http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100832823_carkvata-sveti-nikola-v-selo-marica-svato-masto-za-vseki-balgarin_page_3_1_5_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100834281_st-nikola-church-in-maritsa-sacred-spot-in-bulgaria.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12 6.13 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1
Ширнало се в полите на Рила, село Марица по нищо не се отличава от останалите български села. Чисти улици, подредени дворове с цъфнали дървета и цветни лехи. В сърцето на това китно село, сред идилията се крие паметник на културата – църквата „Свети Никола“. За това съкровище на изобразителното изкуство научаваме от директора на Историческия музей в Самоков Веселин Хаджиангелов, който преди време ни разказа за един от най-старите храмове в района – Бельова църква. Датирана от епохата на Възраждането, църквата „Свети Никола“ преминава през три периода на изграждане, обяснява събеседникът ни: Интервю с Веселин Хаджиангелов Тя е построена през последните десетилетия на XVI век, по времето на османския период. Архитектурата е типична за късното средновековие – еднокорабна, едноабсидна, със стени дебели около метър от камъни споени с хоросан. Вторият период започва от 1830 по време на управлението на султан Махмуд. За това свидетелства надпис над входа, на западната фасада. Третият етап е след 1869. Тази необходимост от разширяване на храмовото пространство говори за увеличаване на християнското население в село Махала – старото има на Марица. При реставрация през 1961 е взето решение църквата да остане в оригиналния си вид. Веселин Хаджиангелов разкрива подробности за стенописите и иконографите: Един от най-добрите изследователи на църквата е изкуствоведът Асен Чилингиров, който е автор и на монография. Според него ранните стенописи са от края на XVI век и са правени на два етапа. Непосредствено след построяването изписването е върху глинена подложка. От тях са запазени няколко фрагмента. Вторият етап е няколко години по-късно. Върху варова мазилка са изографисани, наред със светците, и конни фигури на свети Георги и свети Димитър. В олтарното пространство има фризове с медальони на християнски светци, цикъл с празнични сцени. На свода великолепно са изпълнени Христос Пантократор – в двоен кръг с медальони на Богородица и Йоан Кръстител. В стенописите от края на XVI век личи опростен стил, който се доближава до раннохристиянското изкуство на комниновата епоха. Може би са прави, изследователите, които смятат, че зографите са дошли от Атон и най-вероятно са от обкръжението на учениците на Свети Пимен Зографски, работил в района на Софийската Мала Света гора. В западната пристройка има стенописи от XIX век – дело на Самоковски зографи. Асен Чилингиров смята, че главен майстор на зографите е Йоан Иконописец, евентуално синът му Никола Образописов, Христо Йовевич, Михал Белстойнев – един от последните самоковски зографи. На свода, освен Христос и Йоан Предтеча се виждат сцени от житието на Свети Никола. Как в малко селище като Марица, в османско време, е построена богато изографисана църква, събеседникът ни обяснява така: Селата около горното течение на река Марица – Марица и Радуил, са били известни с железодобива през целия османски период. Това е давало по-големи свободи на населението. Проходът, към днешния курорт Боровец, е бил охраняван от дервенджии. Това е позволявало християнското население да строи свои храмове, да празнува своите празници. Друга причина е, че са разполагали с повече средства. В условията на османско владичество, християнството е начин да се запази идентичността, религията, народността. За множеството християнски паметници в района, Хаджиангелов разказва, че според запазените регистри в музея в Самоков, селата са предимно с християнско население и продължава: Предвид топонимията, съхранена стотина години, всички местности носят имена от пантеона на българските светци. В тях са изградени оброци, параклиси. Показателно в това отношение е село Радуил където има над 40 параклиса. Не се ли нуждае църквата „Свети Никола“, чиито стенописи са художествен паметник на културата, от съвременни дарители, за да остане за поколенията? Опазването и съхранението на религиозните паметници е наш дълг. Старите църкви, манастири, съхраненото в тях художествено наследство е част от съкровищницата на нашата култура. Не случайно през 60-те години на XXвек новосъздаденият тогава Институт за паметниците на културата, беше предприел мащабна акция по реставриране и консервиране на старите църкви. В този период е спасена и църквата в село Марица. Веселин Хаджиангелов отправя покана към всички, да посетят селото и църквата „Свети Никола“ откъдето ще си тръгнат възхитени от великолепието на архитектурата и стенописите.Снимки: Светлана Димитрова
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 4.10 4.11 4.12 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1
The village of Maritsa has nothing special or different about it, compared to the other settlements at the foot of the Rila Mountain – it has clean streets and cozy yards with flowers and trees blossoming. At the same time a monument of culture can be found in the heart of this picturesque place – the St. Nikola /St. Nicholas/ Church. Director of Samokov’s History Museum Veselin Hadjiangelov gives us more details on the landmark, dated back to the Renaissance period and known for its three periods of construction: “It was built up during the last decades of the 16th c., during the Ottoman period. Its architecture is typical for the late Middle Age – one-nave, single-pass and with walls thick 1 m, built of stone, bonded with mortar. The second period began in 1830, during the rule of Sultan Mahmoud. An inscription above the western entrance testifies on that. The third period was after 1869. The necessity of expanding the temple’s space is prompted by the expansion of the Christian population in the village of Makhala – the old name of Maritsa. The 1961 restoration process opted for keeping the original outlook of the church.” Veselin Hadjiangelov gives us more details on the murals and iconographers: “Art expert Asen Chilingirov is one of the temple’s best researchers, as he wrote a monography on the matter. According to him the early murals were dated end-16th c. and those were made in two stages. Right after the building the inscription was placed on a clay pad. Several fragments from that period have been preserved. The second stage came a few years later. St. George and St. Demetrius were depicted as horsemen on lime plaster, alongside the saints. There are friezes with medallions of Christian saints in the altar space and also a cycle with festive scenes from the bible. Christ Pantocrator, Mother Mary and St. John the Baptist have all been depicted in a marvelous manner under the dome – in a double ring of medallions. A simplified style, close to the early-Christian art of the Comnen epoch can be seen in the late-16th c. murals. Perhaps those researchers were right, saying that the icon-painters came from Mount Athos, most likely from the close circle of St. Pimen Zografski, who had worked in the area of Sofia’s Mount Athos Minor. The western segment of the church hosts murals from the 19th c., depicted by icon-painters from the town of Samokov. Scenes from the life of St. Nicholas can also be seen under the dome.” Mr. Hadjiangelov explains this wealthy church in a small place during the times of Ottoman rule like that: “The villages along the upper segment of the Maritsa River were known for the ferrous mining across the entire Ottoman period. Hence the greater freedom of the population. The passage to what’s now the Borovetz Resort was guarded by dervendjii – Bulgarian armed militia. That was how the Christian population could build up its own temple and celebrate its religious fests…” Doesn’t the St. Nikola Church need its contemporary donators, in order to remain for the next generations? “The preservation and protection of the religious monuments are our duty. The old churches, monasteries and their heritage are part of our culture’s treasury. The church of Maritsa was saved over the 1960s by the newly-created back then Institute for Monuments of Culture,” Veselin Hadjiangelov says and invites everyone to visit the magnificent church of St. Nicholas in the village of Maritsa. English version: Zhivko Stanchev