http___bodytime.bg_hormones__1.xml
http___www.sexuality-encyclopedia.com_dr-ruth_Hormones.xml
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 12.2 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 13.8
Хормоните, дали ги обичаме или мразим те са в нас и около нас. Още по-лошо, вие трябва да живеете с тях и в действителност не ще можете да живеете без тях. Затова мислим, че ще бъде интересно за повечето от вас да отделят известно време за един по-близък поглед върху хормоните. Да ги разгледаме като функция и структура, за да можете по-добре да разберете какво те правят (и не правят), как можете да ги манипулирате, за да постигнете по-добра фигура, да повишите вашето либидо (или почти всяко едно свойство на вашия организъм), да подобрите жизнеността си. Нашият поглед върху хормоните няма да бъде само върху въздействието им на уголемяване на мускулатурата, но също така и отражението им върху организма и здравето. Искаме да хвърлим и един нов поглед върху ролята на хормоните в процеса на остаряването и тяхното приложение при борбата със старостта. Преди всичко какво представляват хормоните? Според един от добрите учебници хормоните са: „Секрецията на жлезите с вътрешна секреция, които въздействат върху физиологичната активност на точно определени (прицелни) клетки на тялото”. Но това е доста неясно, нали? Не е чудно, че с определения като това толкова много студенти отпадат от университетите още през първия семестър. Хормоните са един от двата контролни механизма, с които човешкия организъм регулира функциите си (другия е нервната система). Еднокринните клетки, които изграждат еднокринните жлези (жлезите с вътрешна секреция произвеждащи хормоните) като хипофизата, хипоталамуса, панкреаса и другите долавят промените в състоянието на организма и отговарят със секретирането на биологично-активна течност – хормон. Тази биологично-активна течност се транспортира, чрез кръвообращението докато се привърже към подходящ рецептор и въздейства върху активността на втората клетка. Ние можем да си представим това нагледно като ключ и ключалка, тъй като всеки хормон представлява ключ с висока степен на секретност, който единствено кореспондира с ключалката или рецептора на прицелната клетка. Думата хормон идва от гръцката дума хормон, която означава раздвижвам, възбуждам, стимулирам. Има три вида хормона според химичният им състав: пептиди, амини, стероиди. Четвърта група изчънклетъчни сигнали са хормоноподобни, но техният ефект е само локален и затова няма да ги причислим към хормоните. Първо ще разгледаме пептидните хормони и стероидните хормони. Пептидните хормони имат белтъчна структура и са изградени от аминокиселини и към тях се включват: инсулин, глюкагон и соматостатин. Пептидните хормони са изградени от 3 до над 200 аминокиселини. Стероидните хормони са мастно разтворими и освен мъжки полови хормони (андрогени) и женски полови хормони (естрогени) включват и хормоните от надбъбречните жлези и хормоналните форми на витамин D. Тъй като те са мастно разтворими те се предвижват по кръвообращението прикрепени към специфични протеинови носители. Хормоните нормално се откриват в много ниски концентрации в кръвта обикновено в микромолове (10-6) или пикомолове (около 10-12). Споменаваме това по две причини: първо защото, това прави прецизната идентификация, изолация и измерване на нивата на хормоните много трудно и второ, за да илюстрираме колко грубо може да бъде нарушен баланса в организма, чрез подаването на голямо количество хормони отвън и това може да има силен ефект върху организма. Когато определен хормон се секретира, то неговата концентрация в кръвта се повишава понякога значително. Когато секрецията спира, нивата бързо спадат до изходните концентрации. Докато някои хормони имат мигновен резултат, то на други физиологичния и биологичен ефект се усеща часове, дори дни по-късно. Например секунди след като надбъбречните жлези отделят епинефрим, черният дроб излива гликоза в кръвта. От друга страна естрогените (женски полови хормони) произвеждат максималният си ефект дни по-късно. Тези големи различия могат да бъдат обяснени по начина на действие на самия хормон. В повечето случаи бързо действащите хормони променят активността на едни или повече ензими в клетката, докато бавно действащите хормони въздействат върху генната структура, резултата от което е увеличаването или намаляването на синтезата на специфични протеини в прицелните клетки. Как хормоните постигат това, което правят? Всички хормони въздействат, чрез специфични рецептори, които са представени върху специфични хормонно активни прицелни клетки. Като ключ и ключалка, различните хормони се прикрепят единствено към рецепторите, за които имат специфичен афинитет. Всяка клетка има своя собствена комбинация от хормонни рецептори, освен това две различни клетки могат да имат рецептори за едни и същи хормони, но поради различия между тези две клетки, те могат да отговарят по много различен начин на стимулацията на един и същ хормон. Водоразтворимите пептиди и аминните хормони не преминават лесно клетъчните мембрани. Техните рецептори са разположени по външната повърхност на клетките. Мастно разтворимите стероиди и тироидните хормони лесно преминават през плазмената мембрана на техните прицелни клетки и се захващат към рецепторите, които са специфични протеини разположени в ядрото на прицелните клетки. Когато хормонът се прикрепи към плазмената мембрана на рецептора, рецепторния протеин претърпява структурни промени, които предизвикват продукцията на една вътреклетъчна транспортна молекула, често наричана „втори куриер” Взаимната връзка между хормоните Ендокринната система е една комплексна система от жлези и произвежданите от тях хормони, които контролират метаболизма, протеиновата синтеза и много други процеси. Системата работи в строго определена йерархия – така се определя кои хормони да се секретират, по кое време и в какви количества. Да дадем пример – хипоталамуса (специализирана част от мозъка) е контролния център на ендокринната система. Той получава сигнали от централната нервна система. Според същността на тези сигнали хипоталамуса после продуцира известен брой регулаторни хормони, които определят действието на предната част на хипофизната жлеза. Някои от тях стимулират хипофизата да секретира повече от някой специфичен хормон, а някои възпрепятстват секрецията на други. Хормоните от предния дял на хипофизата се секретират в кръвта и се пренасят до другите жлези с вътрешна секреция, в надбъбречните жлези, щитовидната жлеза, яйчниците или тестисите и ендокринните клетки в панкреаса. Така тези жлези се стимулират да секретират техните специфични хормони – хормоните от своя страна попадат в кръвообращението и се отнасят до хормонните рецептори върху прицелните клетки, където въздействат. Това прилича на телеграфна система предаваща дадено съобщение. Този пример илюстрира взаимната връзка и подчиненост на ендокринната система.
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9 5.10 5.11 5.12 5.13 5.14 5.15 5.16 6.1 6.2 6.3
Hormones From Encyclopedia of Sex and Sexuality The chemical messengers of the body, called hormones, are secreted by the endocrine glands. The endocrine glands include the pancreas, which secretes insulin regulating sugar use by the cells of the body; the gonads, which secrete the sex hormones regulating reproduction; and the thyroid, which secretes thyroxine to control metabolism. Regulation of body growth, reproduction, and many metabolic functions, such as energy use, is managed by hormone secretion. The hormones are released by the endocrine system at a slow and steady rate and reach their targets through the blood. This is quite different from the other regulatory system, the nervous system, which relays signals from cell to cell electronically in fractions of seconds. The chemical messages take from several minutes to hours to be received and acted upon, and their effects are usually long-lasting. The endocrine glands themselves are regulated by a complex mechanism called “feedback.” When the activity of the responding tissue reaches a critical level, the information is relayed back to the regulating endocrine gland, reducing the activity of the gland. Endocrine glands can respond to increases in activity of the target tissue by decreasing their own activity and can respond to decreases in target activity with subsequent increases. There are many classes of chemical structures that are defined as hormones. The most common hormones are either small peptides, steroid molecules, or complex proteins. In evolutionary terms, steroids are possibly the oldest of the hormones used by the body. They are constant throughout the vertebrate world, functioning in fish as they do in mammals. The steroid structure is simple and easily recognized by the cell that will react to the hormone. Hormones interact with cells of the body through cellular structures called receptors. Receptors are shaped so that only a specific hormone will bind on a specific receptor, like a lock and key. If a cell does not have the specific hormone receptor, it will not respond to the hormone. Receptors are found both in the cell plasma membrane and within the cell. Steroids pass through the plasma membrane, binding to receptors inside the cell. Receptors in the plasma membrane bind hormones that do not enter the cell. Once the hormone has bound to the receptor, it changes the shape of the receptor, thereby activating it. The activated receptor transfers the stimulus from outside the cell wall to chemical mechanisms within the cell and causes a response. Often, the response will be an increase in protein production or the production of a particular metabolite. The response can also affect the amount of enzymes found in a particular cellular reaction, increasing the rate of reaction. The end product may be a protein that will increase or decrease metabolism, or it could even be another hormone. Hormonal control is found at many levels of reproductive function. Hormones stimulate gonadal development, sperm and oocyte (egg) production, and secondary sexual characteristics. They also play a role in regulating sexual behavior and libido.