http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100292230_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100293434_stefan-stambolov-statesman-who-modernized-bulgaria.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5
Навършват се 160 години от рождението на Стефан Стамболов – български революционер, поет, държавник. Колкото и противоречиви да са оценките за него, едно нещо е неоспоримо. По времето, когато е министър-председател на България (1887–1894 г.) той очертава пътя на нейното модерно европейско развитие, дори ако се е налагало и с груба сила. Не случайно френският вестник „Фигаро”от това време пише: „Стамболов е олицетворение на българската енергия.” Според проф. Милко Палангурски от Великотърновския университет „Св.св. Кирил и Методий” малцина в световната история могат да имат биографията на Стамболов. Той е сред щастливците, които за кратък период от време са имали възможността да бутат империи и да градят държави. И всичко това за живот, продължил само 41 години. „Стефан Стамболов е роден на 31 януари 1854 г. в обикновено търновско семейство, което има дребен бизнес, разказва проф. Палангурски. – До 1877 г. – тоест само за 23 години, той успява да е участник в църковното движение, да бъде неуспешен семинарист в Одеската семинария, откъдето е изгонен за революционна дейност. След това е Апостол на българската революция, наследник на Васил Левски, създател на мрежа от революционни комитети. Оглавява Старозагорското въстание против османските поробители през 1875 г. и е един от ръководителите на Априлското въстание (1876 г.) в Първи революционен окръг. По време на Руско-турската освободителна за България война 1877-78 г. участва в българската разузнавателна мрежа, която помага на руската армия за успешния край на военните действия. На 24 години Стамболов е онази фигура, която стои до вратите на Учредителното събрание от 1879 г. (първият български парламент след освобождението на България от османско владичество), защото няма достатъчно възраст да бъде народен представител и да участва при изработване на Конституцията.” Но реално Стамболов е човекът, който по-късно ще дирижира голяма част от поведението на българските народни представители при изработването на основите на новата българска държава. „Той е бил всичко, което може да бъде един български общественик – лидер на политическа партия (Народно-либералната партия), депутат, български регент и един от най-дългогодишните министър-председатели на България – посочва проф. Милко Палангурски. – Стамболов успява да въведе строга дисциплина и конституционно поведение на българския парламент, да наложи волята си на двама български монарси (княз Батенберг и княз Фердинанд), да направи една от най-силните политически партии и да заложи основите на социалната, икономическа и политическа модернизация на България като министър-председател.” По времето, когато Стефан Стамболов е български министър-председател, се полагат основите на българската държавност. Според проф. Палангурски, „тогава започва изграждането на институции, които до ден днешен функционират и това фактически предопределя съдбата на България не като азиатска деспотия, а като европейска държава.Не случайно последното изречение, излязло от перото на Стамболов, перефразирано е: „Аз постлах пътя на България с римски павета.” По времето на неговото държавничество само за седем години се полагат основите на българските държавни железници, започва построяването на пристанища, слага се началото на изграждането на Софийския университет, създават се българските пощи, държавната печатница, провежда се първото българско търговско изложение. „Няма друг български министър-председател, посочва още Милко Палангурски – който в толкова синтезиран вид да олицетворява проевропейската линия на страната. Като се започне от спазването на законите, премине се през функционирането на отделните държавно-политически системи – полиция, армия, образователна система, граждански взаимоотношения. Всичко това понякога е налагано с груба сила, за да започне обществото да функционира в тази посока. След Стамболов на практика няма възможност за реставрация на стари и бих казал, доосвобожденски ориенталски механизми на управление в българското общество.” Още щрихи от портрета му намираме в книгата „Стефан Стамболов – българската енергия” с автор Димитър Иванов. В нея се цитират думите на Петър Гудев, министър-председател на България (16 март 1907 – 29 януари 1908 г.) Той е един от най-близките приятели на Стамболов в последните месеци от живота му. Гудев посочва: „В характера на Стамболов имаше оная черта, която отличаваше тиранина и диктатора. Той налагаше своите мнения и решения. И ги налагаше на всички – както на народните представители, така и на другите държавни служители.Той казваше открито: Аз искам това, то е мое решение или моя работа. И го казваше и тогава, когато беше в негова лична полза да не го казва. Така Стамболов поемаше пред всички отговорността за управлението на страната и нейната съдба. Той не се криеше зад гърба нито на короната, нито зад Народното събрание, нито зад народната воля, нито зад някакви помисли.” Налагането на държавността в онези времена било свързано и с груби действия на властта, насилие и понякога полицейски произвол. А това обединява противниците на Стамболов, които се множат. Трагичният край на Стефан Стамболов идва през юли 1895 г. Тогава той буквално е посечен на улицата. Днес неговият паметник, изобразяващ посечената му глава, се намира в градинка в центъра на София.
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 8.9 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1
Bulgaria marks the 160th birth anniversary of Stefan Stambolov - a Bulgarian revolutionary, poet and statesman. No matter how controversial the evaluations about Stambolov are, one thing can not be contested. During Stambolov’s government when he was Bulgarian Prime Minister (1887-1894) the start of the modern European development of this country was given, even if it had to be done with the use of brute force. This is why French newspaper Le Figaro once wrote the following: “Stambolov embodies the Bulgarian energy”. According to Professor Milko Palangurski from the Saint Cyril and Methodius University in Veliko Tarnovo, not many people to the world history have Stefan Stambolov’s biography. He was among the lucky ones who had the opportunity to destroy empires and build states. All this happened in a life that lasted for 41 years only. “Stefan Stambolov was born on January 31, 1854 in an ordinary family in the town of Veliko Tarnovo. His family had a small business”, says Professor Palangurski. “Until his 23rd birthday Stambolov participated in a church movement and was also part of the Odessa Ecclesiastical Academy, but was later expelled from it due to his revolutionary activity. Later he became an Apostle of the Bulgarian revolution, an inheritor of Bulgarian Apostle of Freedom Vasil Levski and founder of many revolutionary committees. He also led the Uprising of Stara Zagora against the Ottoman enslavers in 1875 and was one of the leaders of the April National Uprising in 1876 in the First Revolutionary Committee. During the Russo-Turkish war in 1877-1878 Stambolov took part in the Bulgarian intelligence network which helped the Russian army put a successful end to its military actions. When Stambolov was only 24 he used to stand near the gates of the First Bulgarian National Assembly, because he was not old enough to become an MP and take part in the development of the Bulgarian Constitution. However, Stambolov was the man who later controlled the behavior of the Bulgarian MPs during the foundation of the new Bulgarian state. “He was everything a Bulgarian statesman could be - a leader of a political party (the Peoples’ Liberal Party), a member of the Parliament, Bulgarian regent and among the Bulgarian Prime Ministers with longest period in office”, says Professor Milko Palangurski. “Stambolov managed to introduce a strict discipline and constitutional behavior at the National Assembly and also succeeded in imposing his will on two Bulgarian monarchs- King Alexander of Battenberg and King Ferdinand. He also established one of the strongest political parties and laid the foundations of the social, economic and political modernization of Bulgaria when he became a Prime Minister.” According to Professor Palangurski, the foundation of institutions which are functioning even at present started back in the time when Stambolov was Bulgaria’s Prime Minister. This basically defined the destiny of Bulgaria- to become a European-orientated country and avoid Asian despotism. This is why the last sentence which came under Stambolov’s pen was: “I paved the road of Bulgaria with Roman cobbles”. During Stambolov’s government the foundations of the Bulgarian Railways, ports, the Bulgarian Post, the State printing house and the Sofia University were laid. The first Bulgarian trade exhibition was also held at that time. “No other Bulgarian Prime Minister embodied to such an extent the pro-European orientation of this country. The law observance, the functioning of the certain state and political systems-police, army, educational system and civil relations, everything was imposed with the use of brute force, so that the Bulgarian society could start functioning in that direction. Stambolov’s time was the last one when pre-liberation and oriental mechanisms were imposed in the government of the Bulgarian society.” More features of his personality could be found in the book entitled Stefan Stambolov- the Bulgarian Energy written by Dimitar Ivanov. One can find in the book quotations of Petar Grudev’s words who served as Bulgarian Prime Minister in the period March 16, 1907- January 29, 1908. Grudev was one of Stambolov’s closest friends in the last months of his life. Here is what Petar Gudev said: “There was a feature in the character of Stambolov which outlined the dictator. He imposed his opinions and decisions on everyone-starting from the Bulgarian MPs all the way to the state employees. He used to say: ”I want this to happen my way. He used to say this even if it was not in his personal favor. Thus, Stambolov took the whole responsibility for the country’s government and its destiny. He did not hide behind anyone else’s back, neither behind the monarchy, the National Assembly and the peoples’ will”. The implementation of the state system at that time was linked with the use of brute actions by the authorities, violence and even sometimes police arbitrariness. This is what unites the rivals of Stefan Stambolov who multiply now. Stambolov’s tragic end came in July, 1895, when he was literally slaughtered in the street. Today his monument depicting his slaughtered head is situated in a park in Sofia’s city center.” English version: Kostadin Atanasov