http___harpers.org_blog_2009_02_david-plouffe-and-the-call-of-oil__1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 24.1 24.2 24.3 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 26.1 27.1 27.2 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1
Илхам Алиев Илхам Хейдар оглу Алиев (на азербайджански: İlham Əliyev, р. 24 декември 1961, Баку) е азербайджански политик, президент на Азербайджан от 2003. Той също така изпълнява функциите на председател на „Нова азербайджанска партия” и ръководител на "Националния олимпийски комитет". За кратко време е министър-председател на Азербайджан през периода август-ноември 2003. Освен родния си азербайджански, той владее английски, френски, руски и турски език. Син е на Хейдар Алиев, дългогодишен първи секретар на Комунистическата партия на Азербайджан и президент на страната през периода 1993-2003. Съдържание Ранни години[редактиране | редактиране на кода] През 1977 Алиев е приет в „Московски държавен институт по международни отношения” (МГИМО) и през 1982 продължава своето обучение като докторант. През 1985 г. получава докторска степен по история, а през 1985 – 1990 е преподавател в Московския държавен университет. Като автор на някоко произведения отнасящи се за геополитическите аспекти на петролната стратегия на модерен Азербайджан, Алиев получава научна степен „Доктор на политическите науки”. Политическа кариера[редактиране | редактиране на кода] Начало на политическата кариера[редактиране | редактиране на кода] През май 1994 година, Илхам Алиев е назначен като заместник председател на "Държавната петролна компания на Азербайджан" (SOCAR). Той изиграва ключова роля по време на преговорите между правителството на Азербайджан и западни петролни компании по време на сключването на нови договори, известни в наши дни като “Договор на века”. В следващата година Алиев е избран за член на "Народното събрание на Азербайджан", и по късно става президент на Националния олимпийски комитет, (който оглавява и досега), както и председател на aзербайджанската делегация в Европейския съвет. През август 2003, два месеца преди президентските избори, е назначен като министър-председател. През октомври, Хейдар Алиев, по здравословни причини, се оттегля от поста си на президент и със дързък ход, назначава сина си като независим и единствен кандидат за президент на неговата партия. 2003: президентски избори[редактиране | редактиране на кода] На официалните избори на 15 октомври 2003, Илхам Алиев побеждава с 76.84% от гласовете. Родната опозиция обаче отказва да приеме резултатите от гласуването и организира масови протести. Мотиви за протестите са обвинения в корупция и искания за повторни избори. Изборите получават строга критика от страна на международното общество, голяма част от наблюдателите отбелязват, че те не отговарят на международните стандарти, тъй като са придружени от подкупване и сплашване на гласоподавателите и множество законови нарушения на избирателния процес. OSCE (ММНИ) – (Международната мисия за наблюдение на изборите) констатира редица нарушения в преброяването и групирането на гласовете. Организацията за защита на човешките права подава оплакване, че предизборната кампания на Алиев е подпомогната от държавни ресурси и в „Централната избирателна комисия” и „Местните избирателни комисии” участват главно негови поддръжници и не се допуска участието на местни неправителствени организации в мониторинга на избирателния процес. Президентски пост[редактиране | редактиране на кода] Членове на опозицията и правозащитници се оплакват, че по време на управлението на Алиев не се е подобрило положението с човешките права. Масовите срещи на опозицията са забранени или се дава разрешение да се проведат в отдалечените части на Баку, а правителството продължава да оказва натиск върху опозицията и назависимата преса. През март 2005 г., под продължителния натиск от страна на международната общност, особено на Съвета на Европа, Алиев освобождава от затвора много видни членове на опозицията, арестувани по време на протести срещу начина на провеждане на изборите през октомври 2003 година. Аливе е считан за диктатор от много експерти по въпросите за Кавказ и бившия СССР поради многобройните му нарушения на човешките права и безспорното(без опозиция) управление на Азербайджан. През 2010 година уеб сайта Уики Лиикс разкрива дипломатическа кореспонденция между правителството на САЩ и Република Азербайджан. Част от тези документи свързват Илхам Алиев с мафиотски групировки и оставят много хора да се чудят дали всъщност неговото правителство е демократично и дали в Азербайджан малцинствата не са репресирани. Редица групировки също изказват недоволство на комисията за защита на човешките права за целите на приетата резолюция, която призовава Азербайджан да гарантира опазването на културната, религиозната и националната идентичност на талишите с оглед на многократните им репресии. На 26 Март 2005 Алиев официално е избран за прецедател на управляващата партия „Нов Азербайджан”. Опозицията обявява този акт като незаконен, защото според закона за политическите партии, президентът не трябва да има партийна принадлежност. През април 2006, президентът Алиев посещава Вашингтон, а посещението изглежда доста успешно. На публичен форум спонсориран от престижния съвет за чуждестранни отношения, Алиев се изказва по въпроси за петролно, икономическо развитие и демокрация пред публика от журналисти и др. Посещението е последвано с частна среща в Белия дом с президентa Джордж Буш, който по-късно заявява пред журналисти, че проведената на срещата дискусия била „наистина интересна”, въпреки, че също така я определя като ”откровенна”, което се използва като кодова дума (което може да се тълкува като) „напрегната.” Опозиционни групировки твърдят, че на срещата с президента Буш погрешно е коментирано, че въпроса с насилието и подкупите на изборите през 2005 вече е решен. В изявление през 2008 Алиев заявява, че „Нагорни Карабах никога няма да бъде независима и тази позиция е подкрепена от международни медиатори; Армения трябва да приеме реалността и че „...през 1918, Ереван е дадена на арменците. Това беше голяма грешка. Ханството на Ереван беше територия на азербайджанците, арменците бяха гости там.!...”. През 2008 година Илхам Алиев е преизбран с мнозинство 87%, въпреки че изборите са бойкотирани от партии на опозицията. С конституционен референдум през 2009 г. е решено да бъдат премахнати сроковете за ограничение на президенският мандат, а свободата на печата е ограничена. С парламентарните избори през 2010 е избран парламент напълно предан на Алиев. За първи път в историята на Азербайджан не е избран нито един кандидат от главните опозиционни партии „Народен фронт на Азербайджан” или „Мусават”. Впоследствие формата на управление на Азербайджан се превръща в авторитаризъм. През 2011 започват продължителни протести срещу управлението на Алиев, с искания за демократична реформа и сваляне на правителството. В отговор Алиев нарежда да се използва сила за да се потушат размириците в Баку. Длъжностните лица лоялни на президента отхвърлят съмнението на протестиращите, че Азербайджан се сравнява с други страни, смятани за част от същата революционна вълна, която разтърси Северна Африка и Западна Азия от декември 2010 г. От началото на протестите през Март 2011 г. са арестувани над 400 азербайджанци. Опзиционните лидери обещават да продължат с демонстрациите въпреки, че полицията успява да разпръсне протестите почти веднага след началото им. Семейство[редактиране | редактиране на кода] Илхам Алиев е женен за Мехрибан Алиева и има три деца: Лейла, Арзу и Гайдар. Също така има и по-голяма сестра, Севил Алиева. Отличия[редактиране | редактиране на кода] Носител на "Grand Prix" награда "Личност на годината 2009" (Русия); - Лауреат "приятел на журналистите" ; - "Човек на годината" от Balcanii şi Europa — списание (Румъния); - Почетен професор на Държавния университет на Туркменистан; - Почетен професор на Държавния университет на Беларус ; - Почетен професор на Московския държавен университет (2008 г.); - Почетен професор на Националния университет (Казахстан) ; - Почетен професор на Университета за национално и световно стопанство(България) ; - Доктор хонорис кауза на Линкълн университет (САЩ) ; - Доктор хонорис кауза на Московския държавен университет за международни отношения ; - Доктор хонорис кауза на университета Билкент (Турция); - Доктор хонорис кауза на Националната академия за данъци (Украйна); - Доктор хонорис кауза на Кунг Хи университет (Южна Корея); - Доктор хонорис кауза на Университета Йордания (Йордания) - Почетен доктор на социалните науки на Корвин университет (Унгария); - Доктор хонорис кауза на Киевски национален университет на (Украйна).
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 18.2 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 31.2 32.1 32.2
SIGN IN to access Harper’s Magazine Need to create a login? Want to change your email address or password? Forgot your password? Sign in to Customer Care using your account number or postal address. Select Email/Password Information. Enter your new information and click on Save My Changes. Subscribers can find additional help here. Not a subscriber? Subscribe today! Barack Obama took office just a few weeks ago and already David Plouffe, his campaign manager, appears to be doing quite well for himself. He’s already signed a lucrative book deal, which seems fair enough, but now he’s flying off to oil-rich Azerbaijan at the invitation of a pro-democracy front group that works closely with the ruling despot. According to Radio Free Europe, Plouffe will be giving a speech and also be meeting with President Ilham Aliyev, who inherited power from his father, a former KGB chieftain who took over the country when the Soviet Union collapsed. Ilham Aliyev’s path to power is charted in his Wikipedia entry: After the collapse of the Soviet Union in 1991, Aliyev worked as a businessman in Moscow and Istanbul from 1991 to 1994. Around that time, media reports spread of his lifestyle allegedly involving gambling and women, and heavy debts to a Turkish casino owner. His father, Heydar Aliyev was reportedly unhappy at his son’s image as a playboy and the harm he felt this would do to his son’s prospects of succeeding him. Heydar Aliyev ordered the closure of all casinos in Azerbaijan in 1998. In May 1994, ?lham Aliyev was appointed vice-president of the State Oil Company of Azerbaijan (SOCAR). There was controversy that Aliyev had bribed his way into the ranks of the State Oil Company of Azerbaijan. The following year ?lham was elected to parliament (Milli Majlis) and later became president of the National Olympic Committee (still incumbent) and head of the Azerbaijan delegation to the Council of Europe. In August 2003, two months prior to the presidential elections, he was appointed prime minister. In October, Heydar Aliyev, suffering failing health, stepped down as president and in a controversial move, appointed his son, an independent candidate, as his party’s sole presidential candidate. (Note to readers complaining about use of Wikipedia: Please stop. The section in question is accurate and I have the right to be lazy on a Sunday afternoon.) Plouffe was invited by the Association for Civil Society Development in Azerbaijan, which RFE describes as a “mouthpiece of the president’s office.” I wrote about the group in 2007, when it came on a government propaganda mission to Washington. As I wrote at the time: As for the ACDSA, its website reveals that the group’s projects include cheerleader-type programs like “Baku is a Hero City” (which reeks of Soviet nostalgia) as well as more explicitly political ones, such as election monitoring and polling. In a poll conducted a few years ago, according to a 2005 New Republic story, the ACDSA found that “only 5.9 percent of those surveyed voted for opposition candidate Isa Gambar” when he ran against Aliyev. Yet, the story said, “official statistics gave Gambar 12 percent of the vote, and some foreign observers said that he garnered as much as 40 percent.” I wonder if Plouffe will be getting paid for his “speech”? If so, is he really that hard-up for money? Here’s more from RFE: David Plouffe, who served as campaign manager for Barack Obama in the 2008 U.S. presidential election, is due to visit Azerbaijan on February 8. Plouffe is scheduled to speak at Baku’s Gerb (Western) University on February 9 and then meet with Azerbaijani President Ilham Aliyev and parliament speaker Oktay Asadov. The U.S. Embassy in Baku confirmed Plouffe’s trip. Embassy spokesman Terry Davidson told RFE/RL’s Azerbaijani Service that “Plouffe is coming as a private citizen. The embassy is not in charge of his schedule.” The visit comes one month before a controversial referendum in Azerbaijan to lift the ban on presidential terms, making it possible for Aliyev to continue to serve as president. Through an aide, Plouffe declined RFE/RL’s request for an interview. Plouffe. Update: A Plouffe associate confirms details of the trip to Politico. He says Plouffe will be speaking to university students “about the 2008 election and the power of grassroots people to make change… He’ll be focusing on the power of democracy and what it means to people around the world.” Spare us. Plouffe was invited by a pro-government group headed up by hacks loyal to the regime. Whatever his motivation is, and I could make a pretty good guess, democracy in not high on the list. More from Ken Silverstein: From the November 2013 issue Perspective — October 23, 2013, 8:00 am How pro-oil Louisiana politicians have shaped American environmental policy Postcard — October 16, 2013, 8:00 am A trip to one of the properties at issue in Louisiana’s oil-pollution lawsuits Chance that a movie script copyrighted in the U.S. before 1925 was written by a woman: Cari Beauchamp, Without Lying Down: Frances Marion and the Powerful Women of Early Hollywood, Charles Scribner's Sons (N.Y.C.) Engineers funded by the United States military were working on electrical brain implants that will enable the creation of remote-controlled sharks. Malaysian police were seeking fifteen people who appeared in an online video of the Malaysia-International Nude Sports Games 2014 Extravaganza, and Spanish police fined six Swiss tourists conducting an orgy in the back of a moving van for not wearing their seatbelts. Subscribe to the Weekly Review newsletter. Don’t worry, we won’t sell your email address! “I hope that after reading the following pages the leaders of the Y. M. C. A. will start a campaign to induce good young men to do nothing. If so, I shall not have lived in vain.”