http___blog.oblakoff.com_2008_07_01_archive.html_1.xml
http___the-classic-liberal.com_metallica-master-puppets_.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 47.1 48.1 50.1 51.1 53.1 54.1 56.1 57.1 59.1 60.1 62.1 63.1 65.1 66.1 66.2 67.1 69.1 69.2 70.1 72.1 73.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1 120.1 121.1 122.1 123.1 124.1 125.1 126.1 127.1 128.1 129.1 130.1 131.1 132.1 133.1 134.1 135.1 136.1 137.1 137.2 138.1 138.2 138.3 138.4 139.1 139.2 139.3 139.4 139.5 140.1 140.2 140.3 140.4 140.5 140.6 140.7 140.8 141.1 141.2 141.3 141.4 142.1 143.1 143.2 143.3 144.1 144.2 145.1 145.2 145.3 145.4 146.1 146.2 146.3 146.4 146.5 147.1 148.1 149.1 150.1 151.1 152.1 153.1 154.1 155.1 156.1 157.1 158.1 159.1 160.1 161.1 162.1 164.1 165.1 166.1 167.1 167.2 167.3 167.4 167.5 168.1 169.1 170.1 171.1 172.1 173.1 174.1 174.2 174.3 174.4 174.5 175.1 175.2 176.1 177.1 178.1 179.1 179.2 180.1 180.2 180.3 180.4 180.5 181.1 182.1 182.2 182.3 182.4 182.5 182.6 183.1 184.1 185.1 185.2 185.3 185.4 185.5 185.6 185.7 187.1 189.1 190.1 191.1 192.1 193.1 194.1 194.2 195.1 195.2 196.1 196.2 196.3 197.1 199.1 199.2 199.3 199.4 200.1 200.2 201.1 202.1 203.1 204.1 205.1 207.1 207.2 207.3 207.4 209.1 209.2 209.3 209.4 209.5 209.6 209.7 209.8 209.9 209.10 209.11 209.12 209.13 211.1 212.1 213.1 214.1 215.1 216.1 216.2 216.3 217.1 218.1 218.2 218.3 219.1 220.1 220.2 221.1 221.2 222.1 223.1 224.1 224.2 225.1 225.2 225.3 226.1 227.1 228.1 228.2 228.3 228.4 229.1 230.1 230.2 230.3 231.1 232.1 233.1 234.1 235.1 236.1 237.1 238.1 239.1 240.1 241.1 242.1 243.1 244.1 245.1 246.1 247.1 248.1 249.1 250.1 251.1 252.1 253.1 254.1 255.1 256.1 257.1 258.1 259.1 260.1 261.1 262.1 263.1 264.1 265.1 266.1 267.1 268.1 269.1 270.1 271.1 272.1 273.1 274.1 275.1 276.1 277.1 278.1 279.1 280.1 281.1 282.1 283.1 284.1 285.1 286.1 287.1 288.1 289.1 290.1 291.1 292.1 293.1 294.1 295.1 296.1 297.1 298.1 299.1 300.1 301.1 302.1 303.1 304.1 305.1 306.1 307.1 308.1 309.1 310.1 311.1 312.1 313.1 314.1 315.1 316.1 317.1 318.1 319.1 320.1 321.1 322.1 322.2 323.1 324.1 325.1 326.1 327.1 328.1 329.1 330.1 331.1 332.1 333.1 334.1 335.1 336.1 337.1 338.1 339.1 340.1 341.1 342.1 343.1 344.1 345.1 346.1 347.1 348.1 349.1 350.1 351.1 352.1 353.1 354.1 355.1 356.1 357.1 358.1 358.2 358.3 358.4 358.5 359.1 359.2 359.3 359.4 359.5 359.6 360.1 360.2 361.1 361.2 362.1 362.2 362.3 362.4 363.1 363.2 363.3 363.4 364.1 364.2 364.3 364.4 364.5 364.6 365.1 365.2 366.1 366.2 366.3 366.4 367.1 368.1 369.1 370.1 371.1 371.2 372.1 373.1 373.2 374.1 375.1 376.1 377.1 378.1 379.1 380.1 380.2 381.1 381.2 381.3 381.4 382.1 383.1 383.2 383.3 383.4 383.5 383.6 383.7 384.1 385.1 386.1 387.1 388.1 389.1 390.1 391.1 392.1 393.1 394.1 395.1 396.1 397.1 398.1 399.1 400.1 400.2 401.1 402.1 403.1 404.1 405.1 405.2 405.3 406.1 406.2 406.3 406.4 406.5 406.6 406.7 408.1 409.1 411.1 413.1 413.2 414.1 414.2 414.3 414.4 416.1 418.1 420.1 422.1 424.1 424.2 424.3 425.1 426.1 427.1 428.1 429.1 429.2 430.1 431.1 431.2 431.3 431.4 431.5 431.6 431.7 432.1 432.2 433.1 434.1 435.1 436.1 437.1 437.2 438.1 439.1 440.1 441.1 442.1 443.1 444.1 444.2 444.3 445.1 445.2 445.3 445.4 446.1 446.2 447.1 447.2 447.3 447.4 448.1 448.2 448.3 448.4 449.1 449.2 449.3 450.1 450.2 450.3 450.4 450.5 450.6 450.7 450.8 451.1 451.2 451.3 451.4 451.5 452.1 452.2 452.3 452.4 452.5 452.6 452.7 453.1 454.1 455.1 456.1 457.1 457.2 457.3 458.1 458.2 459.1 459.2 459.3 459.4 459.5 459.6 459.7 460.1 460.2 460.3 461.1 461.2 462.1 463.1 464.1 464.2 464.3 464.4 465.1 465.2 465.3 465.4 466.1 467.1 468.1 468.2 469.1 470.1 471.1 471.2 472.1 472.2 472.3 472.4 473.1 474.1 475.1 475.2 476.1 476.2 476.3 476.4 477.1 478.1 478.2 478.3 479.1 479.2 480.1 481.1 482.1 483.1 484.1 485.1 485.2 486.1 487.1 488.1 489.1 490.1 491.1 492.1 493.1 494.1 495.1 496.1 497.1 498.1 499.1 500.1 501.1 502.1 503.1 504.1 505.1 506.1 507.1 508.1 509.1 510.1 511.1 512.1 513.1 514.1 515.1 516.1 517.1 518.1 519.1 520.1 521.1 522.1 523.1 524.1 525.1 526.1 527.1 528.1 529.1 530.1 531.1 532.1 533.1 534.1 535.1 536.1 537.1 538.1 539.1 540.1 541.1 542.1 543.1 544.1 545.1 546.1 547.1 548.1 549.1 550.1 551.1 552.1 553.1 554.1 555.1 556.1 558.1 558.2 559.1 559.2 559.3 560.1 560.2 560.3 561.1 561.2 561.3 562.1 563.1 564.1 565.1 566.1 567.1 568.1 569.1 570.1 571.1 572.1 573.1 574.1 575.1 576.1 577.1 578.1 579.1 580.1 581.1 582.1 583.1 584.1 585.1 586.1 587.1 588.1 589.1 590.1 591.1 592.1 593.1 594.1 595.1 596.1 597.1 598.1 599.1 600.1 601.1 602.1 603.1 604.1 605.1 606.1 607.1 608.1 609.1 610.1 611.1 612.1 613.1 614.1 615.1 616.1 617.1 618.1 619.1 620.1 621.1 622.1 623.1 624.1 625.1 626.1 627.1 628.1 629.1 630.1 631.1 632.1 633.1 634.1 635.1 636.1 637.1 638.1 639.1 640.1 641.1 642.1 643.1 644.1 645.1 646.1 647.1 648.1 649.1 650.1 651.1 652.1 653.1 654.1 655.1 656.1 657.1 658.1 659.1 660.1 661.1 662.1 663.1 664.1 665.1 666.1 667.1 668.1 669.1 670.1 671.1 672.1 673.1 674.1 675.1 676.1 677.1 678.1 679.1 680.1 681.1 682.1 682.2 682.3 682.4 682.5 683.1 684.1 685.1 686.1 687.1 688.1 689.1 690.1 691.1 692.1 693.1 694.1 695.1 696.1 697.1 698.1 699.1 701.1 702.1 703.1 704.1 705.1 706.1 707.1 707.2 707.3 707.4 707.5 707.6 708.1 708.2 709.1 710.1 711.1 712.1 712.2 712.3 712.4 712.5 712.6 713.1 713.2 713.3 714.1 714.2 714.3 714.4 714.5 714.6 714.7 715.1 715.2 715.3 715.4 716.1 716.2 716.3 716.4 717.1 718.1 718.2 719.1 720.1
31 юли 2008, четвъртък "Guinness" Най-добрата бира, с най-добрата рекламa: Posted by Nikolay Oblakoff at 20:19 0 comments Labels: смЕх 30 юли 2008, сряда Eric Clapton - Tears in Heaven Текст: Would you know my name If I saw you in heaven Will it be the same If I saw you in heaven I must be strong, and carry on Cause I know I don't belong Here in heaven Would you hold my hand If I saw you in heaven Would you help me stand If I saw you in heaven I'll find my way, through night and day Cause I know I just can't stay Here in heaven Time can bring you down Time can bend your knee Time can break your heart Have you begging please Begging please (instrumental) Beyond the door There's peace I'm sure. And I know there'll be no more... Tears in heaven Would you know my name If I saw you in heaven Will it be the same If I saw you in heaven I must be strong, and carry on Cause I know I don't belong Here in heaven Cause I know I don't belong Here in heaven Преводът е в клипа. Posted by Nikolay Oblakoff at 20:05 0 comments 29 юли 2008, вторник Няколко Цитата "Най-хубавото нещо е тъгата, защото човек винаги тъгува по нещо хубаво." --- Неизвестен --- "Който се страхува от нещастието никога не стига до щастието!" --- Петър I --- Глупост е да се умре поради страх от смърта. --- Сенека --- Във водата се отразява лицето ти, но във виното съзираш сърцето на другия. --- Френска пословица --- Величието идва не, когато ти върви, а когато си подложен на изпитания, удари и разочарования, на тъга и болка; защото само ако си бил в най-дълбоката бездна - можеш да видиш истинската красота, когато изкачиш върха! --- Фридрих Ницше --- Сексът започва тогава, когато жената хване мъжа за ръката. --- Зигмунд Фройд --- "-...понякога си струва да отстояваме и принципите си, нали? -Понякога, да... Номерът е да знаеш точно кога и точно кои принципи! --- Артър Хейли "Колела" --- Лошите неща не са най-лошото, което може да ни се случи. Най-лошото е да не ни се случи нищо! --- Ричард Бах "Илюзии" --- Една от най-вредните и най-опасни мисли е "Всички така правят". --- Толстой --- Никога не живеем в настоящето.Предвкусваме бъдещето и се мъчим да го ускорим,сякаш премного се бави, или призоваваме миналот и се опитваме да го задържим,сякаш отлита твърде бързо:толкова сме неразумни, че все блуждаем във времена, които не ни принадлежат, пренебрегвайки единственото, което ни е дадено.Същевременно сме толкова лекомислени,че мечтаем за несъществуващото,изпускайки реалното.Защото настоящето обикновено ни наранява.Затваряме очи за него,защото ни опечалява.А когато ни е приятно,съжаляваме, че ни се изплъзва. Опитваме се да го задържим чрез бъдещето и мислим как да организираме начинания, които не са в наша власт, във време, до което не сме сигурни, че ще доживеем. Ако всеки организира мислите си ще види,че всички са свързани с миналот и бъдещето.Почти никога не мислим за настоящето.А и дори да се замисляме -правим го с оглед на бъдещето. Настоящето никога не наша цел: миналото и настоящето са за нас средства, единствено бъдещето-наша цел. Затова никога не живеем, а се надяваме да живеем и тъй като все кроим планове как да бъдем щастливи, неизбежно никога не сме щастливи. --- Блез Паскал --- Posted by Nikolay Oblakoff at 11:13 1 comments Labels: Мъдрости 28 юли 2008, понеделник И Слънцето е Звезда.... Пореден ден, поредна грешна сянка, пореден ден на живота - дрямка, пореден път, излизам, откъде и аз не знам облак в простора мрачен на нощта окован А от небето, дъжда убива с едри капки, аромати на чужди парфюми неискани и сладки, мирис на пот, уиски и цигари, и съзнание и ум почти заспали Спираш и запазваш последно дихание, няма мечти, няма надежда няма и старание, всичко е тихо, не се чуват и на църквата камбаните, само отекват на тежките капки барабаните Протягаш ръце като луд под водата, за да достигнеш, илюзорно тъмата, да се слееш с тишината, и да изгориш в самотата Легендите шептят в ума, че всяка звезда, е символ на една мъртва, студена мечта, колкото по-силна и чиста била тя, толкова по-ярка сега е нейната светлина А утре ще изгрее второ Слънце над нашата Земя..... Posted by Nikolay Oblakoff at 00:03 0 comments Labels: творчество 27 юли 2008, неделя Pantera - Walk текст: Cant you see Im easily bothered by persistence One step from lashing out at you... You want in to get under my skin And call yourself a friend Ive got more friends like you What do I do? (pre) is there no standard anymore? What it takes, who I am, where Ive been Belong You cant be something youre not Be yourself, by yourself Stay away from me A lesson learned in life Known from the dawn of time Run your mouth when Im not around Its easy to achieve You cry to weak friends that sympathize Can you hear the violins playing you song? Those same friends tell me your every word Are you talking to me? No way punk преводът е в клипа Posted by Nikolay Oblakoff at 13:54 0 comments 26 юли 2008, събота Harvester of....Sofia Датата е 25 Юли, годината е 2008, събитието....абе какво може да бъде събитието в този ден?? Концертът на Down и Металика разбира се!!!! Още към четири часа вече се нося по добре познатия от мачовете на Левски маршрут Славейков - Графа - Попа - Евлоги - Гурко - Национален Стадион "Васил Левски". На импровизираното площадче вече са се е събрал народ, който се разбягва панически насам-натам като се зададе някой автобус по единственото незатворено платно на "Евлоги Георгиев". It`s raining beer like cats and dogs, както се казва на чист български език. Мяракат се и дежурните семки, кебапчета и хот-дог. Времето е прекрасно, слънцето пече, въпреки че прогнозата на времето приличаше на обложката на "Ride the Lightning". Организацията по това време поне е перфе, влиза се за 10 минути от "Гурко" до терена. Продава се кола и минерална вода, отделно от БИРАТА в едни много симпатични бидончета пълни с лед. Аз вече съм на терена точно на "Paradise City" на Guns `n` Roses. Плейлистчето преди концерта е напълно, конституционно смазващо - Godsmack, Pantera, Disturbed, AC/DC, въобще най-доброто от най-доброто. Почти седем часа. Излизат световнонеизвестните The Sword или както им викаме ние "Сабите". Добре де имаше ги в Guitar Hero III, но това не го броим. Какво да ви кажа. Хората са си правоверен, класически метъл...като за треторазрядна групичка. Очаквах да са по-зле честно казано, така че това го смятам за добра изненада. Не че ще седна да им свалям сега дискографията, но стават. Един нов вокалист да си сложат и ще са окей. Слизат от сцената и съм по скоро доволен. Поне не бяха пак АХАТ. Нищо против тях, ама ми писна да подгряват АБСОЛЮТНО всеки концерт. Отново се пускат Godsmack с "I stand Alone" След малко на сцената се качват една от основните причин въобще да съм там - наследниците на легендарните Pantera, начело с Фил Анселмо - а именно DOWN. За съжаление не много хора бяха чували за тях и само една малка групичка се изкефихме. но се изкефихме на МАКС /в смисъл максимално, да не се бърка с Макс от Линията :P/ НА края на Lifer и следващата On march the saints, градусът беше на ръба на пълният душевен оргазъмл А когато забиха Bury me in smoke вече премина тази невинна граница. Впрочем аз напълно изпълних заветът им и почти погребах едно момченце в цигарен дим :) Кактои да е- Фил се раздаде напълно, до краен предел, даже накрая си пусна кръв от толкова биене с микрофона в челото. Усети се електричеството във въздуха още с излизането и казването на онова " Sofia...We....Are....DOWN!!!" Оттук нататък знаех, че каквото и да стане вече ще съм напълно доволен от живота, смъртта, вселената и всичко останало поне в продължение на два дни. Духовен наркотик. Вече се уредих да съм фронт ъф стейдж и да не гледам глупавите чадъри на кока-кола. И без това си обичам повече Pepsi. Whatever. Да се оплача и че нямаше "The Unforgiven" Девет и пет. Фойерверки. Всичко притъмнява. Чуват се първи акорди от китара. И на сцената излизат Джеймс Хейтфилд и компания. Ето го и сетлиста: Creeping Death Fuel Ride The Lightning For Whom The Bell Tolls Welcome Home (Sanitarium) Leper Messiah ...And Justice For All Wherever I May Roam Fade to Black Master of Puppets Motorbreath Nothing Else Matters Sad but True One Enter Sandman Last Caress Stone Cold Crazy Seek and Destroy Пях, крещях скачах, "играх" пого, останах без глас, хванах мускулна треска дори. Размазах се. Няма такова изживяване. ДА видиш как 60 000 пеят в някакъв делириум на пълно опиянение " MASTER....MASTER...OBEY YOUR MASTER", как изригват огнени фонтани на "Fuel My Fire", или изцяло светещият от запалки и телефони стадион на "Nothing Else Matters", изпята заедно с публиката. психозата на Wherever I may Roam. И накрая Хейтфилд развя българското знаме точно след като размаза целият стадион с емблемата "Seek n Destroy"!!! SEARCHIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIN` ....SEEK N DESTROY!!! Ето и малко Видео: Posted by Nikolay Oblakoff at 11:43 0 comments Labels: музика, общи глупости 25 юли 2008, петък Боен Клуб От известно време ме избива на агресия. Ама сериозно, много ми се струпа. Трябва да си го изкарам някъде. Замислям основаването на някакъв Fight Club. Онзи ден бяхме уговорили среща се един мангал от Факултета, наш потребител, ама не дойде гадта. И се присетих за един от най-любимите ми филми въобще. А именно - "Боен Клуб" Official Site IMDB Wiki Warning !!! Spoilers Ahead !!! Накратко: Имаме енигматичната фигура на Разказвача и култовата личност на Тайлър Дърден. Двамата основават така наречените Бойни Клубове където всеки може да си излее агресията - срещу хората, срещу обществото, но най вече срещу системата. И това е само началото. Нещата пресрастват в масивна организация целяща анархия и пълно разрушавене на финансовата система. В историята е забъркана и femme fatale - Марла Сингър, която допълнително усложнява нещата. По едноименната книга на Чък Поланик /превеждан на български малоумно като Чък Поланюк, боже моля те убий ме където съм/ Кастът? Брутален, разбира се! Брад Пит като Тайлър, Едуард Нортън като Разказвача и Хелена Бонъм Картър като Марла. Никой не забелязва никой друг пред тези тримата. Не мога да си представя по подходяща мацка на фатална жена от Хелена Бонъм Картър. Колкото до Пит и Нортън стават нашистина титанични с този филм. Финчър прави вторият си наистина голям филм след "Седем", а по принцип той няма и слаб филм като режисьор, но това е друга тема. Цитати: Narrator: You wake up at Seatac, SFO, LAX. You wake up at O'Hare, Dallas-Fort Worth, BWI. Pacific, mountain, central. Lose an hour, gain an hour. This is your life, and it's ending one minute at a time. You wake up at Air Harbor International. If you wake up at a different time, in a different place, could you wake up as a different person? Tyler Durden: Fuck off with your sofa units and strine green stripe patterns, I say never be complete, I say stop being perfect, I say let... lets evolve, let the chips fall where they may. Narrator: [Tyler steers the car into the opposite lane and accelerates] What are you doing? Tyler Durden: Guys, what would you wish you'd done before you died? Steph: Paint a self-portrait. The Mechanic: Build a house. Tyler Durden: [to Narrator] And you? Narrator: I don't know. Turn the wheel now, come on! Tyler Durden: You have to know the answer to this question! If you died right now, how would you feel about your life? Narrator: I don't know, I wouldn't feel anything good about my life, is that what you want to hear me say? Fine. Come on! Tyler Durden: Not good enough. Tyler Durden: Fuck damnation, man! Fuck redemption! We are God's unwanted children? So be it! Narrator: OK. Give me some water! Tyler Durden: Listen, you can run water over your hand and make it worse or... [shouts] Tyler Durden: look at me... or you can use vinegar and neutralize the burn. Narrator: Please let me have it... *Please*! Tyler Durden: First you have to give up, first you have to *know*... not fear... *know*... that someday you're gonna die. Narrator: We have front row seats for this theater of mass destruction. The demolition committee of Project Mayhem wrapped the foundation columns of a dozen buildings with blasting gelatin. In two minutes, primary charges will blow base charges and a few square blocks will be reduced to smoldering rubble. I know this... because Tyler knows this. Tyler Durden: Man, I see in fight club the strongest and smartest men who've ever lived. I see all this potential, and I see squandering. God damn it, an entire generation pumping gas, waiting tables; slaves with white collars. Advertising has us chasing cars and clothes, working jobs we hate so we can buy shit we don't need. We're the middle children of history, man. No purpose or place. We have no Great War. No Great Depression. Our Great War's a spiritual war... our Great Depression is our lives. We've all been raised on television to believe that one day we'd all be millionaires, and movie gods, and rock stars. But we won't. And we're slowly learning that fact. And we're very, very pissed off. И за край: Трейлър: Posted by Nikolay Oblakoff at 10:41 0 comments 23 юли 2008, сряда Just One Day of My Life #3 Денят започна както обикновенно. В смисъл все едно че някой пробиваше с канго в главата ми, а кучето на съседите продължаваше да лае, а аз вече замислях колко пари може да се изкарат ако го продам във вид на кебапчета на централна гара. Добре де, да не си мисли, че е шибан петел та започва да лае като бясно в пет часа?! В този момент се усещам че не гадното четириного а телефона ми ме е събидил с благата вест, че не съм на работа от 11, а от девет. С благословии на уста се отправям към спирката където съответно се лее дъжд като из ведро. Не че принципно се оплаквам ама можеше да поизчака малок дявол да го вземе. Съответно, тролей не се вижда и шляпам из разни локви, бетонни полета, кал, тръстика и едва ли не река Меконг до спирката на Девятката, която слава богу е там, защото и бакшишите са се покрили някъде. Та, след епично пътуване из задръстванията на края на "братя Бъкстон", Центъра по Хигиена и разбира се края на булевард "Прага" се добирам по мокър от Йън Торп след световен рекорд. Хубаво. Нагласям се на най-гадният и забиващ компютър не само в офиса ами и въобще понеже друг не е останал. И между разговорите с олигофрени ми се обаждат. "Утре девет и половина бъди еди-къде-си да подпишеш някакви документи, айде чао, много здраве" Фак! Като пич си проверявам автобусите - супер, свършвам работа в седем, а последния автобус е в осем. Само че с моята тъпа глава не забелязвам че това важи САМО за Неделя. Пречка първа. Изнизвам се тихомълком от работа в шест и се насочкавам гордо към гарата за последния трен, който е в седем. Бързам като ненормален, цял следобяд пече баси слънцето, но сега трябва пак да ВАЛИ. Успявам да завзема на абордаж едно такси което да ме откара до шибаната гара. Вече довелен, 6.45 отивам да се реда за билет. Ама влак - ЙОК! Имало свлачище на гара еди-коя-си. Ае мое ли да ви??? ЗАкъснение, което обяснява тепкащата се говорителка по уредбата нараства от 30 минути до 120. Аз пребродих двадесет пъти пероните, наядох се, напих се, изпуших два пакета цигари, само дето не чуках на тази гара, ебаси. След хиляди перипетии и разправии с бесни лелки на касата, на информация, адже на едно международно бюро, ама не съм убеден за последното, се сдобивам с билет за заветната първа класа, в която по начало си пътуваме само ние и служителите на БДЖ-то. Последните можете да си представите какви са индивиди. Лющят семки и бира, и говорят за проститутки. Ае интелектуална компания, какво да ви кажа. На пристигане предполагам се сещате - да, валеше. Но, в крайна сметка си заслужаваше!!! Posted by Nikolay Oblakoff at 09:13 0 comments 22 юли 2008, вторник Metallica - Master of Puppets В очакване на концерта: Текст: End of passion play, crumbling away Im your source of self-destruction Veins that pump with fear, sucking darkest clear Leading on your deaths construction [chorus:] Taste me you will see More is all you need Youre dedicated to How Im killing you Come crawling faster Obey your master Your life burns faster Obey your master Master Master of puppets Im pulling your strings Twisting your mind and smashing your dreams Blinded by me, you cant see a thing Just call my name, `cause Ill hear you scream Master Master Just call my name, `cause Ill hear you scream Master Master [end chorus] Needlework the way, never you betray Life of death becoming clearer Pain monopoly, ritual misery Chop your breakfast on a mirror [chorus] Master, master, wheres the dreams that Ive been after? Master, master, you promised only lies Laughter, laughter, all I hear and see is laughter Laughter, laughter, laughing at my cries Hell is worth all that, natural habitat Just a rhyme without a reason Neverending maze, drift on numbered days Now your life is out of season [chorus] [fade out with evil laughter]. Превод в клипа. Текст: End of passion play, crumbling away Im your source of self-destruction Veins that pump with fear, sucking darkest clear Leading on your deaths construction [chorus:] Taste me you will see More is all you need Youre dedicated to How Im killing you Come crawling faster Obey your master Your life burns faster Obey your master Master Master of puppets Im pulling your strings Twisting your mind and smashing your dreams Blinded by me, you cant see a thing Just call my name, `cause Ill hear you scream Master Master Just call my name, `cause Ill hear you scream Master Master [end chorus] Needlework the way, never you betray Life of death becoming clearer Pain monopoly, ritual misery Chop your breakfast on a mirror [chorus] Master, master, wheres the dreams that Ive been after? Master, master, you promised only lies Laughter, laughter, all I hear and see is laughter Laughter, laughter, laughing at my cries Hell is worth all that, natural habitat Just a rhyme without a reason Neverending maze, drift on numbered days Now your life is out of season [chorus] [fade out with evil laughter]. Превод в клипа. Posted by Nikolay Oblakoff at 09:10 0 comments 21 юли 2008, понеделник Билети и Карти за проверка!!! Тъй като си пътувам с едно билетче в Адският Транспорт по около един месец, никога билетите не са имали някаква голяма стойност. Обикновените билети. Обаче днес се сдобих с: Билетче за Металика и най-вече за DOWN!!! Членска карта за СДС Карта за новия сезон на Левски, секторът е "Б" И сега един поздрав с невероятните DOWN!!! Текст: Be something that amounts to nothing the threat a wrecking-ball plowing through our karma we have no confident voice in our ears for tonight exist on memory only headline... We have been through change by the season of the storms it's irony the cleansing accept eccentric faith to need religion to sit high among the elect on march the saints There's no such thing as a good time for bad luck as minutes turn to distressed fragmented moments reading lips unable to hear the talk partake no tangible out in tomorrow... We have seen the change from the season of the storms the irony the cleansing with all our lives at stake from at rest to the present are sitting high among the elect on march the saints March Posted by Nikolay Oblakoff at 10:47 1 comments Labels: музика, общи глупости 20 юли 2008, неделя Just one day of my life #2 Вчерашният ден беше доста интересен. В очакване на големият ден 21-ви, ден за заплата, все пак, се очаква трескаво напрежение в офиса. Хората се опитват да не гледат нито часовника нито календара твърде често но не им се получава. Може би заради климатиците, вижте по-надолу, за справка. Мдамq жегите продължават и всеки си мечтае да дойде отпускарският Август, за да заседнат на плажа с някоя биричка или мастичка /една МаСтиска в ъгъла :)/, чадър и плувки и да гледат морето и евентуално от време на време "Сезонът на Дините" така да се каже. Този ден през офиса за плащане и не чак толкова за да се разправят минаха доста мацки. Принцино като модерни хора от 21 -ви век или по точно като гадни и мизерни компютърни кибици си имаме система за оценяване. Която се изразява в следното. На всяка по-дасукана девойка се поставят определен брой кльомби - @ и съответно кой е оценителят. От максимален брой 7 досега съм давал най-много 6. Седем само са запазени за една друга жена, тя си знае, но за щастие /нейно/ тя не е наш абонат. Тааааа, много хора рипнаха и със скоростта на Миг -29, решиха да проверят на следващият 19 дали са на работа, ей така за всеки случай. Нърдска история, какво да ви кажа. Нищо от около ден два съм в супер добро насторение и поти нищо не може да го промени. Дори жегата. Към края на деня вече жадувам да се върна най-накрая в нас и евентуално да успея и до леглото да се добера. Ако не ще спя на пода пред вратата. Ако шибаното куче на съседите вземе да млъкне най-накрая. Ако не ще трябва да се посети оръжейния магазин в най-скоро време. и без това има и разни други вредители, които с удоволствие бих подложил на екстерминиране. Тези мечти биват и те унищожени, когато ми звъни телефона. Милена. Вика. Ае ние таковата дай да ходим на предпремиерата на "Черния Рицар", чакам те в Линията, в седем и половина, айде чао" Ми хуу. Дочаквам края на работния ден, приличайки на нещо средно между добре сварена сърма и плужек със слънчев удар и се шмугвам в Линията. Там зареждаме с порядъчно количество бирички и дочаквам поредните желаещи да изгледат филма на годината. Вече сме се събрали всички възможни деградета - Освен гореупоменатите присъстват още Макс, къде без него, Мънкето и жена му и още един индивид. В Арената след едно екстремно пътуване в две таксита в колонка заварваме Корала стискащ заветните пропуски. Следва изследователска експедиция да открием точно в коя зала ще е филма, защото разбира се първоначалните предположения не съвпадат с това което пише на билетчетата, което пък няма нищо общи с това, което наистина е. Дългото търсене и обикаляне из различни зали най-накрая се увенчава с успех и не сме подложени на нещо от типа на "Секса и Града" примерно. За филмът вече разправих, вижте публикацията за вчера. След напускането на залата той е основна тема и всички се обединяваме около мнението, че отдавна не сме гледали толкова голямо Кино, а братята Нолън са полубогове. Обсъжданията продължават до към 3 часа отново в наш`та родна Линия. Тогава криво ляво се замъквам до изхода и понеже съм ентусиаст решавам да се прибера пеша до нас. Дистанцията от министерство на Земеделието до Павлово е точно шест километра. По пътя някви куки се заядат да давм лична карта, а аз си мисля "Взимай я само не барай джоба щот станахме на кълбета" Ае веселко :) Posted by Nikolay Oblakoff at 14:08 0 comments 19 юли 2008, събота The Dark Knight - предпремиера Снощи бяхме на предпремиерата на The Dark Knight. За събитията преди това и след това - утре. Сега за самият филм: WARNING !!! SPOILERS AHEAD !!! Който не е гледал филма, по-добре да не чете. closedeyes.gif Първо малко да помрънкам, щото иначе няма да съм аз. Първо на първо, Жокера има твърде малко екранно време според мен, но може би ми се струва така, просто защото е най-култовия злодей появявал се в момента във филм за Батман и един от най-добрите в киното въобще. Второ, обгорената част от лицето на Двуликия можеше да е малко по изпипана, ама това вече е nerd-щина И трето, което обаче не ме издразни чак толкова, колкото очаквах е че нямаше кръффф, ама все пак PG-13, какво да се прави Сега позитивите: Филмът е изпипан до най-малкия детайл за който можете да се сетите. На всички нива - от брилянтната режисура, зверският сценарий и всяка една отделна реплика. Сега малко за актьорите. Крисчън Бейл е най-добрия Батман до момента. Точка. Пасна абсолютно точно и като Брус Уейн и с Маска. Аарон Екхарт игпаещ Харви Дент / Двуликият, не е на нивото на Томи Лий, но се справя завидно добре. Хийт, най-после направи Голяма Роля с последния си филм и хората няма да го запомнят с онези педерастии в "Планината Бпоукбек". Сори. Той е правилния Жокер. От истеричния смях, през изключителната сцена пред болницата, та чак до начинът по който за пръв път каза на онзи негърския бос " Why so serious? Смачкващ образ. По добър в тази роля дори от титаничния Джак Никълсън. Мрачен, Луд, Забавен, Зъл, Ужасяващ. По силните моменти от филма: - Първото появяване на Жокера в Банката!!! - Спането на Уейн в Заседателната Зала - Вендетата слещу комисара и съдийката - Жокера когато излезе при мафиотските босове - Появявнато на Уейн с примабалерината беше почти толкова култово-позьорско колкото това с хеликоптера после - Да нe говорим за "Милиардер запива на яхта с целия руски балет" - Морган Фрийман във всяко едно шибано появяване в лентата - особено сцената с изнудването на юпито и тръгването от подслушвателния център - Трупът на фалшивия Батман, когато се блъсна в прозореца на кмета - Обръщането по стената с мотора - Непрестанното преобръщане на плановете - Залавянето на Жокера - Аплодисментите за комисар Гордън - Разпитването от Батман - Номера с Рейчъл и Харви - Взривяването на болница и Жокера с детонатора пред нея беше най-добрата сцена с негово участие - И този с двата кораба. Затворника, който изхвърли детонатора има много огромно присъствие. не знам как точно се казва, обаче за две минути екранно време направи запомняща се роля - Жокерите - заложници - Тирадите на Жокера за Батман и Харви - Последните две минути са си real piece of art Запомнящи се фрази: Брус Уейн: Знаех, че мафията няма да се предаде без битка. Но това е повече. Те прекрачиха границата. Алфред: Вие прекрачихте границата първи, сър. Дмачкахте ги. И в отчаянието си те са обърнаха към човек, който не разбират напълно. Някои хора не се поддават на логиката. Те не могат да бъдет подкупени или купене. Нямат мотиви и не можеш да преговаряш с тях. Някои хора просто искат да гледат как ще изгори светът. Детектив Вурц: Господи, Харви мислех, че си мъртъв! Двуликият: Наполовина... Жокера: Защо сте...толкова.....сериозни? Брус Уейн: Хората умират. Какво искаш да направя? Алфред: Да устоите. Вие можете да бъдете изганник. Вие можете да направите избора, който никой друг няма- Правилният избор. Готам има нужда от вас. Жокера: Нека поставим усмивка на това лице! Харви Дент: Или умираш като герой или живееш достатъчно за да се превърнеш в злодей Жокера: Нека внесем малко анархия. Жокера: Това става, когато непреодолима сила срещне неподвижен обект... Ако някога филм за Батман е заслужавал Оскар това. Засенчва дори Бъртъновските. Без някакви супер CGI ефекти, мрачен и забавен. Филмът на годината. Posted by Nikolay Oblakoff at 12:56 1 comments 18 юли 2008, петък Рицарят на Обречените Каузи Понякога повеждаш някоя битка, за която всички казват че е обречена и дори ти самият знаеш че е така. На някъде от дълбините на кутията на Пандора, нагло и безочливо отново изпълзява надеждата, която има свойството да осмисля всяко действие, всяка цел, всеки мотив и всяка саможертва. Като светкавица разцепваща покоят на градът запленен от стоманеносивата завеса на мъглата, проблясва за малко само за да напомни, че дори поразяващата светлина може да бъде красива и да бъде символ, че мракът може да бъде победен. Съзнаваш, че в безперспективността на Битката можеш да загубиш всичко което си имал и въпреки това я водиш. Докрай. Победата ще е Пирова, а азгубата окончателна. И въпреки това си там. Като тристате спартанци и техният крал пред ордите на Ксеркс-а или като гвардията на Камброн - "Merde! La Garde meurt, elle ne se rend pas!" /"Глупак! Гвардията умира, но не се предава!"/. Историята помни тези мъже които не дочакали кървава зора на Горещите Порти и Ватерло. А не милионите скрили се зад клишето за безнадеждността. Или както се казваше във Великия "Властелин": "- Няма нищо за теб тук Арвен, само смърт. - Но видях и живот..." Понякога полетът е възможен не само като свободно падане, понякога можеш да разкъсаш окованото небе и да поемеш по нов. И понякога, само понякога има верен път. И напук на всички прогнози, Денят е твой и можеш да кажеш само Vae Vitus!! Posted by Nikolay Oblakoff at 12:09 0 comments Labels: творчество 17 юли 2008, четвъртък 10 правила на таткото за гаджето на дъщеричката Правило номер едно: Ако паркираш на моето място и звъниш, по-добре бъди разносвач, защото освен подпис, нищо друго няма да получиш. Правило номер две: Не докосвай дъщеря ми пред мен. Може да я гледаш, стига да не си спускаш погледа върху нищо под брадичката й. Ако не можеш да си държиш очите и ръцете далеч от тялото на дъщеря ми, ще ги изтръгна. Правило номер три: Разбирам, че се смята за модерно, момчетата на твоята възраст да носят панталоните си паднали. Моля те, не го приемай като обида, но ти и приятелите ти са абсолютни идиоти. И все пак, бих искал да се изясним по този въпрос, за това ти предлагам един компромисен вариант: Може да идваш тук с бельо над дънките, 10 размера по-големи от нормалното, няма проблем. Както и да е, но ако панталона ти по някакъв начин се изхлузи докато си на среща с дъщеря ми, ще си взема пистолета за пирони и ще се уверя, че е закрепен високо на кръста ти. Правило номер четири: Сигурен съм, че са ти казвали, в днешно време секса без предпазител, може да те убие. Нека те уверя, че аз съм предпазителя и аз, ще те убия, що се отнася до секс с дъщеря ми. Правило номер пет: Обикновено за да се опознаем казват, че трябва да си говорим за спорт, политика или наболелите теми на деня. Недей! Не го прави. Единствения разговор, който искам да водя с теб е, относно това кога ще върнеш дъщеря ми невредима и единствената дума, която искам да чуя от теб е „рано”. Правило номер шест: Не се съмнявам, че си популярен и имаш възможност да се срещаш с други момичета. На мен ми е все тая, ако й на дъщеря ми също. В противен случай, веднъж щом си излязъл с моето малко момиченце, ще продължиш да се срещаш само с нея, докато тя не приключи с теб. Ако я накараш да плаче, ще те накарам да плачеш и ти. Правило номер седем: Кибичейки в хола ми, с надеждата дъщеря ми да се появи, и минава повече от час, не се вайкай и тюхкай. Тя си слага грим, процес който отнема повече време от пребоядисването на моста Голдън Гейт. Вместо да ми висиш така, по-добре направи нещо полезно, като да смениш маслото на колата ми. Правило номер осем: Места неподходящи за среща с дъщеря ми. Места с легла, дивани и всичко по-меко от дървен стол. Места, на които няма родители, полицаи или монахини. Тъмни местенца. Места, където се танцува, държат се ръце и изобщо хората са щастливи. Места, на които средната температура е такава, че да предполага, дъщеря ми да носи къси поли, потничета, бюстиета, и всичко различно от гащеризон, пуловер и жилетка закопчана до горе. Филмите на романтична тематика и със горещи сцени трябва да се избягват, филми за електрически триони са добре. Мачовете също, а най-добри са старческите домове. Правило номер девет: Не ме лъжи! Може да изглеждам със шкембе, оплешивяващ, на средна възраст тъпанар, но относно дъщеря ми, аз съм всичко знаещия, безмилостен Господ на твоята Вселена. Ако те попитам, къде и с кого отивате, имаш само една възможност – да ми кажеш истината, цялата истина и само истината. Имам пушка, лопата и пет акъра земя зад къщата. Не се занасяй с мен! Правило номер десет: Страхувай се! Много се страхувай! Много малко ми трябва да сбъркам колата ти с хеликоптер идващ откъм оризището близо до Ханой. Когато ми прищрака, гласовете в главата ми започват да ми напомнят да си изчистя оръжията, докато те чакам да доведеш дъщеря ми у дома. Казваш паролата, изричаш на висок глас, че си върнал дъщеря ми невредима и рано и се връщаш в колата. Не е нужно да влизаш вкъщи. Мъжа до прозореца, с боядисаното лице, това съм аз. Posted by Nikolay Oblakoff at 22:58 0 comments Labels: смЕх 16 юли 2008, сряда Just one day of my life #1 Вчера беше ден като всеки друг. Почти. Но аз пък съм решил да тормозя хората, които четат блога /и двамата/ с моите всекидневни малки случки. Всъщност кого лъжа? Всичко тук си го пиша за свое собствено удоволствие и мъничка частичка, както казваше Ал Пачино в "Адвокат на Дявола" - "Суета - любимият ми грях" Всичко почна още на предишната вечер, както обикновено става. Поредния ден в работата беше както винаги скучен и добре, че беше интернет, да се свети името му, да ме спасява. Стрелката на часовника, имах чувството че някой я беше залепил да показва 4:14 и да не мърда и на йота. Този път бях и от прееаните, които попаднаха в стаята с изключен климатик, щото разбираш ли на някои им БИЛО студено. За бога?! При 620 градуса по целзий, фаренхайт, келвин и каквито там още скали са били мислени от хората занимащи се с адското изобретение наречено физика?! Подозирам че при подобна температура дори и някоя африканска пустинна пепелянка би предпочела някакво разхлаждане. Аз лично си представях почти със сълзи в очите леденостудена биричка с лимон. но не би. а този ден бях и до девет. Вече обмислях дали полутечното физическо състояние на плазма е възможно за постигане от човешкиs организъм, когато през вратата влезе небесен ангел носещ спасението ми под формата на двулитрова, запотена кола. В този момент се зачудих дали пък да не предложа женитба на човека с колата, но всичките ми видове мозък, доколкото го имам, все пак не се бяха напълно разтопили. Лошото е, че жегите стават все по големи, а битката за стаята с работещият климатик става все по епична. Подозирам че скоро ще се стигне до заплахи по телефона, бомбени атентати, струни от пиано трансформирани в гароти, вендети и прочие криминални дейности. Хубавото е че на края на деня все пак се добрах със зъби, нокти, ножчета до стаята с климатика /чийто изобретател вероятно е първият, наистина заслужаващ да бъде в рая/. Малко философско-лирическо отклонение: Забелязвали ли сте как когато много искате нещо и накрая сте жертвали око, ръка, по-често черен дроб и накрая сте се получили се оказва, че не е точно това, което искате, ами нещо дори по-ужасяващо от предишното ви без-каквото-там-ви-се-иска нещо. Е случаят беше още такъв. При пускането на въпросният трижди осветен електрически уред, нещо изтъргва като все едно има конференция на зъболекарите и всички са си включили машинките едновременно. В резултата на това колежките и малко по-слабохарактерните колеги се сепват и правят скок на какъвто би завидяла и Стефка Костадинова. В смисъл движението е право нагоре като от катапултиращ Локхийд Мартин F 22 Раптор, съпроводен с писък или с псувня, на която би завидял дори текстописеца на Черно Фередже примерно. Но това не е всичкоq както би казал някой от зле дублираните водещи на WS Teleshop. Следващото пъклено дела на адското изчадие беше една тъничка струйка вода, процеждаща се стратегически точно в контакта. В този момент вече започнах да се моля на Бог, Яхве, Аллах, че за всеки случай дори на Бог Тор. В крайна сметка не се налага българският супергерой БББ /накратко от Бат Бойко Борисов, да не си помислите сега за натуралните сокчета/ да се намесва вещо и безкомпромисно и да отнесе евентуалния пожар като кьорав делфин - шамандура. След бърза реакция /по време на която охльовът можеше да се скрие в храстите/ успяхме с дружни усилия и любезното спомоществувателство на няколко чаши една бутилка от бира и няколко изсъхнали вестника /не чак "Работническо дело", но си бяха древни/ да се справим с офисния еквивалент на Всемирния Потоп. Да обяснявам ли, че до края на деня се сварих в гъста супичка, на която би завидяла и най-добрата шкембеджийница?! И съответно, точно когато с щедър и съчуствен глас на предишният ден нехайно, без никакви подозрения за номерата на жестоката съдба /тук липсва само един демоничен почти кашлящ смях от типа: "муахааххаха"/ си заявил "Е, хайде приятели, утре аз ще съм до девет", се оказва че гадовете /споменати в предишното изречение като "приятели"/ще пият бира след работа, тоест в седем. И сигулрно да те дразнят с ужасяващата ти и окаяна участ на твърдо сварен картоф алкохолик го правят точно под прозореца на офиса. С което вашият скъп, лирически герой не може да се примири и поглежда, една от девойките отговаряща за...ъм...ами за възможността да си тръгнеш по рано с големи и тъжни очи като прегладнял и изтерзан от живота кокершпаньол и питам смирено " Ами аз таковата, може ли да си тръгна малко по рано?!". Десет минути по късно съм щастлив и горд притежател на един брой Стела Артоа и пакет червено Боро и ухилен до ушите се наливам пред офисО, както казват на някои географски ширини, висини, дълбочини и всякакви други "-ини" на България. В шеги и закачаки, убиваме, нарязваме, разфасоваме и замразяваме няколко часа, по точно един. След това някои с кола, и един брой с Пежо Двеста-и-Пеш се запътваме към нашата любима, почти родна Тънка Червена Линия, просто заради начинът по който се смуче ненаситно бирата там. Там Макс за пореден път ми офертира Хондата му, май най-накрая ще го взема този мотор. Това обаче не е най-голяма трагедия, а това че играх за втори път в живота си джаги. Нещо координацията между двете ръце ми куца и топчето летеше в най-различни траектории, но не и към противниковата врата. Мисля че ако нямаше стъкло над таблата в момента щеше да си прави компания със Спутник-1 едно или Озоновата Дупка, примерно. След като изразодихме около десетина жетона + един намерен на земята от предишната пиянска компания, която сигурно още скърби безутешно по загубата му. Или не. След това с бодра и от време на време леко завалена крачка напускаме с щастливи усмивки тип Джокера и със сърца изпълнени с надежда, че ще се доберем до "Лодки" в Борисовата градина. Растоянието от Министерство на Земеделието до Борисовата градина пеша е колкото малко селце, пардон, градче от типа на Перник, но ние сме навити. Само че Времето не е. Иведнъж отнякъде къато в холивудски блокбъстър небето се сбръчква и се изсипва проливен дъждец върху невинните ни главици. Съответно един приятел който цяла вечер се опитваше плахо да прокара идеята "Ами хайде първо да хапнем някъде" излиза на предна позиция и се свиваме мокри като гъски в "Дон Вито" където пием бири с проции и без и лющим пици, които в интерес на истината нямах анищо общо с това което се нарича пица. С други думи бяха ужасни. Следващата част беше най ужасна - прибирането в нас /е не точно в нас, но това е дългаааааа история/. Една препоръка - ако в един през нощта се опитвате да хванете такси /и ръкомахата на всичко жълто или с лампички по него/ в района на Цар Асен и Гладстон - е трудно ще успеете. С прибежки, припълзявания и любезната помощ на стените на околните сгради се добирам до Патриарха. Ей, винаги съм си се кефил на вестибуларния апарат, някой път трябва да го черпя едно. Там полуотчаян-полуразярен се мятам почти на капака на едно такси с апломб и хъс от типа "Свобода или Смърт". Мятам се без да питам, "може ли", а шофьора вече си казва молитвата и си мисли: "Е сега тоя ме уби", така че кара внимателно и накрая даже не ми надписа много сметката. Ае какво да ви кажа - видни софийски диванета :) Posted by Nikolay Oblakoff at 16:06 0 comments 15 юли 2008, вторник Iron Maiden - The Rainmaker текстът: When I was wandering in the desert. And was searching for the truth I heard a choir of angels calling out my name. I had the feeling that my life would never be the same again I turned my face towards the barren sun And I know of the pain that you feel the same as me. And I dream of the rain as it falls upon the leaves. And the cracks in OUR LIVES like the cracks UPON THE GROUND. They are sealed and are now washed away You tell me we can start the rain. You tell me that we all can change You tell me we can find something to wash the tears away. You tell me we can start the rain You tell me that we all can change. You tell me we can find something to wash the tears. And I know of the pain that you feel the same as me. And I dream of the rain as it falls upon the leaves. And the cracks in the ground like the cracks are in our lives. They are sealed and are now far away You tell me we can start the rain. You tell me that we all can change You tell me we can find something to wash the tears away. You tell me we can start the rain You tell me that we all can change. You tell me we can find something to wash the tears. You tell me we can start the rain. You tell me that we all can change You tell me we can find something to wash the tears away. You tell me we can start the rain You tell me that we all can change. You tell me we can find something to wash the tears. And I know of the pain that you feel the same as me. And I dream of the rain as it falls upon the leaves. And the cracks in the ground like the cracks are in our lives. They are sealed and are now far away! Превод: Докато се скитах из пустинята и търсих истината, Чух ангелски хор да пее името ми. Имах чувството, че животът ми няма да е същия. Обърнах лицето си към изтощеното слънце. И от болката знам, че изпитваш същото като мен. И аз мечтая за дъжда, падащ върху листата. И пукнатините в живота ни, точно като тези в земята. Те са затворени исега вече са заличени. Казваш ми, че можем да започнем дъжда. Казваш ми, че всички можем да се променим. Казваш ми, че можем да намерим онова, което ще измие сълзите ни. Казваш ми, че можем да започнем дъжда. Казваш ми, че всички можем да се променим. Казваш ми, че можем да намерим онова, което ще измие сълзите ни. И от болката знам, че изпитваш същото като мен. И аз мечтая за дъжда, падащ върху листата. И пукнатините в земята, точно като тези в живота ни. Те са затворени и вече далеч са от нас. Казваш ми, че можем да започнем дъжда. Казваш ми, че всички можем да се променим. Казваш ми, че можем да намерим онова, което ще измие сълзите ни. Казваш ми, че можем да започнем дъжда. Казваш ми, че всички можем да се променим. Kазваш ми, че можем да намерим онова, което ще измие сълзите ни. Казваш ми, че можем да започнем дъжда. Казваш ми, че всички можем да се променим. Казваш ми, че можем да намерим онова, което ще измие сълзите ни. Казваш ми, че можем да започнем дъжда. Казваш ми, че всички можем да се променим. Казваш ми, че можем да намерим онова, което ще измие сълзите ни. И от болката знам, че изпитваш същото като мен. И аз мечтая за дъжда, падащ върху листата. И пукнатините в земята, точно като тези в живота ни. Те са затворени и вече далеч са от нас. UP THE IRONS!!! Posted by Nikolay Oblakoff at 21:29 1 comments 14 юли 2008, понеделник Българското кино дава някакви зачатъци, че все още е живо. След сравнително добрият "Бунтът на Л", вчера изгледах и "Шивачки", който макар да има нереални моменти, като цяло отразява БГ действителността, макар и пречупена през явно твърде дълбокото провинциално и закостеняло мислене на режисьора Людмил Тодоров(Мера според Мера, Парчета Любов, Емигранти) За какво иде реч? Три момичета от дълбоката, ама наистина дълбоката провинция -Попово, смятайте, това май беше някъде около Търговище, се местят в Столицата, в търсене на работа. Оттук е ясно какво става - наеми, търсене на работа, араби, сводници, проституции, конкубинки. Ае типична весела история, но пък вярна. История за приятелството, за това че хората не са нито добри нито изцяло лоши, история за това че в крайна сметка всеки може да намери сили да не отмъсти (аз не влизам в това число). И за това дали за да успееш ще си готов да платиш абсолютно всяка цена. Общо взето актьорите не изглеждат изкуствено и наистина представят достоверно историята, която искат да разкажат. Трите момичета в главните роли, освен хубави (или както другаря Машев преименува филма "ШиБачки" (((:) се справят и завидно добре с представянето на героините си. Това са както следва - Виолета Марковска, Александра Сърчаджиева и Елен Колева. Отделно филмът получава една звезда повече заради Йоана Буковска към която имам някаква лична слабост. Мъжките роли са представени добре от Юлиан Вергов, на окйто ролята на противния сводник му ляга толкова добре, може би защото и по принцип си е противен. Асен Блатечки се представя на ниво както винаги и покрива поне малка част от огромното си самочуствие. Бива филмчето, общо взето все пак е българско кино, трябва да сме снизходителни :) Като цитат може да се посочи - "Я да се махате оттук, че само на Поповчанки ще ми станете" Posted by Nikolay Oblakoff at 21:04 11 comments 13 юли 2008, неделя MInistry - Lies, Lies, Lies По случай вчерашния концерт: текст: Gentlemen we have called you together to inform you that we are going to overthrow the United States government Do you still think that jet fuel brought down the World Trade Center? (Laughter) Does anybody else see a problem here? If the government has nothing to hide why are they so afraid to answer a few questions? This story does not add up Verse 1 I’m on a mission to never forget 3,000 people that I’ve never met We want some answers and all that we get Some kind of shit about a terrorist threat Lies Lies Lies Lies Lies Lies Lies X3 Surpise surprise Lies Lies Verse 2 I’m on a mission to dig up the truth You think we’re stupid and there’s no proof Well let me tell you that the time has come To pull the trigger on the smoking gun Lies Lies Lies Lies Lies Lies Lies X3 Surpise surprise Lies Lies Lies Lies Chorus Don’t listen to me listen to your head Don’t listen Don’t listen to anything, they’ve said Don’t listen Lies Lies Lies Lies America has been hijacked Not by Al Qaeda, not by Bin Laden But by a group of tyrants That should be of great concern to all Americans Verse 3 I’m on a mission to bring out the facts You got your stories but they all have cracks Misinformation, lies and deceit What made you think that we were all asleep Lies Lies Lies Lies Lies Lies Lies X3 Surpise surprise Lies Lies Lies Lies Chorus Don’t listen to me listen to your head Don’t listen Don’t listen to anything, they’ve said Don’t listen Lies Lies Lies Lies Outro Chorus Don’t listen to me listen to your head Lies Lies Lies Lies текст: Gentlemen we have called you together to inform you that we are going to overthrow the United States government Do you still think that jet fuel brought down the World Trade Center? (Laughter) Does anybody else see a problem here? If the government has nothing to hide why are they so afraid to answer a few questions? This story does not add up Verse 1 I’m on a mission to never forget 3,000 people that I’ve never met We want some answers and all that we get Some kind of shit about a terrorist threat Lies Lies Lies Lies Lies Lies Lies X3 Surpise surprise Lies Lies Verse 2 I’m on a mission to dig up the truth You think we’re stupid and there’s no proof Well let me tell you that the time has come To pull the trigger on the smoking gun Lies Lies Lies Lies Lies Lies Lies X3 Surpise surprise Lies Lies Lies Lies Chorus Don’t listen to me listen to your head Don’t listen Don’t listen to anything, they’ve said Don’t listen Lies Lies Lies Lies America has been hijacked Not by Al Qaeda, not by Bin Laden But by a group of tyrants That should be of great concern to all Americans Verse 3 I’m on a mission to bring out the facts You got your stories but they all have cracks Misinformation, lies and deceit What made you think that we were all asleep Lies Lies Lies Lies Lies Lies Lies X3 Surpise surprise Lies Lies Lies Lies Chorus Don’t listen to me listen to your head Don’t listen Don’t listen to anything, they’ve said Don’t listen Lies Lies Lies Lies Outro Chorus Don’t listen to me listen to your head Lies Lies Lies Lies Posted by Nikolay Oblakoff at 20:45 0 comments Ministry - Live in Sofia Датата - 12 Юли 2008 Мястото - Зала Христо Ботев, Студенстки Град Подгруващите пичове бяха Alien Industry: Този концерт го поставям наравно с любимците ми от Мейдън. Не съм се кефил така нито на Bloodhound нито на Whitesnake, нито на ManOwar. Не вярвам и на Металика дори да ми хареса повече. Все пак Министри са си институция, а този концерт беше един вид прощален. Ако не занете кои са министри, бързо да се образовате: Ministry Сетлистът от снощи: Let's Go The Dick Song Watch Yourself Life Is Good The Last Sucker No W Waiting Worthless Wrong Rio Grande Blood Senor Peligro Lies Lies Lies Khyber Pass Бис 1: So What? Just One Fix Thieves Бис 2: Roadhouse Blues Just Got Paid What a Wonderful World Заслужаваше си чакането, адската жега в Залата, потните метъли, погото, тертата поредна вечер без сън. Ае заслужаваше си. Само и единствено Министри могат да направят таковабрутално ШОУ!!! Al Jourgensen може и да е чукнал вече петдесетака но извади ебаси гласа както винаги. Два часа без прекъсване. Хайде още малко снимки: Лошото е че, това е прощалното турне, но всичко хубаво свършва рано или късно. Сбогом Министри, оставате най-големите в индъстриъла! Posted by Nikolay Oblakoff at 20:22 0 comments 12 юли 2008, събота Празни мисли на един празен човек (и бира) Бахти жегата, бахти чудото. Ей искам си Зимата. Имам хиляди идеи да пиша някакви неща, да рисувам някакви глупости....и накрая какво? Пуснали съм си дискографията на Пантера, пия си биричка и се разлагам от мързел и скука. Жегите нещо не ми понасят добре. Вчера беше последен ден на бачкане, сега три почивка, което пак е някакъв напредък. И престанете с тия въпроси сега! Публикациите в блога се появяват накуп, защото принципно пиша всеки ден, но не ми остава време (Добре де, мързи ме!)да ги привеждам в що-годе нормален за четене вид. Така че датите са си истински! И да -що не съм писал нищо собствено от доста време. За жегите казах ли ви? Казах ви! Може и да е защото нямам муза. Или по скоро защото са твърде много. Откъде да знам, всъщност. Иначе се очертават три дни на оПИЯнение. В четвъртък бях на рожден ден (не питайте). Ей много хора са родени на 10-ти и 11-ти юли ве, какво стана тук!!! Най малко петима познати. Та даже и нашата любима Сфера. А снощи ли? Снощи беше отложеното първопетъчно пиене в Линията. Дежурните заподозряни бяха там разбира се - Аз, Милена, Макс, Лори, Красльо, Капитана, Юзъра, ДиДи, Фол, Корала, Даниел, Узумака и дурги деградета. Черна точка отбелязваме за тези които се отказаха в последния момент - Бутана, Шрайк, Дишков и Радо. разговора неочаквано тръгна към МеноУор(файър, батъл, стиил, метъл, хонър), Суб Зиро срещу Батман, ъндърграунд краля Майк Патън, Трент Резнър и......Едит Пиаф. Пресечната точка беше подклаждането на огъня от Фол и Капитана с репликата "Ти си ебаси педала ако караш само на бира". Нататък ясно какво стана. Posted by Nikolay Oblakoff at 18:54 0 comments Абонамент за: Публикации (Atom)
1.1 1.2 1.3 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1
Alright. It's time to get all music geek on you. But just a little. Hard rock / heavy metal is a misunderstood musical form and Metallica's precision ensemble represents the best of the genre. I remember back in the day ... It was "devil" music that was going to steal my soul and have me worshipping Satan, Tipper Gore was in her heyday attempting to censor music, and Nancy Reagan embarked on her anti-drug "Just Say No" campaign. Right in the middle of all this (1986), Metallica released the album that shares the name of their most famous song, Master of Puppets. Of course parents everywhere, and Tipper Gore's group (PMRC) hated the song, refusing to give it their stamp of approval. Yet almost 25 years later, nobody remembers Tipper Gore, and Master of Puppets is one of the most well known rock songs ever written. The dark, heavy song that serves as a metaphor for drug addiction, has a complex structure that runs for over 8 minutes. The changing, physically demanding guitar riffs throughout the song, including its quiet interlude of diatonic harmony, represents personal control. While the lyrics on the other hand, represent the loss of control ... complete submission to drug addiction. Tipper Gore didn't get it. She couldn't understand the art, and thus couldn't comprehend the anti-drug message. But considering her husband runs around the globe burning fossil fuels to preach the Religion of Global Warming, we shouldn't be surprised. We shouldn't be so quick to jump to conclusions, especially about culture. Knee-jerk, partisan reactions create bad results for all. Hey, I'm still a Christian, never worshipped the devil, and far from being a "dangerous" song, Master of Puppets is an incredible piece of music with a powerful anti-drug (as in good) message ... Far outlasting "Just Say No." The following video is a live performance of Master of Puppets by Metallica in 1989. Enjoy! End of passion play, crumbling away I'm your source of self-destruction Veins that pump with fear, sucking darkest clear Leading on your deaths construction Taste me you will see More is all you need Dedicated to How I'm killing you Come crawling faster Obey your Master Your life burns faster Obey your Master Master Master of Puppets I'm pulling your strings Twisting your mind, smashing your dreams Blinded by me, you can't see a thing Just call my name, 'cause I'll hear you scream Master Master Just call my name, 'cause I'll hear you scream Master Master Needlework the way, never you betray Life of death becoming clearer Pain monopoly, ritual misery Chop your breakfast on a mirror Taste me you will see More is all you need Dedicated to How I'm killing you Come crawling faster Obey your Master Your life burns faster Obey your Master Master Master of Puppets I'm pulling your strings Twisting your mind, smashing your dreams Blinded by me, you can't see a thing Just call my name, 'cause I'll hear you scream Master Master Just call my name, 'cause I'll hear you scream Master Master Master, Master, where's the dreams that I've been after? Master, Master, you promised only lies Laughter, laughter, all I hear or see is laughter Laughter, laughter, laughing at my cries Fix me! Hell is worth all that, natural habitat Just a rhyme without a reason Neverending maze, Drift on numbered days Now your life is out of season I will occupy I will help you die I will run through you Now I rule you too Come crawling faster Obey your Master Your life burns faster Obey your Master Master Master of Puppets I'm pulling your strings Twisting your mind, smashing your dreams Blinded by me, you can't see a thing Just call my name, 'cause I'll hear you scream Master Master Just call my name, 'cause I'll hear you scream Master Master