http___bojidarmarinov.com_bgrecon_Chilton_dcdv_chap01.htm_1.xml
https___abbasheart.com_christ-new.xml
2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 11.2 12.1 13.1 13.2 14.1 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1 19.1 19.2 20.1 21.1 21.2 22.1 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 31.2 32.1 32.2 33.1 33.2 33.3 34.1 35.1 35.2 36.1 36.2 36.3 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 50.2 51.1 52.1 52.2 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 58.2 58.3 59.1 59.2 59.3 60.1 61.1 62.1 62.2 63.1 63.2 64.1 65.1 65.2 65.3 66.1 66.2 67.1 68.1 69.1 69.2 70.1 70.2 70.3 71.1 72.1 73.1 74.1 74.2 75.1 76.1 76.2 77.1 77.2 78.1 79.1 79.2 79.3 80.1 80.2 81.1 82.1 82.2 82.3 83.1 84.1 84.2 84.3 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 91.1 91.2 92.1 93.1 94.1 94.2 95.1 96.1 96.2 97.1 97.2 98.1 100.1 101.1 101.2 102.1 102.2 103.1 104.1 105.1 105.2 106.1 107.1 107.2 107.3 108.1 108.2 109.1 109.2 110.1 111.1 112.1 113.1 113.2 114.1 114.2 115.1 115.2 116.1 117.1 118.1 119.1 119.2 120.1 121.1 121.2 122.1 122.2 123.1 124.1 125.1 126.1 126.2 127.1 127.2 128.1 129.1 129.2 130.1 131.1 132.1 132.2 133.1 134.1 135.1 135.2 135.3 136.1 137.1 137.2 138.1 139.1 140.1 141.1 141.2 142.1 143.1 144.1 145.1 146.1 146.2 147.1 148.1 149.1 150.1 151.1 152.1 152.2 153.1 154.1 154.2 155.1 155.2 155.3 156.1 157.1 158.1 159.1 160.1 161.1 162.1 162.2 163.1 163.2 164.1 165.1 166.1 167.1 167.2 168.1 168.2 169.1 170.1 171.1 172.1 173.1 173.2 174.1 174.2 175.1 175.2 176.1 177.1 178.1 178.2 179.1 180.1 181.1 181.2 182.1 183.1 184.1 185.1 186.1 187.1 188.1 189.1 190.1 191.1 192.1 193.1 193.2 193.3 194.1 195.1 196.1 196.2 197.1 198.1 199.1 199.2 199.3 200.1 200.2 200.3 201.1 202.1 203.1 204.1 205.1 205.2 206.1 206.2 207.1 207.2 209.1 210.1 210.2 211.1 212.1 212.2 212.3 213.1 214.1 215.1 216.1 216.2 217.1 218.1 218.2 219.1 220.1 220.2 221.1 222.1 222.2 223.1 224.1 224.2 225.1 226.1 226.2 227.1 227.2 228.1 229.1 230.1 231.1 232.1 232.2 233.1 233.2 234.1 234.2 234.3 235.1 236.1 237.1 238.1 238.2 239.1 240.1 241.1 242.1 243.1 244.1 245.1 246.1 246.2 247.1 248.1 248.2 249.1 249.2 250.1 251.1 252.1 252.2 253.1 253.2 254.1 254.2 255.1 256.1 257.1 258.1 259.1 259.2 260.1 261.1 261.2 262.1 263.1 263.2 264.1 265.1 266.1 267.1 268.1 269.1 269.2 270.1 271.1 272.1 273.1 274.1 274.2 275.1 275.2 276.1 276.2 277.1 278.1 278.2 279.1 280.1 281.1 282.1 282.2 283.1 284.1 284.2 285.1 285.2 286.1 287.1 288.1 289.1 290.1 291.1 291.2 292.1 292.2 293.1 294.1 294.2 295.1 296.1 296.2 297.1 297.2 298.1 299.1 300.1 300.2 301.1 302.1 302.2 302.3 303.1 304.1 305.1 305.2 306.1 307.1 307.2 308.1 309.1 310.1 310.2 311.1 312.1 313.1 314.1 315.1 316.1 316.2 317.1 318.1 319.1 320.1 320.2 321.1 321.2 322.1 323.1 324.1 324.2 325.1 326.1 327.1 327.2 328.1 329.1 330.1 331.1 332.1 333.1 334.1 335.1 336.1 337.1 337.2 338.1 338.2 339.1 340.1 341.1 341.2 342.1 343.1 343.2 344.1 344.2 345.1 345.2 346.1 347.1 348.1 348.2 349.1 350.1 351.1 351.2 352.1 352.2 353.1 354.1 354.2 355.1 356.1 357.1 358.1 358.2 359.1 359.2 360.1 362.1 363.1 364.1 365.1 365.2 366.1 367.1 368.1 369.1 370.1 371.1 372.1 373.1 374.1 375.1 376.1 377.1 378.1 379.1 380.1 381.1 382.1 383.1 384.1 385.1 386.1 387.1 388.1 389.1 390.1 391.1 392.1 393.1 394.1 395.1 396.1 396.2 397.1 398.1 398.2 399.1 400.1 401.1 402.1 403.1 404.1 405.1 405.2 406.1 407.1 408.1 409.1 410.1 410.2 411.1 412.1 413.1 414.1 414.2 414.3 415.1 416.1 416.2 417.1 418.1 418.2 419.1 420.1 421.1 422.1 422.2 423.1 424.1 425.1 426.1 426.2 427.1 428.1 428.2 429.1 429.2 430.1 431.1 432.1 433.1 433.2 434.1 435.1 436.1 437.1 437.2 438.1 438.2 439.1 440.1 440.2 440.3 441.1 441.2 442.1 443.1 443.2 444.1 444.2 445.1 445.2 446.1 448.1 448.2 449.1 450.1 451.1 452.1 453.1 453.2 454.1 455.1 455.2 456.1 457.1 458.1 459.1 460.1 461.1 462.1 462.2 462.3 462.4 463.1 464.1 465.1 465.2 466.1 467.1 467.2 468.1 469.1 470.1 470.2 471.1 472.1 472.2 472.3 473.1 473.2 474.1 475.1 475.2 476.1 476.2 477.1 478.1 478.2 479.1 480.1 480.2 481.1 481.2 483.1 484.1 485.1 486.1 487.1 488.1 489.1 490.1 491.1 492.1 493.1 495.1 496.1 497.1 497.2 498.1 498.2 499.1 500.1 500.2 501.1 501.2 502.1 503.1 503.2 504.1 505.1 506.1 506.2 507.1 507.2 508.1 509.1 510.1 511.1 511.2 512.1 512.2 513.1 514.1 515.1 515.2 516.1 517.1 517.2 518.1 519.1 520.1 521.1 521.2 522.1 524.1 525.1 526.1 527.1 528.1 529.1 529.2 530.1 531.1 532.1 533.1 534.1 535.1 535.2 536.1 536.2 536.3 537.1 537.2 538.1 539.1 539.2 540.1 540.2 541.1 541.2 542.1 542.2 543.1 543.2 544.1 544.2 545.1 545.2 546.1 547.1 548.1 549.1 549.2 550.1 551.1 551.2 552.1 552.2 553.1 554.1 555.1 555.2 556.1 557.1 558.1 559.1 560.1 561.1 561.2 562.1 563.1 564.1 565.1 566.1 567.1 568.1 569.1 570.1 571.1 572.1 573.1 574.1 575.1 576.1 577.1 578.1 579.1 580.1 581.1 582.1 583.1 584.1 585.1 586.1 587.1 588.1 589.1 590.1 591.1 592.1 592.2 593.1 594.1 594.2 595.1 596.1 596.2 597.1 597.2 598.1 598.2 599.1 600.1 600.2 601.1 602.1 603.1 603.2 603.3 604.1 605.1 606.1 607.1 607.2 608.1 609.1 610.1 610.2 611.1 612.1 612.2 613.1 614.1 615.1 615.2 616.1 617.1 618.1 619.1 619.2 620.1 621.1 621.2 622.1 623.1 624.1 625.1 626.1 627.1 628.1 629.1 630.1 631.1 632.1 633.1 634.1 635.1 636.1 637.1 638.1 639.1 640.1 641.1 642.1 643.1 644.1 645.1 646.1 647.1 648.1 648.2 649.1 650.1 651.1 652.1 654.1 654.2 655.1 656.1 656.2 656.3 657.1 658.1 658.2 659.1 660.1 661.1 662.1 662.2 663.1 664.1 664.2 665.1 666.1 667.1 667.2 668.1 668.2 669.1 669.2 670.1 671.1 671.2 672.1 673.1 674.1 674.2 674.3 675.1 676.1 676.2 677.1 678.1 678.2 679.1 680.1 681.1 681.2 682.1 683.1 684.1 685.1 686.1 687.1 687.2 688.1 689.1 690.1 690.2 691.1 691.2 692.1 692.2 693.1 694.1 694.2 695.1 696.1 696.2 697.1 697.2 698.1 699.1 699.2 700.1 701.1 702.1 703.1 704.1 705.1 706.1 707.1 708.1 709.1 710.1 711.1 712.1 713.1 714.1 715.1 715.2 716.1 717.1 718.1 719.1 719.2 720.1 720.2 721.1 722.1 723.1 724.1 725.1 725.2 726.1 726.2 727.1 728.1 729.1 729.2 730.1 731.1 732.1 732.2 733.1 733.2 734.1 735.1 735.2 736.1 737.1 737.2 738.1 739.1 740.1 742.1 743.1 743.2 743.3 744.1 745.1 746.1 747.1 748.1 749.1 750.1 750.2 751.1 751.2 752.1 753.1 753.2 754.1 754.2 755.1 756.1 756.2 757.1 757.2 758.1 758.2 759.1 759.2 760.1 760.2 761.1 762.1 763.1 763.2 763.3 764.1 765.1 765.2 766.1 767.1 768.1 769.1 770.1 770.2 771.1 772.1 772.2 773.1 773.2 774.1 774.2 775.1 775.2 776.1 777.1 777.2 778.1 778.2 778.3 779.1 780.1 781.1 781.2 782.1 782.2 783.1 783.2 783.3 784.1 785.1 785.2 786.1 787.1 787.2 788.1 789.1 790.1 791.1 792.1 793.1 793.2 794.1 795.1 796.1 796.2 796.3 797.1 797.2 798.1 799.1 800.1 801.1 802.1 803.1 804.1 805.1 805.2 806.1 807.1 808.1 809.1 810.1 811.1 812.1 813.1 813.2 814.1 814.2 815.1 816.1 817.1 817.2 818.1 819.1 819.2 820.1 821.1 822.1 823.1 824.1 825.1 826.1 827.1 828.1 829.1 830.1 831.1 832.1 833.1 834.1 835.1 836.1 837.1 838.1 839.1 840.1 841.1 842.1 843.1 844.1 845.1 846.1 847.1 848.1 849.1 849.2 850.1 851.1 851.2 851.3 852.1 853.1 854.1 855.1 856.1 857.1 857.2 858.1 858.2 859.1 860.1 861.1 862.1 864.1 865.1 866.1 866.2 867.1 868.1 868.2 869.1 869.2 869.3 869.4 870.1 870.2 871.1 872.1 873.1 874.1 875.1 875.2 876.1 877.1 878.1 879.1 879.2 880.1 880.2 881.1 882.1 883.1 884.1 885.1 885.2 886.1 887.1 887.2 888.1 888.2 889.1 890.1 891.1 892.1 893.1 894.1 895.1 895.2 895.3 896.1 897.1 898.1 899.1 900.1 902.1 902.2 903.1 904.1 906.1 908.1 908.2 911.1 912.1 913.1 913.2 914.1 915.1 917.1 919.1 920.1 921.1 921.2 922.1 923.1 923.2 924.1 924.2 924.3 925.1 926.1 928.1 928.2 929.1 931.1 932.1 933.1 935.1 936.1 938.1 939.1 940.1 941.1 943.1 945.1 946.1 946.2 947.1 947.2 947.3 948.1 949.1 951.1 951.2 952.1 954.1 955.1 956.1 956.2 957.1 957.2 958.1 959.1 960.1 960.2 961.1 963.1 963.2 963.3 964.1 965.1 966.1 967.1 969.1 969.2 970.1 970.2 971.1 972.1 973.1 973.2 975.1 976.1 976.2 978.1 980.1 981.1 983.1 983.2 985.1 986.1 986.2 987.1 988.1 988.2 988.3 989.1 989.2 990.1 991.1 991.2 992.1 994.1 994.2 995.1 997.1 997.2 999.1 1001.1 1003.1 1005.1 1005.2 1007.1 1007.2 1008.1 1010.1 1012.1 1013.1 1015.1 1017.1 1019.1 1021.1 1023.1 1024.1 1025.1 1025.2 1026.1 1027.1 1028.1 1028.2 1029.1 1031.1 1031.2 1033.1 1035.1 1036.1 1038.1 1044.1 1045.1 1048.1 1049.1 1049.2 1050.1 1052.1 1053.1 1055.1 1056.1 1057.1 1058.1 1059.1 1059.2 1060.1 1061.1 1062.1 1063.1 1063.2 1064.1 1064.2 1065.1 1065.2
ЦАР НА ЦАРЕТЕ Заглавие и благословия (1:1-3) Йоан изяснява от началото, че неговата книга е откровение, откриване или разкриване на Божиите намерения. Тя не е предназначена да бъде тайнствена или загадъчна; тя категорично разкрива своя предмет. Конкретно, тя е Откровението на Исус Христос, което му даде Бог – с други думи, откровение, предадено от нашия Господ Евр. 1:2), за онова, което има да стане скоро. Следователно Откровение не се занимава нито с обхвата на световната история, нито с края на света, а със събития, които са били в близкото бъдеще за св. Йоан и неговите читатели. Както ще видим през целия коментар, Книгата Откровение е “заветен съдебен процес,” пророкуващ изливането на Божия гняв върху Ерусалим. Тя е пророчество за периода, познат в Писанието като “Последните дни,” т.е. последните дни на заветния народ Израел, “поколението” от четиридесет години (Мат. 24:34) между Възнесението на Христос (30 г. от Хр.) и падането на Ерусалим чрез римляните (70 г. от Хр.).[1] Тя предсказва събития, които св. Йоан е очаквал неговите читатели да видят много скоро. Това ясно воюва срещу всякакво “футуристично” тълкувание на книгата. Футуристите твърдят, че св. Йоан предупреждава християните от своето време главно за неща, които те няма никога да видят – което означава, че книгата Откровение би била безсмислена в продължение на 1900 години! Да се твърди, че книгата има значение само за нашето поколение, е егоцентрично; и това е противно на свидетелството на самата книга. Трябва да се подчертае, че гръцкият израз за думата скоро съвсем ясно означава скоро, и тези, които първи са прочели израза, не са разбрали нищо друго освен именно това (ср. Футуристичното тълкувание бива опровергано още от първия стих на Откровение. Преди да продължим нататък, трябва също да отбележим, че началните думи на Йоан предполагат библейската философия за историята: Бог е Господар на всичко, Той има всеобхватен план за Своето творение, и Той управлява всеки атом от действителността според Своя план. В края на краищата, как Бог познава бъдещето? Библията не намеква, че Бог има някаква кристална топка, с която може да вниква в бъдещите събития. Помислете за това. В действителност няма такова нещо като “бъдеще,” в смисъла на нещо си “там,” което може да бъде предсказано, ако имаме подходящото оборудване. Да се каже, че нещо е в бъдещето, е просто да се каже, че то все още не съществува. Как тогава Бог познава бъдещето? Библията дава единствения отговор: Бог познава бъдещето, защото Той го е планирал: Господ е поставил престола Си на небето; и Неговото царство владее над всичко. Нашият Бог е на небето; прави всичко, що Му е угодно. Пред Него всичките земни жители се считат за нищо; по волята Си Той действува между небесната войска и между земните жители; и никой не може да спре ръката Му, или да Му каже: Що правиш Ти? В Когото станахме и наследство, като бяхме предопределени на това според намерението на Бога, Който действува във всичко по решението на Своята воля. Така, макар “бъдещето” все още да не съществува, то е абсолютно определено и сигурно, защото всемогъщият Господар на вселената непогрешимо го е планирал. Той “съживява мъртвите, и повиква в действително съществуване онова, което не съществува” (Рим. 4:17). Бог знае всички неща цялостно, защото Той е планирал цялостно всички неща. Артър Пинк пише: “Господ Бог всемогъщият царува. Неговото управление е над неживата природа, над дивите зверове, над човешките деца, над добрите и злите ангели и над самия Сатана. Никакво въртене на света, никакво светене на звезда, никаква буря, никакво движение на творение, никакви човешки действия, никакви дейности на ангели, никакви дела на Дявола – нищо във цялата огромна вселена не може да се случи по друг начин, освен по този, който Бог от вечността е определил. Това е основата на вярата. Това е отправната точка за разума. Това е котвата за душата, сигурна и устойчива. Не сляпата съдба, нито необузданото зло, нито човек или Дявол, а Господ Всемогъщият управлява света според Своето собствено благоволение и за Своята вечна слава.”[2] Сега св. Йоан казва, че тези неща относно бъдещето са били явени на него, или “изобразени чрез знаци” от ангела. Употребата на думата ни казва, че това пророчество не трябва просто да се приема като “предварително написана история.” Това е книга на знаци, символично представяне на идващи събития. Символите не трябва да бъдат разбирани буквално. Можем да видим това от използването на същото поняние от св. Йоан в неговото Евангелие (12:33; Във всеки случай Христос използва същото дума за да “изобрази чрез знаци” бъдещо събитие чрез повече или по-малко символично означаване, вместо чрез прозаично, буквално описание. И това е като цяло формата на пророчествата в Откровение. Това е книга на символи от началото до края. Както Бийсли-Мъри добре казва, “Пророкът желае да изясни, че той не прави фотографиране на небето.”[3] Това не означава, че символите са неразбираеми; тълкуванието не е такова, каквото хрумне на всеки отделен човек. Нито, от друга страна, символите са написани в някакъв вид код, така че се нуждаем само от речник или граматика на символизма, за да “преведем” символите на нашия език. Единственият начин да разберем символната система на св. Йоан е да се запознаем добре със самата Библия. 2-3 Тук е изложена важна връзка. Стих 1 ни показва Исус Христос даващ Откровението на св. Йоан; сега св. Йоан казва, че той самият носи свидетелството на Божието Слово и свидетелството на Исус Христос. Така виждаме, че Исус е главният Носител на Свидетелството, свидетелствуващ на Своите слуги; и също виждаме, че св. Йоан свидетелствува за Христовото свидетелство. Той може да направи това, защото е един от Христовите служители и е станал като своя Господар. Давайки свидетелство, св. Йоан се съобразява с образа на Христос. Тези два модела – Христос и Неговите служители носещи двойно свидетелство, и Христовите служители носещи Неговия образ – продължават през цялата книга, и ще подпомогнат нашето разбиране за такива текстове като 11:4-12. Тъй като това двойно свидетелство (книгата Откровение) е самото Божие слово, изговаря се благословение – първото от седемте “блаженства” на които са верни на неговото послание. Нека да отбележим особената форма на благословението, защото то предлага друго важно указание за съдържанието на книгата: Блажен, който прочита, и онези които слушат. Йоан е написал това пророчество не само (или предимно) за индивидуално назидание, но за Църквата и нейното официално събиране за поклонение. От самото начало книгата Откровение е поставена в литургична обстановка, в която Четецът чете пророчеството към събранието. Гръцката дума за чете често се използва в Новия Завет за тази литургична дейност (Лука Книгата Откровение, както ще видим, е силно свързана с литургията; всъщност, поклонението е централна тема на пророчеството. Като ни показва как Божията воля се изпълнява в небесното хваление, св. Йоан разкрива как Църквата трябва да изпълнява Неговата воля на земята. От литургията на специалното хваление ние излизаме в света да служим на Бога в литургията на живота. Ние отговаряме на Истината (“Амин”) в специално хваление, и тогава отговаряме по-дълбоко в цялостно хваление, през целия ни живот. Следователно благословията на св. Йоан така не е само за този, който чете и за тези, които слушат, но за тези, които пазят неговото послание. Целта на книгата не е само да ни осведоми за “пророчески” събития. Целта на апостолското поучение винаги е етична: То е написано да произведе “чистосърдечна любов от добра съвест и нелицемерна вяра” Откровение ни дава заповеди, които да пазим, и особено читателите от първи век е трябвало да се вслушат и да се покорят на неговото поучение, защото кризата е била надвиснала над тях. Времето е близо, предупреждава св. Йоан, отново наблягайки върху съвременната значимост на своето пророчество. Той повтаря това предупреждение в края на Древният свят скоро е щял да изпадне в смутове, когато царства се разклащат и срутват до основите си, и християните са се нуждаели от Откровение като стабилно ръководство през периода на идващата драматична промяна. Краят на света е наближавал – не унищожението на физическата вселена, а преминаването на стария световен ред, управлението на света около централното светилище в Ерусалим. Бог основа нов народ, ново свещенство, ново човечество, покланящо се в ново светилище. Божият Дом беше пред пълно завършване, и старото временно обиталище, като строително скеле, щеше да бъде разрушено. Поздрав и Славословие (1:4-8) Йоан отправя своето пророчество към седемте църкви в Азия. Очевидно е от описанието, което следва (глави 2-3), че той категорично има предвид тези действителни църкви. Идеята, защитавана от Скофилд и други, че те представляват “седем периода на духовната история на Църквата,”[4] е обикновена измислица, без обективни доказателства; и е доста произволно и избирателно приложена. Има поне три неверни презумпции, поддържани от хората, които защитават тази доктрина. Първо, доктрината за “седемте епохи” предполага, че Книгата Откровение покрива цялата църковна история, от началото до края. Защитавайки своя възглед, Скофилд казва: “Не е за вярване, че в пророчество, което покрива църковния период, няма да има такъв преглед.”[5] Много вярно, може би; но кой казва, че книгата Откровение покрива църковната история? Йоан със сигурност не го прави. Неговото единствено твърдение е, че пророчеството засяга “онова, което има да стане скоро” (1:1), и че времето, за което той говори, е близо (1:3). Така, най-основната презумпция на възгледа за “седем епохи” е напълно погрешна. Втората презумпция счита, че Църквата ще завърши в поражение и отстъпничество: Лаодикийската, хладна, практически отстъпила църква, за която Христос няма нищо добро за казване (3:14-22), трябва да символизира Църквата на Исус Христос в края на епохата. (Следствие от този възглед е, че “Последните дни,” за които се говори в Писанието, през които отстъплението е широко разпространено, са действителните последни дни от земната история.) Разбира се, това, което настоящият коментар е замислен да демонстрира, е истината, че Църквата завършва историята в победа и тържествуване; така нищо повече не е нужно да бъде казано тук. Но е важно да отбележим, че идеята за отстъпление в последното време е предварителна презумпция на възгледа за “седемте епохи”; и тези, които го защитават, предварително са приели за даденост онова, което твърдят, че доказват. Третата презумпция, разбира се, е че ние живеем в последната епоха на Църквата (отново, трябва да отбележим, че тези хора твърде често са неспособни да мислят, че самите те живеят в друго време, освен в кулминационната точка на историята). Тази презумпция е погрешна. Пророчествата за славното състояние на Църквата, които ще се изпълнят преди завръщането на Христос, са далеч от своето изпълнение. Ние вероятно имаме хиляди години напред преди Края. Все още сме в ранната Църква! И макар да е модерно за съвременните християнски интелектуалци да говорят за нашата цивилизация като “пост-християнска,” ние трябва да обърнем това и да го направим библейски правилно: Нашето общество не е пост-християнско – нашето общество е все още пред-християнско![6] Макар по тази причина да не можем да твърдим, че седемте църкви представляват седем епохи в църковната история, има важен момент, който трябва да бъде отбелязан тук. Фактът, че седем църкви са споменати в книга, пълна с числени символи, не трябва да бъде пренебрегнат. Седем е числото в Писанията, което показва качествена пълнота, същностното естество на едно нещо (както десет посочва “множество,” количествена пълнота); тук това представлява факта, че Откровението е предназначено за цялата Църква във всяка епоха. Посланията към църквите в Азия трябва да се прилагат към всички, точно както Павловите послания до римляните и коринтяните имат световно значение. Но когато прилагаме тези писма, трябва да сме внимателни да не ги отделяме от техния исторически контекст.[7] Йоан използва характерната благословия на апостолите: благодат (благоволението на Бога, дадено на онези, които без Христос заслужават гняв) и мир (състояние на постоянно примирение с Бога чрез умилостивението на Христос). Тези благословения, казва той, са от всеки член на Божеството: Бащата, Святия Дух и Сина. Всеки от Тримата участва напълно и равноправно в даването на благодат и мир на избраните. Бащата ни е избрал преди създанието на света и изпрати Своя Син да ни изкупи; Синът, вместо нас, живя съвършен живот в покорство на Закона и плати пълното наказание за нашите грехове; и Духът прилага делото на Бащата и Сина чрез новорождение и освещение. Подходящото обобщение за всичко, което Бог направи за нас, се съдържа в тези думи: благодат и мир. Личностите на Триединството са назовани в техния литургичен (различен от техния теологичен) ред. Обяснението на Майкъл Уилкок е много полезно: “Видението на Йоан ще го отведе в небесното светилище, на което Юдейската Скиния беше подобие и сянка (Евр. 8:5); и може би необикновеният ред на Триединството тук (Баща, Дух, Син) отговаря на устройството на земното светилище, където ковчегът в Пресвятото място представлява Божия престол, светилникът със седем разклонения в Святото място пред него представлява Духа[8], а предният двор, в който стои олтарът със своя свещеник и жертва, представляват, разбира се, изкупителното дело на Христос.”[9] Поздравът е ясен израз на Тринитарианската вяра – по-късно изкована в изповедна форма от съборите в Никея (325 г. от Хр.) и Константинопол (381 г. от Хр.), но със сигурност ясно видима в учението на Библията.[10] Учението за Триединството е, че има един Бог (една Личност), който е три различни Личности – Баща, Син и Святи Дух – и че всяка една от тези три Личности е самият Бог. Няма три Бога – само Един. Но тези три Личности не са различни начини или форми, по които Бог Се открива на нас, нито могат да бъдат обърквани един с друг; те са три различни Личности. Корнилиъс Ван Тил казва това възможно най-ясно: “Бащата, Синът и Святият Дух са всеки личност, и заедно представляват цялостно личностния Бог. Има вечна, вътрешно самоосъзната взаимовръзка между трите личности на Божеството. Те всички са едно естество. Всеки е толкова Бог, колкото са останалите двама. Синът и Духът не вземат Своето естество от Бащата. Затова разликата и единството в Божеството са еднакво върховни; те изцяло съответствуват Един на Друг и не съответствуват на нищо друго.”[11] Това означава, че Бог не е “основно” един, като отделните Личности се извличат от единството; нито че Бог е “основно” три, като единството на Личностите е второстепенно. Нито единство, нито “троичността” на Бога са първостепенни едно спрямо друго; и двете са основни. Бог е Един, и Бог е Три. Има три различни, индивидуални Личности, всяка от които е Бог. Но има само един Да го кажем на по-философски език, Божието единство (Един) и разнообразие (Трима, индивидуалност) са еднакво върховни. Бог едновременно е по същество Един и Трима.[13] Първо, св. Йоан описва Бащата: Този, Който е, и Който е бил, и Който иде. Филип Карингтън е уловил духа на този израз, който е на ужасен гръцки, но е превъзходна теология: Съществуващият и Миналият и Идещият.[14] Бог е вечен и непроменим (Мал. 3:6); когато ранните християни се сблъскаха с нещо, което им изглеждаше като несигурно бъдеще, те трябваше да знаят абсолютната сигурност на Божието вечно управление. Бог не зависи от милостта на обстоятелствата; Той не се определя от някакви външни условия; всички неща съществуват според Неговото непогрешимо Слово. Заплашвани, гонени и преследвани от хората на власт, те все пак трябваше да се радват в познанието за своя вечен Бог, Който “иде,” Който непрестанно идва за съд срещу Своите противници. Божието идване не се отнася само за края на света, а за Неговото непрестанно управление над историята. Той идва отново и отново, за да освободи Своя народ и да осъди нечестивите.[15] Второ, св. Йоан говори за Святия Дух като седемте Духове, които са пред Неговия Престол. Макар някои хора да се опитват да видят това като сведение за седем ангели, немислимо е, че благодат и мир могат да идват от някой друг, освен от Бога. Личността, за която се говори тук, е очевидно равнопоставена на Бащата и на Сина. Картината на Святия Дух тук (както също в 3:1; 4:5; 5:6) се основава на Захария 4, където пророкът вижда Църквата като светилник със седем светила, поддържан без човешко участие от непрестанен приток на масло чрез “седем цеви на седемте светилника” (ст. 2) – тълкуванието на което е, както казва Бог на Захария: “Не чрез сила, нито чрез мощ, но чрез Моя Дух” (ст. 6). Така работата на Святия Дух в Църквата да изпълва и да дава сила е описана в числото седем, символизиращо пълнота и завършеност. Така е и тук в Откровение: “До седемте църкви . . благодат и мир да бъде на вас . . от седемте Духове.” И работата на Духа в Църквата се извършва според Божието господство и величество, пред Неговия Престол. Това всъщност е подчертано ударение в книгата Откровение: думата Престол се среща тук четиридесет и шест пъти (новозаветната книга, която се доближава най-близо до този брой, е Евангелието на Матей, където тя се употребява само пет пъти). Повече от всичко, Откровение е книга за управление: тя разкрива Исус Христос като Господар на историята, възстановяващ Своя народ в господство чрез силата на Святия Дух. Думата Престол е използвана специално в Писанието за Божия официален двор, където Той получава официално поклонение от Своя народ в Съботата.[16] Цялото видение на Откровение е видяно в Господния ден (1:10) – християнския ден на общностно, официално поклонение; и цялото действие в книгата се съсредоточава върху поклонението около Божия Престол. Йоан иска ние да видим, че публичното, официално поклонение пред Върховния Господар има централно място в историята – историята в нейната цялост и отделните съставни части (т.е. вашия и моя живот). Духът дава благодат и мир на църквите в особен смисъл, чрез публичното поклонение. Можем дори да кажем това: Не можем да имаме продължаващо общение с Бога и да получаваме благословения от Него без публично поклонение в Църквата, “мястото” за достъп до Престола. Духът работи в отделните хора, да – но Той не работи отделно от Църквата. Може да се направи разграничение между Неговата корпоративна и индивидуална работа, но те не могат да бъдат разделяни. Идеята, че можем да имаме общение с Бога и едновременно да сме отделени от Църквата и от корпоративното хваление на Христовото тяло, е изцяло езическа идея, напълно чужда на Святото Писание. Църквата, като Църква, получава благодат и мир от седмократния Дух; и Той е постоянно пред Престола, конкретната област на Неговото служение. “Нашият живот е претоварен и шумен. Лесно е да мислим за Църквата и за тайнствата като състезаващи се за нашето внимание с другия свят на всекидневния живот, което ни води в някакъв друг живот – таен, пречистен и отделен. По-добре е да мислим за този практически всекидневен свят като нещо неразбираемо и неуправляемо, докато не подходим към него в тайнствата чрез Христос. Иначе природата и светът са отвъд нашето разбиране; времето също, времето, което отнася всичко в безмислено движение, каращо хората да се отчаят, освен ако не го видят като Божие действие, отразено в литургичната година, необходимият път към Новия Ерусалим.”[17] Третият член на Божеството (в този литургичен ред) е Исус Христос, за Когото св. Йоан говори с три определения: верният Свидетел, Първородният от мъртвите, и Началникът на земните царе. Ръшдуни убедително посочва как думата Свидетел (на гръцки, martyr), е придобила значение чуждо на оригиналното значение на думата: “В Библията свидетелят е този, който работи за налагането на закона и помага в неговото изпълняване, дори при изпълнението на смъртна присъда. ‘Мъченик’ сега означава точно обратното, т.е. който е екзекутиран вместо екзекутор, който е преследван вместо главен участник в преследването. Резултатът е сериозно изопачаване на Писанието. Значимостта на Исус Христос като ‘верният и истинен свидетел’ е, че Той не само свидетелствува срещу онези, които са във война срещу Бога, но също ги екзекутира. Следвателно Исус Христос свидетелствува срещу всеки човек и народ, които основават своя живот върху друга основа освен върховния и триединен Бог и Неговия непогрешим и абсолютен закон-слово.”[18] Темата за Христос като първостепенния Свидетел е важна в Откровение, както отбелязахме по-горе в ст. 2. Като допълнение към анализа на Ръшдуни можем да отбележим, че централна характеристика на свидетелството на Христос е Неговата смърт от ръцете на лъжесвидетелите. Хората в тази книга, които свидетелствуват в Неговия образ, също ще сторят това с цената на своя живот (6:9; 12:11). Така съвременното значение на думата мъченик (martyr – бел. прев.) не е толкова отнесено и небиблейско, както може да изглежда на пръв поглед; но е необходимо, както показва Ръшдуни, да си припомним основното значение на думата. Исус е също Първородният от мъртвите. Чрез Своето възкресение от мъртвите Той придоби върховенство, имайки “първенство във всичко” (Кол. 1:18). Както казва Петър в деня на Петдесятница: “Този Исус Бог възкреси, на което ние всички сме свидетели. И тъй, като се възвиси до Божията десница, и взе от Отца обещания Свети Дух, Той изля това, което виждате и чувате. Защото Давид не се е възнесъл на небесата; но сам той казва: Рече Господ на Моя Господ; Седи отдясно Ми, докле положа враговете Ти за Твое подножие. И тъй, нека знае добре целия Израилев дом, че Този Исус, Когото вие разпнахте, Него Бог е направил и Господ и Помазаник” (Деян. 2:32-36). Бог изпълни обещанието дадено преди много време: “При това Аз ще Го поставя в положение на Първороден, по-горе от земните царе” (Пс. 89:27). Очевидно св. Йоан има предвид този текст от Псалмите, защото следващото определение, което дава за нашия Господ, е Началникът на земните царе. Христовото първенство и върховна власт са над всичко. Той е не “само” Спасителят, очакващ бъдещо катаклично събитие преди да стане Цар; Той е Царят на вселената сега, в тази епоха – седящ отдясно на своя Баща докато всички Негови врагове бъдат положени под краката Му. Този процес на поемане на господство над цялата земя според Неговото законно право продължава в този момент, и е било така откакто Той възкръсна от мъртвите. Като Първороден (и единороден!), Христос притежава владетелските права над цялото творение: “Даде Ми се всяка власт на небето и на земята,” твърди Той (Мат. 28:18). Всички народи са му били предадени като Негово наследство, и земните царе са под царска заповед да Му се подчинят (Пс. Коментирайки титлата на Христос, Началник на земните царе, Уилиям Симингтън пише: “Личностите, които за които тук се говори, че трява да са подчинени на Христос, са царе, управители, висши и низши, всички с държавна власт, независимо дали е в законодателния, съдебния или изпълнителния клон на властта. Над такива Исус Христос е Владетел; – ό άpxwv, владетел, господар, ръководител, първия по власт, авторитет и господство.”[19] Всъщност, точно това е причината за преследването на християните от държавата. Исус Христос чрез Благовестието заяви Своята абсолютна власт и господство над земните владетели и народи. Те имат избор: Или да се подчинят на Неговото управление и закон, приемайки Неговите абсолютни условия на капитулация и мир, или да бъдат строшени под жезъла на Неговия гняв. Такава дръзка, безкомпромисна позиция е публично оскърбление към достойнството на всеки уважаващ себе си хуманист – колко повече за владетелите, които са свикнали да мислят за себе си като ходещи по земята богове. Може би на Христос може да бъде отстъпено място в пантеона, заедно с нас, останалите богове; но да бъде проповядван от Неговите последователи като Господ над всичко, Чийто закон е задължителен за всички хора, и Чиито постановления осъждат законите и постановленията на народите – това е твърде много; това е непростимо и не може да бъде допускано. Разбира се, за ранните християни би било много по-лесно, ако проповядваха популярната отстъпническа доктрина, че Исус е Господ на “сърцето,” че Той е загрижен с “духовните” (т.е. не-земните) завоевания, но въобще не е заинтересован от политическите въпроси; че Той е доволен да бъде “Господ” в областта на духа, докато Цезар е Господ навсякъде другаде (т.е. там, където наистина чувствуваме, че има значение). Такава доктрина въобще не би била заплаха за боговете на Рим. Всъщност, Цезар не би могъл да желае по-сътрудничаща религия! Беззъбото, безсилно християнство е златна мина за тоталната държава: То държи вниманието на хората съсредоточено в облаците, докато държавата обира техните джобове и краде техните деца. Но ранната Църква не познава това отстъпническо учение. Вместо това тя поучава библейското учение за Христовото Господство – че Той е Господар на всичко, “Началник на земните царе.” Именно това гарантира тяхното гонение, измъчване и смърт от ръцете на държавата. И именно това гарантира тяхната окончателна победа. Тъй като Исус наистина е Господар на вселената, всяка съпротива срещу Неговата власт е обречена на провал, и ще бъде смазана. Тъй като Христос е Цар на царете, християните са уверени в две неща: война до смърт срещу всички лъжливи богове; и пълната победа на християнската вяра над всичките й врагове. По тази причина св. Йоан навлиза в славословие на хваление към Исус Христос, Който ни обича и ни е развързал от греховете ни чрез откупната цена на Своята кръв, и ни е направил да бъдем Царство и свещеници на Своя Бог и Баща; на Него да бъде слава и господство завинаги. Не само сме освободени от нашето робство, но сме основани като Царство на свещеници. Царството започна: християните сега управляват с Христос (Еф. 1:20-22; 2:6; Кол. 1:13), и нашето господство ще се увеличава по света (Откр. 5:9-10). Ние сме победоносно, побеждаващо свещенство, довеждащо всички области на живота под Неговото управление. 7-8 Стих 7 обявява темата на книгата, която не е Второто Пришествие на Христос, а пришествието на Христос за съд върху Израел, за да установи Църквата като ново Царство. Той идва с Облаците, обявява св. Йоан, използвайки един от най-познатите библейски образи за съд (ср. Това е Облакът на Славата, Божията небесна колесница, с която Той изявява своето славно присъствие.[20] Облакът е откровение на Неговия Престол, когато Той идва, за да защити Своя народ и да унищожи нечестивите. Едно от най-поразителните описания на Божието “идване в облаците” е в пророчеството на Наум за Ниневия (Наум 1:2-8): Господ е ревнив Бог, Който отплаща; Господ въздава и се гневи; Господ отдава възмездие на противниците Си, И пази гняв за враговете Си. Господ е дълготърпелив, и велик в сила, И никак няма да обезвини нечестивия; Пътят на Господа е във вихрушка и буря, И облаците са праха на нозете Му, Смъмря морето, и го изсушава, И пресушава всичките реки; Васан и Кармил повяхват, И ливанският цвят се изнурява. Планините треперят от Него, И хълмовете се разтопяват; А земята се раздвижва от присъствието Му, Светът и всичките му жители. Кой може да устои пред негодуванието Му? И кой може да застане, когато пламне гневът Му? Когато яростта Му се излива като огън, Скалите се разпадат пред Него. Господ е благ, крепост е в ден на бедствие, И познава уповаващите на Него. Но с потопно наводнение Ще направи пълно разорение на мястото на Ниневия, И ще прогони враговете Си в тъмнината. Така Неговото пришествие в облаците носи съд и освобождение в историята; няма причина нито в общата библейска употреба на този термин, нито в непосредствения контекст тук да се предполага, че се има предвид буквалният край на физическия свят (макар че смисълът определено може да се приложи и за Последния ден). Йоан говори за факта, подчертаван от апостолите през целия период на “последните дни,” че е надвиснала криза: Както обеща, Христос щеше да дойде срещу настоящото поколение “в облаците,” в гневно осъждение срещу отстъпилия Израел (Мат. 23-25). И всяко око ще Го види, дори тези, които Го прободоха (езичниците, Йоан 19:34, 37): Участниците в разпъването щяха да Го видят идващ в съд – т.е. те щяха да преживеят и да разберат, че Неговото пришествие означава гняв върху Земята (ср. употребата на думата виждам в Господ вече използва същата терминология за Своето идване срещу Ерусалим в края на това поколение (Мат. 24:30), и дори предупреждава първосвещеника: “Ще видите Човешкия Син седящ отдясно на силата и идещ на небесните облаци” (Мат. 26:64). С други думи, отстъпниците от това зло поколение щяха да разберат значението на Христовото Възнесение, окончателното Пришествие на Човешкия Син, Втория Адам (Дан. 7:13). В унищожаването на техния град, тяхната цивилизация, техния Храм, техния цялостен световен ред, те щяха да разберат, че Христос се е възнесъл на Своя Престол като Господар на небето и на земята. Те щяха да видят, че Човешкият Син е отишъл при Бащата. Исус каза също, че “ще заплачат всички племена на Земята” в деня на Неговото Идване (Мат. 24:30), че “там ще бъде плач и скърцане със зъби” (Мат. Йоан повтаря това като част от темата на своето пророчество: всички племена на Земята (юдеите) ще скърбят за Него. И Исус, и св. Йоан тълкуват по този начин този израз, зает от Захария 12:10-14, където той се среща в оригиналния контекст като плач на покаяние в Израел. Но Израел се е отклонил безвъзвратно; техният плач няма да бъде плач на покаяние, а само агония и ужас. Но това не отменя обещанията в Захария. Всъщност, чрез Христовото осъждение над Израел, чрез отлъчването на Израел светът ще бъде спасен; и чрез спасението на света самият Израел ще се обърне към Господа и ще бъде спасен (Рим. 11:11-12, Тъй като Христос идва в облаците, в историята, да съди хората и народите, земята е изкупена. Той идва не просто за съд, а за съд към спасение. “Когато Твоите съдби се вършат на земята, жителите на света се учат правда” От началото, истинската цел на идването на Христос е изкупителна: “Понеже Бог не е пратил Сина на света да съди света, но за да бъде светът спасен чрез Него” (Йоан 3:17). Христос “идва с облаците” в исторически осъждения, за да може светът да познае Господ Бог като вечния и непроменим Източник и Цел на цялата история (Рим. 11:36), Алфа и Омега, А и Я (ср. Ис. 44:6), Който е, и Който е бил, и Който иде, вечното Начало и Край на всички неща. Всемогъщ е обичайният превод на гръцката дума Pantokratōr, която означава Този, който има цялата власт и управлява над всичко, новозаветният еквивалент на старозаветния израз Господ на Силите, “Началникът на войските” (тоест войските на Израел, или звездните/ангелските войнства в небесата, или войските на езическите народи, които Бог използва, за да излее Своя гняв върху Своя непокорен народ). Христос щеше да покаже на Израел и на света, че се е възнесъл на Престола като Върховен Владетел. Исус Христос, трансцендентен и иманентен (1:9-16) 9 В този забележителен стих имаме кратко обобщение на мирогледа на св. Йоан, неговия фундаментален възглед за смисъла на живота. Той е очевидно противен на възгледите на съвременната американска евангелска и диспенсационалистическа теология, която твърди, че (1) няма скръб за християните, (2) Христос няма Царство в тази епоха и (3) християнинът не е задължен и не се очаква от него да търпи! Но за св. Йоан и неговите читатели християнският живот включва тези неща. Разбира се, скръбта не е всичко в християнския живот; нито Църквата страда по един и същи начин във всички времена и места. С завземането на света от Благовестието, когато християните поемат господство, скръбта намалява. Но е абсолютна глупост (и нечестие) християните да предполагат, че са по някакъв начин недосегаеми срещу всяко страдание. Исус предупреди Своите ученици, че скръбта, страданието и гоненията ще дойдат (Йоан Но по-конкретно, св. Йоан има предвид специален период на трудности; не просто скръб като цяло, а Скръбта, предмет на много апостолски писания с напредването на времето на Последните дни към тяхната кулминационна точка (1 През този период на политически бури и обществени смутове, отстъпничеството и гоненията избухват с огромна сила, както предсказа Исус (Мат. 24:4-13). Християните са страдали много; въпреки това те са имали сигурното знание, че Скръбта е само преход към сигурното установяване на Христовото управление над земята. Павел и св. Варнава насърчават други азиатски християни да продължат във вярата, напомняйки им, че “през много скърби трябва да влезем в Божието царство” (Деян. 14:22). Това, което е давало смисъл на тяхното страдание е, че то е в Исус Христос, в съюз с Неговите страдания; както Павел пише, “Сега се радвам в страданията си за вас, като от моя страна допълвам недостатъка на скърбите на Христа в моето тяло заради Неговото тяло, което е Църквата” (Кол. 1:24). Така мирогледът на св. Йоан не включва само скърби. Той също е в Царството . . в Христос Исус. Както видяхме по-горе (ст. 5-6), новозаветното учение, основано на такива старозаветни текстове като Данаил 2:31-45 и 7:13-14, е, че Царството е дошло при Първото Пришествие на Исус Христос. След Неговото Възнесение до Престола Той царува “далеч по-горе от всяко началство и власт, сила и господство, и всяко име, с което се именуват, не само в този свят, но и вбъдещия. И всичко покори под нозете Му” (Еф. 1:21-22; ср. Ако всички неща сега са подчинени под Неговите крака, какво повече може да се добави към Неговото господство? Разбира се, “началствата и властите” все още трябва да бъдат повалени; но именно за това се отнася предимно пророчеството на св. Йоан. Но по същество и окончателно царството пристигна. Това означава, че не трябва да очакваме някакво бъдещо изкупително или есхатологично събитие, преди да поемем ефективно господство над земята. Господството на Божия народ по целия свят ще бъде просто резултат от прогресивното изработване на това, което Христос сам вече е извършил. Йоан иска неговите читатели да разберат, че те са в Голямата скръб и в Царството – че всъщност те са в Скръбта именно защото Царството е дошло (Дан. 7:13-14). Те са във война, воювайки за победата на Царството (Дан. 7:21-22), и затова се нуждаят от третия елемент от мирогледа на св. Йоан: търпение в Христос Исус. Търпението е важна дума в посланието на Откровение, и св. Тук също има коренно противопоставяне с голяма част от съвременния диспенсационализъм. Тъй като разводнената версия на християнството, която е на мода днес в съвременна Америка, отхвърля възгледа за Царуването и Господството на Христос,[21] тя също отхвърля библейското учение за устояването – и предвидимият резултат е, че сравнително малко последователи на съвременното евангелско християнство са способни да се придържат дори към тази минимално изискваща вяра![22] Популярната доктрина за “вечната сигурност” е в най-добрия случай само полуистина: тя дава на хората небиблейско основание за увереност (напр. фактът, че са излезли напред по време на съживително събрание, и т.н.), вместо увереността, дадена в Писанието – увереност, която е свързана с устояването Библията не учи само че сме запазени, но също че ще устоим Йоан казва на страдащите, но царуващи и устояващи християни в Азия, че той е техен брат и съучастник във всички тези неща, дори да е в изгнание на остров Патмос. Това беше наказание за неговата апостолска дейност, но езикът, с който той се изразява, е интересен: За Божието слово и за свидетелството на Исус Христос. Йоан не казва, че е затворен на скала в морето заради своето собствено свидетелство за Христос, а заради Божието слово и Исусовото свидетелство. Той страда, защото Бог е говорил, защото Исус е свидетелствувал. Христос верният Свидетел е дал Свидетелство срещу лъжливите богове на тази епоха, и те са отвърнали като са затворили апостола. Ето защо Скръбта и Царството и устояването, в които тези вярващи участвуват, са всички в Христос Исус: Неговото Свидетелство е определило хода на историята. Когато Йоан казва, че е бил в Духа, той няма предвид, че се е чувствувал добре. Изразът няма нищо общо с лична, субективна нагласа или настроение на ума; но се отнася до определено преживяване. Това е технически пророчески език (Мат. 22:43; ср. Числа 11:25; 2 Царе 23:2; Езек. 2:2; 3:24; 2 Петр. 1:21), и се отнася за факта, че авторът е боговдъхновен апостол, получаващ откровение, и е приет в небесната заседателна зала.[23] Йоан ни разказва, че това видение е било видяно в Господния Ден. Произходът на това важно понятие се проследява до първата Събота, когато Бог си почина от сътворението (Бит. 2:2). Думата почивка в Писанията често се отнася за Бог, седящ на Своя Престол като Съдия, получаващ хваление от Своите Тази първоначална Събота беше първообраз на “Господния Ден” в Писанието, Деня на Съда. Седмичната Почивка в Израел беше пресъздаване (и пред-създаване) на първия и последния Господен Ден,[24] в който хората се събираха заедно за съд, изпълняване на присъдите и юридическа декларация на прошка, и за прогласяване на Словото на Царя. Също и за нас това е значението на Господния Ден, когато се събираме пред Божия Престол, за да бъдем опростени и възстановени, за да чуем Неговото Слово и да общуваме с Него (така, в общия смисъл – а не конкретно в специалния смисъл, в който св. Йоан го използва тук – всички християни са “в Духа” на Господния ден: В поклонение, всички ние биваме издигани до Престолната зала на Господният Ден е Денят на Господа, когато действува. Един от най-основополагащите библейски образи за Съда е Облакът на Славата, и тази теофания [“видимо изявление на Божеството” – бел. прев.] се свързва общо с три други образа: Духа, Деня (или светлината, тъй като дневната светлина беше първоначално “клонирана” от светлината на Облака[26]), и Гласа (често звучащ като тръба; ср. Всъщност, тези трите са споменати още в самото начало в Градината, когато Адам и Ева “чуха Гласа на Господ Бог, като ходеше из градината като Духа на Деня,” както текстът буквално казва (Бит. 3:8).[27] Това, което Адам и Ева чуха през този страшен ден на съд, не беше нежен, хладен бриз, носещ се през листата на евкалиптовите дървета – те чуха страшните гръмотевици на Бога на небесата и на земята, гърмящи в Градината. Беше страшно, и затова те се опитаха да се скрият. Повтаряйки тази тема, св. Йоан ни казва: “В Господния Ден бях в Духа; и чух зад себе си силен Глас като от тръба.” Св. Йоан щеше да бъде взет в Облака на славата, за да получи откровение, и от неговите читатели се очакваше да разберат този образен език. 11-15 Божият Глас казва на св. Йоан да напише в книга Откровението и да го изпрати на седемте църкви в Азия. Той се обръща да види Гласа – и вижда Господ Исус Христос. Тази малка подробност създава схема, която се повтаря през цялата книга – Йоан първо чува, и след това вижда. В края на пророчеството (22:8) той ни казва: “Аз, Йоан съм, който чух и видях тези неща. И когато чух и видях . .” Тази схема не винаги се следва в книгата, но се среща достатъчно често, че да трябва да осъзнаваме нейната употреба от св. Йоан – защото понякога е важна за разбирането как да тълкуваме символите (ср. 5:5-6): Словесното откровение е необходимо, за да разберем визуалното откровение. Йоан внезапно се намира в Светилището, защото вижда седем златни светилника; и сред седемте светилника един като Човешки Син. Образният език тук ясно е взет от Скинията, но с една значителна разлика: в земното Светилище има един светилник със седем светила; тук св. Йоан вижда седем светилника, свързани един с друг чрез Личността, която стои посред тях. Символизмът използван тук ще бъде разгледан в стих 20; засега е важно да отбележим картината, предадена от този образ: Исус Христос е единият Светилник, обединяващ седемте светила – всяко от които само по себе си става светилник; Христос е заобиколен от светлина. Както Герман, архиепископ на Константинопол през 8 век, изразява това в началото на своя труд за Литургията: “Църквата е земно небе, в което над-небесният Бог обитава и се разхожда.”[28] Описанието на Христос в стихове 13-16 включва съвкупност от старозаветни образи: Облакът на Славата, Ангелът на Господа, Древният по дни и Човешкият Син. Нашето разбиране ще бъде подобрено, ако прочетем това описание заедно със следните текстове от Данаил: Гледах Догдето се положиха престоли, И Старият по дни седна, Чието облекло беше бяло като сняг, И космите на главата Му като чиста вълна, Престолът Му – огнени пламъци, и колелата Му пламенен огън. Огнена река излизаше И течеше пред Него; Милион служители Му слугуваха, И десетки хиляди по десетки хиляди стояха пред Него; Съдилището се откри, И книгите се отвориха. Гледах в нощните видения, И ето, един като Човешки Син Идеше с небесните облаци И стигна до Стария по дни; И доведоха го пред Него. И нему се даде владичество, Слава и царство, за да Му слугуват всичките племена, народи и езици. Неговото владичество е вечно владичество, Което няма да премине, И царството Му е царство, Което няма да се разруши. “Като подигнах очите си видях, и ето един човек облечен в ленени дрехи, чийто кръст беше опасан в чисто уфазко злато. Тялото му беше като хрисолит, лицето му като изгледа на светкавица, очите му като огнени светила, мишците и нозете му бяха на глед като лъскава мед, и гласът на думите му като глас на много народ. Само аз Данаил видях видението; а мъжете, които бяха с мене, не видяха видението; но голям трепет ги нападна, та побягнаха да се скрият. И тъй, аз останах сам да видя това голямо видение, от което не остана сила в мене, защото силата ми се обърна в тлеене, та останах безсилен. Чух, обаче, гласа на думите му; и като слушах гласа на думите му аз паднах на лицето си в несвяст, с лицето си към земята. И, ето, ръка се допря до мене, която ме тури разклатен на коленете ми и на дланите на ръцете ми. И рече ми : Данаиле, мъжо възлюблени, разбери думите, които ти говоря, и стой прав, защото при теб съм изпратен сега. И когато ми изговори тая дума, аз се изправих разтреперан. Тези и други текстове са съчетани, за да оформят картината за Христос във въвеждащото видение на св. Йоан. Дрехата, достигаща до краката Му и златният пояс около гърдите Му[30] Изх. 28:4; 29:5; 39:27-29; Лев. 16:4) напомнят за официалната дреха на Първосвещеника, чието облекло е изображение на Славата-Дух, символ на излъчващия образ на Бога. “Допринасящ за впечатлението за излъчване е огнено оцветеният ленен плат, изискван за ефода, с пояса и нагръдника си, и за долния край на ефода – бляскаво съчетание от ярко-червени и сини ивици с металически отблясъци на златни нишки. Подчертаващи огнения ефект са пръстените и вплетените златни верижки, ярката златна корона на митрата и блясъкът на скъпоценните камъни, вградени в злато върху презрамките на ефода и на нагръдника. Художникът трудно би могъл да направи повече със земна палитра в студен материал, за да произведе ефекта на огнена светлина.”[31] Огнена светлина: точно това е впечатлението, дадено тук с видението за Христос. Белотата на Неговата глава и коса (като на Стария по Дни в Дан. 7)[32], огненият пламък в очите Му (като престола в Дан. 7 и очите на Човешкия Син в Дан. 10), и краката Му като лъскава мед, като в пещ (думата за мед може да означава сплав от злато и сребро; ср. Мал. 3:2-3) – всички те се съчетават, за да направят момента на появата на Христос в бляскава, брилянтна светлина на слава: И Неговото лице e като слънце, свещето в силата си (ст. 16). Сравнете това поразителното описание на Исус Бен Сирах на славата на Първосвещеника: Колко величествен биваше той сред народа, кога излизаше иззад завесата на храма! Той бе като утринна звезда сред облаци, като месечина пълна в дните си; като слънце, светнало над Храма на Всевишния, и като дъга, светнала във величествени облаци; като трендафилов цвят в пролетни дни, като кринове при водни извори, като клонче ливан в летни дни; и като огън със смирна в кадилница, като кован златен съд, украсен с всякакви драгоценни камъни; като маслина с плодове и като кипарис, който се издига до облаците. Кога вземеше великолепната одежда и се облечеше в пълно величествено украшение, той, възлизайки към светия жертвеник, с блясък освещаваше навред светилището. Също, кога вземеше жертвените части из ръцете на свещениците, стоейки при огъня на жертвеника, - наоколо му беше венец от братята, като кедрови издънки на Ливан, и те го окръжаваха като финикови стъбла. (Книга Премъдрост на Исус Сирахов 50:5-14) Завършващо славния образ на Христос е твърдението, че Неговият Глас е бил като звук от много води. Йоан отъждествява гласа на Христос със звука от Облака – звук, който през цялото Писание прилича на многобройни земни явления: вятър, гръмотевица, тръба, войски, колесници и водопади;[33] или може би трябва да кажем, че всички тези земни явления са били създадени, за да наподобяват различни характеристики на Облака.[34] Изводът трябва да е очевиден: Възкресеният, преобразеният Исус е въплътената Божия Слава. дясната Си ръка Той държи седем звезди; св. Йоан се впуска по-подробно да тълкува това в стих 20, но първо трябва да помислим върху непосредственото впечатление, което тази гледка дава на св. Йоан и неговите читатели. Седемте звезди образуват известното съзвездие, познато като Плеядите, поетично възприемани в древния свят като вързани на верижка като огърлица. Плеядите, образуващи част от съзвездието Телец, са споменати в Йов 9:5-9; 38:31-33; и Слънцето е в Телец през пролетта (Великден), и следователно Плеядите са подходящ символ във връзка с идването на Христос: Той държи звездите, които обявяват възраждането и разцъфтяването на света. Другите библейски сведения изясняват, че Този, Който държи седемте звезди, е всемогъщият Творец и Вседържител на вселената. Но има и друго измерение на тази образност. Символната употреба на седем звезди е била достатъчно добре позната през първи век, защото седемте звезди се появяват често върху монети на императора като символ на неговата върховна политическа власт. Поне някои от ранните читатели на Откровение трябва да са ахнали в учудване от дързостта на св. Йоан да заяви, че седемте звезди са в ръката на Христос. Римските императори са си били присвоили символ на господство, който Библията запазва само за Бога – и както казва св. Йоан, Исус Христос е дошъл да си го върне. Седемте звезди и всички неща в творението заедно с тях принадлежат на Него. Господството се намира в десницата на Господ Исус Христос. Естествено, ще има съпротива срещу всичко това. Но св. Йоан изяснява, че Христос е в нападение, излизайки на война за каузата на Своите царски права: от устата Му излиза меч остър от двете страни, Неговото Слово, което работи да спасява и да разрушава. Образът тук е взет от пророчеството в Исая: “Ще порази страната с жезъла на устата Си, и с дишането на устните Си ще умъртви нечестивите” (Ис. 11:4). Това се използва отново в Откровение, за да покаже отношението на Христос към еретиците: “Ще воювам против тях с меча, който излиза от устата Ми” (2:16); и отново, за да покаже Божието Слово завладяващо народите (19:11-16). Не само че Христос е във война срещу народите, но Той обявява, че ще постигне пълна победа над тях, подчинявайки ги само чрез Своето слово, острия меч с острие от двете страни, който излиза от Неговата уста (Евр. 4:12). Упълномощаването на св. 17-18 Когато видя Господния ангел, Данаил каза: “Аз паднах на лицето си в несвяст, с лицето си към земята. И, ето, ръка се допря до мене, която ме тури разклатен на коленете ми и на дланите на ръцете ми. И когато ми изговори тая дума, аз се изправих разтреперан” (Дан. Реакцията на св. Йоан при вида на прославения Господ е почти същата; но Христос му казва да не се страхува. Макар страхът да е правилната първа реакция, той трябва да бъде премахнат. В крайна сметка внушителното великолепие на Бога не е причина за ужас в християнина; то е основание за нашата увереност и стабилност. Присъствието на Христос е, много основателно, повод за невярващите да припадат и да се крият, подбудени от истински ужас (ср. 6:15-17); но нашият Господ идва при св. Йоан (и при нас) в любов, и го изправя на краката му. Присъствието и дейността на Бога в Облака беше за египтяните ужасно знамение за тяхното унищожение; но за заветния народ Той беше Утешителят и Спасителят. Същото противопоставяне е изложено в Авакум 3:10-13: Видяха Те планините и се убояха; Водният потоп нападна; Бездната издаде гласа си, Дигна ръцете си на високо. Слънцето и луната застанаха в жилището си При виделината на Твоите летящи стрели, При сиянието на блестящото Ти копие. С негодувание сипреминал земята, С гняв си вършеял народите, Излязъл си за избавление на людете Си, За избавление чрез помазаника Си; Отсякъл си началник от дома на нечестивите, Открил си основите дори до върха. Исус е Бог, Първият и Последният, както казва Господ за Себе си в Ис. 44:6: “Аз съм Първият и Последният, и няма друг Бог освен Мене” (ср. Възприемайки друго старозаветно име за Бога, Исус обявява, че Той е Живият (ср. Пс. 42:2; Ер. 10:10): Той е самосъществуващ, независим и управлява всичко – и Той, “като беше възкресен от мъртвите, не умира вече, смъртта няма вече власт над Него” (Рим. 6:9). Йоан може да бъде възкресен в стих 17 поради истината от стих 18, че Христос живее вечно. Като Възкръснал Господ, Христос има ключовете на смъртта и на ада.[35] Империята претендира, че има всяка власт, че притежава властта над живота и смъртта, и над гроба; но Исус заявява, че Той – а не Държавата, нито императорът, нито Сатана, нито началникът на синагогата – владее над цялата действителност. Той е Господар на живота и на смъртта, на цялата история и на вечността; и според това пълно господство Той поръчва на св. Йоан да напише тази книга, която толкова ясно и недвусмислено излага истината за Неговата вечна и пълна власт. Упълномощаването на св. Йоан е прекъснато от неговото припадане като мъртъв; сега, когато е “възкресен,” на него отново му е заповядано: Напиши, прочее,[36] това, което си видял, и що значи, и това, което има да стане подире. Някои тълкуватели разглеждат това като трикратно очертаване на цялата книга: св. Йоан пише за това, което е видял (видението на Христос), после за настоящето (църквите, в глави 2-3), и накрая за бъдещето (глави 4-22). Но такова разделение е доста произволно; Откровение (като всички други библейски пророчества) разкрива минало, настояще и бъдеще едновременно в цялата книга. По-приемливо значение на това твърдение е, че св. Йоан трябва да напише това, което е видял – видението за Христос между светилниците, държащ звездите – и това, което те са, т.е. какво те означават или на какво съответствуват. Думата са (гръцки eisin) е най-често използвана Така стих 20 продължава именно в това, да обясни символизма на “това, което си видял” (звездите и светилниците). След това св. Йоан е упълномощен да напише нещата, които имат да станат подире, или (както ни казва в стих 1) “онова, което има да стане скоро.” Изглежда изразяването има за цел да съответствува на описанието на Този, “Който е, Който е бил, и Който иде”: Така, “процесът на времевата история отразява вечното естество на Бога.”[37] Можем на това място да направим едно отклонение, за да обсъдим една грешка, която е широко разпространена сред хората, които възприемат претеристкото тълкуване на Откровение. Двата факта на символичния стил на св. Йоан и неговото очевидно съдържание против тоталната държава са накарали някои да вярват, че политически чувствителното послание е наложило употребата на символизъм – че св. Йоан написва Откровение в таен код, за да скрие своето послание от имперските бюрократи. Това е възгледът на Джеймс Калас (който между другото също твърди, че Йоан пише по времето на император Домициан, а не при Нерон): Той пише в умишлено прикрит език. Прибягва до образност, която римляните няма да разберат. Той не може да пише по буквален и очевиден начин. Не може да каже в ясни и недвусмислени понятия това, което е най-близо до неговото сърце. Какво би се случило, ако напише това, което вярва, че Домициан е богохулният син на самия дявол? Какво би станало, ако прогласи, че Римската империя, в своите изисквания човек да се поклони пред Цезаря и да го хвали, е дяволска схема на самия Сатана, предназначена да откъсне хората от Исус? Писмото никога нямаше да бъде изпратено. То никога не би минало през цензурата. И затова той трябва да замаскира и да прикрие неговия истински смисъл. Той трябва да прибегне до небуквален символизъм, до неясни и привидно безмислени названия, които неговите римски цензори биха видели единствено като изкуфяли бълнувания на полудял старец.[38] Може да има някаква истина в това, като периферният поглед към употребата на числото 666 в 13:18 спрямо Нерон (не Домициан) – “код,” който Римляните биха били неспособни да разшифроват правилно. Но дори и без това сведение, книгата Откровение ясно е документ на държавна измяна, и всеки държавен бюрократ би бил способен да разбере това. Помислете какво видяхме вече в описанието на Исус Христос от св. Йоан: Самото твърдение, че Той е началникът на земните царе, е атака срещу автономността на императора. Самата първа глава на Откровение е подсъдна, и символизмът тук ни най-малко не прикрива този факт. Причината за употребата на символизма е, че Откровение е пророчество, а символизмът е пророчески език. Трябва също да помним, че римската власт знае много добре кой е бил св. Йоан. Той не е бил “полудял старец,” който е бил заточен само заради “изкуфяли бълнувания.” Той е Апостол на Господ Исус Христос, под имперско заточение заради Божието Слово и Свидетелството на Исус (1:9). Исус обяснява на св. Йоан тайната на седемте звезди и на седемте златни светилника. Тук също е важно да се подчертае, че това не са кодови имена. Библейският символизъм не работи по този начин. Истината е, че библейският символизъм поставя нещата във връзка едно с друго; той изгражда връзки в нашите умове и ни кара да видим предметите от тази гледна точка. Тези твърдения за звездите и светилата не са “дефиниции,” а излагат различни гледни точки към ангелите и към църквите. Коментарът на Майкъл Уилкок ни помагат да разберем тази употреба на символизма: “Дори едно много бегло изследване на новозаветната употреба на думата ‘тайна’ показва, че тя не носи тук своя обичаен съвременен смисъл на ‘загадка, мистерия.’ Тя е всъщност нещо скрито, но не по такъв начин, че да можете да следвате поредица от улики и накрая да го разберете; по-скоро това е истина, която или знаете, или не знаете, в зависимост от това дали ви е била открита.”[39] Така, когато Христос отъждествява тези неща едно с друго, Той не казва, “това е символ, а онова е ‘истинското’ значение на символа. Той казва, че тук има две неща, които съответствуват едно на друго, бивайки еднакво реални от различни гледни точки.”[40] С други думи, “имаме не обяснение на символното понятие с истинско, а изявление, че тези две понятия, които са еднакво реални, са просто взаимозаменяеми. Йоан не дава обяснения, а равностойни понятия. Той не се занимава да ни разказва, че ‘светилниците,’ които не разбираме, означават ‘църква,’ което ние разбираме. Той по-скоро се занимава да ни каже неща за светилниците и за невястата, и за града, и за църквата, за двадесет и четирите старци и за 144,000 и за безбройното множество; тяхното значение ние вече трябва да знаем от останалото Писание, и той само ни напомня в движение, че всички те съответствуват едно на друго и са различни описания на едно и също нещо.”[41] Така седемте звезди съответствуват на ангелите на седемте църкви.[42] Ангелите и звездите често се свързват заедно в Библията (ср. Юда 5:20; Йов 38:7; Ис. 14:13; Юда 13; Откр. 8:10-12; 9:1; 12:4), и тук “ангелите” на църквите се свързват със съзвездието на Плеядите (виж коментарите върху ст. В допълнение – и това е едно от тези неща, както Уилкок посочи по-горе, “които вече трябва да знаем от останалото Писание” – ангелите и звездите се свързват с властта и управлението (ср. Сега, когато Господ говори на седемте църкви в Глави 2-3, Той се обръща към ангела на всяка църква; ясно е, че Христос държи ангелите на църквите отговорни за живота и поведението на съответните им църкви. След това, в последните части на пророчеството виждаме седем ангела да изсипват осъждение върху бунтовната земя (ср. Всички тези неща са съответствия: Седемте звезди, съзвездието на възкресението и господството, са ангелите, което съответствува на управлението на Църквата. Друга страна на ангелската образност в Библията, която подкрепя това тълкувание, засяга връзката между ангелите и пророците. Главният белег на библейския пророк е, че той стои в присъствието на Бога и на ангелите по време на събиранията на небесния Съвет (ср. Ис. 6:1-8; Езек. 1-3, 10), ставайки по този начин негов упълномощен говорител към Божия народ (ср. Съществената разлика между истинския пророк и лъжливия пророк е, че истинският пророк е взет чрез Духа в Облака, за да участва в това събрание: Така казва Господ на Силите: Не слушайте думите на пророците, които ви пророкуват; Те ви учат суета, Изговарят видения от собственото си сърце, А не от устата Господни. На ония, които Ме презират, винаги казват: Господ рече: Ще имате мир; И на всеки, който ходи по своето упорито сърце, казват: Няма да ви постигне зло. Защото, кой от тях е стоял в съвета на Господа Та е видял и чул Неговото слово? Кой от тях е внимавал в словото Му и е чул? Ето, ураган от Господа, Неговата ярост, излезе, Дори ураган вихрушка; Ще избухне върху главата на нечестивите. Гневът на Господа няма да се върне Догдето Той не извърши и догдето не изпълни Намеренията на сърцето Си; В послешните дни ще разберете това напълно. Аз не съм изпратил тия пророци, а при все това те се завтекоха; Не съм говорил, а при все това те пророкуваха. Но ако бяха стояли в съвета Ми, Тогава те щяха да правят людете Ми да чуят думите Ми, И щяха да ги връщат от лошия им път И от злите им дела. Пророците не само наблюдаваха разискванията в небесния Съвет (ср. 3 Царе 22:19-22); те действително участвуваха в тях. Всъщност, Господ не прави нищо без да се съветва със Своите пророци (Амос Ето защо характерната дейност на библейския пророк е застъпничество и посредничество (ср. Бит. 18:16-33; 20:7, първата поява на думата пророк в Писанието). Като членове на Съвета пророците имат свободата да говорят с Бога, и са спсобни да спорят с Бога, често убеждавайки Го да промени Своето намерение (ср. Те са Негови приятели, и затова Той говори открито с тях (Бит. 18:17; Като образи на напълно изкупения Човек, пророците участвуваха в Божията слава, упражнявайки господство над народите (ср. Ер. 1:10; 28:8), бивайки преобразувани етично (ср. и физически (ср. Така те представляват небесните ангели, и затова не е изненадващо, че думата ангел (евр. mal’āk, гръцки angelos) се използва, за да опише библейския пророк (ср. 2 Лет. 36:15-16; Аг. 1:13; Мал. 3:1; Мат. 11:10; 24:31; Всъщност, първообразният Пророк в Писанието е Господният Затова има изобилни библейски примери пророческите управители на църквите да бъдат считани за ангели на църквите. Вероятно всеки ангел представлява един пастор или епископ; но св. Йоан би могъл да говори за звездите/ангелите просто като олицетворение на управлението на всяка църква като цяло. И Господарят на небето и на земята ги държи в Своята дясна ръка. (Това е същата ръка, която Христос използва да възкреси св. Йоан в ст. 17; следователно св. Йоан е “ангел”). В по-общ смисъл това, което важи за ангелите, важи за Църквата като цяло: св. Павел увещаваше Филипяните да се докажат “безукорни и незлобливи, непорочни Божии деца всред опако и извратено поколение, между които блестите като светлина [светила, звезди] на света” (Фил. 2:15). Седемте светилника са (съответствуват на) седемте църкви; а седемте църкви са, както вече отбелязахме, конкретните църкви за които се говори и пълнотата на цялата Църква във всяка епоха. Според символизма на числото седем, както то се отнася до Църквата, коментарът на Викторин (епископ, умрял за вярата през 304 г.) относно апостол Павел е интересен: “В целия свят Павел поучаваше, че всички църкви са организирани по седем, че те са наричани седмици, и че Вселенската Църква е една. И наистина, за да може самият той да запази образа за седем църкви, той не надвишава този брой. Но пише на Римляните, на Коринтяните, на Галатяните, на Ефесяните, на Солунците, на Филипяните, на Колосяните; след това пише на отделни хора, за да не надвиши числото от седем църкви.”[44] Единственият светилник (стилизирано дърво) на старата Скиния е сега Христос (Дървото на Живота), с Неговите седем светилника. Преди, в Стария Завет, Църквата имаше централизиран, национален характер; и единството на отделните събрания на Израел беше съсредоточено географски в Ерусалим. Но това вече не е така. Църквата, Новият Израел, е географски и национално децентрализирана – или, по-правилно, мултицентрализирана: Църквата е все още седем – все още е единство – но това, което я държи заедно, не е специално, свято парче недвижима собственост; единството на Църквата е съсредоточено върху Исус Христос. Църквата вече не е свързана с едно място; защото е изпратена по целия свят да завладява в името на Царя на вселената.[45] Вече няма някакво специално място на земята, което е свято; вместо това, цялата земя е станала “свято пространство,” защото Исус Христос я е изкупил. И при завладяването на света Той е пресътворил Църквата в Своя образ. Защото точно както Христос е видян тук в блясъка на славна светлина, така и Църквата, която Той носи и държи, се изобразява чрез светлина (ср. описанието на Църквата в Излъчващите светлина църкви, чиито управления блестят със звезден блясък, светят на света със светлината на Исус Христос, и следствието е, че хората ще видят техните добри дела и ще прославят техния Баща, който е на небето. Виж David Chilton, Paradise Restored: A Biblical Theology of Dominion (Ft. Worth, TX: Обяснил съм това в много по-големи подробности в серия от статии върху Последните дни, публикувани в The Geneva Review, P. Arthur Pink, The Sovereignty of God (London: The Banner of Truth Trust, [1928] 1968), pp. 43f. Beasley-Murray, The Book of Revelation (Grand Rapids: William B. Eerdmans Publishing Co., [1974] The Scofield Reference Bible (Oxford University Press, 1909), бележка върху Откровение 1:20; тази идея също е била популяризирана от бележките в такива “Библии за изучаване” като Thompson Chain-Reference Bible: New International Version (Indianapolis: B. Kirkbride Bible Co.; Grand Rapids: The Zondervan Corporation, 1983), “Outline Studies of the Bible,” No. 4308j (“The Seven Churches of Asia”), p. 1602. Ibid. Сравни Loraine Boettner, The Millennium (Philadelphia: The Presbyterian and Reformed Publishing Co., Warfield, “Are There Few That Be Saved?” in Biblical and Theological Studies (Philadelphia: The Presbyterian and Reformed Publishing Co., 1968), pp. 334-350. Уорфилд цитира Уилиям Темпъл: “Земята ще бъде по всяка вероятност обитавана още десетки хиляди години. Ако християнството е върховната религия, църквата е все още в свето най-ранно детство. Две хиляди години са като два дена. Позоваването на “ранната църква” е заблуждаващо; ние сме ‘ранната църква’”; и Джеймз Адърли: “Но трябва да помним, че християнството е все още много млада религия, и че дори и сега сме едва в началото на християнската история” (pp. 347f). Все пак става така, че има смисъл, в който св. Йоан е възнамерил неговите описания на теи седем църкви да бъдат основателно отнесени към седем “епохи” на Църквата; виж въведението към Част II по-надолу. Бележка под линия на Уилкок: “Сравни 1:4 с 4:5, 5:6 и Зах. 4:1-5, 10: светилници = очи = духове. Символизмът на светилниците в 1:12, 20 не е толкова различен, тук е изобразен Духът, а там земните обиталища на Духа (1 Кор. 3:16).” Michael Wilcock, I Saw Heaven Opened: The Message of Revelation (Downers Grove, IL: InterVarsity Press, 1975), p. 34. Един от най-полезните трудове за значението на изповедите, включително тяхното социологическо значение, е Rousas John Rushdoony, The Foundations of Social Order: Studies in the Creeds and Councils of the Early Church (Tyler, TX: Thoburn Press, [1968] 1978); виж също Gerald Bray, Creeds, Councils, and Christ (Downers Grove, IL: InterVarsity Press, 1984). Cornelius Van Til, Apologetics (class syllabus, Westminster Theological Seminary, Philadelphia, 1959), p. 8. Съпоставете това с добре познатите “илюстрации” на Триединството от неделното училище – като яйце, слънце, торта или вода. Те са като цяло по-заблуждаващи отколкото полезни. Всъщност, техните истински значения са еретични. Те завършват или като разделят Бог на три “части” – като черупката на яйцето, белтъка и жълтъка – или като показват Бог като едно вещество, което приема три различни форми, като водата (твърда, течна и газообразна). За радикалното влияние на учението за Триединството във всяка област на живота, виж R. Rushdoony, Foundations of Social Order и The One and the Many (Tyler, TX: Thoburn Press, 1978). Philip Carrington, The Meaning of the Revelation (London: SPCK, 1931), p. 74. действителност, целият израз е едно съществително собствено и е несклоняемо. Граматическият проблем идва от опита на св. Йоан да предаде на гръцки теологичните нюанси, съдържащи се в еврейския израз от Изход 3:14: АЗ СЪМ КОЙТО СЪМ. Йоан не се страхува да погази гръцкия език, за да постигне своите цели, като в Йоан 16:13, където той “неправилно” използва местоимение от мъжки род, за да наблегне върху Личността на Святия Дух (Дух е среден род в гръцкия език, но св. Йоан е искал да подчертае, че Той е наистина Той, а не То). Има няколко добри дискусии за различното значение на Идване в Писанията. Виж Oswald T. Allis, Prophecy and the Church (Grand Rapids: Baker Book House, 1945, 1947), pp. 175-91; Loraine Boettner, The Millenium, pp. 252-62; Roderick Campbell, Israel and the New Covenant (Tyler, TX: Geneva Ministries, [1954] 1983), pp. 68-80; David Chilton, Paradise Restored, pp. 67-75, 97-105; Geerhardus Vos, The Pauline Eschatology (Grand Rapids: Baker Book House, 1930), pp. 70-93. Сравни Meredith G. Kline, Images of the Spirit (Grand Rapids: Baker Book House, 1980), pp. 20f., 39ff., 46, 111ff. Както отбелязва Геерхардус Вос, значението на Скинията в Стария Завет е, че “тя е мястото на Царя, в което народът Му отдава почит” (Geerhardus Vos, Biblical Theology: Old and New Testaments [Grand Rapids: William B. Eerdmans Publishing Co., 1948], p. 168). Alexander Schmemann, Church, World, Mission: Reflections on Orthodoxy in the West (Crestwood, NY: St. Vladimir’s Seminary Press, 1979), p. 226. Rousas John Rushdoony, The Institutes of Biblical Law (Nutley, NJ: The Craig Press, 1973), pp. 573f. William Symington, Messiah the Prince: or, The Mediatorial Dominion of Jesus Christ (Philadelphia: The Christian Statesman Publishing Co., [1839] 1884), p. 208. Виж Chilton, Paradise Restored, pp. 57ff., 97ff.; ср. Kline, Images of the Spirit. За скорошен пример на тази позиция, виж Norman Geisler, “A Premillennial View of Law and Government,” Bibliotheca Sacra (July-September 1985), pp. 250-66. Пишейки срещу постмилениализма на Р. Ръшдуни и други “реконструкционисти,” Гайслър действително казва: “Постмилениалистите работят да направят християнска Америка. Премилениалистите работят за истински свободна Америка” (p. 260). Изборът е ясен: Да изберем ли християнството? Или вместо него да изберем свободата? Гайслър трябва да бъде похвален, че казва това с такава точност; технически казано, обаче, той не е първият, който поставя дилемата по този начин. Той следва една много древна традиция (Бит. 3:1-5). Виж Walter Chantry, Today’s Gospel: Authentic or Synthetic? (Edinburgh: The Banner of Truth Trust, 1970), и Arend J. ten Pas, The Lordship of Christ (Vallecito, CA: Ross House Books, 1978). Виж дискусията за пророка в Meredith G. Kline, Images of the Spirit, pp. 57-96; особено p. 93f. Виж Chilton, Paradise Restored, pp. 133ff. Виж Kline, Images of the Spirit, pp. 97-131. Ibid., pp. 106ff. За пълна екзегетика на този текст, виж ibid., pp. 97-131; ср. Chilton, Paradise Restored, pp. 58, 134ff. Germanus of Constantinople, On the Divine Liturgy, Paul Meyendorff, trans. (Crestwood, NY: St. Vladimir’s Seminary Press, 1984), p. 57. Ср. дискусията по този текст във връзка с Откр. 12:7-9, по-долу. Според Йосиф Флавий свещеникът е носил пояс около гърдите си, когато почивал и “не е бил зает с трудоемка служба” (Юдейска история, iii.vii.2) Kline, Images of the Spirit, p. 43. Забележете, че бялата коса е славна, обратно на културата на “вечната младост” в нашата епоха. Виж Chilton, Paradise Restored, p. 58; ср. Виж Herman Bavinck, The Doctrine of God (London: The Banner of Truth Trust, [1951] 1977), pp. 88ff. Първоначално Адам държеше Ключа за Смъртта и Ада, защото беше свещеник на Едем, със свещеническата отговорност да пази Вратата на Рая (Бит 2:15; виж Meredith Kline, Kingdom Prologue, privately published syllabus, 1981, vol. Когато той се отказа от тази отговорност, той самият беше предаден на смърт, отстранен от Дървото на живота, и херувимите заеха неговото място като пазачи, държащи огнения меч (ключа). Чрез Възкресението, Исус Христос като Втори Адам се върна в Рая като Свещеник, пазач на Едемската врата, за да хвърли Змията в Смъртта и в Ада (ср. Прочее показва връзката с първоначалното упълномощаване на св. Йоан в ст. 11. Philip Carrington, The Meaning of the Revelation, p. 95. James Kallas, Revelation: God and Satan in the Apocalypse (Mineapolis: Augsburg Publishing House, 1973), pp. 58f. Wilcock, I Saw Heaven Opened, p. 153. Интересна черта на принципната основа на всичко това е сведението в апокрифната книга на Товит за “седемте святи ангела, които поднасят молитвите на светиите, които влизат и излизат пред славата на Най-цялостното изследване на пророческия ред и неговата връзка с ангелския Съвет е в Kline, Images of the Spirit, pp. 57-96. Виж също George Vandervelde, “The Gift of Prophecy and the Prophetic Church” (Toronto: Institute for Christian Studies, 1984). Victorinus, Commentary on the Apocalypse of the Blessed John, in Alexander Roberts and James Donaldson, eds., The Ante-Nicene Fathers (Grand Rapids: Eerdmans, [1886] 1970), vol. Според Изход 18 и Второзаконие 1 старейшинството е било организирано йерархично, с “хилядници, стотници, петдесетници и десетници.” Това беше библейската основа за йерархичната организация на ранната църква, като градският епископ съответствува на хилядник (виж James Jordan, “Biblical Church Government, Part 3: Councilar Hierarchy – Elders and Bishops,” Presbyterian Heritage, No. 9 [January 1986], P. Затова едно централно управление (“ватикан”) може да бъде полезно за управлението на Църквата, макар да не е необходимо (има разлика между това, което е добро за благополучието [bene esse] или за пълнотата на съществуването [plene esse] на Църквата, и това, което е необходимо за съществуването [esse] на Църквата). Най-доброто историческо изследване върху възхода на епископата е J. Lightfoot, The Christian Ministry, Philip Edgcumbe Hughes, ed. (Wilton, CT: Morehouse-Barlow Co., 1983).
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 29.3 30.1 31.1 31.2 32.1 32.2 33.1 34.1 35.1 36.1 36.2 37.1 37.2 38.1 38.2 38.3 39.1 40.1 41.1 41.2 41.3 42.1 43.1 44.1 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 47.1 48.1 49.1 50.1 50.2 51.1 51.2 51.3 51.4 52.1 53.1 54.1 54.2 55.1 56.1 57.1 58.1 58.2 59.1 59.2 60.1 60.2 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 68.2 69.1 70.1 70.2 70.3 71.1 72.1 73.1 73.2 74.1 75.1 75.2 75.3 76.1 77.1 77.2 78.1 78.2 78.3 79.1 80.1 81.1 82.1 82.2 82.3 82.4 83.1 83.2 83.3 84.1 84.2 84.3 84.4 85.1 85.2 85.3 85.4 85.5 85.6 86.1 86.2 86.3 87.1 88.1 89.1 89.2 90.1 90.2 90.3 90.4 90.5 90.6 91.1 91.2 91.3 92.1 93.1 93.2 94.1 95.1 95.2 95.3 95.4 95.5 96.1 97.1 97.2 97.3 97.4 97.5 97.6 98.1 99.1 100.1 100.2 101.1 102.1 103.1 103.2 103.3 104.1 105.1 106.1 107.1 107.2 107.3 108.1 108.2 108.3 108.4 108.5 108.6 108.7 108.8 108.9 108.10 108.11 108.12 108.13 108.14 108.15 108.16 108.17 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 113.2 113.3 114.1 115.1 116.1 117.1 117.2 118.1 118.2 119.1 120.1 121.1 122.1 123.1 124.1 125.1 126.1 127.1 128.1 129.1 129.2 129.3 129.4 129.5 130.1 130.2 130.3 130.4 130.5 130.6 130.7 130.8 130.9 130.10 130.11 130.12 131.1 132.1 133.1 133.2 134.1 135.1 135.2 135.3 136.1 136.2 136.3 136.4 136.5 136.6 136.7 137.1 138.1 139.1 139.2 140.1 141.1 142.1 143.1 143.2 143.3 144.1 145.1 146.1 146.2 146.3 146.4 146.5 146.6 147.1 147.2 147.3 147.4 148.1 148.2 148.3 148.4 148.5 149.1 150.1 151.1 151.2 151.3 151.4 151.5 151.6 151.7 151.8 152.1 153.1 154.1 155.1 155.2 156.1 156.2 156.3 157.1 158.1 158.2 158.3 159.1 160.1 160.2 160.3 161.1 161.2 161.3 162.1 162.2 162.3 162.4 162.5 162.6 162.7 162.8 162.9 163.1 164.1 165.1 165.2 166.1 166.2 166.3 166.4 166.5 167.1 167.2 167.3 168.1 168.2 169.1 169.2 169.3 169.4 170.1 170.2 170.3 171.1 172.1 173.1 174.1 175.1 176.1 177.1 178.1 178.2 178.3 179.1 180.1 181.1 182.1 183.1 184.1 184.2 185.1 185.2 185.3 185.4 185.5 185.6 185.7 185.8 185.9 185.10 185.11 185.12 185.13 185.14 185.15 185.16 186.1 186.2 186.3 186.4 186.5 187.1 187.2 187.3 187.4 187.5 187.6 187.7 187.8 187.9 188.1 188.2 188.3 189.1 189.2 189.3 189.4 189.5 189.6 189.7 190.1 191.1 192.1 192.2 192.3 192.4 192.5 193.1 193.2 193.3 193.4 195.1 196.1 197.1 198.1 199.1 200.1 201.1 202.1 203.1 204.1 205.1 206.1 206.2 207.1 207.2 207.3 208.1 208.2 208.3 208.4 209.1 209.2 209.3 209.4 209.5 209.6 209.7 209.8 209.9 209.10 209.11 209.12 209.13 210.1 210.2 211.1 212.1 212.2 213.1 213.2 213.3 213.4 213.5 214.1 214.2 214.3 214.4 214.5 214.6 215.1 215.2 215.3 215.4 215.5 215.6 215.7 215.8 215.9 216.1 217.1 218.1 218.2 218.3 218.4 218.5 218.6 218.7 218.8 218.9 218.10 218.11 219.1 220.1 221.1 222.1 223.1 223.2 223.3 224.1 225.1 225.2 225.3 225.4 225.5 225.6 225.7 226.1 226.2 226.3 226.4 227.1 227.2 227.3 228.1 228.2 228.3 228.4 228.5 228.6 228.7 228.8 228.9 228.10 229.1 229.2 230.1 230.2 230.3 230.4 230.5 231.1 231.2 231.3 231.4 232.1 232.2 233.1 233.2 233.3 233.4 233.5 233.6 233.7 233.8 233.9 233.10 233.11 233.12 233.13 234.1 234.2 234.3 234.4 234.5 234.6 235.1 235.2 236.1 236.2 236.3 236.4 236.5 237.1 238.1 238.2 239.1 240.1 240.2 241.1 241.2 241.3 241.4 241.5 242.1 242.2 243.1 243.2 243.3 244.1 244.2 244.3 245.1 246.1 246.2 246.3 246.4 246.5 246.6 246.7 246.8 246.9 246.10 247.1 247.2 247.3 248.1 248.2 249.1 250.1 251.1 252.1 253.1 253.2 253.3 253.4 254.1 255.1 255.2 255.3 255.4 256.1 256.2 256.3 256.4 257.1 258.1 259.1 260.1 261.1 262.1 263.1 264.1 265.1 266.1 266.2 267.1 268.1 268.2 268.3 268.4 268.5 269.1 270.1 271.1 271.2 272.1 273.1 274.1 275.1 275.2 275.3 275.4 275.5 275.6 276.1 277.1 277.2 278.1 279.1 280.1 281.1 282.1 282.2 282.3 283.1 284.1 285.1 286.1 287.1 288.1 289.1 290.1 291.1 292.1 293.1 294.1 295.1 295.2 295.3 296.1 297.1 298.1 299.1 300.1 301.1 301.2 302.1 302.2 302.3 302.4 303.1 304.1 305.1 306.1 307.1 307.2 308.1 308.2 308.3 308.4 308.5 308.6 309.1 310.1 310.2 311.1 311.2 312.1 313.1 314.1 315.1 315.2 315.3 315.4 315.5 315.6 315.7 315.8 315.9 316.1 316.2 316.3 316.4 316.5 316.6 316.7 316.8 316.9 316.10 316.11 316.12 316.13 316.14 316.15 316.16 316.17 316.18 316.19 317.1 318.1 318.2 319.1 320.1 321.1 322.1 323.1 324.1 325.1 326.1 327.1 328.1 329.1 330.1 330.2 330.3 331.1 332.1 333.1 334.1 335.1 336.1 337.1 338.1 339.1 339.2 339.3 339.4 339.5 339.6 339.7 339.8 339.9 339.10 339.11 339.12 340.1 341.1 342.1 342.2 342.3 343.1 343.2 343.3 343.4 344.1 344.2 345.1 346.1 347.1 348.1 349.1 350.1 350.2 351.1 352.1 352.2 353.1
Christ: New Beginnings Firm Foundation by Alexander Katsaras The Truth About the Christian Walk and the Transformative Power That Comes from Relationship with Our Creator I feel that all the time I have spent with the Lord so far in my walk with Him and all of the concepts He has explained to me through those times of intimacy were leading to this writing. As I was putting this together, I felt the hand of the Lord upon it like never before. For this reason, I ask readers to please try to not seek the counsel of outside sources such as commentaries when reading through this writing. I ask that you pray before, during, and after this writing and truly read this with the Lord Himself. “He will guide you into all truth” John 16:13 and “…the anointing which you have received from Him abides in you, and you do not need that anyone teach you… the same anointing teaches you concerning all things…” May you be blessed by the insights the Lord has given as I have been deeply blessed and humbled by them. Table of Contents How are we saved? Why are we saved through faith? How do we enter into salvation? What happens when you repent and believe in the Gospel, fully committing yourself to the Lord? What does Christ expect from His people? What is Baptism? What is Communion? Is it even possible to live a life by the example and teachings of Jesus? The Critical Importance of Prayer and Abiding in the Word of God The Perfect Will of God Why are we called Christians? If the Lord loves us why does He test us? Is salvation available to everybody What is the point of all this and the message that God is trying to tell His people throughout the Bible? What does surrender look like? How are we saved? Ephesians 2:8-9: 8 “For by grace you have been saved through faith, and that not of yourselves; it is the gift of God, 9 not of works, lest anyone should boast.” What is grace? Grace is the Lord’s unwarranted, unconditional love shown toward mankind. The greatest display of the Lord’s grace was Jesus dying for us on the cross, so that the punishment for our sins would be paid for and we could be reconciled to God. Romans 5:8: 8 “But God demonstrates His own love toward us, in that while we were still sinners, Christ died for us.” What is faith? Belief is what a person considers to be true. Belief determines what a person values. The values of a person involve what that person considers to be important and worth their time, effort, and resources. The values of a person, in turn determine what that person’s behaviors will be. Belief à Values à Behaviors Therefore, a person’s beliefs are the foundation of who they are and influence all aspects of their life. As such, you can get an idea of what a person really believes by their behavior and lifestyle. This is why Jesus said, “You will know them by their fruits.” Matthew 7:16. Faith is believing what the Lord says is true1 and making what He says the highest truth in our life. This may go without saying, but this includes what the Lord says about Himself, so we believe in His character based on who He says He is. Faith governs every aspect of our life. Faith produces obedience3 and is displayed by works4. To clarify, “works” in this context refers to a person’s actions. Galatians 3:6-7: 6 “just as Abraham ‘believed God, and it was accounted to him for righteousness.’ 7 Therefore know that only those who are of faith are sons of Abraham.”; Romans 10:17: 17 “So then faith comes by hearing, and hearing by the word of God.” “The just shall live by faith.” Romans 1:17; “For we walk by faith, not by sight.” 2 Corinthians 5:7. Romans 1:5: 5 “Through whom we have received grace and apostleship to bring about the obedience of faith for the sake of his name among all the nations,” James 2:26: 26 “For as the body without the spirit is dead, so faith without works is dead also.”; 1 Thessalonians 1:3: 3 “remembering without ceasing your work of faith and labor of love and patience of hope in our Lord Jesus Christ in the sight of our God and Father.” I think it’s important to point out that according to the Bible, faith is displayed by works, which in the Biblical context refers to a person’s actions. I fear that too often in churches we think that faith is displayed merely by a profession of faith. It is clear from the Bible that you know a person’s faith by seeing faith lived out in their life, and if they are not living out their professed faith, then their faith is dead. Matthew 15:8-9:8 ‘These people draw near to Me with their mouth, and honor Me with their lips, but their heart is far from Me. 9 And in vain they worship Me, Teaching as doctrines the commandments of men.’” Why are we saved through faith? The creation account in Genesis illustrates why we are saved by faith. God created the heavens, the earth, the seas, and all the animals. He also created Adam and Eve. Everything in Adam and Eve’s life, including their life, was a gift from God. At this point in time, what could Adam and Eve possibly give to God? The only thing they could give to God was their trust, faith, and love. Thus, the Lord made it, so the only possible offering Adam and Eve could give to God were the three characteristics that are needed for a healthy relationship. This is a strong indication of what is most important to the Lord when it comes to His human creation. These three qualities are progressive, that is, through trust, faith is formed, and through faith, love is formed. You cannot have love for God for who He truly is if you do not believe what He says (specifically about Himself), and you cannot believe what He says if you do not trust Him. The Lord in His divine wisdom made it possible for them to exercise faith in the Garden of Eden by putting the tree of the knowledge of good and evil and instructing them of the deadly consequence of eating from it. “16 And the Lord God commanded the man, saying, “Of every tree of the garden you may freely eat; 17 but of the tree of the knowledge of good and evil you shall not eat, for in the day that you eat of it you shall surely die.” As Adam and Eve believed what God said about the tree (as they exercised their faith) they remained in the garden. When Adam and Eve decided to forsake their faith and believe the serpent, trusting in their own human reasoning and senses, while entertaining pride, they fell. The same behavioral pattern that separated Adam and Eve from God back in the garden is the same one that separates us from God now. Genesis 3:4-6: 4 “Then the serpent said to the woman, “You will not surely die. 5 For God knows that in the day you eat of it your eyes will be opened, and you will be like God, knowing good and evil.” 6 So when the woman saw that the tree was good for food, that it was pleasant to the eyes, and a tree desirable to make one wise, she took of its fruit and ate. She also gave to her husband with her, and he ate.” How do we enter into Salvation? You enter salvation by repenting and believing in the Gospel. Mark 1:14-15: 14 “Now after John was put in prison, Jesus came to Galilee, preaching the gospel of the kingdom of God, 15 and saying, ‘The time is fulfilled, and the kingdom of God is at hand. Repent, and believe in the gospel.’” What is repentance? Repentance according to the original Greek word means “change of mind” Thayer’s Greek Lexicon. In a Biblical context it means a change of mind about sin or being dead to sin Romans 6:2[1]. We often associate apologies, crying, weeping and mourning with repentance. Even though this can be associated with true repentance, these do not alone make up repentance. Repentance is when a person purposes in their mind and heart to never commit sin again. It consists of turning your back on sin. This is why the Bible says, 11 “Likewise you also, reckon yourselves to be dead indeed to sin, but alive to God in Christ Jesus our Lord.” Romans 6:11 Also, it is through repentance that we cancel the agreement that we have with the enemy to allow sin to be part of our life. Repentance cannot be faked. 1 Samuel 16:7: 7“For the Lord does not see as man sees; for man looks at the outward appearance, but the Lord looks at the heart.” True repentance can be seen from the change in a person’s life. Matthew 3:8: 8 “Therefore bear fruits worthy of repentance”. Repentance is a prerequisite to salvation. John the Baptist was sent to the people as a prophet before Christ’s ministry to prepare the people for Christ Mark 1: 2-4[2] and “John came baptizing in the wilderness and preaching a baptism of repentance for the remission of sins” Mark 1:3 Matthew and Mark make it clear that when Jesus first officially started His ministry after fasting in the wilderness, the first topic He preached about was repentance. Mark 1:14-15; Matthew 4:17 When the Holy Spirit is given in Acts and the surrounding people are convicted, the first instruction the apostles give to them is to repent. Acts 2:36-38: 36 “‘Therefore let all the house of Israel know assuredly that God has made this Jesus, whom you crucified, both Lord and Christ.’ 37 Now when they heard this, they were cut to the heart, and said to Peter and the rest of the apostles, ‘Men and brethren, what shall we do?’ 38 Then Peter said to them, ‘Repent, and let every one of you be baptized in the name of Jesus Christ for the remission of sins; and you shall receive the gift of the Holy Spirit.’” 2 Corinthians 7:10: 10 “For godly sorrow produces repentance leading to salvation, not to be regretted”. A repentant lifestyle maintains salvation. Paul in his second letter to the Corinthians suggests the grim fate for those in the Corinthian church who were unrepentant when he says 21 “I fear that when I come again my God may humble me before you, and I may have to mourn over many of those who sinned earlier and have not repented of the impurity, sexual immorality, and sensuality that they have practiced.” 2 Corinthians 12:21 Hebrews 10:26-27: 26 “For if we keep on sinning deliberately after receiving the knowledge of the truth, there no longer remains a sacrifice for sins, 27 but a certain fearful expectation of judgement and a fury of fire that is about to consume the adversaries.” Grace is a concept that is often widely misunderstood. The truth is grace demands repentance, because repentance is one of the components that activates grace. The Scripture says that grace demands repentance by teaching us to deny ungodliness and worldly lusts. 11 “For the grace of God that brings salvation has appeared to all men, 12 teaching us that, denying ungodliness and worldly lusts, we should live soberly, righteously, and godly in the present age” Titus 2:11-12. It may seem obvious to some, but I think it is helpful to mention that if you do not feel that a sin is that bad (a common sin that seems to be often trivialized, is the sin of swearing Ephesians 4:29[3]), then you are taking God’s rightful position as Judge and usurping His authority by saying you know better than God. In this instance, you are acting as the Lord of your own life. Furthermore, it is through repentance that we accept God’s gift of forgiveness of sins. You cannot accept the gift of God in Christ of forgiveness of sins if you do not feel that you need to be forgiven because without seeing the need for forgiveness you will not have the desire. Thus, an unrepentant person is not only acting as Lord of His own life but is also rejecting God’s gift of forgiveness of sins. What is the Gospel? According to Strong’s Concordance and Thayer’s Greek Lexicon, “gospel” means good news. To understand the Gospel, we have to know a little bit about the history of mankind. The Gospel of Luke tells us that when Adam was in the Garden of Eden, he had a relationship with God as that of a father and a son. Luke indicates this by finishing the genealogy of Jesus with “Adam, the son of God” Luke 3:38. Also, Adam was made in God’s image and likeness Genesis 1:26[4]. So, from the beginning of creation, the Lord intended to have a paternal relationship with His human creation and we were to be like Him in image and likeness. Adam and Eve sinned by eating from the tree of the knowledge of good and evil, but the first person that condemned them for their sin was not God, but rather themselves. They forgot their identity as children of God, and God’s identity as a loving Father. God’s first reaction was to seek out where they were, giving them an opportunity to confess and repent of their actions. Genesis 3:8-10: 8 “And they heard the sound of the Lord God walking in the garden in the cool of the day, and Adam and his wife hid themselves from the presence of the Lord God among the trees of the garden. 9 Then the Lord God called to Adam and said to him, ‘Where are you?’ 10 So he said, ‘I heard Your voice in the garden, and I was afraid because I was naked; and I hid myself.’” Also, see God’s reaction to Cain Genesis 4:8-9[5]. Also, when Adam and Eve ate from the tree of the knowledge of good and evil, they suddenly became aware of good and evil. With an awareness of evil comes a way of looking at the world through the lens of judgment. It was never Adam and Eve’s role to judge what was good and evil. God was the rightful Judge and their faith in Him made it, so they never had to judge anything for themselves. Unfortunately, when they decided to eat from the tree of the knowledge of good and evil they had decided to become judges of good and evil for themselves. Sadly, mankind’s desire to be judges for themselves was a consistent pattern seen throughout history. The problem is that mankind’s view of what constituted good and evil was corrupted by sin, so it was not the same as God’s view. For this reason, throughout Bible history mankind would commit horrific acts toward each other and kill each other. Everyone had a different standard of what good and evil was. A verse in Judges and Proverbs states the problem well: “everyone did what was right in his own eyes” Judges 21:25 and “There is a way that seems right to a man, but its end is the way of death” Proverbs 14:12. For this reason, God instills the Law, which is the perfect standard of good and evil and appoints rulers over His people who were to ensure His Law was carried out. The old covenant consisted of an agreement between mankind and God, that mankind would keep the Law in return for being under the protection and blessings of God Leviticus 26: 3-13[6]. God gave His Word that if they did not keep the Law they would not be under His protection and would be cursed Leviticus 26 14-43[7]. When someone broke the Law, they sinned for the Word says “sin is lawlessness” 1 John 3:4. When a person sinned, the Law pointed out that person’s sin and identified that person with their sin. This means that under the Law, a person’s identity changed in accordance with the sins they committed. For example, a person that committed murder, would now be a murderer. Because under the Law a person’s past sins were now part of their identity, that person was condemned, and those past sins had a legal right in that person’s life1. Sin then dwelled in that person2 and enslaved that person3. *It is important for me to note that I am speaking of sin as if it is a person, because this is the way the Bible talks about sin in the Scripture verses I am referencing. The same way that Jesus is the embodiment of truth and represents truth, the enemy and his demons are the embodiment of sin and represent sin. So, when I say that sin had a legal right in a person’s life through the condemnation of the Law, I am saying that the enemy had a legal right in that person’s life. 1 Corinthians 15:56: 56 “The sting of death is sin, and the power of sin is the law.” Romans 7:16-17: 16 “If, then, I do what I will not to do, I agree with the law that it is good. 17 But now, it is no longer I who do it, but sin that dwells in me.” John 8:34: 34 “Jesus answered them, “Most assuredly, I say to you, whoever commits sin is a slave of sin.” For this reason, the Law was called by Paul “the ministry of condemnation” 2 Corinthians 3:9. Everybody broke the Law and the punishment for breaking the law was the curse. “Cursed is everyone who does not continue in all things which are written in the book of the law, to do them.” Galatians 3:10 It did not matter if you were a Jew or not, “For as many as have sinned without law will also perish without law, and as many as have sinned in the law will be judged by the law.” Romans 2:12 The Gospel Christ lived a sinless life 1 Peter 2:22[8] and fulfilled the Law Matthew 5:17[9]. Since Christ never sinned, the punishment for sin (the curse) never applied to Him. Therefore, He was the only one qualified to voluntarily accept the punishment for the past, present, and future sins of the whole world on the world’s behalf, which is what He did on the cross. God’s just nature could not allow for sin to go unpunished, the same way that a judge in a court of law cannot merely allow a criminal to walk free. For this reason, during Christ’s suffering and crucifixion God treated Christ as if He was sin in the flesh(1) and poured out His wrath against sin(2), so that the punishment for all sins ever committed would be fulfilled(3), and man’s record of sin would be remembered no more(4). This is the Good News or Gospel of Jesus Christ. 2 Corinthians 5:21: 21 “For He made Him who knew no sin to be sin for us, that we might become the righteousness of God in Him.” Romans 1:18: 18 “For the wrath of God is revealed from heaven against all ungodliness and unrighteousness of men”; Isaiah 53:10: 10 “Yet it pleased the Lord to crush Him.” Hebrews 10:12-14: 12 “But this Man, after He had offered one sacrifice for sins forever, sat down at the right hand of God, 13 from that time waiting till His enemies are made His footstool. 14 For by one offering He has perfected forever those who are being sanctified.” Hebrews 10:17: 17 “then He adds, ‘Their sins and their lawless deeds I will remember no more.’” Since Christ “became obedient to the point of death, even the death of the cross” Philippians 2:8, God has made Him Lord Acts 2:36[10] giving him all authority in heaven and on earth Matthew 28:18[11] and has “given Him the name which is above every name” Philippians 2:9. Man’s forgiveness of sins made possible through the sacrifice of Christ made it so mankind’s requirements under the first covenant (to not violate the Law) are fulfilled in the sight of God Romans 8:4[12] for those that have faith in Jesus Christ Galatians 2:16[13]. That is, those that believe what Christ said including, but not limited to His Lordship and His sacrifice on the cross being sufficient payment for all past, present, and future sins, so that in the sight of God we have no record of wrong. Because of Christ’s sacrifice on the cross, our identity in the sight of God is no longer sinners, but sons and daughters. Through faith in Christ we are reconciled back to God 2 Corinthians 5:18[14] and have access to all the promises 2 Corinthians 1:20[15] and blessings Ephesians 1:3[16] of God. Furthermore, Christ’s fulfillment of the first covenant (and our fulfillment of it in the sight of God through faith in Christ) made it possible for God to make a new covenant with His creation because He was no longer bound by His Word to continue the curse on those who decided to put their faith in Christ. This is the new covenant that God has made with those that have faith in Christ: 10 “I will put My laws in their mind and write them on their hearts; and I will be their God, and they shall be My people. 11 None of them shall teach his neighbor, and none his brother, saying, ‘Know the Lord,’ for all shall know Me, from the least of them to the greatest of them. 12 For I will be merciful to their unrighteousness, and their sins and their lawless deeds I will remember no more.” It may go without saying, but I think it may be necessary to point out that if you believe that Jesus is Lord, and more specifically Lord of your life, every area of your life should reflect your complete surrender and full commitment to Him. Otherwise you are merely stating that Jesus is Lord of your life. This includes letting the Lord make all judgments in your life. As I touched on earlier, mankind was never supposed to operate out of a system of judgment and never was supposed to play the role of judge. Only God who is perfect, and holy is qualified to judge. If you judge someone or something you are saying that you are qualified to play the role of judge, and God will then judge your whole life with the same standard with which you are using to judge. This is why Jesus said “Judge not, that you be not judged. 2 For with what judgment you judge, you will be judged; and with the measure you use, it will be measured back to you.” Matthew 7:1-2. Therefore, by judging others you are removing the grace of God upon your life and asking God to look at your life through the lens of judgment. Furthermore, by judging someone and not showing them grace, you are stating that Christ’s sacrifice on the cross was insufficient payment for that person’s sins, while trying to claim His sacrifice for yourself. God’s grace cannot be manipulated in this way. Lastly, this principle of judgment removing grace and applying judgment from God to your life also includes when a person judges themselves. As believers we are to take the approach of “… I do not even judge myself. 4 For I know of nothing against myself, yet I am not justified by this; but He who judges me is the Lord.” 1 Corinthians 4:3-4 If the only qualified Judge, God, has declared that the punishment for all sins has been paid through His Son’s sacrifice, then we should be helping people accept God’s gift through repentance and faith in Christ, not condemning them through judgment as if they had no hope. If you are having trouble understanding what surrender looks like, see the outline for a Biblical view of surrender included at the end of this writing. What happens when you repent and believe in the Gospel, fully committing yourself to the Lord? Your sins are forgiven you and your identity is no longer sinner, but son or daughter. John 1:12: 12 “But as many as received Him, to them He gave the right to become children of God, to those who believe in His name.” Romans 8:14-16: 14 “For as many as are led by the Spirit of God, these are sons of God. 15 For you did not receive the spirit of bondage again to fear, but you received the Spirit of adoption by whom we cry out, “Abba, Father.” 16 The Spirit Himself bears witness with our spirit that we are children of God.” You receive the Holy Spirit and the Holy Spirit lives inside of you. Ephesians 1:13: 13 “In Him you also trusted, after you heard the word of truth, the gospel of your salvation; in whom also, having believed, you were sealed with the Holy Spirit of promise” 1 Corinthians 6:19: 19 “Or do you not know that your body is the temple of the Holy Spirit who is in you, whom you have from God, and you are not your own?” The Father and Jesus live inside of us through the Holy Spirit, which is why the Holy Spirit is also called the Spirit of Christ and Spirit of God. Unlike our traditional view of the way people exercise lordship over others, the Father and Son exercise their lordship from within by leading us through the Holy Spirit. Romans 8:9: 9 “But you are not in the flesh but in the Spirit, if indeed the Spirit of God dwells in you. Now if anyone does not have the Spirit of Christ, he is not His.” John 14:23: 23 “Jesus answered and said to him, “If anyone loves Me, he will keep My word; and My Father will love him, and We will come to him and make Our home with him.” 2 Corinthians 13:5: 5 “Do you not know yourselves, that Jesus Christ is in you?”; Ephesians 2:22: 22 “in whom you also are being built together for a dwelling place of God in the Spirit.” John 16:13: 13 “However, when He, the Spirit of truth, has come, He will guide you into all truth” The Holy Spirit changes your heart and brings new conviction. Hebrews: 10:22: 22 “let us draw near with a true heart in full assurance of faith, having our hearts sprinkled from an evil conscience and our bodies washed with pure water.” Because through the Holy Spirit you are a “partaker of the divine nature” 2 Peter 1:4[17] and through Christ’s sacrifice you have no record of wrongs against you in God’s sight, you are a new creation with a new identity, empowered by the Holy Spirit to walk in Godliness. 2 Corinthians 5:17: 17 “Therefore, if anyone is in Christ, he is a new creation; old things have passed away; behold, all things have become new.” You have power over sin because of the power of the Holy Spirit within you and because sin no longer has a legal right in your life through the condemnation of the Law. Romans 6:14: 14 “For sin shall not have dominion over you, for you are not under law but under grace.” Romans 8:13: 13 “For if you live according to the flesh you will die; but if by the Spirit you put to death the deeds of the body, you will live.” Salvation resets a person to the original design God had for humanity in Genesis (in His image and likeness) and the intended relationship He made humans for (as His children). When you decide to commit yourself to the Lord, the Holy Spirit enters and lives inside of you, and so does Christ and God through the Holy Spirit. For this reason, your heart will feel convicted if you do something that is against the Lord’s will. Unlike with the first covenant, where a sinful act would become part of your identity, in the new covenant your identity as a child of God is unable to be changed. When the Lord convicts you, He is not condemning you, but is rather disciplining you as a child Hebrews 12:7[18]. You may feel different because of the Divinity that now lives inside of you, but you still need to relearn everything about life to understand how to walk according to your new identity that you now have in Christ. God now sees you as His son or daughter, and because you are a child of God, you need to learn how to live your life as a child of God. You are putting “on the new man [or woman] who is renewed in knowledge according to the image of Him who created him” Colossians 3:10. This is why Jesus said that you have to become like little children to enter the kingdom of heaven Matthew 18:3[19] and Jesus many times said, “follow me”. Upon entering into salvation, your patterns of thoughts and behaviors are still corrupted through the life of sin you had before finding the Lord. Everything you thought you knew about life is corrupted by sin, which is why the Bible discusses extensively about denying yourself. Denying yourself means denying the person that you were before putting your faith in Christ including the thoughts, words, actions, desires, dreams, and perspectives associated with that person. You are literally killing the person that you once were because that person was not really who you are. Only your Creator can tell you who you really are and the purpose that He created you for. Unfortunately, if we don’t have a relationship with our Creator we end up believing the lies the enemy feeds us regarding who we are and our purpose on this earth. Through those lies we adopt false identities, theologies, and perspectives, as well as, corrupted thoughts and behaviors. Thus, part of being a new creation in Christ is realizing that your whole life you were not being who you were supposed to be and killing that false person. What does Christ expect from His people? Christ’s people are to be disciples. Matthew 28:19-20: 19 “‘Go therefore and make disciples of all the nations, baptizing them in the name of the Father and of the Son and of the Holy Spirit, 20 teaching them to observe all things that I have commanded you; and lo, I am with you always, even to the end of the age.’ Amen.” According to Thayer’s Greek Lexicon, disciple means learner or student. Everyone who desires to be a disciple of Jesus should be aware of its cost. The cost of discipleship is denial of self. Another way of saying this is denying the person you were before meeting the Lord, along with that person’s sinful desires and worldly passions. Luke 14:25-33: 25 “Now great multitudes went with Him. And He turned and said to them, 26 ‘If anyone comes to Me and does not hate his father and mother, wife and children, brothers and sisters, yes, and his own life also, he cannot be My disciple. 27 And whoever does not bear his cross and come after Me cannot be My disciple. 28 For which of you, intending to build a tower, does not sit down first and count the cost, whether he has enough to finish it— 29 lest, after he has laid the foundation, and is not able to finish, all who see it begin to mock him, 30 saying, ‘This man began to build and was not able to finish’? 31 Or what king, going to make war against another king, does not sit down first and consider whether he is able with ten thousand to meet him who comes against him with twenty thousand? 32 Or else, while the other is still a great way off, he sends a delegation and asks conditions of peace. 33 So likewise, whoever of you does not forsake all that he has cannot be My disciple.’” Galatians 5:24: 24 “And those who are Christ’s have crucified the flesh with its passions and desires.” Galatians 6:14: 14 “But God forbid that I should boast except in the cross of our Lord Jesus Christ, by whom the world has been crucified to me, and I to the world.” By denying the person you once were you are considering that person dead to you. That person was self-centered, but by putting that person to death you are now saying that you are God-centered. 2 Corinthians 5:15: 15 “and He died for all, that those who live should live no longer for themselves, but for Him who died for them and rose again.” Colossians 3:3: 3 “For you died, and your life is hidden with Christ in God.” Galatians 2:20: 20 “I have been crucified with Christ; it is no longer I who live, but Christ lives in me; and the life which I now live in the flesh I live by faith in the Son of God, who loved me and gave Himself for me.” Being a disciple means being a follower of Jesus, not “converts” as it is often used and applied today. Jesus was a perfect example of how to live life. A follower of Jesus is someone that learns how to live every aspect of life through the example and teachings of Jesus. Luke 9:23-24: 23 “Then He said to them all, “If anyone desires to come after Me, let him deny himself, and take up his cross daily, and follow Me. 24 For whoever desires to save his life will lose it, but whoever loses his life for My sake will save it.” Matthew 10:38: 38 “And he who does not take his cross and follow after Me is not worthy of Me.” Being a follower of Jesus leads to fellowship with Him. Fellowship is a type of relationship you can have with the Lord. To have fellowship with God means to be one with Him. Oneness means that you are on the same page about everything and both of you are moving together as if you were one person. You are both drawing from the same will, and your thoughts, words, and actions are completely consistent with each other. Adam and Eve had fellowship with God before the fall. There is only two possible ways fellowship can be achieved. One way would be for God to adopt your will and conform his thoughts, words, and actions, so that they are completely consistent with yours. The other way is that you adopt God’s will and conform your thoughts, words, and actions, so that they are completely consistent with His. Since God is perfect Matthew 5:48[20] the right choice should be obvious to all. The only Person that had uninterrupted fellowship with God for His whole life was Jesus. We as new creations in Christ can have fellowship with God. Our ability to have fellowship with God is directly correlated with our willingness to deny our self and consider our old self dead. It is when denial of self is a lifestyle and death to self your reality, that you can experience periods of uninterrupted fellowship with the Lord. Relationship with God is crucial Matthew 7:21-23[21];2 Thessalonians 1:7-8[22], but make no mistake, fellowship is the goal. What is Baptism? Baptism is the public expression that the person who you used to be is dead, and that through faith in Christ you are now a new creation made in the image of Christ. Romans 6: 3-11:3 “Or do you not know that as many of us as were baptized into Christ Jesus were baptized into His death? 4 Therefore we were buried with Him through baptism into death, that just as Christ was raised from the dead by the glory of the Father, even so we also should walk in newness of life. 5 For if we have been united together in the likeness of His death, certainly we also shall be in the likeness of His resurrection, 6 knowing this, that our old man was crucified with Him, that the body of sin might be done away with, that we should no longer be slaves of sin. 7 For he who has died has been freed from sin. 8 Now if we died with Christ, we believe that we shall also live with Him, 9 knowing that Christ, having been raised from the dead, dies no more. Death no longer has dominion over Him. 10 For the death that He died, He died to sin once for all; but the life that He lives, He lives to God. 11 Likewise you also, reckon yourselves to be dead indeed to sin, but alive to God in Christ Jesus our Lord.” Baptism is also a public profession that you will purpose to live for Christ and as He lived. Galatians 3:27: 27 “For as many of you as were baptized into Christ have put on Christ.” What is Communion? Communion is the remembrance of the sacrifice that Christ made for our sins, so we could have peace with God. Additionally, Communion (which is another word for fellowship) is also an expression of the new covenant that we have with God in Christ to be dead to sin and our past ways, and to live our life according to the Lord’s will. 1 Corinthians 11: 23-25: 23 “For I received from the Lord that which I also delivered to you: that the Lord Jesus on the same night in which He was betrayed took bread; 24 and when He had given thanks, He broke it and said, ‘Take, eat; this is My body which is broken for you; do this in remembrance of Me.’ 25 In the same manner He also took the cup after supper, saying, ‘This cup is the new covenant in My blood. This do, as often as you drink it, in remembrance of Me.’” Communion is something to be taken with reverence and seriousness, keeping in mind, that our sin was the cause for Jesus’s suffering and crucifixion on the cross. 1 Corinthians 11:27-29: 27 “Therefore whoever eats this bread or drinks this cup of the Lord in an unworthy manner will be guilty of the body and blood of the Lord. 28 But let a man examine himself, and so let him eat of the bread and drink of the cup. 29 For he who eats and drinks in an unworthy manner eats and drinks judgment to himself, not discerning the Lord’s body.” Is it even possible to live a life by the example and teachings of Jesus? When you are saved through faith in the Lord Jesus Christ, sin no longer has a legal right in your life through the condemnation of the Law, because your past sins are no longer part of your identity. The only way any sin has a legal right in your life is from your choice to not resist a sin. Even though you are saved, you still have the same ability to exercise free will as you did before you were saved and by not resisting a sin you are giving it permission to be in your life. Simple things like approving of a sin, justifying a sin, or even ignoring a sin gives that sin a legal right in your life because by your actions you are saying that it is welcome. Your invitation to sin through your behaviors reinstates the agreement you canceled through repentance with the enemy to allow sin to be part of your life. For example, spending your time consistently watching a comical TV show that glorifies drunkenness is in some sense approving of the sin of drinking in excess Ephesians 5:18[23], and sin has a legal right to influence you through that approval. Sin is very deceptive and will look for any way that you are approving, justifying, or ignoring sin to enter your life. To enter into salvation, you have already made a choice to repent, which means to change your mind about sin. This means that you have already made a choice to resist sin with a full effort. Unfortunately, we do not know completely what sin is just by being saved. Since sin comes in a variety of forms, sin is often trying to make us think or act in ways that do not appear to be sin, but in reality, are. For example, according to the Bible, Christians should not engage in “coarse jesting” Ephesians 5:3-4[24]. One of the words Thayer’s Greek Lexicon uses to define coarse jesting is ribaldry, which means “amusingly coarse or irreverent talk or behavior”. Simply, this means giving someone a hard time in a jokingly, but harsh or mean manner. Something that many men often engage in with other men and which convicted me deeply. Therefore, it is very important for new believers to dedicate time to prayer and Bible study, because it’s only through those two spiritual disciplines that you will understand what sin is and how we are to live our life as new creations. 2 Timothy 3:16-17: 6 “All Scripture is given by inspiration of God, and is profitable for doctrine, for reproof, for correction, for instruction in righteousness, 17 that the man of God may be complete, thoroughly equipped for every good work.” Also, the Bible says, “for whatever is not from faith is sin” Romans 14:23. That means that everything a person does should be done because he or she believes that God said it’s acceptable. As you resist sin, and both learn from the Lord how you should live your life, and apply what you’ve learned to your life, sins become cut off from your life. “Resist the devil and he will flee from you” James 4:7. Through the renewal of the Holy Spirit Titus 3:5[25] you begin to not have the old desires you once had for the sins that used to be in your life, but new desires for the things of God 2 Peter 1:3-4[26]. As sins becomes cut off from your life, and new Godly habits formed, you begin to look, think, and act more and more like Christ 2 Corinthians 3:18[27], the express image of God 2 Corinthians 4:4[28]; Colossians 1:15[29]. This process is what is known as sanctification because the newfound Christ-like qualities that are formed in your life are sanctified, that is holy and separate from the world. The Christian walk is an upward walk. This means as time goes on you should look more and more like Christ. If that is not the case the Bible warns of the grim outcome. John 15:1-2: “I am the true vine, and My Father is the vinedresser. 2 Every branch in Me that does not bear fruit He takes away; and every branch that bears fruit He prunes, that it may bear more fruit.” To get back to the original question of this section, is it even possible to live a life by the example and teachings of Jesus? Don’t believe the great lie of the enemy. Through your choice to resist sin and the renewal and empowerment of the Holy Spirit, it is possible. Not only is it possible, but the very will of God. 1 Thessalonians 4:3-8: 3 “For this is the will of God, your sanctification: that you should abstain from sexual immorality; 4 that each of you should know how to possess his own vessel in sanctification and honor, 5 not in passion of lust, like the Gentiles who do not know God; 6 that no one should take advantage of and defraud his brother in this matter, because the Lord is the avenger of all such, as we also forewarned you and testified. 7 For God did not call us to uncleanness, but in holiness. 8 Therefore he who rejects this does not reject man, but God, who has also given us His Holy Spirit.” 1 Thessalonians 5:23: 23 “Now may the God of peace Himself sanctify you completely; and may your whole spirit, soul, and body be preserved blameless at the coming of our Lord Jesus Christ.” The Critical Importance of Prayer and Abiding in the Word of God The numerous answers people have to three questions is the reason that we have different theologies in the world. The three questions are: Does God exist? Who is God and what is He like? What does God want? These three questions can only be answered by spending time with the Lord through prayer and studying His Word with these three questions in mind. If you do not have a firm understanding of the answers to these questions, then you run the risk of encountering many problems in your walk with the Lord. Some of the major problems are: §Being heretical; §Not understanding the type of relationship God wants to have with you and the access that you have to God in Christ; §Not understanding your new identity in Christ; §Not being able to exercise the dominion and authority you have in Christ; and §Not understanding the purpose for your life. The speed in which your relationship with the Lord will grow and your life transformed through that relationship, is dependent on your level of dedication to prayer and studying the Bible. To be clear, even though your dedication is directly correlated with your spiritual growth, the love that God has for you as His child and the access you have to Him through Christ, is not impacted by your level of performance. Especially in the beginning of your walk with the Lord, you need to make sure that you are constantly in the Word of God. This is because throughout your walk with the Lord (and especially in the beginning) you are learning how the Lord speaks to you. That process can be frustrating and confusing at times. During this learning period, you need the concrete foundation of the Word of God to help you answer questions two and three mentioned above. Of course, the Lord has made it that even reading the Bible alone, without assistance from the Lord, can sometimes not be of much help, so even as you read the Bible you need to constantly be seeking the counsel of the Lord. People have different opinions of whether commentaries should be used during your Bible studies. At the beginning of my walk with the Lord I drowned myself in sermons, commentaries, and books with the hope that I would discover the true meaning behind the Words in the Bible. I found that this led to more confusion, than clarity. This is because all those outside resources were made by humans and were stained partially with the imperfect human touch. During this time, the Lord said to me that I had two paths that I could take. I could take the path of relying on commentaries, books, and sermons which had the advantage of giving me an answer when I wanted one but had the disadvantage of never being able to assure me that the answer I was given was the complete truth. On the other hand, I could trust Him to reveal the truth behind His Word, but it would be revealed at the time that He saw fit. The disadvantage was that I would not always get the answers when I desired them, but the advantage was that when I got them, I would be sure that they were the absolute truth. The Lord told me that I could take the first path, but there was a better option available to me in the second. It was a difficult decision, but I soon began to realize the prideful aspect behind taking the first path, so even though it took me stepping out on faith, I decided to allow the Lord to reveal truth to me as He willed. It was one of the best decisions I have ever made. I do want to mention that I am not saying that believers should never listen to sermons or read books about the Christian walk, but what I am saying is that you should not be dependent on those sources for revelation of the truth. The Bible says that the Holy Spirit is the one that is supposed to “guide you into all truth” John 16:13 and “teaches you concerning all things” 1 John 2:27. If you are depending on another person for the answers to your questions about the Word of God, then you are putting your faith in another person’s faith and in essence, that person is taking the role of the Holy Spirit in your life. “Have faith in God” Mark 11:22. He will not fail you. Faith is intriguing, in that for your faith to grow you need to exercise faith. The Lord will at different points of your walk reveal to you an aspect of His will that He would like you to carry out. Often, to carry out the Lord’s will, it requires that you exercise faith in Him Hebrews 11:1-12[30]. Using the example above regarding the two paths that the Lord presented to me, it took me exercising faith to not seek outside sources in my Bible studies and trust Him to reveal truth to me at the time that He saw fit. I had to believe that He wanted me to learn the truth about the Bible and that the truth behind His Word was not reserved for an elite class of theologians. I had to believe that He knew the best time and way to reveal the truth behind His Word. I had to believe that He not only was listening to my questions, but also cared enough to address them and that in His perfect nature He was addressing them even if it felt like I had not received anything. Even though it was difficult I held onto these beliefs because I knew in my heart He wanted me to and they were all consistent with His Word. The Lord began revealing truth to me throughout my walk in a variety of ways, degrees, and frequencies and from seeing the Lord’s faithfulness, my faith grew immensely in the Lord. Lastly, even though Bible studies are extremely important, if you just study the Bible alone and don’t place an equal importance on prayer, you will know of God, but never know God personally. I have already previously mentioned a few verses in the Bible that point to the critical importance of having a personal relationship with God. Even though there is power in reading the Word of God, the real transformative power to your life comes from a personal relationship with Him in prayer. When it comes to prayer it can be difficult in the beginning because there are three possible voices in your head. Since you are likely new to the spirit realm, and the spiritual language associated with it, you need to learn to discern which voice belongs to whom. The three possible voices speaking to you could be the Lord, yourself, and the enemy. As you spend more and more time in prayer you will begin to understand the way the Lord speaks to you. It would not be wise for me to try to define the way the Lord speaks because He is a creative God who speaks to people in a variety of ways. A common theme though that you hear among believers in regards to hearing from the Lord is to follow the internal direction that gives you peace in your heart. According to the Word, the peace of God should rule in your heart and will guard your heart and mind. Colossians 3:15: 15 “And let the peace of God rule in your hearts, to which also you were called in one body; and be thankful.” Philippians 4:6-7: 6 “Be anxious for nothing, but in everything by prayer and supplication, with thanksgiving, let your requests be made known to God; 7 and the peace of God, which surpasses all understanding, will guard your hearts and minds through Christ Jesus.” Thus, if you do not have peace about something, it is likely not from the Lord. Being immersed in the Word of God also will help you discern if you are hearing the Lord’s voice or if you are not. You can start to learn through your Bible studies the way the Lord speaks and His teachings. This you may use to recognize His voice in prayer. You should always be asking yourself if the voice you are hearing is consistent with the way the Lord speaks in the Bible and His teachings. The approach you should take while in prayer is to first give the Lord what He wants to accomplish in the time you have given Him for prayer and then pray about your requests. This is a Biblical model that can be found in The Lord’s Prayer. The first half of the Lord’s prayer is giving the Lord the glory He deserves and praying the desires of the Lord’s heart. The second half of the Lord’s prayer is praying for the needs of the person praying. 9 “In this manner, therefore, pray: Our Father in heaven, Hallowed be Your name. 10 Your kingdom come. Your will be done On earth as it is in heaven. 11 Give us this day our daily bread. 12 And forgive us our debts, As we forgive our debtors. 13 And do not lead us into temptation, But deliver us from the evil one. For Yours is the kingdom and the power and the glory forever. Amen.” The truth is “your Father knows the things you have need of before you ask Him” Matthew 6:8 and “He cares for you” 1 Peter 5:7. Therefore, I am of the mind that if you only have enough time to focus on giving the Lord glory and the desires of His heart while in prayer, then you should spend all of your prayer time doing just that. My experience with the Lord has shown me time and time again that our Lord is also our Father who will take care of our needs, even if we do not get to them in prayer. 31 “Therefore do not worry, saying, ‘What shall we eat?’ or ‘What shall we drink?’ or ‘What shall we wear?’ 32 For after all these things the Gentiles seek. For your heavenly Father knows that you need all these things. 33 But seek first the kingdom of God and His righteousness, and all these things shall be added to you.” The way that you pray the Lord’s heart in prayer is by sitting in prayer without any expectations of the way the prayer time with the Lord is going to go. You should try to not enter into prayer with hidden agendas of wanting to feel good by feeling the Lords presence or expecting to receive deep revelations. Even though these do often come during your time of intimacy with the Lord, if your expectation is that you will receive something from the Lord every time you enter into prayer, you are not entering prayer with a pure heart. God above all does not want what you can give or do for Him. Above all, He wants you and your sincere love. That’s why His greatest commandment is “You shall love the Lord your God with all your heart, with all your soul, and with all your mind.” Matthew 22:37 Since God has such a pure desire for you, He deserves a pure response to that desire. A pure heart is coming to the Lord in prayer with a heart posture of service to Him and selflessness. Also, if you have your own human expectations of how the prayer time is supposed to go, if and when those expectations are not met, your image of who God is and His relationship with you may change. At the very least, it is subject to attack by the enemy and is fertile ground to sow seeds of doubt. Who God is and the fact that He wants a deep relationship with you should not change based on your experience with Him in prayer. You should hold fast to the Biblical truths about God and your relationship with Him whether you sit for an hour in prayer and feel like nothing was accomplished or whether you receive deep visions and revelations from the Lord. The Lord wants your faith to not be based on your day to day experience but be based on the knowledge of the truth about Him revealed in prayer and His Word. As you sit in prayer, endeavoring to have a pure heart, you should wait on the Lord to move you to pray about something. There is a variety of ways He can move you and of course learning how He moves in you comes with experience with Him, but you should trust that He will let you know what he wants you to pray about or do during your prayer time. Philippians 2:13:13 “for it is God who works in you both to will and to do for His good pleasure.” Even if you sit for an hour in prayer and feel like nothing was accomplished, as long as you do not feel convicted that you should have done something else, you can end that prayer time with the confidence that your Lord was pleased. As sons and daughters of the Lord there is no better accomplishment then knowing we have pleased the Lord. For a practical side note, instead of letting your personal performance or supernatural experiences determine your contentment in your walk with the Lord, this approach of not being convicted to act being your confidence that the Lord is pleased with whatever you are doing, should always be applied. Applying this approach helps you avoid the doubts and anxiousness that comes with questioning whether the Lord wants you to do something when you do not feel a direction from the Lord to act. The Lord will let you know what He wants you to do, when He wants you to do it. Getting anxious (or even overzealous) and allowing your mind to fabricate the Lord’s will is always a recipe for confusion. Again, Philippians 2:13 (above) is the Biblical authority that supports this approach. To continue in regards to prayer, if you feel that you should pray about something or a thought pops into your head, step out in faith and pray about it. There really is no risk in doing so, and the peace of God will guard your heart and mind Philippians 4:7. God as your Father, Christ as your bridegroom, and the Holy Spirit who will guide you into all truth, will not allow you to be deceived without letting you know. If you start going down a wrong path in prayer because you mistakenly thought you were directed down that path from the Lord, the Lord will make sure you know about it. I would like to point out that the Lord will do the same for you when you are acting on an objective that you feel is from the Lord. Even though you should be discerning, you should be willing to take calculated risks of stepping out on faith. Many believers often worry about whether they are missing what the Lord is saying to them. To those believers I ask, “Did you ever hear something from the Lord that you wish you didn’t hear?” Always the response is that they did. The truth is you heard the conviction of the Lord at some point of your life or else you would not have repented and turned to Him. The Lord has made sure that you heard Him when you did not want to, what are the chances that you are going to miss what the Lord is speaking to you when you are trying to hear from Him? It is very hard to hear the Lord when He is not speaking and often times through our earthly mind we think He should be speaking and therefore, come to the conclusion that we are not hearing from Him. Try to set aside all of your rationally-minded expectations and thoughts of the way your spiritual walk with the Lord should go. Let the Lord guide you into greater knowledge of who He is and deeper intimacy with Him. I promise you, He wants it way more than you do. The Perfect Will of God Jeremiah 29:11: 11 “For I know the thoughts that I think toward you, says the Lord, thoughts of peace and not of evil, to give you a future and a hope.” In this day in age, I feel that we take for granted how precious the will of God is. We will often seek the counsel of friends, family members, spouses, or pastors before seeking the counsel of the Lord. God is perfect Matthew 5:48[31], which means His will is perfect. He has the right answer for all of life’s questions every time and is willing to help you even in the smallest of problems. He may not give you the response you thought you would get, the way you thought, or in the timing you thought, but whatever you received is exactly what you needed at the time. I believe that sometimes we are hesitant to seek the counsel of the Lord because we have already set our hearts on a certain direction and we are worried that the Lord will not lead us down that path. Another reason may be that we may believe that the Lord will give us the right answer that He will benefit from the most, but our needs and cares may not be taken care of. The truth is the Lord may not lead us down the path we have set our hearts on, but the way He will lead us is the best option for His glory and purpose, as well as, our life. Every path that is from the Lord leads to life, whether that means bringing life to marriages, relationships, friendships, or individual people. The Lord desires as many souls as possible to be saved 1 Timothy 2:3-4[32]and understands that this life is as quick and temporary as vapor in the air, but the next life is eternal. For this reason, what He calls us to go through in this life cannot even be compared to the glory that we will experience in the next life. “For I consider that the sufferings of this present time are not worthy to be compared with the glory which shall be revealed in us” Romans 8:18. His will for our life, may at times not seem like the best option at first glance, but we can only see from an ant-like perspective, whereas He sees from an eternal perspective. 8 “‘For My thoughts are not your thoughts, nor are your ways My ways,’ says the Lord. 9 ‘For as the heavens are higher than the earth, so are My ways higher than your ways, And My thoughts than your thoughts’” Isaiah 55:8-9. Since the Lord’s will is very precious, we should be willing to take the time to discover His will, so that we can carry it out. Too often instead of taking the time to seek God’s will, so we can carry it out, we are trying to pray for God to carry out our will. The Word says the Lord hears us when we pray the Father’s will, not our own. 1 John 5:14: 14 “Now this is the confidence that we have in Him, that if we ask anything according to His will, He hears us. 15 And if we know that He hears us, whatever we ask, we know that we have the petitions that we have asked of Him.” Also, we should not adopt the attitude that regardless of our diligence to seek His will, the Lord should or will reveal His will. It is true that the Lord will direct us at times even if we do not seek His will, but we should not take His grace in doing so for granted. To find out the Lord’s will we should be constantly seeking His counsel in prayer and in His Word. Any time we need to make a decision we should be asking Him what we should do. Anytime we want to act or react to something, we should ask the Lord how He wants us to act or react. Anytime we feel a way about something we should ask the Lord how we should be feeling. This may seem extreme to some, but the Word says that we should even be “bringing every thought into captivity to the obedience of Christ” 2 Corinthians 10:5 and this is what Christ being Lord of our life truly means. The Word says that the Lord is the Head and us believers make up His body. The way our body works is our brain sends signals to the members of our body, so they can do what we want. This means that if I want to move my hand, my brain first sends a signal and directs my hand to move. Likewise, since Christ is the Head and we are members of His body, we should not be doing anything without the direction from Christ. The only way to be sure we are acting from the direction of Christ is by seeking His counsel in all aspects of our life. Without the Lord’s counsel we will likely be drawing from the patterns of thoughts and behaviors that belong to the person we were before putting our faith in Christ (the old man or woman). This means our actions, decisions, reactions, emotions, and thoughts will be tainted by sin and will bring forth a sinful result. Furthermore, we should not automatically receive as truth some of the blanket assumptions that some are making about the Lord’s will. We should be wary when we hear certain formulas being preached or spoken about the Lord’s will, such as the prevalent notion being preached in some pulpits that when it comes to healing, we know longer need to discern the Lord’s will because it is always His will to heal. I believe this is a false doctrine, that the enemy is using to decrease the faith of some that rely on it and don’t see healings occur, and also, misrepresent Christ in a situation that he never condoned in the first place. It is true that the Lord always wants to heal a person spiritually, but that is not always the case physically. The enemy is the father of lies John 8:44[33] and because he is so good at lying, he will often mix truth with his lies to make the lie more difficult to discern. In Scripture we see that it is not always the Lord’s will to heal. Paul made a distinction and exercised discernment to determine whether a person would be healed Acts 14: 8-10[34]. Elisha died of a sickness 2 Kings 13:14[35]. Isaac went blind in his old age Genesis 27:1[36]. Paul told Timothy to stay home and take some wine for his sick stomach and “frequent infirmities” 1 Timothy 5:23[37]. Additionally, you see that there was also a point before the Lord healed a person through the apostles or did some other sign that the apostles would pause and look intently at the person first. This is an indication that they were taking the time to discern what the Lord wanted to do and were waiting on His direction. Acts 3:2-7: 2 “And a certain man lame from his mother’s womb was carried, whom they laid daily at the gate of the temple which is called Beautiful, to ask alms from those who entered the temple; 3 who, seeing Peter and John about to go into the temple, asked for alms. 4 And fixing his eyes on him, with John, Peter said, ‘Look at us.’ 5 So he gave them his attention, expecting to receive something from them. 6 Then Peter said, ‘Silver and gold I do not have, but what I do have I give you: In the name of Jesus Christ of Nazareth, rise up and walk.’ 7 And he took him by the right hand and lifted him up, and immediately his feet and ankle bones received strength.” Acts 14: 8-10: 8 “And in Lystra a certain man without strength in his feet was sitting, a cripple from his mother’s womb, who had never walked. 9 This man heard Paul speaking. Paul, observing him intently and seeing that he had faith to be healed, 10 said with a loud voice, ‘Stand up straight on your feet!’ And he leaped and walked.” Acts 13:9-11: 9 “Then Saul, who also is called Paul, filled with the Holy Spirit, looked intently at him 10 and said, ‘O full of all deceit and all fraud, you son of the devil, you enemy of all righteousness, will you not cease perverting the straight ways of the Lord? 11 And now, indeed, the hand of the Lord is upon you, and you shall be blind, not seeing the sun for a time.’” Also, some may think that just because you are a believer, everything that happens in your life is part of the Lord’s will. If you are faithfully walking with the Lord, consistently seeking Him in prayer and the Word, then this is true. On the other hand, if you are not being proactive about exercising the spiritual disciplines of prayer and Bible studies, this is not always the case. I just want to be clear that just because something is part of the Lord’s will because He allowed it and is going to use it for His perfect plan, does not mean that He caused it or originally wanted it. We are in a fallen world corrupted by sin, where mankind has the right to free will. Even though the Lord is all powerful, He does not violate our free will and because of this He does not always get His way when it comes to His creation. If you act in a wrong way because you did not seek the counsel of the Lord on that matter, your wrongdoing, as well as, the consequence of that wrongdoing was not originally in the Lord’s will. There is a difference between the Lord using your mistakes for His good and His glory Romans 8:28[38], and Him willing for you to make those mistakes. For example, it was not originally the Lord’s will for Moses to not enter the Promised Land because of His disobedience. Just because the Lord knew that this would happen does not mean that He willed for it to happen. Likewise, it was clearly not the Lord’s will for David to commit adultery with Bathsheba. These were both examples where two people close to the Lord did not seek or act on the counsel of the Lord, to their own detriment. It was not supposed to be part of their walk with the Lord. The danger of believing that where you are at with your relationship with the Lord is part of His will, regardless of your choices, is that you may think that you are on the road to sanctification, when you have not even begun. The road to sanctification starts when we repent of sin and fully commit our self to the Lord. When a true conversion occurs. The Bible is clear that when you are saved, you are set free from sin Romans 6:18[39] and you now have power over sin Romans 6:14[40]. If a particular sin has a grip on your life than it is likely because you have not decided to fully turn from that sin with the faith that the Lord will change your sinful affections. I by no means mention this to condemn, but rather I want to humbly exhort you as your brother who wants nothing more for you than for you to experience the abundance of life that Jesus said He came to give you John 10:10[41]. Additionally, avoid relying on your rational mind to assume or decide what can or cannot be the Lord’s will. There are many times the Lord has told me to do something after seeking His counsel that has been completely against my rational mind, and had I not listened to Him and instead heeded my rational mind, I would have robbed myself of the blessings that He intended for me. Lastly, I would like to mention that if the Lord has given you an objective to complete, He will likely not give you another one until what He has already given you is completed. The Lord often gives us objectives to complete to prepare us for the next objective He has for us. Thus, each objective can be thought of as a prerequisite for the next one. For this reason, you cannot just disregard what the Lord wants you to do and ask for another objective. Be faithful to what He has called you to do and you will see how perfect His will is as it plays out in your life. Why are we called Christians? Christ’s people are called Christians because we are Christ’s representatives here on this earth. We should be very aware that in everything we do, we are either representing or misrepresenting the Lord. For this reason, anything you do, you should “do it heartily, as to the Lord and not to men” Colossians 3:23. The Lord told me that the best way to explain our role as His representatives is by relating it to the law of agency used in the U.S. In the law of agency, an agent is someone acting on another person’s behalf to carry out the purposes and will of that other person. The agent is only supposed to act in ways that he has been directed to act by the other person. In the same way “we are ambassadors for Christ” 2 Corinthians 5:20. We are to act on Christ’s behalf to carry out the purposes and will of the Lord. Furthermore, all our actions should be according to the direction of the Lord. “For we are members of His body, of His flesh and of His bones.” Ephesians 5:30 Christ is the Head where all the direction comes from and believers are all considered to be members of Christ’s body. Some are hands, feet, eyes, and so forth, all of which are reflected in different ministries, activities and gifts that Christ has dispersed among His people for the benefit of all people. 1 Corinthians 12:4-6: 4 “There are diversities of gifts, but the same Spirit. 5 There are differences of ministries, but the same Lord. 6 And there are diversities of activities, but it is the same God who works all in all.” We are all called to be members of the Body of Christ, but the Lord in His Divine wisdom calls us to the part of the Body He created us to be. No part of the body is better than the other and each member is dependent on the other members so that “if one member suffers, all the members suffer with it; or if one member is honored, all the members rejoice with it.” 1 Corinthians 12:26 This means that if one member of your church has the gift of prophesy it is as if all the members of your church have the gift of prophesy because the gift was given to that person so that all would receive the benefit of that person’s gift. Ephesians 4:11-13: 11 “And He Himself gave some to be apostles, some prophets, some evangelists, and some pastors and teachers, 12 for the equipping of the saints for the work of ministry, for the edifying of the body of Christ, 13 till we all come to the unity of the faith and of the knowledge of the Son of God, to a perfect man, to the measure of the stature of the fullness of Christ” I do want to take a moment to discuss spiritual gifts. I fear that we can be easily seduced by the glory that can be associated with spiritual gifts and as a result, we end up paying less attention to our pursuit of Christ and instead expend our energy pursuing spiritual gifts according to our own desires. Our only focus should be developing our relationship with Christ and carrying out the Lord’s will. Spiritual gifts are given so the Lord’s will can be carried out and they are “given to each one for the profit of all” 1 Corinthians 12:7. Even though the Bible says to “desire spiritual gifts”, before that it says to “pursue love” 1 Corinthians 14:1[42]. To pursue love for God means to pursue a relationship with Him without any ulterior motives or hidden agendas. To pursue love for mankind means to want the best for them without desiring anything from them. If relationship with the Lord and submission to His perfect will isn’t the only focus and joy of your spiritual walk, then you have idols in your life that you need to surrender to the Lord. If you want spiritual gifts to feel “spiritually successful” or see amazing moves of God, don’t be fooled, this is no different than “the lust of the flesh, the lust of the eyes, and the pride of life” 1 John 2:16 that the Word says is not of God, but of the world. Therefore, the only reason spiritual gifts should be desired is to fulfill the Lord’s will. Another misconception that people may have is that the presence of spiritual gifts in a person’s life is a good measurement of the health of that person’s relationship with the Lord. There was a point in time where I found myself making the mistake of thinking this way. This produced envy in my heart for the people that were walking in many spiritual gifts, because I was under the impression that they had a better relationship with the Lord than I did or that at the very least, the Lord was fonder of them. This is what the Lord spoke to me one day in prayer: “If you want to know who is close with Me then look for the person that is obedient to my Word, who trusts in Me with all his heart, and those two things stem from a true love in their heart for Me. Spiritual gifts are given to people when they are needed to carry out My will, but they are not a good way of discerning the health of a person's relationship with me.” It is clear from the Bible that the Lord does not show personal favoritism to anyone. ·Romans 2:11: 11 “For there is no partiality with God.” ·Galatians 2:6:6 “But from those who seemed to be something—whatever they were, it makes no difference to me; God shows personal favoritism to no man—for those who seemed to be something added nothing to me.” ·Ephesians 6:9:9 “And you, masters, do the same things to them, giving up threatening, knowing that your own Master also is in heaven, and there is no partiality with Him.” We often use a worldly and carnal lens to categorize which members of the Body are better and to be more desired, when the Bible is clear that “those members of the body which seem to be weaker are necessary. 23 And those members of the body which we think to be less honorable, on these we bestow greater honor” 1 Corinthians 12:22-23. The Lord has a beautiful and glorious calling on each and every person’s life, because there is nothing that the Lord purposes in His heart that is common. Therefore, if we forsake using our worldly lens to see spiritual functions of the Body, and seek the will of the Lord for our life, we will not only have the most fulfilling life we could possibly have (because we will be walking in the calling we were created for), but through our obedience we can have confidence that we will enter into life hearing “Well done, good and faithful servant” Matthew 25:23. If the Lord loves us why does He test us? You may think that the Lord tests us because He is making sure that our heart is right before Him. The reality is the Lord is always in a constant awareness of the condition of our heart. 13 “And there is no creature hidden from His sight, but all things are naked and open to the eyes of Him to whom we must give account.” Hebrews 4:13 The reason the Lord tests us is so the condition of our heart will be revealed to ourselves through our time of testing. By this revelation of the condition of our hearts, we gain an understanding of the impurities hidden in there. This gives us the opportunity to renounce the impurities in our heart and ask the Lord to purify us, so that the barriers to a more intimate relationship with Him are removed. Thus, the Lord testing us is actually an expression of His grace and His desire to want to have a deeper relationship with us. Is salvation available to everybody? Yes, salvation is “to all and on all who believe” Romans 3:22[43]. The Lord died for everybody, not just a select few. ·2 Corinthians 5:14-15: 14 “For the love of Christ compels us, because we judge thus: that if One died for all, then all died; 15 and He died for all, that those who live should live no longer for themselves, but for Him who died for them and rose again.” ·1 John 2:2: 2 “And He Himself is the propitiation for our sins, and not for ours only but also for the whole world.” It is the Lord’s will for everybody to be saved. ·1 Timothy 2:3-4: 3 “For this is good and acceptable in the sight of God our Savior, 4 who desires all men to be saved and to come to the knowledge of the truth.” ·2 Peter 3:9: 9 “The Lord is not slack concerning His promise, as some count slackness, but is longsuffering toward us, not willing that any should perish but that all should come to repentance.” If salvation is available to everyone, how come the Bible uses the words “chosen” or “elect” when it is referring to those that are saved? The Bible uses these words because we are all considered chosen in Christ. That is, those people that choose to put their faith in Christ are those who are chosen by God. Ephesians 1:3-4: 3 “Blessed be the God and Father of our Lord Jesus Christ, who has blessed us with every spiritual blessing in the heavenly places in Christ, 4 just as He chose us in Him before the foundation of the world” God knows every choice you’re going to make from the beginning to the end of your life. He knows this even before He created you. Through His foreknowledge He already knows which people are going to decide to put their faith in Christ and which are not. It is through this foreknowledge that He is able to call those that are saved and who are going to be saved His elect. It is through His foreknowledge, not through His will, that some people are the elect and some are not. 1 Peter 1:2: 1 “To the pilgrims of the Dispersion in Pontus, Galatia, Cappadocia, Asia, and Bithynia, 2 elect according to the foreknowledge of God the Father, in sanctification of the Spirit, for obedience and sprinkling of the blood of Jesus Christ” If being chosen or the elect is based on our choice to put our faith in Christ how come the Bible talks about predestination? The Bible discusses predestination in relation to our choice to put our faith in Christ. The moment we choose to put our faith in Christ we step into our destiny to be progressively transformed into His image and to be adopted as children of God. Romans 8:29: 29 “For whom He foreknew [would put their faith in Christ], He also predestined to be conformed to the image of His Son, that He might be the firstborn among many brethren.” Ephesians 1:4-5: 4 “just as He chose us in Him before the foundation of the world, that we should be holy and without blame before Him in love, 5 having predestined us to adoption as sons by Jesus Christ to Himself, according to the good pleasure of His will” How can we have free will, while God states prophecies in the Bible that we know are going to happen? Before creation, God knew every choice that every human that would ever be created would make. Because of His foreknowledge of the choices of each of His creation, He had the ability to make a plan that would use everybody’s choices in such a way that his Divine plan for humanity would be carried out without disrupting the freewill of mankind. He made His plan around the choices he knew we would make. Just because he knows every choice we are going to make from the beginning of our life to the end of our life, does not mean he was the one causing the choices to be made. For example, He could tell me how my next week would go, not because He was causing my next week to be that way, but rather because He knows every choice I am going to make next week. For this reason, God states prophecies in the Bible that we know are going to happen without disrupting the free will of mankind. What is the point of all this and the message that God is trying to tell His people throughout the Bible? God loves us dearly and deeply wants a relationship with us. Jesus came to this earth, suffered, and was crucified on the cross, so that sin would no longer be in the way of our relationship with God. Jesus said, “I have come that they may have life, and that they may have it more abundantly.” “And this is eternal life, that they may know You, the only true God, and Jesus Christ whom You have sent.” The only thing that is going to matter at the end of our life is what our relationship with the Lord was like and how often people saw Jesus when they interacted with us. “Redeem the time” Ephesians 5:16[44] the Lord has given you, so that He may receive His inheritance in us that He purchased on the cross. “Grace be with all those who love our Lord Jesus Christ in sincerity. Amen.” Ephesians 6:24 What does surrender look like? Initial Surrender Making a full commitment to turn away from all sin in your life Romans 6:11: “So you also must consider yourselves dead to sin and alive to God in Christ Jesus.” Committing to denying yourself (you agree that you are not the one that should be making the decisions in your life anymore) and following Jesus as revealed in His Word and prayer Matthew 16:24-26: 24 “Then Jesus told his disciples, “If anyone would come after Me, let him deny himself and take up his cross and follow Me. 25 For whoever would save his life will lose it, but whoever loses his life for My sake will find it.” 2 Corinthians 5:15: “and he died for all, that those who live might no longer live for themselves but for him who for their sake died and was raised.” Believing that when you place your trust in Jesus and His work on the cross, you have the power to not follow sin Romans 6:14: “For sin will have no dominion over you, since you are not under law but under grace.” Trusting that through the process of following the Lord with a full effort, He will cleanse you from your sin and heal you from corrupt desires. 1 John 1:7: “But if we walk in the light, as He is in the light, we have fellowship with one another, and the blood of Jesus His Son cleanses us from all sin.” 2 Peter 1: 3-4: 3 “His divine power has granted to us all things that pertain to life and godliness, through the knowledge of Him who called us to His own glory and excellence, 4 by which He has granted to us His precious and very great promises, so that through them you may become partakers of the divine nature, having escaped from the corruption that is in the world because of sinful desire.” 1 Thessalonians 5:23: 3 “For this is the will of God, your sanctification: that you abstain from sexual immorality; 4 that each one of you know how to control his own body[ in holiness and honor, 5 not in the passion of lust like the Gentiles who do not know God; 6 that no one transgress and wrong his brother in this matter, because the Lord is an avenger in all these things, as we told you beforehand and solemnly warned you. 7 For God has not called us for impurity, but in holiness. 8 Therefore whoever disregards this, disregards not man but God, who gives His Holy Spirit to you.” 1 Thessalonians 5:23: “Now may the God of peace Himself sanctify you completely, and may your whole spirit and soul and body be kept blameless at the coming of our Lord Jesus Christ.” After the Initial Surrender You must maintain a stance of surrender. Luke 9:23: “And He said to all, “If anyone would come after Me, let him deny himself and take up his cross daily and follow Me.” 1 Corinthians 15:31: “I protest, brothers, by my pride in you, which I have in Christ Jesus our Lord, I die every day!” Setting yourself up for success. Deciding to avoid certain people, places, or events that will lead you to sin. Matthew 5:29-30: 29 “If your right eye causes you to sin, tear it out and throw it away. For it is better that you lose one of your members than that your whole body be thrown into hell. 30 And if your right hand causes you to sin, cut it off and throw it away. For it is better that you lose one of your members than that your whole body go into hell.” Since surrendering means emptying yourself of yourself, you must fill yourself with things that are of the Lord. Luke 9:62: “Jesus said to him, “No one who puts his hand to the plow and looks back is fit for the kingdom of God.”” 2 Timothy 3:16-17: 16 “All Scripture is breathed out by God and profitable for teaching, for reproof, for correction, and for training in righteousness, 17 that the man of God may be complete, equipped for every good work.” Matthew 26:41: “Watch and pray that you may not enter into temptation.” Don’t let yourself get discouraged if you fail. Repent, surrender again (see above), and press on. Hebrews 12:5-9: 5 “And have you forgotten the exhortation that addresses you as sons? “My son, do not regard lightly the discipline of the Lord, nor be weary when reproved by him. 6 For the Lord disciplines the one he loves, and chastises every son whom he receives.”7 It is for discipline that you have to endure. God is treating you as sons. For what son is there whom his father does not discipline? 8 If you are left without discipline, in which all have participated, then you are illegitimate children and not sons.” Philippians 3:13-14: “But one thing I do: forgetting what lies behind and straining forward to what lies ahead, 14 I press on toward the goal for the prize of the upward call of God in Christ Jesus.” [1] Romans 6:2: 2 “Certainly not! How shall we who died to sin live any longer in it?” [2] Mark 1:2-4: 2 “As it is written in the Prophets: “Behold, I send My messenger before Your face, Who will prepare Your way before You.”3 “The voice of one crying in the wilderness: ‘Prepare the way of the Lord; Make His paths straight.’ ”4 John came baptizing in the wilderness and preaching a baptism of repentance [b]for the remission of sins.” [3] Ephesians 4:29: 29 “Let no corrupt word proceed out of your mouth, but what is good for necessary edification, that it may impart grace to the hearers.” [4] Genesis 1:26: 26 “Then God said, “Let Us make man in Our image, according to Our likeness” [5] Genesis 4:8-9: 8 “Now Cain talked with Abel his brother; and it came to pass, when they were in the field, that Cain rose up against Abel his brother and killed him.9 Then the Lord said to Cain, ‘Where is Abel your brother?’” [6] Leviticus 26:3-13: 3 “If you walk in My statutes and keep My commandments, and perform them,4 then I will give you rain in its season, the land shall yield its produce, and the trees of the field shall yield their fruit. 5 Your threshing shall last till the time of vintage, and the vintage shall last till the time of sowing; you shall eat your bread to the full, and dwell in your land safely. 6 I will give peace in the land, and you shall lie down, and none will make you afraid; I will rid the land of evil beasts, and the sword will not go through your land. 7 You will chase your enemies, and they shall fall by the sword before you. 8 Five of you shall chase a hundred, and a hundred of you shall put ten thousand to flight; your enemies shall fall by the sword before you. 9 ‘For I will look on you favorably and make you fruitful, multiply you and confirm My covenant with you. 10 You shall eat the old harvest and clear out the old because of the new.11 I will set My tabernacle among you, and My soul shall not abhor you. 12 I will walk among you and be your God, and you shall be My people. 13 I am the Lord your God, who brought you out of the land of Egypt, that you should not be their slaves; I have broken the bands of your yoke and made you walk upright.” [7] Leviticus 26: 14-43: 14 “But if you do not obey Me, and do not observe all these commandments, 15 and if you despise My statutes, or if your soul abhors My judgments, so that you do not perform all My commandments, but break My covenant, 16 I also will do this to you: I will even appoint terror over you, wasting disease and fever which shall consume the eyes and cause sorrow of heart. And you shall sow your seed in vain, for your enemies shall eat it. 17 I will set My face against you, and you shall be defeated by your enemies. Those who hate you shall reign over you, and you shall flee when no one pursues you. 18 ‘And after all this, if you do not obey Me, then I will punish you seven times more for your sins. 19 I will break the pride of your power; I will make your heavens like iron and your earth like bronze. 20 And your strength shall be spent in vain; for your land shall not yield its produce, nor shall the trees of the land yield their fruit. 21 ‘Then, if you walk contrary to Me, and are not willing to obey Me, I will bring on you seven times more plagues, according to your sins. 22 I will also send wild beasts among you, which shall rob you of your children, destroy your livestock, and make you few in number; and your highways shall be desolate.23 ‘And if by these things you are not reformed by Me, but walk contrary to Me, 24 then I also will walk contrary to you, and I will punish you yet seven times for your sins. 25 And I will bring a sword against you that will execute the vengeance of the covenant; when you are gathered together within your cities I will send pestilence among you; and you shall be delivered into the hand of the enemy. 26 When I have cut off your supply of bread, ten women shall bake your bread in one oven, and they shall bring back your bread by weight, and you shall eat and not be satisfied. 27 ‘And after all this, if you do not obey Me, but walk contrary to Me, 28 then I also will walk contrary to you in fury; and I, even I, will chastise you seven times for your sins. 29 You shall eat the flesh of your sons, and you shall eat the flesh of your daughters. 30 I will destroy your high places, cut down your incense altars, and cast your carcasses on the lifeless forms of your idols; and My soul shall abhor you. 31 I will lay your cities waste and bring your sanctuaries to desolation, and I will not smell the fragrance of your sweet aromas. 32 I will bring the land to desolation, and your enemies who dwell in it shall be astonished at it. 33 I will scatter you among the nations and draw out a sword after you; your land shall be desolate and your cities waste. 34 Then the land shall enjoy its sabbaths as long as it lies desolate and you are in your enemies’ land; then the land shall rest and enjoy its sabbaths. 35 As long as it lies desolate it shall rest—for the time it did not rest on your sabbaths when you dwelt in it. 36 ‘And as for those of you who are left, I will send faintness into their hearts in the lands of their enemies; the sound of a shaken leaf shall cause them to flee; they shall flee as though fleeing from a sword, and they shall fall when no one pursues.37 They shall stumble over one another, as it were before a sword, when no one pursues; and you shall have no power to stand before your enemies.38 You shall perish among the nations, and the land of your enemies shall eat you up.39 And those of you who are left shall waste away in their iniquity in your enemies’ lands; also in their fathers’ iniquities, which are with them, they shall waste away. 40 ‘But if they confess their iniquity and the iniquity of their fathers, with their unfaithfulness in which they were unfaithful to Me, and that they also have walked contrary to Me, 41 and that I also have walked contrary to them and have brought them into the land of their enemies; if their uncircumcised hearts are humbled, and they accept their guilt— 42 then I will remember My covenant with Jacob, and My covenant with Isaac and My covenant with Abraham I will remember; I will remember the land. 43 The land also shall be left empty by them and will enjoy its sabbaths while it lies desolate without them; they will accept their guilt, because they despised My judgments and because their soul abhorred My statutes.” [8] 1 Peter 2:22: 22 “Who committed no sin, nor was deceit found in His mouth” [9] Matthew 5:17: 17 “Do not think that I came to destroy the Law or the Prophets. I did not come to destroy but to fulfill.” [10] Acts 2:36: 36 “Therefore let all the house of Israel know assuredly that God has made this Jesus, whom you crucified, both Lord and Christ.” [11] Matthew 28:18: 18 “And Jesus came and spoke to them, saying, ‘All authority has been given to Me in heaven and on earth.’” [12] Romans 8:4: 4 “that the righteous requirement of the law might be fulfilled in us who do not walk according to the flesh but according to the Spirit.” [13] Galatians 2:16: 16 “knowing that a man is not justified by the works of the law but by faith in Jesus Christ, even we have believed in Christ Jesus, that we might be justified by faith in Christ and not by the works of the law; for by the works of the law no flesh shall be justified.” [14] 2 Corinthians 5:18: 18 “Now all things are of God, who has reconciled us to Himself through Jesus Christ, and has given us the ministry of reconciliation.” [15] 2 Corinthians 1:20: 20 “For all the promises of God in Him are Yes, and in Him Amen, to the glory of God through us.” [16] Ephesians 1:3: 3 “Blessed be the God and Father of our Lord Jesus Christ, who has blessed us with every spiritual blessing in the heavenly places in Christ.” [17] 2 Peter 1:3-4: 3 “as His divine power has given to us all things that pertain to life and godliness, through the knowledge of Him who called us by glory and virtue, 4 by which have been given to us exceedingly great and precious promises, that through these you may be partakers of the divine nature, having escaped the [c]corruption that is in the world through lust.” [18] Hebrews 12:7: 7 “If you endure chastening, God deals with you as with sons; for what son is there whom a father does not chasten?” [19] Matthew 18:3: 3 “and said, “Assuredly, I say to you, unless you are converted and become as little children, you will by no means enter the kingdom of heaven.” [20] Matthew 5:48: 48 “Therefore you shall be perfect, just as your Father in heaven is perfect.” [21]Matthew 7:21-23: 21 “Not everyone who says to Me, ‘Lord, Lord,’ shall enter the kingdom of heaven, but he who does the will of My Father in heaven. 22 Many will say to Me in that day, ‘Lord, Lord, have we not prophesied in Your name, cast out demons in Your name, and done many wonders in Your name?’ 23 And then I will declare to them, ‘I never knew you; depart from Me, you who practice lawlessness!’” [22] 2 Thessalonians 1:7-8: 7 “and to give you who are troubled rest with us when the Lord Jesus is revealed from heaven with His mighty angels, 8 in flaming fire taking vengeance on those who do not know God, and on those who do not obey the gospel of our Lord Jesus Christ.” [23] Ephesians 5:18: 18 “And do not be drunk with wine, in which is dissipation; but be filled with the Spirit” [24] Ephesians 5:3-4: 3 “But fornication and all uncleanness or covetousness, let it not even be named among you, as is fitting for saints; 4 neither filthiness, nor foolish talking, nor coarse jesting, which are not fitting, but rather giving of thanks.” [25] Titus 3:5: 5 “not by works of righteousness which we have done, but according to His mercy He saved us, through the washing of regeneration and renewing of the Holy Spirit.” [26] 2 Peter 1:3-4:3 “as His divine power has given to us all things that pertain to life and godliness, through the knowledge of Him who called us by glory and virtue, 4 by which have been given to us exceedingly great and precious promises, that through these you may be partakers of the divine nature, having escaped the [a]corruption that is in the world through lust.” [27] 2 Corinthians 3:18: 18 “But we all, with unveiled face, beholding as in a mirror the glory of the Lord, are being transformed into the same image from glory to glory, just as by the Spirit of the Lord.” [28] 2 Corinthians 4:4: 4 “whose minds the god of this age has blinded, who do not believe, lest the light of the gospel of the glory of Christ, who is the image of God, should shine on them.” [29] Colossians 1:15: 15 “He is the image of the invisible God, the firstborn over all creation.” [30] Hebrews 11:1-12: “Now faith is the substance of things hoped for, the evidence of things not seen. 2 For by it the elders obtained a good testimony. 3 By faith we understand that the worlds were framed by the word of God, so that the things which are seen were not made of things which are visible. 4 By faith Abel offered to God a more excellent sacrifice than Cain, through which he obtained witness that he was righteous, God testifying of his gifts; and through it he being dead still speaks. 5 By faith Enoch was taken away so that he did not see death, “and was not found, because God had taken him”; for before he was taken he had this testimony, that he pleased God. 6 But without faith it is impossible to please Him, for he who comes to God must believe that He is, and that He is a rewarder of those who diligently seek Him. 7 By faith Noah, being divinely warned of things not yet seen, moved with godly fear, prepared an ark for the saving of his household, by which he condemned the world and became heir of the righteousness which is according to faith. 8 By faith Abraham obeyed when he was called to go out to the place which he would receive as an inheritance. And he went out, not knowing where he was going. 9 By faith he dwelt in the land of promise as in a foreign country, dwelling in tents with Isaac and Jacob, the heirs with him of the same promise; 10 for he waited for the city which has foundations, whose builder and maker is God. 11 By faith Sarah herself also received strength to conceive seed, and she bore a child when she was past the age, because she judged Him faithful who had promised. 12 Therefore from one man, and him as good as dead, were born as many as the stars of the sky in multitude—innumerable as the sand which is by the seashore.” [31] Matthew 5:48: 48 “Therefore you shall be perfect, just as your Father in heaven is perfect.” [32] 1 Timothy 2:3-4: 3 “For this is good and acceptable in the sight of God our Savior, 4 who desires all men to be saved and to come to the knowledge of the truth.” [33] John 8:44: 44 “You are of your father the devil, and the desires of your father you want to do. He was a murderer from the beginning, and does not stand in the truth, because there is no truth in him. When he speaks a lie, he speaks from his own resources, for he is a liar and the father of it” [34] Acts 14: 8-10: 8 “And in Lystra a certain man without strength in his feet was sitting, a cripple from his mother’s womb, who had never walked. 9 This man heard Paul speaking. Paul, observing him intently and seeing that he had faith to be healed, 10 said with a loud voice, ‘Stand up straight on your feet!’ And he leaped and walked.” [35] 2 Kings 13:14: “14 Elisha had become sick with the illness of which he would die. Then Joash the king of Israel came down to him, and wept over his face, and said, ‘O my father, my father, the chariots of Israel and their horsemen!’” [36] Genesis 27:1: “Now it came to pass, when Isaac was old and his eyes were so dim that he could not see, that he called Esau his older son and said to him, ‘My son.’” [37] 1 Timothy 5:23: 23 “No longer drink only water, but use a little wine for your stomach’s sake and your frequent infirmities.” [38] Romans 8:28: 28 “And we know that all things work together for good to those who love God, to those who are the called according to His purpose.” [39] Romans 6:18: 18 “And having been set free from sin, you became slaves of righteousness.” [40] Romans 6:14: 14 “For sin shall not have dominion over you, for you are not under law but under grace.” [41] John 10:10: 10 “The thief does not come except to steal, and to kill, and to destroy. I have come that they may have life, and that they may have it more abundantly.” [42] 1 Corinthians 14:1: “Pursue love, and desire spiritual gifts, but especially that you may prophesy.” [43] Romans 3:22: 22 “even the righteousness of God, through faith in Jesus Christ, to all and on all who believe. For there is no difference” [44] Ephesians 5:16: 16 “redeeming the time, because the days are evil.”