http___blog.robbiecooper.org_bg_2010_05__1.xml
http___blog.robbiecooper.org_category_art_page_2_.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9 5.10 5.11
Аз започнах да уча за игра дизайн, и какво прекрасно поле е! Много от любимите ми области на интерес са от значение в този еклектичен дисциплина естетика, психология, идентичност, неврологията, технологии и др. Съм започнаха да търсят това, защото аз се интересувам в потребителския опит от това, което е публикувал около преди няколко седмици в "Свържете се чрез образи" . Изглежда вероятно, че комбинираният ефект на интернет, новите устройства за четене, explorable 3D и така нататък, ще създаде нови начини за създаване и взаимодействие с медиите. Това е очевидно малко подценяване. Ние го знаем и да го видя сега, но това, което е ясно, е колко това ще размие границите между различните медии. В книгата си "Теория на шега" , Raph Koster твърди, че Mere забавление става изкуство, когато комуникативен елемент в работата е роман или изключително добре направено. Той наистина е толкова просто. Тя има силата да промени начина, по който хората възприемат света около тях. И това е трудно да си представим среда, по-силни в това отношение от видео игри, където са представени с интерактивност и виртуален свят, който реагира на избора си. "Браво" и "нова", общо взето, занаят. Можете да имате добре изработени развлечения, които не успее да достигне нивото на изкуство. Горното течение на изкуството обикновено са коварни постижения, те са парчета на работа, че могат да се върнат отново и отново и да научат нещо ново. Аналогия за игра ще можете да възпроизведете и отново и да откриваме нови неща. Спомням си, тъй Ван Гог за първи път. Бях видял изображенията много пъти преди това, и след това влезе в музея на Ван Гог в Амстердам и е наистина пренаредени с тях. Това беше едно изключително преживяване, този, който е без съмнение повтаря на дневна база, като хиляди минават през вратите на този музей. Дълбочина и движение в боя създава психологическо усещане и емоционалност, че повечето хора не биха имали преди, чрез посредничеството на боя. Но аз не мисля, че някога ще получите нещо значително по-различно от това, отколкото е създаден от собственото си вътрешно състояние, когато съм ги гледаше. Почти психеделична усещане е постижението си и там не е много повече, за да се учат от него. Всичко останало от него е било направено преди. Това не е нещо лошо, просто мисля, че ние сме склонни да преувеличават значението на индивидуалните постижения, когато те марки влиятелен отправна точка. Заедно, тези постижения до много. Но това създава устойчивост на възприеманата стойност в области, където тези постижения са привидно ерозирали от техническа сложност. Особено в климат, където стойността на изкуството е толкова силно повлиян от него, който служи на целта на интериор за богатите. Но, знаете ли, на кого му пука? Шекспир пише пиеси за развлечение. Дикенс е написал епизодични разкази, които бяха прочетени от ъглите на улиците, за хора, които не могат да четат. Пазара на изкуството е по толкова много начини, невероятно консервативен. По някакъв начин преследва този вид стойност може да се ограничава. Той винаги ми се струва, че създателите на видео игри са едновременно затрупан с идиот нуждите на техния пазар, и от тяхното собствено чувство за какви цели се обслужват от техния носител. Последното е много по-корозивни от първата. Мисля, че нещата ще се получи много по-интересно, тъй като елементи на игра дизайн, свързани с производството на онлайн медиите, че не е чисто, целящи да бъде забавление.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11
Game designSaturday, May 15th, 2010 I’ve started learning about game design, and what a wonderful field it is! Many of my favorite areas of interest are relevant in this eclectic discipline- aesthetics, psychology, identity, neuroscience, technology etc. I’ve started looking at this because I’m interested in the user experience of what I posted about a few weeks ago in “Contact Through Images”. It seems likely that the combined effect of the internet, new reading devices, explorable 3D and so on, will create new ways of creating and interacting with media. That’s obviously a bit of an understatement. We know it and can see it now, but what’s unclear is how much this will blur boundaries between the different media. In his book “A Theory of Fun” , Raph Koster claims that; Mere entertainment becomes art when the communicative element in the work is either novel or exceptionally well done. It really is that simple. It has the power to alter how people perceive the world around them. And it’s hard to imagine a medium more powerful in that regard than video games, where you are presented with interactivity and a virtual world that reacts to your choices. “Well done” and “novel” mean, basically, craft. You can have well-crafted entertainment that fails to reach the level of art. The upper reaches of art are usually subtler achievements, They are pieces of work that you can return to again and again and keep learning something new. The analogy for a game would be one you can replay over and over again and keep discovering new things. I remember seeing Van Gogh for the first time. I had seen the images many times beforehand, and then walked into the Van Gogh museum in Amsterdam and was really rearranged by them. It was an extraordinary experience, one that is no doubt repeated on a daily basis as thousands pass through the doors of that museum. The depth and movement in the paint creates a psychological sensation and emotionality, that most people wouldn’t have experienced before, through the medium of paint. But I don’t think I’ll ever get anything markedly different from that, other than whatever is created by own internal state when I’m looking at them. The almost psychedelic sensation is his achievement and there isn’t much more to learn from it. All the rest of it had been done before. That isn’t a bad thing, I just think that we tend to overstate the importance of individual achievements when they mark an influential departure point. Collectively those achievements add up to alot. But it creates a resistance to perceived value in spheres where those achievements are seemingly eroded by technical sophistication. Especially in a climate where the value of art is so heavily influenced by it serving the purpose of being interior decor for the rich. But, you know, who cares? Shakespeare wrote plays for entertainment. Dickens wrote episodic narratives that were read out from street corners, to people who couldn’t read. The art market is, in so many ways, unbelievably conservative. In a way pursuing that kind of value can be limiting. It always strikes me that video game makers are at once beset by the idiot demands of their market, and by their own sense of what purposes are served by their medium. The latter is way more corrosive than the former. I think things are going to get much more interesting as elements of game design become relevant to the production of online media that isn’t purely aimed at being entertainment.