http___blog.robbiecooper.org_bg_2008_10_29__1.xml
http___blog.robbiecooper.org_2008_10_29_.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6
MercerismСряда, 29-ти октомври, 2008 г. Гледах "опасни дни" онази вечер, документален филм за създаването на "Bladerunner". Това е очарователно да се види колко глупости са редактирани от него, за да получите злато. Някои от диалога е ужасяващо до точката, където Харисън Форд се разпада в средата на изречение и каза: "Това е странно!", Но след като го гледам, аз мисля за едно от нещата, които не го правят от книгата "ли андроидите Сънят на Electric Sheep?" - във филма; Mercerism е занимание за свободното време / религия, в които са замесени хора, хващане на дръжките на "емпатия" и обединяване в въплъщаващи сизифов борба на човек, ходене до един хълм, докато скалите са хвърлени в него. В книгата героите, които използват съпричастност кутия са физически наранен от скалите. Той има ехо в "Страстите на Христос" филм, един от най-касовите филми на всички времена, които са получени сила от "висцерална" изображение на Христовото страдание. Очевидно оттеглянето на папата на коментар "Той е такъв, какъвто е", след като видя филма, провокира Славой Жижек да пиша; И, може би, забраната да обхване вярата с пълна страст обяснява защо днес, "култура" се очертава като централна жизнен свят категория. Религията е позволено - не като съществен начин на живот, но и като определена "култура" или по-скоро в стила на живот феномен: това, което легитимира, че не е негова иманентна на истината твърдението, но начинът, по който ни позволява да изразят най-съкровените си чувства и нагласи. Вече не "наистина вярвам," ние просто следвайте (някои от) религиозни ритуали и нрави, като част от зачитането на "стила на живот" на общността, към която ние принадлежим ... Може би, тогава, "култура" е името за всички онези неща, които практикуват без наистина да вярва в тях, без да ги взема на сериозно "това не е и причината, поради която науката не е част от това понятие на културата - всичко това е твърде реална? И не е ли това и защо отхвърли фундаменталистки вярващи като "варвари", като анти-културно, тъй като заплаха за култура - те се осмеляват да приемат сериозно своите убеждения? Днес, ние в крайна сметка възприемат като заплаха за култура тези, които, който веднага живеят своята култура, тези, които не разполагат с разстояние към него. Търся някакъв диалог по въпросите на религията във видео игри и MMO, открих тази дискусия за религията в MMO на Terra Nova. Коментари включват Това е малко интересно е, че там не изглежда да бъде много шум над латентна почти Кристиан Mythos в много MMOs, но това може да е отражение на факта, че лечението е много плитко (поради липса на по-добра дума), или може би повече отражение на факта, че повечето геймъри (в Северна Америка и Европа) са християни (практикува или не) и така присъствието на тези теми е почти незабелязано? (Последното е законно въпрос - Нямам представа). Или; Моят опит в Dragonrealms, най-малко по форумите, силно ме наведе на мисълта, че хората ще правят религии, за да оправдаят своите герои, и дори ще се вземат решения, базирани на тази изградени изглед. Но императивно послание е, че дизайнерите се избегне истинската религия, защото те не искат реален конфликт в играта. GTA е много умен, че става дума за "култура" и напълно избягва религия или религиозни сюжетни линии или сценарий. Те ще направим Лас Вегас, но те не ще докосне Сараево. Въпреки това, християнската игра разработчик Digital Слава, който наскоро пусна "Guitar Hero" спин-оф "Guitar Хвала", ясно се търси в играта. В интервю за MTV, изпълнителен директор Tom Bean бе помолен "Били ли сте някога да направи християнската версия на GTA?"; Има няколко игри, които са на пазара, а някои от тях са обект на подигравки за тяхното съдържание, както са неподходящи за деца или неподходящо като цяло. И нещо, което хората не се поддават лесно да признае, е, че някои от тези игри са популярни и са успешни, защото те са наистина забавно, хората понякога са придобили разсеяни от забавната страна на играта от някои от съдържание, което е в него. Доста. Но най-трудната част идва, когато го попитах, ако трябва да го направя, как щеше да го направи забавен? Аз нямам реален отговор за вас има. Това е трик от него. Това ще бъде един от най-големите предизвикателства. Как се прави това - да го направи забавен и да направи нещо, което хората искат да играят? Това е въпрос за един милион долара. Ако ние мислим, че имаме отговор на този, ние ще генерират продукт, който ще се опитам да отговоря на този въпрос.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 5.1 5.2 6.1 6.2 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6
MercerismWednesday, October 29th, 2008 I watched “Dangerous Days” the other night, the documentary of the making of “Bladerunner”. It’s fascinating to see how much crap they edited out of it, to get the gold. Some of the dialogue is appalling- to the point where Harrison Ford is breaking off in mid sentence and saying “this is bizarre!” But after watching it I ended up thinking about one of the things that didn’t make it from the book- “Do Androids Dream of Electric Sheep?”- into the movie; Mercerism was the leisure activity/religion that involved people grabbing the handles of an “empathy box” and joining together in embodying the Sisyphean struggle of a man walking up a hill, whilst rocks are thrown at him. In the book characters who use the empathy box are physically hurt by the rocks. It has an echo in the “Passion of the Christ” movie, one of the highest grossing movies of all time, which derived it’s power from the “visceral” depiction of Christ’s suffering. The Pope’s apparent withdrawal of the comment “It is as it was” after seeing the movie, provoked Slavoj Zizek to write; And, perhaps, the prohibition to embrace a belief with a full passion explains why, today, “culture” is emerging as the central life-world category. Religion is permitted — not as a substantial way of life, but as a particular “culture” or, rather, life-style phenomenon: what legitimizes it is not its immanent truth-claim but the way it allows us to express out innermost feelings and attitudes. We no longer “really believe,” we just follow (some of the) religious rituals and mores as part of the respect for the “life-style” of the community to which we belong… Perhaps, then, “culture” is the name for all those things we practice without really believing in them, without “taking them seriously.” Is this not also the reason why science is not part of this notion of culture — it is all too real? And is this also not why we dismiss fundamentalist believers as “barbarians,” as anti-cultural, as a threat to culture — they dare to take seriously their beliefs? Today, we ultimately perceive as a threat to culture those who immediately live their culture, those who lack a distance towards it. Looking for some sort of dialogue on religion in video games and MMO’s, I found this discussion about religion in mmo’s on Terra Nova. Comments include; It’s a bit interesting that there doesn’t seem to be much uproar over the latent near-Christian mythos in many MMOs, but that may be a reflection of the fact that the treatment is very shallow (for lack of a better word) or maybe more reflective of the fact that most gamers (in North America and Europe) are Christian (practicing or not) and so the presence of these themes is almost unnoticed? (The latter is legitimately a question — I have no idea). My experience in Dragonrealms, at least on the forums, has strongly suggested to me that people will make up religions to justify their characters, and will even make decisions based on this constructed view. But the overriding message is that game designers avoid real religion because they don’t want real conflict within a game. GTA is very clever in that it is about “the culture” and completely avoids religion or any religious plot lines or scenario’s. They’ll do Las Vegas but they won’t touch Sarajevo. However, the Christian game developer Digital Praise, who recently released a “Guitar Hero” spin-off “Guitar Praise”, have clearly been looking at the game. Interviewed on MTV, the CEO Tom Bean was asked “have you ever considered making a Christian version of GTA?”; There are a number of games that are out in the marketplace, and some of them have been derided for their content as being inappropriate for kids or inappropriate in general. And the thing that people don’t readily recognize is that some of these games are popular and are successful because they’re really fun; people have sometimes gotten distracted from the fun of a game by some of the content that’s in it. Quite. But the hard part came when they asked him, if he were to do it, how would he make it fun? I don’t have a real response for you there. That’s the trick of it. That would be one of the bigger challenges. How do you do that — make it fun and make it something that people want to play? That’s the million-dollar question. If we think we’ve got an answer to that, we will generate a product that will try to answer that question.