http___en.wikipedia.org_wiki_Yngwie_malmsteen_1.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 10.8 10.9 10.10 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 15.2 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 19.6 19.7 19.8 19.9 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 23.1 24.1 24.2 24.3 26.1 26.2 27.1 28.1 28.2 29.1 30.1 30.2 30.3 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 79.1 80.1 81.1 82.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 103.2 103.3 104.1 104.2
Ингви Малмстийн Ингви Йохан Малмстийн (на шведски Yngwie Johann Malmsteen, произношение на шведски най-близко до Юингве Юхан Малмстеен, в България названието се утвърждава от английски) е шведски китарист, композитор и фронтмен. Роден е като Ларш Юхан Юнгве Ланербек (на шведски Lars Johann Yngve Lannerbäck) на 30 юни, 1963 г. в Стокхолм. Малмстийн постига световно признание през 1980-те години за неговите изключителни изпълнения на китарата и създава нео-класическия метъл. [редактиране] Биография [редактиране] Ранни години Малмстийн е роден като най-малкото дете в музикално семейство в Стокхолм. На 18 септември, 1970, на седем годишна възраст, той гледа по телевизията предаване за смъртта на Джими Хендрикс, което му оказва силно въздействие и той бива обсебен от китарата. Ако трябва да цитираме официалния сайт на музиканта: "В деня, в който умря Джими Хендрикс, се роди китаристът Ингви". На 10 годишна възраст той приема фамилното име на майка си Малмстийн за свое фамилно име и поамериканчва собственото си от Yngve на "Yngwie". Ингви (правилното произнасяне на английски е Инвей) означава млад викингски вожд на шведски, по името на Ингви, основател на най-старата шведската династия Инглинг. Още като тийнейджър се запознава с музиката на италианския цигулар виртуоз от 19-и век Николо Паганини, който по думите на Малмстийн му оказва най-голямо влияние от класиката. Свирейки на китара концертните пиеси на Паганини, Малмстийн развива изумително техническо майсторство. Други китаристи, повлияли на Малмстийн по негови думи са Джими Хендрикс, Брайън Мей от Куийн, Стийв Хакет от Дженезис, Улрих Рот от Скорпиънс, Алекс Лайфсън от Ръш и Ричи Блекмор от Дийп Пърпъл. [редактиране] 80-те В края на 1982 г. Малмстийн е привлечен в САЩ от Майк Варни от Шрапнел Рекърдс, който чул демо-запис на изпълнение на Малмстийн. Тогава той има кратък ангжимент с групата Стийлър, за техния едноименен албум от 1983 година, след това с Алкатраз, за техния дебютен албум от 1983 година "No Parole From Rock N' Roll" и през 1984 концертния "Live Sentence". Малмстийн издава своя първи соло албум "Rising Force" през 1984 година. Албумът е замислен като инструментален страничен проект на Алкатраз, но в него са включени вокали и скоро след излизането му Малмстийн напуска групата. Албумът е много успешен. Става победител за най-добър албум на списанието Guitar Player и е номиниран в категорията "Най-добър рок инструментал" на наградите Грами. Достига до № 60 в класацията за албуми на списание Билборд. Следва албума "Marching Out" (1985). Вокалист на тези първи албуми е Джеф Скот Сото. Третият албум на Малмстйн "Trilogy", с участието на вокалиста Марк Боулс, е издаден през 1986 година. През 1987 година друг певец, бившия вокалист на Рейнбоу Джо Лин Търнър, се присъединява към групата. Същата година Малмстийн претърпява сериозен пътен инцидент, удря своя Ягуар ХКЕ в дърво, като остава в кома за една седмица. Засегнати са нервите на дясната му ръка. По трагична случайност на съдбата, във времето, което прекарва в болницата, майка му умира от рак. През лятото на 1988 година той издава своя четвърти албум "Odyssey". Одисея става най-хитовия му албум, дължащо се главно на първата песен "Heaven Tonight". Концертното турне Русия е записано и излиза през 1989 година като негов пети албум "Trial by Fire". Малмстийн става новатор и допринася за еволюцията на модерната рок китара, по-специално с включването на неговите ладови прогресии, повлияни от класиката техники, срещани рядко в рок музиката. Той е признат, заедно с Ранди Роудс, за популяризирането на неокласическия хеви метъл стил и вдъхновяването на ново поколение музиканти, свирещи на електрическа китара като Пол Гилбърт, Джейсън Бекър и Тони Макалпайн. В края на 1988 г. производителят на китари Фендър Стратокастър пуска специална серия китари с подписа на Ингви Малмстийн, чест оказвана до този момент само на него и на Ерик Клептън. [редактиране] 90-те В началото на 90-те Малмстийн издава албумите "Eclipse" (1990), "The Yngwie Malmsteen Collection" (1991), "Fire and Ice" (1992) и "The Seventh Sign" (1994). Независимо от първоначалния му успех и продулжаващия му успех в Европа и Азия, в началото на 90-те хеви метъл стиловете като нео-класическия метъл и дългите, виртуозни китарни сола губят популярността си в САЩ. През 90-те Малмстийн продължава да записва и издава албуми чрез лейбъла Pony Canyon и си спечелва верни фенове в Европа и Япония. През 2000г, подписва отново с американски лейбъл (Spitfire) и пре-издава цялата си дискография на американския пазар, включително и албума, който той счита за най-голямата си творба "Concerto Suite for Electric Guitar and Orchestra", записан с чешката филхармония в Прага. През 1993г, Малмстийн е арестуван по молба на тъщата си, която била против брака му с дъщеря си. Повдигнати са обвинения срещу китариста за заплаха с пушка (срещу тъщата) и задържане на дъщерята против волята ѝ. Обвиненията са свалени след като Малмстийн отрича инцидента. [редактиране] Новия век След издаването на "War to End All Wars" през 2000г, вокала Марк Боулс напуска групата. Малмстийн започва турне с бившия вокал на Ark Йорн Ланде. Поради различни проблеми по време на турнето Йорн напуска групата преди издаването на "Attack!!". Той е заменен от бившия вокал на Рейнбоу Дуги Уайт. Неговите вокали се приемат добре от феновете. През 2003г, Малмстийн се присъединява към Джо Сатриани и Стийв Вай като част от проекта G3. Той участва и като гост в два албума на кийбордиста Дерек Шериниън - "Black Utopia" (2003) и "Blood of the Snake" (2006). В тях Малмстийн свири с Ал Ди Меола и Зак Уайлд. През 2005 г. издава "Unleash the Fury". През 2007 г, Малмстийн е почетен в играта "Guitar Hero II". Играчите могат да спечелят наградата "Ингви Малмстийн", ако успеят да изсвирят 1 000 или повече ноти. През 2008 г, Дъги Уайт е сменен от бившия вокал на Iced Earth и Джудас Прийст Тим Оуенс, с когото Малмстийн е записал преди години кавър на песента на Ози Озбърн "Mr. Crowley" за трибюта "Bat Head Soup: A Tribute to Ozzy". [редактиране] Личен живот Малмстийн има жена на име Ейприл и син Антонио (кръстен на Антонио Вивалди). Живеят в Маями, Флорида. Малмстийн е почитател на Ферари и е притежавал черен 308GTS от 1985 г. (за 18 години преди да го продаде чрез eBay) и червен 250GTO от 1962 г. През април 2007 отказва пушенето и пиенето. [редактиране] Специалната китара Това е специалният модел на "Фендър Стратокастър", който всъщност е въведен от Ричи Блекмор по времето на златните години на Дийп Пърпъл. Китарата на Ингви обаче, е основно в два специфични цвята: слонова кост или небесносиня. Кое е специфичното при тази китара? Това са вкопаните прагове на фингърборда, както при Ричи Блекмор. По този начин се модулира по-добро вибрато с лявата ръка, струните може да се опъват повече, освен това така могат да се слагат доста по-ниско над грифа, което пък от своя страна позволява по-голяма възможност при свирене на арпежи. Позициите на китарата са 21. Тремолото е тип "Vintage", както е и на Джими Хендрикс, но 6-те крепящи болта са по-развинтени или завинтени по-плитко, както на Вас Ви харесва, защото така при натиск с ръчката се постига по-голямо отпускане. Ингви никога не използва механика "Флойд Роуз". Китарата е с голяма глава на грифа - типичният модел от 70-те, а фигърбордът му е или от клен, или от палисандър. Електронният му блок се състои от 3 бр. адаптери "Ди Марцио" тип сингъл-койл, сигнатурни, които се монтират само на тази китара, 5-степенна бленда за превключване, 1 потенциометър за усилване и намаляване и два за тембъра. Изходният куплунг е за 6,3 мм. жак. Няма никаква активна електроника. Озвучаването си Ингви го е нагласил с 6 броя усилватели "Маршал Кабинет" глава плюс колона, и използва мощни рак-системи и ефекти, както Ричи Блекмор в "Рейнбоу". Китарата за чупене и/или палене е евтина имитация, предварително разрязана и слепена по такъв начин, че при удар да се разлети на парчета. Това няма как да се постигне с друга китара - "Фендер Стратокастер" се славят с изключителната си здравина. Когато китарата бива строшена, специално наети майстори я събират, поправят и слепват и след това тя отново влиза в работа. Тези китари не се ползват за друго, освен за тази част от шоуто, където Ингви, незабелязано подменил китарата, я прави на парчета. А когато хвърля назад хубавата китара, зад сцената има хора от екипа, коъто я ловят с одеяло във въздуха и им се плаща само за това. [редактиране] Концертна екипировка [редактиране] Струни и плектъри [редактиране] Членове на групата [редактиране] Предишни членове - Джеф Скот Сото - вокал (1984-85) - Джо Лин Търнър - вокал (1988-89) - Йоран Едман - вокал (1990-92) - Майк Висцера - вокал (1994-95) - Матс Левън - вокал (1997-98) - Дуги Уайт - вокал (2001-08) - Андреш Юхансон - барабани (1985-89) - Майк Терана - барабани (1994) - Йенс Юхансон - клавишни (1984-89) - Матс Олаусон - клавишни (1990-2001) - Сванте Хенрисон - бас (1990-92) - Бари Спаркс - бас (1994-95) [редактиране] В момента - Тим "Рипър" Оуенс - вокал (2008 - досега) - Ингви Малмстийн - китари (1978 - досега) - Майкъл Трой - клавишни (2007 - досега) - Бьорн Енглен - бас (2008 - досега) - Патрик Юхансон - барабани, перкусия (2001 - досега) [редактиране] Дискография [редактиране] Стийлър [редактиране] Алкатраз [редактиране] Соло - „Rising Force“ (1984) - „Marching Out“ (1985) - „Trilogy“ (1986) - „Odyssey“ (1988) - „Trial by Fire“ / „Live in Leningrad“ (1989) - „Eclipse“ (1990) - „The Yngwie Malmsteen Collection“ (1991) - „Fire & Ice“ (1992) - „The Seventh Sign“ (1994) - „Power and Glory“ (1994) - „I Can't Wait“ (1994) - „Magnum Opus“ (1995) - „Inspiration“ (1996) - „Inspiration“ (1996) - „Facing the Animal“ (1997) - „Concerto Suite for Electric Guitar and Orchestra“ in E flat minor, Opus 1 (1998) - „Yngwie Malmsteen LIVE!!“ (1998) - „Alchemy“ (1999) - „Best of Yngwie Malmsteen: 1990-1999“ (2000) - „Concerto Suite - Live from Japan“ (2000) - „War to End All Wars“ (2000) - „The Genesis“ (2002) - „G3 Live: Rockin' in the Free World“ (2004) - „Unleash the Fury“ (2005) - "20th Century Masters - The Millennium Collection: The Best of Yngwie Malmsteen" (2005) - "Perpetual Flame" (2008) - "Angels of Love" (2009) - "High Impact" (2009) - "Relentless" (2010) [редактиране] Виж също - en:Guitar Moves (Движения с китарата) [редактиране] Външни препратки - Официален сайт на Ингви Малмстийн - Откъс от сюитата „Трилогия“, опус № 5 - Ингви Малмстийн в новините - Информация за Ингви и връзки - Първата група на Ингви Малмстийн Стийлър, историческо интервю с Рик Фокс - Историята на Ингви с Рон Кийл - Ингви Малмстийн купува китара за 6000 долара в YouTube - Myspace: G3 [редактиране] Източници ^ roadgearmag.com. The Superhighway. Март 2001 г. ^ yngwie.org. Ингви отговаря на Вашите въпроси, 16 март 2002 г.
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 17.8 17.9 17.10 17.11 17.12 17.13 17.14 17.15 18.1 18.2 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 24.7 24.8 24.9 24.10 24.11 25.1 25.2 25.3 25.4 26.1 26.2 26.3 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 30.1 31.1 31.2 32.1 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 34.6 34.7 34.8 34.9 35.1 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 36.6 36.7 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 38.1 38.2 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 63.2 63.3 64.1 64.2 65.1 65.2 66.1 66.2 67.1 67.2 68.1 68.2 69.1 69.2 70.1 70.2 71.1 71.2 72.1 72.2 73.1 73.2 74.1 74.2 75.1 75.2 75.3 76.1 77.1 77.2 77.3 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1
Yngwie Malmsteen Yngwie Johan Malmsteen (/ˈɪŋveɪ ˈmɑːlmstiːn/ ING-vay MAHLM-steen; born Lars Johan Yngve Lannerbäck, 30 June 1963) is a Swedish guitarist, songwriter, multi-instrumentalist and bandleader. Malmsteen became known for his neo-classical playing style in heavy metal. Contents - 1 Biography - 2 Personal life - 3 Equipment - 4 Band members - 5 Discography - 6 See also - 7 References - 8 External links Biography[edit] Early life[edit] Malmsteen was born Lars Johan Yngve Lannerbäck in Stockholm, Sweden, the third child of a musically-talented family.[1] Malmsteen has stated that Jimi Hendrix had no musical impact on him and did not contribute to his style, but watching the 18 September 1970 TV special where Hendrix smashed and burned his guitar made Malmsteen think, "This is really cool".[2] To quote his official website, "The day Jimi Hendrix died, the guitar-playing Yngwie was born".[3] At the age of 12 he took his mother's maiden name Malmsten as his surname, slightly changed it to Malmsteen, and altered his third given name Yngve to "Yngwie". Malmsteen created his first band "Track on Earth" at the age of 10, consisting of himself and a friend from school on drums. As a teenager, he was heavily influenced by classical music, particularly 19th century violinist composer Niccolò Paganini,[4] and also discovered his most important guitar influence, Ritchie Blackmore. Uli Jon Roth is also cited as a significant influence, as is Brian May. In early 1982 (at the age of 18), Mike Varney of Shrapnel Records, who had heard a demo tape of Malmsteen's playing from the 1978 titled Demo Powerhouse, brought Malmsteen to the United States. He played briefly with Steeler, part of their 1983 self-titled album, then appeared on Graham Bonnet's album Alcatrazz, their 1983 debut No Parole from Rock 'n' Roll, and the 1984 live album Live Sentence. Malmsteen released his first solo album Rising Force in 1984, which featured Barrie Barlow of Jethro Tull on drums and keyboard player Jens Johansson. His album was meant to be an instrumental side-project of Alcatrazz, but it contained vocals, and Malmsteen left Alcatrazz soon after the release of Rising Force. Rising Force won the Guitar Player Magazine's award for Best Rock Album and was nominated for a Grammy for 'Best Rock Instrumental', achieving No. 60 on the Billboard album chart. Yngwie J. Malmsteen's Rising Force (as his band was thereafter known) next released Marching Out (1985). Jeff Scott Soto filled vocal duties on these initial albums. They recruited drummer Anders Johansson and bassist Marcel Jacob to record and tour with the band. Marcel left in the middle of a tour and was replaced by Wally Voss. His third album, Trilogy, featuring the vocals of Mark Boals, was released in 1986. Yngwie played the bass on this album himself. In 1987, another singer, former Rainbow vocalist Joe Lynn Turner joined his band as well as Bob Daisley on bass. That year, Malmsteen was in a serious car accident, smashing his V12 Jaguar E-Type into a tree and putting him in a coma for a week. Nerve damage to his right hand was reported. During this time, Malmsteen's mother died from cancer. In April 1988 he released his fourth album Odyssey. Odyssey was his biggest album so far, in part due to the success of its first single "Heaven Tonight". Shows in Russia, Soviet Union, during the Odyssey tour were recorded, and released in 1989 as a fifth album Trial by Fire: Live in Leningrad. The classic Rising Force lineup with Yngwie, Jens and Anders split in 1989 when Jens joined Dio and Anders Blue Murder. Malmsteen's Neo-classical style of metal became popular among some guitarists during the mid-1980s, with contemporaries such as Jason Becker, Paul Gilbert, Marty Friedman, Tony MacAlpine and Vinnie Moore becoming prominent. In late 1988, Malmsteen's signature Fender Stratocaster guitar was released, making him and Eric Clapton the first artists to be honored by Fender. In the early 1990s, Malmsteen released the albums Eclipse (1990), The Yngwie Malmsteen Collection (1991), Fire & Ice (1992) and The Seventh Sign (1994). Despite his early and continuous success in Europe and Asia, by the early 1990s heavy metal styles such as neoclassical metal and shredding had become out of fashion in the US. In 1993, Malmsteen's future mother-in-law – who opposed his engagement to her daughter – had him falsely arrested for holding her daughter hostage with a gun. The charges were dropped.[5] Malmsteen continued to record and release albums under the Japanese record label Pony Canyon, and maintained a devoted following from fans in Europe and Japan and, to a lesser extent, in the USA. In 2000 he signed a contract with a US record label Spitfire, and released his 1990s catalog into the US market for the first time, including what he regards as his masterpiece, Concerto Suite for Electric Guitar and Orchestra, recorded with the Czech Philharmonic Orchestra in Prague. In the mid-90s, Malmsteen released the albums Magnum Opus (1995), Inspiration (1996), Facing the Animal (1997), Double LIVE! In 1996, Malmsteen joined forces with former band members Jeff Scott Soto and Marcel Jacob on the Human Clay album where he played lead guitar on the track "Jealousy". He guested with Saxon on the song Denim And Leather on their live album The Eagle Has Landed – Part II. Yngwie recorded a few tracks with his former band members Jens Johansson and Anders Johansson on their album "Johansson/Sonic Winter", called "Enigma suite" and "All opposable thumbs". After the release of War to End All Wars in 2000, singer Mark Boals left the band. He was replaced by former Rainbow vocalist Doogie White, whose vocals were well received by fans. In 2003, Malmsteen joined Joe Satriani and Steve Vai as part of the G3 supergroup, a tour showcasing guitar performances. Malmsteen made two guest appearances on keyboardist Derek Sherinian's albums Black Utopia (2003), and Blood of the Snake (2006) where Malmsteen plays on the same tracks as Al Di Meola and Zakk Wylde. In 2004, Malmsteen made two cameo appearances on Harvey Birdman, Attorney at Law. In 2005 Unleash the Fury was released through Spitfire Records. As stated in an issue of "Guitar World" magazine, he titled this album after an infamous 'airline incident', which occurred in a flight to Japan during a 1988 tour. He was drunk and behaving obnoxiously, until he fell asleep and was roused by a woman pouring a jug of iced water on him. Enraged, he shouted, "You've unleashed the fucking fury!" The audio from this incident was caught on tape by a fellow band member.[6] Malmsteen says that the name of the album refers to both the energy of the album and the incident.[7] The release of Unleash the Fury was followed by a DVD release of Concerto Suite For Electric Guitar And Orchestra in E Flat Minor, Op. 1 – With The New Japan Philharmonic Live. The DVD chronicles Malmsteen's first time playing in front of a live audience with an orchestra, an experience that he describes as "fun but also extremely scary".[7] In 2007, Malmsteen was honored in the Xbox 360 version of Guitar Hero II. Players can receive the "Yngwie Malmsteen" award by hitting 1000 or more notes in succession.[8] February 2008, saw the replacement of singer Doogie White with former Iced Earth and Judas Priest and current Beyond Fear singer Tim "Ripper" Owens, with whom Malmsteen had once recorded a cover of Ozzy Osbourne's song "Mr. Crowley", for the 2000 Osbourne tribute album Bat Head Soup: A Tribute to Ozzy. The first Malmsteen album to feature Owens is titled Perpetual Flame and was released on 14 October. On 25 November 2008, Malmsteen had three of his songs ("Caprici Di Diablo", "Damnation Game", and "Red Devil") released as downloadable content for the video games Rock Band Rock Band 2 and later Rock Band 3. In 2008 Malmsteen was a special guest on the VH1 Classic show "That Metal Show". On 10 March 2009, Malmsteen's label Rising Force has launched his new release Angels of Love, an instrumental album which features acoustic arrangements of some of his best-known ballads. In August 2009, Time magazine named Malmsteen No. 9 on its list of the 10 best electric guitar players of all-time.[9] Malmsteen recently released another album compilation entitled High Impact on 8 December 2009. On 23 November 2010 Relentless was released, the second album to feature Tim "Ripper" Owens on vocals. The US version features a remake of "Arpeggios From Hell" as a bonus track. Yngwie appeared on Late Night with Jimmy Fallon along with Dana Carvey on 3 February 2011 to promote his album. On 6 August 2011, Malmsteen made another appearance in the United States, playing a rendition of Star Spangled Banner before a game between the St. Louis Cardinals and Florida Marlins at Sun Life Stadium.[10] Although rarely seen in his homecountry Sweden, Malmsteen played one gig in Sweden in 2012. On 7 July, he ended the Getaway Rock Festival in Gävle, which he was headlining together with Nightwish and Manowar. On 5 December 2012 Yngwie released the album Spellbound. On June 12, 2014, Yngwie played the first date of his recently announced Guitar Gods 2014 Tour at the F. M. Kirby Center in Wilkes Barre, Pennsylvania. Also on the bill were current Guns N' Roses guitarist Bumblefoot and guitar virtuoso Gary Hoey.[11] Personal life[edit] Malmsteen is married to April Malmsteen and has a son named Antonio after Antonio Vivaldi, and they live in Miami, Florida.[12] A Ferrari enthusiast, Malmsteen owned a black 1985 308 GTS[13] for 18 years before selling it on eBay, and a red 1962 250 GTO.[14] He is also a Rolex enthusiast and is reported to own over 40, including several worth $100,000.[citation needed] In a 2005 issue of Guitar Player magazine, Malmsteen discussed his often-ridiculed behavior, saying that, "I've probably made more mistakes than anybody. But I don't dwell on them. I don't expect people to understand me, because I'm pretty complex, and I think outside the box with everything I do. I've always taken the un-traveled path. Obviously, people have their opinions, but I can't get too wrapped up in that, because I know what I can do, and I know what kind of person I am. And I have no control over what anybody says about me. Back in Sweden, I'm 'Mr. Personality' in the tabloids. But, obviously, I can't take that seriously. I know in my heart that if I do the absolute best I can do, maybe ten years from now, people may turn around and say, 'He wasn't that bad.'"[15] Equipment[edit] Malmsteen has been a longtime user of Fender Stratocasters. His most famous Stratocaster is his 1972 blonde Strat, nicknamed "The Duck" because of its yellow finish and the Donald Duck stickers on the headstock. An alternative nickname for this guitar is "Play Loud" due to a sticker on the upper horn of the guitar. Fender made 100 replica copies of this guitar and marketed it as the "Play Loud Guitar". He also has a signature Stratocaster. It comes in a Vintage White finish with a maple neck, either a maple or rosewood fretboard with scalloped frets and, from 2010, Seymour Duncan STK-S10 YJM "Fury" Model pickups. There is also a signature YJM100 Marshall amplifier, based on the '1959' amplifier range. Malmsteen has stated that he prefers the Stratocaster (from the period of 1968–1972); he claims that the bigger headstock on these generates more sustain.[citation needed] Malmsteen customizes his guitars by fitting a brass nut, removing the middle string tree and scalloping the fretboard. He previously disconnected the tone controls on his guitars but has said that he no longer does this. Malmsteen now uses his signature Seymour Duncan YJM Fury pickups. Before using the YJM's, he used DiMarzio pickups – most notably the HS3 model and the HS4 model. Malmsteen would use an HS3 in the bridge and two HS4s in the middle and neck positions. In even earlier recordings, Malmsteen instead used the HS3 model in the neck and bridge positions and a disconnected stock Fender single coil pickup in the middle. Outside of his Stratocasters, Yngwie has played non-Fender guitars (like Aria Pro II's in the early 1980s) and non-Strat-shaped guitars (like Flying V's), particularly early in his career. Today, for acoustic and nylon string guitars, Malmsteen uses his signature Ovation YM68's. Band members[edit] Current members[edit] - Yngwie Malmsteen - guitars, vocals (1978–1982, 1984–present) - Ralph Ciavolino – bass, vocals (2012–present) - Mark Ellis – drums, percussion (2013–present) - Nick Marino – keyboards, vocals (2005–2006, 2010–present) Yngwie sang on all the songs on his latest record Spellbound (2012) Discography[edit] Steeler[edit] Alcatrazz[edit] Studio Albums[edit] Live albums[edit] Videos[edit] - Metallic Live'84 (1984) - No Parole From Rock'N'Roll Tour Live In Japan 1984.1.28 (2010) Hear 'n Aid[edit] - Hear 'n Aid: Hear 'n Aid (1986) G3[edit] Live albums[edit] Videos[edit] - G3: Live in Denver (2004) Solo[edit] See also[edit] References[edit] - ^ "Yngwie Malmsteen FAQ". Web.archive.org. Archived from the original on 2007-09-30. - ^ "YouTube". YouTube. - ^ "The official website for Yngwie Malmsteen". Yngwiemalmsteen.com. - ^ "Yngwie Malmsteen Pays Tribute to the World's First Shredder, Niccolo Paganini". Guitar World. - ^ "Yngwie at Guitarsite.com". Retrieved 26 May 2007. - ^ "Literature Study Guides - By Popularity". eNotes.com. - ^ a b "CAS – Central Authentication Service". Gateway.proquest.com.ezproxy1.library.arizona.edu. - ^ "Yngwie Malmsteen Award Achievement in Guitar Hero II". Trueachievements.com. - ^ "Time Magazine Picks the 10 Best Electric Guitar Players (including Yngwie)". Fretbase. - ^ "Yngwie Malmsteen at Sun Life Stadium". Youtube.com. - ^ "Guitar Gods Tour 2014 – Yngwie Malmsteen/Gary Hoey/Bumblefoot | rockinconcertreviews". Rockinconcertreviews.wordpress.com. - ^ "South Florida Lawyers: Yngwie Happens". Southfloridalawyers.blogspot.com. - ^ "Road Gear Mag". Roadgearmag.com. Retrieved March 2001. - ^ [1][dead link] - ^ "Guitar Player". Gateway.proquest.com. Retrieved October 2011. External links[edit] - Official website - Audio interview with Yngwie // Metalpaths.com 2010 - Audio Interview with Yngwie on GuitarJamDaily.com - HardRadio.com interview with Yngwie - Yngwie Malmsteen - Ron Keel - Michael Dunigan - Tim Morrison - Bobby Eva - Mark Edwards - Rik Fox - Mitch Perry - Kurt James - Greg Chaisson - Bobby Marks - Steeler (1983)