Flags[edit] See also[edit] - Nobility in Iceland - Icelandic independence movement - Danish realm - Constitution of Denmark - Greenlandic independence - Faroese independence References[edit] - ^ Statistics of Iceland. Retrieved on 18 March 2014. - ^ a b c d e Halfdanarson, Gudmundur Halfdanarson (2010). The A to Z of Iceland. Scarecrow Press. - ^ Van Cleaf, Kristin Van Cleaf (2007). Iceland. ABDO. - ^ a b Iceland – Flag History at Flags of the World. Retrieved on 18 March 2014. - ^ a b Iceland – Royal Standard at Flags of the World. Retrieved on 18 March 2014. Bibliography[edit] - "Iceland, Home Rule and Sovereignty (1904–44)" at Encyclopædia Britannica. Retrieved on 17 March 2014.