http___blondeulb.com__D0_B8_D0_B7_D0_B3_D1_83_D0_B1_D0_B5_D0_BD_D0_B0_D1_82_D0_B0-_D1_82_D1_80_D0_B0_D0_B3_D0_B5_D0_B4_D0_B8_D1_8F-_D0_B2_D0_B8_D0_BB_D1_85_D0_B5_D0_BB_D0_BC-_D0_B3_D1_83_D1_81_D1_82_D0_BB_D0_BE_D1_84__1.xml
http___www.historynet.com_book-review-death-in-the-baltic-by-cathryn-j-prince.htm.xml
1.1 1.2 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 15.2 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 20.1 20.2
В края на 1944 година е безнадеждно ясно, че Германия губи войната. Червената армия се приближава и след себе си не оставя дори и сълзи. През януари месец 1945 година хиляди отчаяни бежанци се опитват да стигнат до град Гдиния в Латвия, за да се качат на кораба “Вилхелм Густлоф” и да се спасят от ужасяващата смърт, която ги очаква, потегляйки към Западна Германия и Дания . Военноморският кораб е побирал 2000 пътника заедно с екипаж. Бил е създаден през 1937 г. като круизен кораб специално за нацистите от Третия Райх. Носи името на убития през 1936 г. швейцарски нацист Вилхелм Густлоф, който е оглавявал швейцарската нацистка партия. С приближаването на съветската армия към Балтийските страни, започва евакуацията на германци, пруси, латвийци, литовци, поляци, естонци и хървати, наричани бежанци. За тези хора “Вилхелм Густлоф” е последната останала надежда за спасение. С предимство са децата и ранените войници. Хората без деца предлагат пари, за да откупят детето на някого. Цивилни мъже се самонараняват и се преструват на ранени войници. Хиляди хора се опитват да се регистрират за кораба. На 30ти януари 1945 г “Вилхелм Густлоф” отплава в Балтийско море. На борда са качени 10 582 човека, от които близо 5 000 са деца. Капацитетът е 2000 човека. Останалите бежанци на пристанището се хвърлят след кораба, майки мятат децата си в опит да ги качат на спасителя. Девет часа след отплаването си, “Вилхелм Густлоф” е атакуван от съветска подводница. Три торпеда уцелват кораба. Върху всяко от тях е имало надпис: “За родината” “За съветския народ” “За Ленинград” “За Сталин” не успява да уцели кораба. На кораба има около 20 спасителни лодки, половината, от които са замръзнали и са неизползваеми. “Вилхелм Густлоф” потъва на 30 януари 1945 г. за 70 минути. Умират 9 343 човека. Половината са деца. Парадоксалното е, че на 30 януари 1945 г. се навършват 12 години от изкачването на Хитлер на власт, както и че на 30 януари 1895 г. е бил роден самият Вилхелм Густлоф. Потапянето на кораба “Вилхелм Густлоф” е най-голямата морска трагедия. В сравнение, на “Титаник” загиват около 1500 души. Но защо тази злощастна история е толкова безизвестна? Историци твърдят, че трагедията “Вилхелм Густлоф” е забравена, защото Хитлер и нацистите се опитват да скрият случилото се. Друг факт, е че хората трудно изпитват съжаление към съдбата на превърналите се във вода хора поради терора, който Хитлер нанася на стотици хиляди невинни души. Правейки сравнение с “Титаник”, което е неизбежно, се отбелязва, че на борда на “Вилхелм Густлоф” не е имало американци и самият кораб не е пътувал към Америка или от Америка, което има значение за известността на злощастието. Също така, на борда на “Вилхелм Густлоф” не е имало богати хора. За съществуването на “Вилхелм Густлоф” и случилата се трагедия научих от книгата “Сол при Солта” на Рута Сепетис, която препоръчвам както на заинтересованите към историята, така и на тези, които биха искали да прочетат хубава книга. Книгата е историческа проза.
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1
Book Review: Death in the Baltic, by Cathryn J. Prince Death in the Baltic: The World War II Sinking of the Wilhelm Gustloff, by Cathryn J. Prince, Palgrave Macmillan, New York, 2013, $27 Evoke the names Titanic or Lusitania, and pitiable images spring to mind of massive loss of life at sea. Encounter the name Wilhelm Gustloff and chances are it will draw a blank. Nevertheless, the torpedoing of the German cruise ship on Jan. 30, 1945, caused history’s greatest loss of life in a single ship sinking. More than 1,500 people died when RMS Titanic sank in 1912, and 1,195 went down with RMS Lusitania in 1915. While no one can be certain how many people actually perished with MV Wilhelm Gustloff, researchers have placed that number at around 9,000, with only 1,200-odd survivors. The reason for its oversight is readily apparent. Wilhelm Gustloff belonged to Nazi Germany, and it was while the ship was evacuating Germans from what is now Poland, before the advancing Red Army, that a Soviet submarine torpedoed it. The ship’s very namesake was one people preferred to forget after the war, being an early Nazi martyr from Adolf Hitler’s Sturmabteilung, or “Brown Shirts” (the shipbuilders had initially considered naming the ship after Hitler himself). Priority in boarding for that fateful voyage was granted to German government officials, Nazi Party members and military personnel. But the ship also carried thousands of everyday civilian refugees. Intended to provide the Germans with their equivalent of the Dunkirk rescue, Wilhelm Gustloff provided only another propaganda disaster for the crumbling regime. That and postwar German guilt over the war has consigned this tragedy to obscurity. Launched in 1937, Wilhelm Gustloff was among the first of a class of vessel far more common today than it was the 1930s, designed to provide holiday cruises for the German working classes rather than make high-speed transatlantic runs like its contemporaries SS Bremen and SS Europa. As a large cruise ship, Wilhelm Gustloff was designed for economy of operation rather than for speed, capable of making only about 15 knots. On the night it was torpedoed, Wilhelm Gustloff presented a very large, slow-moving target. Based on German and Russian records, as well as material gained from interviews with survivors, author Prince has written a gripping account of one of the least-known human disasters of World War II. It relates the story of a Soviet submarine captain of somewhat dubious reputation, employing his own initiative in an effort to avoid impending disciplinary action. It is also the story of a mismanaged and badly overloaded passenger ship that had been pressed into a desperate last-minute evacuation attempt. —Robert Guttman