http___blog.robbiecooper.org_bg_2009_04_22__1.xml
http___blog.robbiecooper.org_2009_04_22_.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 6.2
Избор слепотаСряда, 22 април, 2009 "Можем ли да бъде простено за това, че греша за границите на нашите умения като експерти от себе си" е въпросът в началото на отличен New Scientist статия , която разглежда "Избор слепота"; Ние се опитваме да отговорим на този въпрос, използване на техники от магически изпълнения. Вместо да хитруваш с алтернативите, представени на участниците, ние тайно променят резултатите от избора си, и записва как те реагират. Например, в началото на проучване показа, нашите доброволци двойки снимки на лица и ги помоли да изберете най-атрактивните. В някои проучвания, веднага след като те са направили своя избор, ние поискахме хората да обяснят причините за своя избор. Непознат за тях, ние понякога се използва двойна карта магия трик за тайно обменят едно лице за другия, така че в крайна сметка с лицето, те не са избрали. Здравият разум диктува, че всеки един от нас няма да забележи такава голяма промяна в резултатите на избор. Но резултатът показа, че в 75% от опитите нашите участници са слепи за разминаването, предлагайки "причини" за "избор". Авторите, за да се спекулира, че интимен разговор (разказване на истории правим, за да оправдаем нещо след това) може да играе роля в обсесивно-компулсивно разстройство. В зависимост от това, което казват нашите доброволци в отговор на несъответстващи резултати за избор (независимо дали те дават къси или дълги обяснения, дават числена оценка или етикетиране, и т.н.), ние открихме това взаимодействие може да се промени до степен, че те идват да предпочитат бъдещите им предпочитания по-рано отхвърли алтернатива. Това ни дава рядък поглед към сложните динамиката на обратна връзка ("Избрах този, публично заяви, че е така, затова аз трябва да го харесва"), които подозираме, се крие зад формирането на много хранителни предпочитания.
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 6.2
Choice BlindnessWednesday, April 22nd, 2009 “Could we be forgiven for being wrong about the limits of our skills as experts of ourselves?” is the question at the beginning of an excellent New Scientist article that looks at “Choice Blindness”; We have been trying to answer this question using techniques from magic performances. Rather than playing tricks with alternatives presented to participants, we surreptitiously altered the outcomes of their choices, and recorded how they react. For example, in an early study we showed our volunteers pairs of pictures of faces and asked them to choose the most attractive. In some trials, immediately after they made their choice, we asked people to explain the reasons behind their choices. Unknown to them, we sometimes used a double-card magic trick to covertly exchange one face for the other so they ended up with the face they did not choose. Common sense dictates that all of us would notice such a big change in the outcome of a choice. But the result showed that in 75 per cent of the trials our participants were blind to the mismatch, even offering “reasons” for their “choice”. The authors go on to speculate that confabulation (the story telling we do to justify things after the fact) may play a role in obsessive-compulsive disorder. Depending on what our volunteers say in response to the mismatched outcomes of choices (whether they give short or long explanations, give numerical rating or labelling, and so on) we found this interaction could change their future preferences to the extent that they come to prefer the previously rejected alternative. This gives us a rare glimpse into the complicated dynamics of self-feedback (“I chose this, I publicly said so, therefore I must like it”), which we suspect lies behind the formation of many everyday preferences.