https___en.wikipedia.org_wiki_Iranian_calendar_3.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 21.7 21.8 21.9 21.10 21.11 21.12 21.13 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 23.7 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 24.7 25.1 25.2 25.3 25.4 26.1 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 29.7 29.8 29.9 29.10 29.11 29.12 29.13 30.1 31.1 31.2 31.3 32.1 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 37.1 38.1 39.1 39.2 39.3 39.4 40.1 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 43.1 44.1 45.1 45.2 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 61.2 62.1 63.1 63.2 63.3 63.4 63.5 63.6 63.7 63.8 64.1 64.2 65.1 66.1 66.2 67.1 67.2 68.1 69.1 69.2 70.1 70.2 70.3 71.1 72.1 72.2 73.1 73.2 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 78.2 78.3 79.1 79.2
Ирански календар Иранският календар или Слънчева хиджра (на персийски: تقویم هجری شمسی؛ سالنمای هجری خورشیدی) е астрономически слънчев календар, използван официално в Иран и Афганистан. Летоизчислението се води от преселването (хиджра) на пророка Мохамед от Мека в Медина. Началото на годината е денят на пролетното равноденствие. През вековете календарът се уточнява няколко пъти, за да отговаря на административните, религиозните и климатическите изисквания. В неговата разработка взима участие големият персийски поет Омар Хайям. Съдържание - 1 История - 1.1 Древни календари - 1.2 Средновековни календари - 1.3 Реформи през XX в. - 1.4 Съвременен ирански календар - 1.5 Слънчева хиджра и Григориански календар - 2 Източници История[редактиране | редактиране на кода] Древни календари[редактиране | редактиране на кода] Най-ранните свидетелства за календарната традиция в Иран са от 2 хилядолетие преди новата ера. Първият напълно запазен календар е от времето на Ахеменидите. Древноперсийски календар[редактиране | редактиране на кода] Предполага се, че древните иранци са използвали календар, който се е състоял от 6 сезона, като всеки от тях е бил с приблизителна продължителност от 2 лунни месеца. Годината започвала около пролетното равноденствие, имала 12 лунни месеца (всеки по 29 или 30 дни), наброявайки по този начин 354 дни. За да се компенсира разликата с тропическата година веднъж на 6 години се добавял 13-ти месец. [1] Месеците са имали названия, свързани с разни чествания или със сезонните дейности. Календарът е модифицирана версия на лунния вавилонски календар и е отразявал влиянието на културата на Месопотамия. В таблицата е даден списъкът на древноперсийските месеци.[2] Зороастрийски календар[редактиране | редактиране на кода] През V в. пр.н.е. администрацията на Ахеменидите (648—330 пр.н.е.) въвежда нов тип календар по подобие на древноегипетския — слънчев, с 12 месеца по 30 дни, наричани с имената на почитаните зороастрийски язати. [1] Всеки месец се дели на четири интервала, подобни на седмици. Дните на месеца също носят имената на зороастрийските божества. През дните, чието име съвпада с това на месеца, провеждат се чествания на божеството. Календарът има голямо значение за спазване на религиозните обреди. Той определя пантеона на основните божества и осигурява честото споменаване на техните имена. След завоюването на Персия от Александър Македонски и неговата смърт започва царуването на династията на Селевкидите (330—150 пр.н.е.). Те въвеждат гръцката традиция летоизчислението да се води на ери, с които се отбелязва началото на царските династии. Така започва ерата на Александър, която по-късно става известна като ерата на Селевкидите. Зороастрийските жреци губят своето влияние, тъй като новите владетели изповядват друга религия. Затова, макар да приемат летоизчислението на ери, жреците въвеждат своето начало — ерата на Зороастър. Предполага се, че това е първият опит да се определят датите, свързани с живота на Зороастър. Без да разполагат с исторически източници, жреците се обръщат към вавилонските архиви, известни из целия древен свят. От там те научават, че 228 години преди ерата на Алексанъдр в Персия се е случило велико събитие. В действителност това събитие е завоюването на Вавилон от Кир Велики през 539 пр.н.е., но жреците го интерпретират като годината на откровението на техния пророк. От друга страна според светата книга Авеста Зороастър получава божието откровение, когато е на 30 години. Оттук жреците определят годината на неговото раждане — 568 пр.н.е.. Тя навлиза в летописите като началото на ерата на Зороастър, макар да е всъщност на Персийската империя. Тази дата и досега погрешно се споменава в някои енциклопедии като година на раждането на Зороастър. Календари на Аршакидите и Сасанидите[редактиране | редактиране на кода] Партската династия (Аршакидите) (248 пр.н.е. — 224 н. е.) въвежда малки промени в календарната система на Селевкидите. При тях новата ера започва от 248 пр.н.е. — годината, през която Аршакидите сменят Селевкидите. При тях наименованията на месеците и дните са партски еквиваленти на авестийските названия. Тези наименования малко се различават от използваните по-късно от Сасанидите (224—650) средноперсийски имена. Така например съвременният ирански месец „дей“ се нарича „дадвах“ (творец) при Ахеменидите, при Аршакидите той е „датуш“, а при Сасанидите е „дадв/дай“. През 224 г. Ардашир I, основателят на Сасанидската династия, добавя 5 дни към края на годината и ги нарича „гата“ в чест на древни зороастрийски химни със същото название. С този акт на практика се приема 365-дневен календар, в основата на който е египетският слънчев календар. Египетската система бе известна на иранците от няколко столетия, макар да не бе използвана от тях. Новата система предизвиква объркване и среща съпротива. За да не се пропуснат светите дати обредите се извършват в продължение на няколко дни. И в наше дни някои зороастрийски празненства имат две дати. За да се синхронизира с тропическата година, чиято продължителност е 365,2422 дни, веднъж на 120 години (според други данни всеки 116 години) се добавя 30-дневен месец. Този календар става първоизточник на современния ирански календар и в него са запазени зороастрийските наименования на месеците. Последният персийски цар от династията на Сасанидите Яздегерд III завършва реформата на календара, като избира 643 г. за началото на новата ера. Този календар получава името „Яздегерди“. Средновековни календари[редактиране | редактиране на кода] След победата на арабите над Сасанидската династия мюсюлманските владетели въвеждат ислямския календар, при който летоизчислението започва от хиджрата на пророка Мохамед, а годината се състои от 12 лунни месеца. Календарът е официален в целия ислямски свят и досега запазва своето религиозно значение в Иран. Той е лунен и при него се губи съответствието между месеците на годината и природните сезони. Това води до разминаването на календара със селскостопанските дейности, при което събирането на данъците почва да изпреварва събирането на реколтата. Административните трудности стават причина за паралелното използване на друг календар, подобен на сасанидския. Календар на Джалали[редактиране | редактиране на кода] През 1079 г. селджукският султан Джалал ад-Дин Малик Шах официално въвежда слънчев календар, разработен в обсерваторията на неговата столица Исфахан от Омар Хайям и други астрономи. Основната цел на календара е по-прецизното свързване на началото на годината с пролетното равноденствие. За пролетно равноденствие се приема моментът на навлизането на слънцето в съзвездие Овен. Според него 1 фарвардин на 468 г. по Слънчевата хиджра, когато се приема календарът, съответства на 9 рамадан 417 г. по лунната хиджра и на 19 фарвардин 448 г. по Яздегерди (15 март 1079). Новият календар получава названието Джалали в чест на Малик Шах. Продължителността на всеки месец се изчислява според навлизането на слънцето в съответното зодиакално съзвездие и е между 29 и 32 дни. Продължителността на даден месец може да се различава с по 1 ден през различните години. Названията на месеците съответстват на арабските наименования на зодиите. В този си вид календарът следва сезоните, броят на дните на всеки месец се определя от астрономически наблюдения с голяма прецизност и се избягва необходимостта от периодичното включване на допълнителна година. Поддържането на календара обаче е много трудоемко и след смъртта на Малик Шах през 1092 г. те практически спират. При разработването на този календар Хайям изчислява с голяма прецизност продължителността на 1079 г. равна на 365,24219858156 дни [3] (в действителност е 365.2422464 дни).[4] Освен това астрономите, отговорни за календара, установяват правилото за последователността на обикновени и високосна година. Според него по време на всеки 33-годишемн цикъл се добавят 8 дни. Схемата е следната: 7 пъти на всеки 4 години се добавя по 1 ден (т.е. на всеки 4 години има 1 високосна година), а последният 8-ми ден на цикъла се добавя след 5 години. 12-годишен животински цикъл[редактиране | редактиране на кода] Нахлуването на монголските завоевателите на иранските територии през XIII в. е съпроводено със засилено влияние на китайско-уйгурската култура. По отношение на календарната систем иранците никога не възприемат изцяло техния 12-годишен цикъл с години, наречени на животни. Той постепенно се адаптира към съществуващите лунни и слънчеви календарни системи, използвани дотогава, като в определени случаи някои години изцяло изпадат от 12-годишния цикъл. Реформи през XX в.[редактиране | редактиране на кода] Иран[редактиране | редактиране на кода] През 1911 г. при управлението на Каджарите (конституционна монархия) парламентът официално въвежда държавен календар, основан на Джалали, с 12-годишен цикъл с имена на животни и с названия на месеци според зодиакалните знаци. Този календар се използва до 1925 г., когато на власт идва Реза Пахлави, основателят на последната шахска династия в Иран. На 31 март 1925 г. иранският парламент приема нов календар, наречен „Слънчева хиджра“. При него летоизчислението започва от 622 г. — хиджрата на Мохамед от Мека в Медина, първият ден на годината съвпада с първия ден на пролетта според слънчевата година, премахва се 12-годишният цикъл с животинските имена и се възстановяват древните зороастрийски названия на месеците. По същество календарът е опростен вариант на Джалали. Първите 6 месеца съдържат 31 дни, следващите 5 мес. - 30 дни, а последният месец има 29 дни (или 30 през високосните години). По-голямата продължителност на първото полугодие е свързана с по-дългия период между пролетното и есенното равноденствие. Включването на високосните дни следва 33-годишния цикъл, но той понякога става 29- или 37-годишен. През 1976 г. Мохамед Реза Пахлави променя началото на летоизчислението и вместо хиджра на Мохамед то става предполагаемата година на качването на престола на Кир Велики (559 г. пр.н.е.) Новата ера се казва шахиншахи (перс. شاهنشاهی) (царска), а 21 март 1976 г. става първият ден на 2535 г. от тази ера. Ислямските свещеници се противопоставят на нововъведението, а обществото го игнорира. През 1978 г. шахът е принуден да върне ерата на хиджра.[2] След иранската революция през 1979 г. ислямското религиозното ръководство на страната премахва всичко, свързано с династията Пахлави, но не променя календара и запазва древните зороастрийски названия на месеците. Афганистан[редактиране | редактиране на кода] През 1922 г. по примера на Иран в съседния Афганистан, където дотогава официално се използва само лунната хиджра, се въвежда иранският слънчев календар със зодиакалните имена на месеците. На езика дари те, както и в Иран преди реформата от 1925 г., се наричат с арабските названия, а на езика пущу тези названия се превеждат буквално. Отначало подобно на календара Джалали броят на дните в месеците варира в зависимост от движението на слънцето по зодиака (от 29 до 32). През 1957 г. се приема иранската система с постоянния брой дни в месеците, като названията на месеците се запазват.[2] Съвременен ирански календар[редактиране | редактиране на кода] Летоизчислението се води от преселването (хиджра) на пророка Мохамед от Мека в Медина. Новата година започва при настъпването на пролетното равноденствие в северното полукълбо и се отбелязва с празника (Норуз). Първият ден на новата година се определя по 5 начина: - Ако пролетното равноденствие настъпва след пладне на 365-ия ден и преди пладне на 366-ия ден, тогава 1 фарвардин започва в 0 часа на 366-ия ден. Старата година в този случай се явява редовна. - Ако пролетното равноденствие настъпва след пладне на 366-ия ден, тогава 367-ят ден се смята за първия ден на новата година, а старата година се явява високосна.[5] Имена на месеците[редактиране | редактиране на кода] В Афганистан имената на месеците и на 2-та езика (дари и пущу) са преведени от арабските названия на зодии. В Иран месеците носят имената на зороастрийските язати. Имена на сезоните[редактиране | редактиране на кода] Годината се дели на 4 сезона, всеки с 3 месеца. - Пролет — Бахар (на персийски: بهار [bæhɒr], на пущунски: پسرلی [psar'lai]): фарвардин, ордибехещ, хордад - Лято — Табестан (на персийски: تابستان [tɒbestɒn], на пущунски: دوبی ['dobai]): тир, мордад, шахривар - Есен — Паиз (на персийски: پایز [pɒjiz], на пущунски: منی ['mənai]): мехр, абан, азар - Зима — Земестан (на персийски: زمستان [zemestɒn], на пущунски: ژمی ['ʒəmai]): дей, бахман, есфанд Имена на дните на седмицата[редактиране | редактиране на кода] Седмицата на иранския календар започва в събота и свършва в петък, който е официален почивен ден. - Събота — Шамбе (на персийски: شنبه) - Неделя — Йекшамбе (на персийски: یکشنبه) - Понеделник — Дошамбе (на персийски: دوشنبه) - Вторник — Сешамбе (на персийски: سه شنبه) - Сряда — Чахаршамбе (на персийски: چهارشنبه) - Четвъртък — Панджшамбе (на персийски: پنجشنبه) - Петък — Джоме (на персийски: جمعه) или Адине (на персийски: آدینه) Названията на дните от неделя до четвъртък се образуват чрез добавяне на бройни числа към името на събота (шамбе), така че преведено буквално се получава: неделя — „една-събота“, понеделник — „две-събота“ и т.н. Названието на петъка — джоме — произлиза от арабската дума „събрание“ и отразява традицията на колективната петъчна молитва при мюсюлманите. Математически алгоритъм за Слънчевата хиджра[редактиране | редактиране на кода] Слънчевата хиджра не само е сред най-древните календари в света, но е и най-точният от използваните днес. Календарът се основава върху астрономическите наблюдения и изчисления за определяне на пролетното равноденствие и не съдържа вътрешни допускания, които да носят грешки.[6][7] Астрономическите наблюдения могат да се избегнат, ако вместо определянето на пролетното равноденствие се приложи математическият алгоритъм за система за включване на високосни години. Този алтернативен метод е предложен от иранския математик Ахмад Бирашк. [8], но не се използва на практика. Според алгоритъма годините се групират в малки цикли, при които след първите 4 редовни години всеки следващ 4-годишен период завършва с високосна година. Тези цикли, които съдържат 29, 33 или 37 години, се групират в средни годишни цикли с по 128 години (съставени от 29, 33, 33 и 33-годишни цикли) или 132 години (съставени от 29, 33, 33 и 37-годишни цикли). Големият цикъл от 2820 години се образува от 21 последователни 128-годишни цикли и завършващ 132-годишен цикъл. За началото на схемата за редуването на редовните и високосните години е взета 1925 г. и тя няма да се повтори до 4745 г. Всеки 2820-годишен цикъл съдържа 2137 редовни години с 365 дни и 683 високосни години с 366 дни, при което средната продължителност на годината на големия цикъл е 365,24219852 дни. Това е толкова близко до продължителността на тропическата години (365,24219878 дни), че грешката от 1 ден се натрупва след като минат 3,8 милиона години. Слънчева хиджра и Григориански календар[редактиране | редактиране на кода] Годината на Слънчевата хиджра започва около 21 март по григорианския календар и свършва около 20 март на следващата година. За да се превърне иранската година в еквивалентната григорианска година, трябва да се прибавят 621 години, когато периодът е между 21 март и 31 декември, или 622 години, когато периодът е между 1 януари и 20 март. В таблицата е дадено съответствие между Слънчевата хиджра и Григорианския календар. Високосните години на Слънчевата хиджра са означени със звездичка (*) [10] Източници[редактиране | редактиране на кода] - ↑ а б S. Taqizadeh: Old Iranian Calendars - ↑ а б в г д Encyclopaedia Iranica. Article "Calendars". By Antonio Panaino, Reza Abdollahy, Daniel Balland. - ↑ а б Omar KhayyamThe MacTutor History of Mathematics archive - ↑ Kazimierz M. Borkowski, "The tropical year and solar calendar", The Journal of the Royal Astronomical Society of Canada 85/3 (June 1991) 121–130. - ↑ ((fa))Техерански Университет. Календарен център - ↑ ((fa)) BBC-Persian Arts - ↑ ((fa)) Persian Studies - ↑ ((fa)) Ахмад Бирашк - ↑ Calendar - ↑ Holger Oertel. Persian calendar by Holger Oertel. // Ortelius.de, 30 May 2009. - ↑ The Persian calendar for 3000 years, (Kazimierz M Borkowski), Earth, Moon and Planets, 74 (1996), No. 3, pp 223–230. Available at [1].
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 27.1 27.2 27.3 28.1 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 30.6 30.7 31.1 32.1 32.2 32.3 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 35.6 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 36.6 37.1 38.1 38.2 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 40.1 40.2 41.1 42.1 42.2 42.3 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 43.7 43.8 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 50.2 50.3 51.1 52.1 53.1 53.2 53.3 54.1 54.2 55.1 56.1 56.2 56.3 56.4 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 70.2 70.3 71.1 72.1
Iranian calendars The Iranian calendars (Persian: گاهشماری ایرانی Gâhshomâriye Irâni) are a succession of calendars invented or used for over two millennia in Iran (Persia). One of the longest chronological records in human history, the Iranian calendar has been modified time and again during its history to suit administrative, climatic, and religious purposes. The modern Iranian calendar is now the official calendar in Iran. It begins at the midnight nearest to the instant of the vernal equinox as determined by astronomical calculations for the Iran Standard Time meridian (52.5°E or GMT+3.5h). It is, therefore, an observation-based calendar, unlike the Gregorian, which is rule-based.[1] The Iranian year usually begins within a day of 21 March of the Gregorian calendar. To find the corresponding year of the Gregorian calendar, add 621 or 622 (depending on the time of the year) to a solar hijri year. A short table of year correspondences between the Persian and Gregorian calendars is provided below. Contents - 1 History - 2 See also - 3 References - 4 Bibliography - 5 External links History[edit] Ancient calendars[edit] Although the earliest evidence of Iranian calendrical traditions is from the second millennium BCE, predating the appearance of the Iranian prophet Zoroaster, the first fully preserved calendar is that of the Achaemenids. Throughout recorded history, Persians have been keen on the idea and importance of having a calendar. They were among the first cultures to use a solar calendar and have long favoured a solar over lunar and lunisolar approaches. The sun has always been a symbol in Iranian culture and is closely related to the folklore regarding Cyrus the Great.[2] Old Persian calendar[edit] Old Persian inscriptions and tablets indicate that early Iranians used a 360-day calendar based on the solar observation directly and modified for their beliefs. Days were not named. The months had two or three divisions depending on the phase of the moon. Twelve months of 30 days were named for festivals or activities of the pastoral year. A 13th month was added every six years to keep the calendar synchronized with the seasons. The following table lists the Old Persian months.[3] There were four farming festivals, symmetrical about maidyoshahem: Two more festivals were later added, creating the six gahanbar: Zoroastrian calendar[edit] The first calendars based on Zoroastrian cosmology appeared in the later Achaemenid period (650 to 330 BCE). They evolved over the centuries, but month names changed little until now. The unified Achaemenid Empire required a distinctive Iranian calendar, and one was devised in Egyptian tradition, with 12 months of 30 days, each dedicated to a yazata (Eyzad), and four divisions resembling the Semitic week. Four days per month were dedicated to Ahura Mazda and seven were named after the six Amesha Spentas. Thirteen days were named after Fire, Water, Sun, Moon, Tiri and Geush Urvan (the soul of all animals), Mithra, Sraosha (Soroush, yazata of prayer), Rashnu (the Judge), Fravashi, Bahram (yazata of victory), Raman (Ramesh meaning peace), and Vata, the divinity of the wind. Three were dedicated to the female divinities, Daena (yazata of religion and personified conscious), Ashi (yazata of fortune) and Arshtat (justice). The remaining four were dedicated to Asman (lord of sky or Heaven), Zam (earth), Manthra Spenta (the Bounteous Sacred Word) and Anaghra Raocha (the 'Endless Light' of paradise). The month names and their modern versions are given in the following table. The calendar had a significant impact on religious observance. It fixed the pantheon of major divinities, and also ensured that their names were uttered often, since at every Zoroastrian act of worship the yazatas of both day and month were invoked. It also clarified the pattern of festivities; for example, Mitrakanna or Mehregan was celebrated on Mithra day of Mithra month, and the Tiri festival (Tiragan) was celebrated on Tiri day of the Tiri month. In 538 BC Cyrus the Great (who was not a Zoroastrian) conquered Babylon and the Babylonian luni-solar calendar came into use for civil purposes. Cambyses conquered Egypt in 525 BC. He was accompanied by Darius, a Zoroastrian who became ruler of the Persian empire in 517 BC. The Zoroastrians adopted the wandering Egyptian solar calendar of twelve months of thirty days plus five epagomenal days. As their year began in the spring (with the festival of nowruz) the epagemonai were placed just before nowruz. In Egypt the star Sirius had significance since every 1460 years (the Sothic cycle) its heliacal rising (just before sunrise) marked the Egyptian new year and the inundation of the Nile. In Persia also the star had significance, since its heliacal rising there also coincided with the coming of the rain. The fourth Persian month was Tishtrya (Sirius, rain star). The vernal equinox at Greenwich fell on the first day of the first month from 487 to 483 BC (inclusive). Adopting S H Taqizadeh's date of 28 March 487 BC for the reform[4] the calendar for that year is as follows: The fourth month includes 20 July, the date of the heliacal rising of Sirius. In the first year the people carried on using the old calendar, anticipating festival dates by five days. As each day is named after a god, it is important to observe the celebrations on the right day. Thus the fravasis festival, which in the old calendar was kept between sunset on 30 Spandarmad and sunrise on 1 Frawardin, was now observed throughout the epagemonai. In the second year of the reform, the old 30 Spandarmad was the new 25 Spandarmad, so from then on the festival covered eleven days, up to the new 1 Frawardin. Five days was considered enough for other festivals, however. In all the lands where the Persian calendar was used the epagemonai were placed at the end of the year. To offset the difference between the agricultural year and the calendar year (the tax-gathering season began after the harvest) the start of the araji (land-tax) year was delayed by one month every 120 years. A Roman historian, Quintus Curtius Rufus, describing a ceremony in 333 BC, writes: The magi were followed by three hundred and sixty-five young men clad in purple robes, equal in number to the days of a whole year; for the Persians also divided the year into that number of days.[5] After the conquests by Alexander of Macedon and his death, the Persian territories fell to one of his generals, Seleucus (312 BCE), starting the Seleucid dynasty of Iran. Based on the Greek tradition, Seleucids introduced the practice of dating by era rather than by the reign of individual kings. Their era became known as that of Alexander, or later the Seleucid era. Since the new rulers were not Zoroastrians, Zoroastrian priests lost their function at the royal courts, and so resented the Seleucids. Although they began dating by eras, they established their own era of Zoroaster. That was the first serious attempt to determine the dates associated with the prophet Zoroaster's life. Priests had no Zoroastrian historical sources, and so turned to Babylonian archives famous in the ancient world. From these they learned that a great event in Persian history took place 228 years before the era of Alexander. In fact, this was the conquest of Babylon by Cyrus the Great in 539 BCE. But the priests misinterpreted this date to be the time the "true faith" was revealed to their prophet, and since Avestan literature indicates that revelation happened when Zoroaster was 30 years old, 568 BCE was taken as his year of birth. The date entered written records as the beginning of the era of Zoroaster, and indeed, the Persian Empire. This incorrect date is still mentioned in many current encyclopedias as Zoroaster's birth date. Modifications by Parthians, Ardashir I, Hormizd I, Yazdgerd III[edit] The Parthians (Arsacid dynasty) adopted the same calendar system with minor modifications, and dated their era from 248 BCE, the date they succeeded the Seleucids. Their names for the months and days are Parthian equivalents of the Avestan ones used previously, differing slightly from the Middle Persian names used by the Sassanians. For example, in Achaemenid times the modern Persian month 'Day' was called Dadvah (Creator), in Parthian it was Datush and the Sassanians named it Dadv/Dai (Dadar in Pahlavi). When in April of AD 224 the Parthian dynasty fell and was replaced by the Sasanid, the new king, Ardashir I, abolished the official Babylonian calendar and replaced it with the Zoroastrian. This involved a correction to the places of the gahanbar, which had slipped back in the seasons since they were fixed. These were placed eight months later, as were the epagemonai, the 'Gatha' or 'Gah' days after the ancient Zoroastrian hymns of the same name. Other countries, such as the Armenians and Choresmians, did not accept the change. The new dates were: In AD 224 the vernal equinox at Greenwich fell at noon on 21 March, which was 22 Shahrewar. Immediately after the reform 21 March corresponded to 27 Shahrewar. Here is the calendar for AD 225–6: The change caused confusion and was immensely unpopular. The new epagemonai were referred to as "robber days". The people now observed the "Great" nowruz on 6 Frawardin, which was Zoroaster's birthday and corresponded to 1 Frawardin in the old calendar. The new 1 Frawardin was observed as the "lesser" nowruz. Hormizd I (AD 272–273) made the intervening days into festivals as well. In AD 273 the vernal equinox at Greenwich fell at 5 AM on 21 March. Yazdegerd I reigned from AD 399–420. In AD 400 the equinox fell about 19 March, which was 9 Aban. According to al-Biruni, in that reign there was a double adjustment of the start of the araji year. The tenth-century astronomer Abu'l-asan Kusyar noted that during the reign of Osrow II (AD 589–628) the sun entered Aries in Adur. This happened throughout his reign. An araji era was introduced dating from AD 621, and the Yazdegerdi era dates from 16 June AD 632, so the Yazdegerdi era is eleven years behind the araji. Muslim conquest[edit] The Muslim rulers who took over from the middle of the seventh century used the Islamic calendar for administration, which caused hardship because the year was shorter – i.e. a tax which was formerly collected after the harvest would now have to be paid before the harvest. Traditionally the caliph Omar reintroduced the Persian calendar for tax collection purposes. In AD 895 there was another double readjustment of the start of the araji year. It moved from 1 Frawardin (12 April) to 1 Khordad (11 June). By AD 1006 the vernal equinox, 15 March, was again coinciding with nowruz, 1 Frawardin. In that year, therefore, the epagemonai were delayed four months, moving from the end of Aban to their old position at the end of Spandarmad. This is the calendar for AD 1006/7: The gahanbar didn't move quite to their old places, because the fifth moved to 20 Day, which was the old 15 Day, thus increasing the interval between the fourth and fifth to eighty days and reducing the interval between the fifth and sixth to 75 days. The new dates were: Medieval era: Jalali calendar[edit] From 15 March AD 1079, when the calendar had slipped a further eighteen days, the araji calendar was reformed by repeating the first eighteen days of Frawardin. Thus 14 March was 18 Frawardin qadimi (old) or farsi and 15 March was 1 Frawardin jalali or maleki. This new calendar was astronomically calculated so did not have epagemonai – the months began when the sun entered a new sign of the zodiac. About 120 years after the reform of AD 1006, when the vernal equinox was starting to fall in Ardawahisht, Zoroastrians made it again coincide with nowruz by adding a second Spandarmad. This Shensai calendar was a month behind the qadimi still used in Persia, being used only by the Zoroastrians in India, the Parsees. On 6 June 1745 (Old Style) some Parsees re-adopted the qadimi calendar, and in 1906 some adopted the Fasli calendar in which 1 Frawardin was equated with 21 March, so that there was a sixth epagomenal day every four years. In 1911 the jalali calendar became the official national calendar of Persia. In 1925 this calendar was simplified and the names of the months were modernised. 1 Farvardin is the day whose midnight start is nearest to the instant of vernal equinox. The first six months have 31 days, the next five thirty, and the twelfth has 29 days and 30 in leap years. Some Zoroastrians in Persia now use the Fasli calendar, having begun changing to it in 1930. Modern calendar: Solar Hijri (SH)[edit] Correspondence of Solar Hijri and Gregorian calendars (Solar Hijri leap years are marked *)[6] See also[edit] References[edit] - ^ M. Heydari-Malayeri, A concise review of the Iranian calendar, Paris Observatory. - ^ (Panaino 1990) - ^ Encyclopaedia Iranica. Article "Calendars". By Antonio Panaino, Reza Abdollahy, Daniel Balland. - ^ Taqizadeh S H: Old Iranian Calendars, Royal Asiatic Society (1938). - ^ Curtius, iii, 10. - ^ Oertel, Holger (30 May 2009). "Persian calendar by Holger Oertel". Ortelius.de. - ^ The Persian calendar for 3000 years, (Kazimierz M Borkowski), Earth, Moon, and Planetsss, 74 (1996), No. 3, pp 223–230. Available at [1]. Bibliography[edit] - Panaino, Antonio (1990). "CALENDARS, i. Pre-Islamic calendars". Encyclopaedia Iranica. - Taqîzâda, Sayyid Ḥasan, Gâhshumârî dar Îrân-i qadîm, Tehran (Čapkhâna-yi Majlis) 1316/1937-1938, (reprinted with the author's notes appointed to the first edition in the 10th vol. of the Opera omnia, ed.by Î. Complete Italian ed.: H. Taqizadeh, Il computo del tempo nell'Iran antico, ed. and transl. by S. Cristoforetti, Roma (ISIAO), 2010. External links[edit] - How the leap years are calculated - Meaning of the names of the months in the Persian Calendar - Persian(shamsi)/Gregorian/Islamic(hijri) Windows Gadget – with persian occasions - Online calendars and converters - PersDay.com: Online Persian Calendar and Memo Book Web Application specially designed for Iranians, shows Persian(Hijri-Shamsi), Gregorian, and Hijri-Ghamari calendars for each day; Users can write different types of notes for each day, week, month, season, or year. - An online Persian(shamsi)/Gregorian/Islamic(hijri) date converter on http://www.iranchamber.com - Online Persian Calendar from aaahoo portal - Online Persian Calendar from parstimes.com portal - An online simple Shamsi/Gregorian date converter - Programming - GPL Iranian Calendar in JavaScript - System. Globalization. PersianCalendar class documentation in MSDN Library (The implementation of the Persian Calendar in Microsoft .NET Framework 2.0) - Persian Zodiac a free, open source AIR application. - JalaliCalendar (The implementation of the Persian Calendar in java)