http___en.wikipedia.org_wiki_Ilarion_Makariopolski.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12 6.13 6.14 6.15 6.16 6.17 6.18 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 9.2 10.1 10.2 11.1 12.1 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 17.1 17.2 18.1 19.1 19.2 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 27.1 27.2 27.3
Иларион Макариополски Иларион Макариополски е български православен духовник, един от водачите на черковно-националната борба. Съдържание Биография[редактиране | edit source] Родът на Иларион Макариополски има грузински произход. Негов прапрапрадядо е Андроник от Имеретия, който се занимава с търговия в Кайсери, Мала Азия, през 80-те години на XVII в. Като интендант на османската армия той стига до Виена и на връщане се заселва в Балчик, а оттам преминава в Горна Оряховица. Иларион Макариополски е роден през 1812 г. в Елена като Стоян Стоянов Михайловски. Брат е на Никола Михайловски. Получава високо за времето си образование. Първо учи в родния си град, като един от учителите му е видният борец за църковна независимост Андрей Робовски, а по-късно бива пратен в гръцкото училище в Арбанаси. Приема монашество в Хилендарския манастир (1832), където полага грижи за заточения там Неофит Бозвели. Продължава образованието в школата на известния гръцки просветител Теофилос Каирис остров Андрос, където негов съученик е Стоян Чомаков. По-късно учи три години в прочутата Атинска гимназия. Близък приятел и сподвижник на Георги Сава Раковски. Взема активно участие в дейността на Македонското революционно дружество. От 1844 г. ръководи в Цариград, заедно с Неофит Бозвели, църковно-националната борба. През 1845–1850 г., в резултат на натиск, оказан от руски дипломати върху правителството, е заточен в Света гора. Освободен е чрез застъпничеството на руския учен Андрей Муравьов. След завръщането си в Цариград разгръща още по-активна дейност в църковно-националното движение. Избран е за духовен глава на цариградските българи. За известно време предприема обиколка из българските земи, участва и в борбата на Търновската епархия против тамошния гръцки владика. След Кримската война (1853-1856) обнародването на Хатихумаюна донесло нови надежди на българите. На 5 октомври 1858 година е ръкоположен за макариополски епископ от митрополит Паисий Ефески.[1] Ръкополагането му за епископ му дава право да представя своите сънародници в Цариград както пред Цариградската патриаршия, така и пред Високата порта. През 1859 г. участва в разтурянето на унията в Кукуш. На 3 април 1860 г. по време на така наречената Великденска акция не споменава името на цариградския патриарх. Според църковните канони, чрез това си деяние той фактически отхвърля неговата власт. С решение на Цариградската патриаршия Макариополски е повторно заточен в Света гора (1861–1864) заедно с подкрепилите го владици Авксентий Велешки и Паисий Пловдивски. След учредяването на Българската екзархия (1870) е член на Временния смесен екзархийски съвет и на първия Синод. От 1872 г. е търновски митрополит. Иларион Макариополски умира през 1875 г. Погребан е в двора на българската църква „Свети Стефан“ в Цариград. Родната къща на Макариополски в гр. Елена е музей. По-малката му сестра, Стана Михайловска, се жени за лясковския търговец Атанас Буров и техни потомци стават известните български банкери, индустриалци и политици Бурови, сред които най-известни са братята Иван и Атанас Бурови. Литература[редактиране | edit source] - Цацов, Борис. Архиереите на Българската православна църква. - Радивоев, М. Време и живот на Търновския митрополит Илариона (Макариополски). С., 1912; http://www.pravoslavie.domainbg.com/03/imak/01.html. - Арнаудов, М. Иларион Макариополски и българският църковен въпрос. – В: Иларион Макариополски, митрополит Търновски. - Радев, Ив. Митрополит Иларион Макариополски-Търновски. - В: Същият. История на Велико Търново. XVIII-XIX век. Велико Търново, 2000. - Минчев, Й., Пл.Павлов. Иларион Макариополски.- В: Бележити българи (под ред. на Пл.Павлов), том 5. - Официален сайт на Община Елена: Иларион Макариополски - Цветков, Жоро, "Атанас Буров. Живот за България", изд. на БАН, София, 1992, ISBN 954–430–164–Х Външни препратки[редактиране | edit source] - Информация в историята на Елена - Къща-музей "Иларион Макариополски" - Снимки от къщата музей на Иларион Макариополски - Сайт на Елена - Пламен Павлов. Иларион Макариополски - националният водач, който "... пръв ни повика в извика в народен живот..." Бележки[редактиране | edit source] - ↑ Kaλλίφpovoς, B.A. Ekkλnσιaσtιkά n Ekkλnσιaσtιkόv δeλtίov. Kwvσtavtιvoύπoλις, Avatoλιkoύ Aσtέpoς, 1867. с. 157.
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1
Ilarion Makariopolski Ilarion Makariopolski (Bulgarian: ИлapиoH Makapиoпoлckи), born Stoyan Stoyanov Mihaylovski (CToяH CToяHoB MиxaйлoBckи) (1812–1875) was a 19th-century Bulgarian cleric and one of the leaders of the struggle for an autonomous Bulgarian church. Born in Elena in 1812 in a prominent Bulgarian family, Mihaylovski received a substantial schooling for the period, initially in his native town and later at the Greek school in Arbanasi. He became a monk in the Hilandar Monastery on Mount Athos in 1832 and continued his education at the school of noted Greek enlightener Theophilos Kairis on the island of Andros, later studying for two years at a famous high school in Athens. A close friend of Georgi Rakovski, Ilarion Makariopolski took an active part in the Macedonian revolutionary society. Since 1844 he guided the Bulgarian church struggle from Constantinople together with Neofit Bozveli, and was exiled to Mount Athos between 1845 and 1850. On 3 April 1860, during Easter service in Constantinople, Ilarion intentionally did not mention the name of the Patriarch of Constantinople, which, according to the canon law, is an act of throwing off his authority. A decision of the Patriarchate sent Makariopolski back to Mount Athos into exile in 1861–1864 together with the bishops that supported him, Avksentiy Veleshki (Auxentius of Veles) and Paisiy Plovdivski (Paisius of Plovdiv). After the Ottoman government of Abdülaziz granted the right to establish an autonomous Bulgarian Exarchate for the Bulgarian dioceses under the Sultan's firman promulgated on February 28 (the Julian calendar), 1870, Ilarion was a member of the Provisional Mixed Exarchic Council and of the first Synod. Upon the unilateral declaration by Antim I of an independent national church of the Bulgarians in May 1872, Ilarion was anathematized by the Patriarchal Synod. The condemnation was later affirmed at the Council in Constantinople in September the same year. Since 1872 he was Metropolitan of Tarnovo, and died in Constantinople on 4 June 1875. He was buried in the yard of the Bulgarian St Stephen Church in the city. Ilarion Ridge in Breznik Heights on Greenwich Island in the South Shetland Islands, Antarctica is named for Ilarion Makariopolski.