http___bogoposveteni.bg_index.php_2016-09-29-15-53-58_2016-12-31-07-39-19_85-a_420-19-04_1.xml
http___lakevillaumc.org_thursday-sttapr27a.html.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 1.9 1.10 1.11 1.12 1.13 1.14 1.15 1.16 1.17 1.18 1.19 1.20 1.21 1.22 1.23 1.24 1.25 1.26 1.27 1.28 1.29 1.30 1.31 1.32 1.33 1.34 1.35 1.36 1.37 1.38 1.39 1.40 1.41
Сряда в Осмината на Възкресение Христово ПЪРВО ЧЕТИВО Каквото имам, това ти давам: в името на Исуса стани и ходи. Четене от деянията на Апостолите. 3,1-10 В онези дни: Петър и Иван заедно възлизаха в храма в деветия молитвен час. Имаше един човек, хром от майчина утроба, когото носеха и слагаха всеки ден при храмовите врата, наречени Красни, да проси милостиня от влизащите в храма. Той, като видя Петра и Ивана, когато щяха да влязат в храма, попроси от тях милостиня. А Петър се вгледа в него заедно с Иван и рече: "Погледни ни!" И той ги гледаше втренчено, като се надяваше да получи от тях нещо. Но Петър каза: "Сребро и злато аз нямам, а каквото имам, това ти давам: в името на Исуса Христа Назорея стани и ходи!" И като го хвана за дясната ръка, изправи го: и веднага му заякнаха стъпалата и глезените. И като скочи, изправи се и проходи, и влезе с тях в храма, като ходеше, скачаше и хвалеше Бога. И цял народ го видя да ходи и хвали Бога. Познаха го, че беше оня, който седеше при Красните врата на храма за милостиня; и изпълниха се с ужас и почуда от това, що се бе случило с него. Това е Божие слово. ОТПЕВЕН ПСАЛОМ Пс 104,1-2.3-4.6-7.8-9 (О: Зв) Да се весели сърцето на ония, които търсят Господа, или: Алилуя. Славете Господа; призовавайте Неговото име; разгласявайте между народите делата Му. Възпейте Го и пейте Му; разказвайте за всички Негови чудеса. О Хвалете се с Неговото свето име, да се весели сърцето на ония, които търсят Господа. Търсете Господа и Неговата сила, търсете винаги лицето Му. О Вие, потомство Авраамово, Негови раби, синове Яковови, Негови избраници. Той е Господ, Бог наш: Негови съдби са по цяла земя. О Той вечно помни завета Си, словото, що е заповядал на хиляди родове; що е завещал на Авраам, и клетвата си на Исаак. О АЛИЛУЯ Пс 117,24 О Алилуя. Тоя ден е Господ сътворил: да се зарадваме и да се развеселим в него. О Алилуя. ЕВАНГЕЛИЕ Познаха Го при преломяване на хляба. Четене от светото Евангелие според Лука. 24,13-35 В същия ден двама от учениците Исусови отиваха в едно село, на име Емаус, което беше на шейсет стадий далеч от Йерусалим. И разговаряха се помежду си за всичко онова, що се бе случило. И както се разговаряха и разсъждаваха помежду си, Сам Исус се приближи и вървеше с тях. Но очите им се премрежиха, за да не Го познаят. А Той им рече: "Какви са тия думи, които, вървешком, разменяте помежду си, и защо сте тъжни?" Единият от тях, на име Клеопа, Му отговори и рече: "Ти ли си само странник в Йерусалим и не си узнал това, което е в него станало през тия дни."? И попита ги: "Кое?" Те Му отговориха: "Което стана с Исуса Назарееца, който беше пророк, силен на дело и слово пред Бога и целия народ. Как нашите първосвещеници и началници Го предадоха да бъде осъден на смърт и Го разпнаха. А ние се надявахме, че Той е оня, който щеше да избави Израиля; но при всичко това днес е вече трети ден, откак стана това. Па и някои жени от нашите ни слисаха: те ходили рано на гроба и не намерили тялото Му; и като дойдоха, разправяха, че им се явили и Ангели, които казвали, че Той е жив. И някои от нашите отидоха на гроба, и намерили тъй, както и жените казаха, ала Него не видели." Тогава Той им рече: "О, несмислени и мудни по сърце да вярвате на всичко, що са казали пророците! Нали тъй трябваше да пострада Христос и да влезе в славата Си?" И като начена от Мойсей и от всички пророци, обясняваше им казаното за Него в цяло Писание. И те се приближиха до селото, в което отиваха, а Той показваше вид, че иска да върви по-нататък, но те Го задържаха, като казваха: "Остани с нас, понеже е привечер, и денят се превали." И Той влезе, за да остане с тях. И когато Той седеше с тях на трапезата, взе хляба, благослови, преломи и им подаваше. Тогава им се отвориха очите и те Го познаха. Ала Той стана невидим за тях. И те си казаха един на друг: "Не гореше ли в нас сърцето ни, когато Той ни говореше по пътя и когато ни обясняваше Писанието? И в същия час станаха, върнаха се в Йерусалим и намериха събрани единайсетте и ония, които бяха с тях, да казват, че Господ наистина възкръснал и се явил на Симон. И те разказваха за случилото се по пътя, и как Го познаха, когато преломяваше хляба. Това е слово Господне.
1.1 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 15.7 15.8 15.9 15.10 15.11 15.12 15.13 15.14 15.15 15.16 15.17 15.18 15.19 15.20 15.21 15.22 15.23 15.24 15.25 15.26 15.27 15.28
Thursday's Thought for Sunday's Service “How foolish you are…” This statement in today’s passage garners my attention, realizing penetrating words like these, directly focused, would certainly give me pause. This knifelike phrase indicates power to cut through thick skin. Seeing how Jesus points out foolish thinking gives me reason to refocus, reevaluate, to consider how my distracted thinking, or how a high tolerance and insensitivity toward pain, or just how a normal human limit to the way I understand the world... how it keeps me apart from a deeper fellowship. If, as a result, a phrase like this would cause me to encounter revelation of a greater truth... all begins to fade away, especially as I consider what is being pointed out to the two men on their way from Jerusalem… a realization of the resurrection. As they continued toward Emmaus, Cleopas and his companion were full of the recent news regarding Jesus of Nazareth, describing what happened in detail to a stranger that they had met and traveled with along the way. There was little reason for either of them to comprehend any larger truth related to this situation (that they were walking and talking with Jesus) except for what they were later able to perceive … They asked each other, “Were not our hearts burning within us while he talked with us on the road and opened the Scriptures to us?” How do we know truth? Pierce with news and press, leading to an acceptive start. How do we know a greater truth? Piercing words and speech, preceding our perceptive part. How do we know the greatest truth? Pierced through hands and feet, pleading for a receptive heart. Pastor Rich Wagner Dear Friends, This week’s Thursday’s Thought for Sunday’s Service is based upon Luke 24:13-35: “Now that same day two of them were going to a village called Emmaus, about seven miles from Jerusalem. They were talking with each other about everything that had happened. As they talked and discussed these things with each other, Jesus himself came up and walked along with them; but they were kept from recognizing him. He asked them, “What are you discussing together as you walk along?” They stood still, their faces downcast. One of them, named Cleopas, asked him, “Are you the only one visiting Jerusalem who does not know the things that have happened there in these days?” “What things?” he asked. “About Jesus of Nazareth,” they replied. “He was a prophet, powerful in word and deed before God and all the people. The chief priests and our rulers handed him over to be sentenced to death, and they crucified him; but we had hoped that he was the one who was going to redeem Israel. And what is more, it is the third day since all this took place. In addition, some of our women amazed us. They went to the tomb early this morning but didn’t find his body. They came and told us that they had seen a vision of angels, who said he was alive. Then some of our companions went to the tomb and found it just as the women had said, but they did not see Jesus.” He said to them, “How foolish you are, and how slow to believe all that the prophets have spoken! Did not the Messiah have to suffer these things and then enter his glory?” And beginning with Moses and all the Prophets, he explained to them what was said in all the Scriptures concerning himself. As they approached the village to which they were going, Jesus continued on as if he were going farther. But they urged him strongly, “Stay with us, for it is nearly evening; the day is almost over.” So he went in to stay with them. When he was at the table with them, he took bread, gave thanks, broke it and began to give it to them. Then their eyes were opened and they recognized him, and he disappeared from their sight. They asked each other, “Were not our hearts burning within us while he talked with us on the road and opened the Scriptures to us?” They got up and returned at once to Jerusalem. There they found the Eleven and those with them, assembled together and saying, “It is true! The Lord has risen and has appeared to Simon.” Then the two told what had happened on the way, and how Jesus was recognized by them when he broke the bread.”