http___en.wikipedia.org_wiki_South_Georgia_and_South_Sandwich_Islands_sovereignty_dispute.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 7.1 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 32.1 32.2 33.1 33.2 34.1 35.1 35.2 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 38.1 38.2 38.3 38.4 38.5 38.6 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 39.6 40.1 41.1 41.2 41.3
История на Южна Джорджия и Южните Сандвичеви острови Британската задморска територия Южна Джорджия и Южни Сандвичеви острови e основана през 1985 г. Дотогава съставните британски острови Южна Джорджия, Южни Сандвичеви острови, скалите Шаг и скалите Кларк са зависима територия на Фолкландските острови. През 1993 г. юрисдикцията на задморската територия е разширена с обявяването на 200-милна (370 км) изключителна икономическа зона. Понастоящем Великобритания подготвя внасянето в ООН на подробно геоложко проучване, въз основа на което външната граница на континенталния шелф на Южна Джорджия и Южни Сандвичеви острови да бъде увеличена до 350 мили (650 км) в съгласие с Конвенцията на ООН по морско право от 1982 г.; в присъединената зона правителството на задморската територия ще има изключителни права върху експлоатацията на полезни изкопаеми от морското дъно, включително нефт и природен газ. XVII–XIX век[редактиране | редактиране на кода] Южноатлантическият остров Южна Джорджия е прочут със своята сурова красота и богато историческо наследство. Сравняван с Хималаи в Южния океан, островът е разположен южно от Антарктическата конвергенция и е първата земя в Антарктика, открита от човека. На път от Чили за Бразилия, през април 1675 г. корабът на лондонския търговец Антъни де ла Роше е отнесен от бурята далече на изток и за две седмици намира убежище в един от заливите на острова. На картите се появява Остров Рошé, наречен в чест на откривателя. За втори път островът е видян през 1756, когато от минаващия испански кораб Леон му дават името Сан Педро. Тези ранни посещения не пораждат териториални претенции. В частност, Испания никога не е претендирала за Южна Джорджия, която впрочем се пада в „португалската“ половина на света според договора от Тордесиляс от 1494 г. между Испания и Португалия. Великият английски мореплавател Джеймс Кук с корабите Резолюшън и Адвенчър първи стъпва на брега, проучва и картографира Южна Джорджия. Той преименува острова на Остров Джорджия в чест на крал Джордж III, и взема територията в британско владение съгласно инструкциите на Адмиралтейството. Капитан Кук отплава на югоизток и открива скалите Кларк и Южните Сандвичеви острови. Част от последните острови (както и остров Аненков край Южна Джорджия) са открити от руската имперска експедиция на Белингсхаузен и Лазарев с корабите Восток и Мирни през 1819 г., а скалите Шаг са открити от испанския кораб Аврора през 1762 г. През последните десетилетия на XVIII век и целия XIX век Южна Джорджия е обитавана от английски и американски ловци на тюлени, които са живели продължително на острова и понякога са презимували. Ефективното, непрекъснато и неоспорвано британско владение и управление на Южна Джорджия се осъществява чрез британското Патентно писмо от 1843, впоследствие актуализирано през 1876, 1892 и 1908. Ловът на тюлени и тяхното опазване се регулират със специални наредби от 1881 и 1899. От 1887 островът се вписва в Годишника на Министерство на колониите. Южна Джорджия е управлявана като зависима територия на Фолкландските острови, като отделна единица администрирана чрез Фолкландските острови без обаче да е част от тях в политическо или финансово отношение. Британия анексира Южните Сандвичеви острови чрез Патентното писмо от 1908 г. Тази конституционна уредба е в сила до 1985, когато Южна Джорджия и Южните Сандвичеви острови са обособени в отделна задморска територия на Обединеното Кралство. XX век[редактиране | редактиране на кода] През XX век Южна Джорджия става най-големият китоловен център в света, с брегови бази в Грютвикен (действаща 1904 - 64), Лийт Харбър (1909 - 65), Оушън Харбър (1909 - 20), Хусвик (1910 - 60), Стромнес (1912 - 61) и Принс Олав Харбър (1917 - 34). Китоловните станции на всички компании (норвежки, британски, аржентинска, южноафриканска, японски) работят с китоловни лицензи дадени от Губернатора на Фолкландските острови и Зависимите територии. Карл Антон Ларсен, основателят на Грютвикен, е натурализиран британец роден в Норвегия. Молбата му за британско поданство е подадена при британския Магистрат на Южна Джорджия и удовлетворена през 1910. Като мениджър на Аржентинската рибна компания, Ларсен ръководи изграждането на Грютвикен ― забележително начинание осъществено от екип от 60 норвежци между тяхното пристигане на 16 ноември и пускането в действие на завода за китова мас на 24 декември 1904. Ларсен избира мястото за китоловна база при посещението си през 1902, когато Шведската Антарктическа експедиция на Ото Норденшолд проучва част от острова и дава на неголям вътрешен залив името Грютвикен („Залив на Котлите“, на норвежки „Грютвика“) поради намерените там предмети на ловците на тюлени, между които голяма лодка и английски котли ползвани за топене на тюленова мас. Мнозинството от китоловците са норвежци, с нарастващ дял британци. През епохата на китолова, продължила до 1965, населението варира от над 1000 през лятото (над 2000 през някои години) до към 200 през зимата. Първото преброяване е направено на 31 декември 1909 от британския магистрат Джеймс Уилсън и регистрира население от 720 души, включващо 3 жени и 1 дете. По националност те са 579 норвежци, 58 шведи, 32 британци, 16 датчани, 15 финландци, 9 немци, 7 руснаци, 2 холандци, 1 французин и 1 австриец. Мениджъри и други старши служители на китоловните бази често живеят заедно със семействата си. Един от тях е Фритьоф Якобсен и съпругата му Клара Олете Якобсен, чиято дъщеря Солвейг Гунбьорг Якобсен е първият човек роден в Антарктика, на 8 октомври 1913. На острова има над 200 гроба датиращи от 1820 до днес. През 1922 в Грютвикен е погребан прочутият антарктически изследовател сър Ърнест Шекълтън, който през 1916 прекосява Море Скоша със седемметровата лодка Джеймс Кеърд и петчленен екипаж, в едно от най-забележителните пътешествия с малък плавателен съд в морската история. Шекълтън достига фиорда Кинг Хокон на западния бряг на Южна Джорджия, заедно с двама другари прекосява трудния планински и ледников терен до китоловната база Хусвик на североизточния бряг, и организира успешното спасяване на членовете на експедицията си, блокирани на Южните Шетлъндски острови. От ноември 1909 местната британска администрация на Южна Джорджия се ръководи от магистрат. Британското Патентно писмо от 1908 г., което учредява неговата длъжност, е връчено на аржентинското Министерство на външните работи и формално прието на 18 март 1909 без протест. Първото официално обявяване на аржентинска претенция към суверенитета на Южна Джорджия датира едва от 1927 г., а за Южните Сандвичеви острови — от 1938. Оттогава Аржентина поддържа претенции към островите, но неколкократно (през 1947, 1951, 1953, 1954 и 1955 г.) отказва да предостави решаването на претенциите си на Международния съд или на независим арбитражен трибунал. Аржентинската военноморска станция Корбета Уругвай е тайно изградена на остров Туле от Южните Сандвичеви острови на 7 ноември 1976 г. Британия протестира през януари 1977 и впоследствие отстранява аржентинския персонал през юни 1982. По време на Фолкландската война, аржентинските сили окупират Грютвикен и Лийт Харбър на 3 април 1982 г. след двучасово сражение, при което е сериозно повредена аржентинската корвета Герико и един аржентински хеликоптер е свален. След понесените загуби аржентинците не успяват да превземат целия остров, и британската база Бърд Айлънд и полевите лагери в залива Шлипър, ледник Лайъл и залива Сейнт Ендрюз остават извън техен контрол. На 25 април 1982 Кралският флот поврежда и пленява аржентинската подводница Санта Фе край Южна Джорджия и аржентинският гарнизон се предава без съпротива. След Фолкландската война Британия поддържа малък военен гарнизон от сапьори на Южна Джорджия до март 2001 г., когато островът отново се връща към цивилно управление. Поради своята отдалеченост в океана и суров климат, Южна Джорджия не е имала коренно население, и досега семейства не са се установявали за повече от едно поколение. Днес селищата на острова включват Грютвикен, Кинг Едуард Пойнт (често разглеждан като част от близкия Грютвикен; входно пристанище на острова, седалище на британския магистрат и пристанищните, митнически, имиграционни, риболовни и пощенски власти), Бърд Айлънд и Хусвик. За улеснение на научните изследвания Правителството на стровите поддържа хижи в долината Сьорлинг, при нос Дартмът, заливите Майвикен, Сейнт Ендрюз, Коръл, Карлита, Джейсън Харбър, Оушън Харбър, и Харпън. От 1995 Южноафриканското метеорологично бюро с британско позволение поддържа автоматични метеорологични станции на островите Заводовски и Туле от необитаемия и вулканично активен Южносандвичев архипелаг. Виж също[редактиране | редактиране на кода] Исторически карти[редактиране | редактиране на кода] Карти на които е изобразен остров Рошé: - Карта на де Лил, Ковен и Мортие от 1700/20 - Карта на де Лил и Шатлен от 1705/19 - Карта на Ленс и Въртю от 1710 - Карта на Прайс от 1713 - Карта на Мол от 1736 - Карта на Сийл от 1745 - Карта на Джефрис от 1768 Първата карта на Южна Джорджия от 1777, изготвена и публикувана от Джеймс Кук: - James Cook, Chart of the Discoveries made in the South Atlantic Ocean, in His Majestys Ship Resolution, under the Command of Captain Cook, in January 1775, W. Strahan and T. Cadel, London, 1777 Втората карта на Южна Джорджия от 1802 г., изготвена от капитан Айзък Пендълтън и публикувана от А. Фаустини през 1906: Литература[редактиране | редактиране на кода] - Capt. Francisco de Seixas y Lovera, Descripcion geographica, y derrotero de la region austral Magallanica. Que se dirige al Rey nuestro señor, gran monarca de España, y sus dominios en Europa, Emperador del Nuevo Mundo Americano, y Rey de los reynos de la Filipinas y Malucas, Madrid, Antonio de Zafra, 1690. (Фрагмент описващ откриването на Южна Джорджия от англичанина Антъни де ла Рошé през април 1675.) - William Ambrosia Cowley, Cowley's Voyage Round the Globe, in Collection of Original Voyages, ed. William Hacke, James Knapton, London, 1699. - George Forster, A Voyage Round the World in His Britannic Majesty's Sloop Resolution Commanded by Capt. James Cook, during the Years 1772, 3, 4 and 5 (2 vols.), London, 1777. - South Georgia, Topographic map, 1:200000, DOS 610 Series, Directorate of Overseas Surveys, Tolworth, UK, 1958. - Robert K. Headland, The Island of South Georgia, Cambridge University Press, 1984. - Historia de las Relaciones Exteriores Argentinas, Obra dirigida por Carlos Escudé y Andrés Cisneros, desarrollada y publicada bajo los auspicios del Consejo Argentino para las Relaciones Internacionales (CARI), GEL/Nuevohacer (Buenos Aires), 2000. - Откриването на Антарктика: Южна Джорджия. Иванов и Н. Иванова. Антарктика: Природа, история, усвояване, географски имена и българско участие. София: Фондация Манфред Вьорнер, 2014. с. 43. ISBN 978-619-90008-1-6 (Второ преработено и допълнено електронно издание 2014, ISBN 978-619-90008-2-3) - Откриването на Антарктика: Южни Сандвичеви острови. Иванов и Н. Иванова. Антарктика: Природа, история, усвояване, географски имена и българско участие. София: Фондация Манфред Вьорнер, 2014. с. 45. ISBN 978-619-90008-1-6 (Второ преработено и допълнено електронно издание 2014, ISBN 978-619-90008-2-3) - Период на китолова. Иванов и Н. Иванова. Антарктика: Природа, история, усвояване, географски имена и българско участие. София: Фондация Манфред Вьорнер, 2014. с. 56-58. ISBN 978-619-90008-1-6 (Второ преработено и допълнено електронно издание 2014, ISBN 978-619-90008-2-3) Бележки[редактиране | редактиране на кода] - ↑ Bowcott, Owen. The new British empire? UK plans to annex south Atlantic.
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 12.1 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 15.2 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 20.1 20.2 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 32.2 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1
South Georgia and South Sandwich Islands sovereignty dispute The sovereignty of South Georgia and the South Sandwich Islands is disputed between the United Kingdom and Argentina. The United Kingdom claimed South Georgia in 1775,[1][2] annexed the islands in 1908, and has exercised de facto control with the exception of a brief period during the Falklands War in 1982 when the islands were partially controlled by Argentina.[3] The dispute started in 1927 when Argentina claimed sovereignty over South Georgia, and subsequently was expanded in scope with Argentina claiming the South Sandwich Islands in 1938.[4] The islands have no indigenous population,[5] and currently no permanent population. Contents History of the claims[edit] Origins of the British claim[edit] The South Georgia archipelago was first claimed for Great Britain by James Cook in January 1775, having been previously discovered by Anthony de la Roché.[6] However, the British did little to enforce this claim until 1843, when Letters Patent were issued to provide for the government of the islands, which were to be governed as a Falkland Islands Dependency. These were revised in 1876 and 1892. In 1908, following enquiries regarding the sovereignty of the area currently covered by the British Antarctic Territory from the Norwegian government, the British government stated that the islands were British, and issued Letters Patent to include "South Orkney, South Georgia and South Shetland islands, and Graham Land situated in the South Atlantic Ocean to the south of the 50th parallel of south latitude and lying between the 20th and 80th degrees of west longitude" as Falkland Islands Dependencies. It was made clear at this time that the association with the Falkland Islands was intended as an administrative convenience.[7] As it had been observed within the British government that a literal interpretation of this claim would include parts of the South American mainland, the letters patent were clarified on 28 March 1917, redefining the limits to exclude all territories north of 58°S and west of 50°W, but to otherwise include all land in this region. Though the Argentine government were given details of the 1908 letters patent (at their request), neither Argentina nor Chile objected to either claim.[7] Origins of the Argentine claim[edit] The Compañía Argentina de Pesca (CAP), an Argentine-registered whaling company run by Norwegian Carl Anton Larsen, was the first company to set up operations on South Georgia in 1904. This company founded the settlement of Grytviken and its employees (including Larsen himself) became the first permanent residents of the island. In 1905, the Argentine government authorised a weather station on the island.[8] In 1906, the CAP signed a lease with the Falkland Islands government,[8] and following the 1908 annexation the company started to use British whaling licences and leases for land at Grytviken and Jason Harbour.[9] Also in 1908, the CAP started looking to the South Sandwich Islands for the expansion of their business.[10] Larsen adopted British citizenship in 1910. Argentina's first explicit claim to South Georgia was made in 1927 and to the South Sandwich Islands in 1938.[4] Later developments[edit] Following the Argentine claims, the UK repeatedly (in 1947, 1951, 1953 and 1954) offered to take the matter to the International Court of Justice in the Hague but this was turned down by Argentina. When Britain took the issue to the court unilaterally in 1955, Argentina declined to cooperate, citing a lack of jurisdiction.[9] The British divided the Falkland Islands dependencies in 1962, in accordance with the newly signed Antarctic Treaty. Those areas south of 60°S became the British Antarctic Territory, while the remainder - South Georgia and the South Sandwich Islands - retained their previous status.[11] Falklands War[edit] Argentina established a military base, Corbeta Uruguay, on Thule Island at the far south of the South Sandwich Islands in November 1976. When this base was discovered by the British that December, the British protested diplomatically, and sent a task force (Operation Journeyman) to protect the Falkland Islands from potential invasion.[12] On 19 March 1982, a group of 50 Argentines posing as scrap metal merchants landed at Leith Harbour on South Georgia aboard the ARA Bahía Buen Suceso and hoisted the Argentine flag.[13][14][15] The British government responded by sending HMS Endurance with 22 Royal Marines to expel the Argentines, but they were held off to avoid increasing the tension. Further Argentine troops, led by Lieutenant Alfredo Astiz (known as the "blond angel of death") were landed and the British set up a station to monitor the activities there. Argentine forces invaded the Falkland Islands on 2 April 1982 and took Grytviken the following day, leaving 44 marines.[16] Despite seizing Grytviken and Leith, the Argentines were not able to take the entire island and several British Antarctic Survey field camps remained in the hands of the United Kingdom throughout the length of the war. In response to the Argentine invasion, the British launched Operation Corporate (the recapture of the Falkland Islands) of which Operation Paraquet was part. Royal Marines retook Grytviken in two hours on 25 April 1982 using intelligence from the SBS who had infiltrated the island, following an attack on the ARA Santa Fe by Royal Naval helicopters.[16][17] The garrison at Leith Harbour surrendered the following day, and Corbeta Uruguay surrendered on 20 June 1982. It was demolished that December. Current status[edit] Britain has administered South Georgia and the South Sandwich Islands separately from the Falklands since the islands were made a British dependent territory in their own right in 1985.[18] The status of the territory was altered by the British Overseas Territories Act 2002, and the terminology now used is British overseas territory. Argentina considers the islands to be part of the Islas del Atlántico Sur department of Tierra del Fuego Province. The claim to South Georgia and the South Sandwich Islands is written into the 1994 Argentine constitution alongside the claim to the Falkland Islands.[19] Current claims[edit] Claims by Argentina[edit] Argentina claims that: - Argentina has, since 1927, protested every British action that it has known about that contradicted Argentine sovereignty of South Georgia and the South Sandwich Islands.[citation needed] Claims by the United Kingdom[edit] The United Kingdom claims that: - The first landing on South Georgia was under Captain Cook in 1775.[3] - The United Kingdom annexed South Georgia and the South Sandwich Islands in 1908.[3] - Whaling stations on the islands (including the CAP) operated under British licence.[3] - The islands have been administered legally by Britain since 1908, with the exception of "a short period of Argentine occupation in 1982".[3] References[edit] - ^ George Forster. A Voyage Round the World in His Britannic Majesty's Sloop Resolution Commanded by Capt. James Cook, during the Years 1772, 3, 4 and 5 (2 vols.). - ^ R.K. Headland, The Island of South Georgia, Cambridge University Press, 1984. - ^ a b c d e Foreign and Commonwealth Office: Country Profile: South Georgia and South Sandwich Islands (British Overseas Territory) - History - ^ a b World Statesmen.org: South Georgia and the South Sandwich Islands; Accessed 23 June 2008 - ^ Government of South Georgia and the South Sandwich Islands - ^ 18th Century History of South Georgia, South Atlantic Ocean, Accessed 23 June 2008[dead link] - ^ a b National Interests and Claims in the Antarctic, pps 19-20, Robert E. Wilson - ^ a b Historia General de las Relaciones Exteriores de la República Argentina: Georgias del Sur, Universidad del CEMA; accessed 5 July 2008 - ^ a b Getting it right: the real history of the Falklands/Malvinas, p34, Accessed 23 June 2008 - ^ Historia General de las Relaciones Exteriores de la República Argentina: Sandwich del Sur, Universidad del CEMA; accessed 5 July 2008 - ^ Foreign and Commonwealth Office: Country Profile: British Antarctic Territory - History, accessed 2 July 2008 - ^ BBC News - Secret Falklands fleet revealed, 1 June 2005; Accessed 2 July 2008 - ^ "infiltrated on board, pretending to be scientists, were members of an Argentine naval special forces unit" Nick van der Bijl, Nine Battles to Stanley, London, Leo Cooper P.8 as reported in Lawrence Freemdman, The Official History of the Falklands Campaign: Vol I The Origins of the Falklands War - ^ "Bahia Buen Suceso set sail for South Georgia on 11 March carrying Argentine Marines" Rowland White, Vulcan 607, London, Bantam Press, p30. - ^ BBC On this day, 19 March 1982: Argentine flag hoisted on S Georgia; Accessed 2 July 2008 - ^ a b BBC Newsnight ; 25 April 1982 - ^ BBC On this day, 25 April 1982: Marines land in South Georgia; Accessed 2 July 2008 - ^ Government of South Georgia and the South Sandwich Islands: Government overview; Accessed 5 July 2008 - ^ Secretaría de Relaciones Exteriores - The Malvinas Islands; Accessed 23 June 2008