http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100967213_stoan-dechev-pazitel-na-samobitnia-dobrudjanski-folklor-ilka-dimitrova_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100967994_stoyan-dechev-the-guardian-of-authentic-folkore-from-dobrudzha.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9 5.10 5.11 5.12 5.13 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11
Акордеонистът Стоян Дечев е сред преданите последователи на чистия добруджански изпълнителски стил. За традиционния инструментариум на този край, наред с гъдулката, кавала, гайдата, е добре позната и хармониката (клавишно-мехов инструмент, подобен на акордеона). Пренесена в този край от българите, завърнали се от Южна Русия и Бесарабия, по-късно тя е заменена с акордеон. Дори в състава на типичната „добруджанска тройка“, наред с гъдулката и гайдата, неизменно присъства и акордеонът със своите големи технически и хармонични възможности. Сред талантливите изпълнители на този инструмент се откроява Стоян Дечев, признат за добруджанския виртуоз на акордеона. Роден е в с. Гарван, Силистренско, където музикалната традиция се е поддържала от прочутия местен оркестър, събирал в многокатни хора жителите му по празници. Привлечен от звука на добруджанската гъдулка и акордеона, той извървява своя път към сцената, звукозаписните студия, концертните турнета у нас и по света. Стремежът му за нотно ограмотяване и усъвършенстване го отвежда в Плевен, при капелмайстора Кирил Кожухаров, при когото се обучава две години. След това завършва учителски институт в Сливен. Там се научава да свири на гъдулка – инструментът, с който се включва в Ансамбъл „Сливен“. През 1974 г. за първи път записва в БНР стилните си добруджански хора в аранжимент на Стефан Кънев, под съпровода на ОНМ на БНР. Преди дни Стоян Дечев закръгли своята 75-годишнина. Ето какво сподели за важните етапи от творческото си житие. Интервю със Стоян Дечев Баща ми е свирил на гъдулка, дядо ми – също. Бяха обущари, но свиреха за разтоварване. В нашето село всеки втори човек свири на нещо – повечето на гъдулка или хармоника. Аз избрах хармониката. По-късно в София си купих акордеон. След като завърших института в Сливен, учих в школата за диригенти на фолклорни състави в Пловдив при проф. Иван Спасов, проф. Василка Спасова, Христо Урумов. Явих се и в Музикалната академия – София, където взех изпита за преподавател по акордеон. Това е основната ми професия в живота. Непрекъснато обучавам фолклорни колективи. В момента имам групи в Тутракан за обработен и автентичен фолклор. Много съм благодарен на тях и на съдбата. Моята дъщеря от 20 години е в САЩ. Най-напред живееше в Чикаго. Когато отидох там, занесох и акордеон, с който свирих. В този град имах ученици – българи, които живеят там и учат други науки, но заради мен си купиха акордеони. Проф. Стефан Стефанов – мой колега акордеонист, преподавател в Чикагския университет, имаше школи по акордеон там. Увеличихме ги и обучавахме ученици. Те ми казаха: “Господине, чакаме ви да се върнете и да продължим образованието си“. През 2016-а участвах в Световен балкански фестивал в Бруклин, където се представих много добре. Дадоха ми половин час да свиря, докато другите свиреха по 5 минути. Стремежът ми е да разпространявам добруджанския фолклор, да издирвам неща, които никой друг не ги е свирил.
1.1 1.2 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 4.1 4.2 5.1
Accordionist Stoyan Dechev is among the staunch guardians of the unadulterated performing style of Dobrudzha folklore. The traditional instruments from this part of the country – alongside the rebeck, the kaval, the bagpipe – include the harmonica (a bag-and-keyboard instrument, similar to the accordion). Having been brought to these parts by Bulgarians returning from Southern Russia and Bessarabia, it was later replaced by the accordion. Even the typical “Dobrudzha trio”, along with the rebeck and the bagpipe, invariably includes the accordion with its vast technical and harmonic potential. “My father used to play the rebeck, as did my grandfather,” Stoyan Dechev remembers. “They were shoemakers and playing this instrument was their way of relaxing. In our village half the people play some instrument – the rebeck or the harmonica. I myself chose the harmonica. Later, in Sofia, I bought an accordion. When I graduated the institute in Sliven, I went on to study at the school for folklore conducting in Plovdiv with Prof. Ivan Spassov, Prof. Vassilka Spassova, Hristo Urumov. I then applied to the Music Academy in Sofia where I passed the exam for accordion lecturer. And that is my main profession – I constantly teach folklore groups. At the moment I have groups in Tutrakan, and I am really thankful to them and to destiny. In 2016 I took part in a World Balkan Festival in Brooklyn where I did very well – I was given half an hour, everyone else was given five minutes. I have always endeavoured to popularize the folklore of Dobrudzha, to track down music no one else has played.” English version: Milena Daynova