http___blogs.cgdev.org_globaldevelopment_bg_2012_01_is-cgd_E2_80_99s-pakistan-initiative-off-the-mark.php_1.xml
http___blogs.cgdev.org_globaldevelopment_2012_01_is-cgd_E2_80_99s-pakistan-initiative-off-the-mark.php.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 8.1
18 януари, 2012 г. Това е съвместна публикация и Дани Cutherell. С течение на Глобалния блог Dashboard, Сет Каплан написали критика на на Пакистан инициативата CGD. В публикация, озаглавена "Какво лошо С Пакистан Инициатива CGD на" Каплан удари на CGD инициатива Пакистан казва "почти нищо специфично за Пакистан"; "игнорирайки на" водачите на политическата си икономика "; и разчита на" един размер-приляга- всички решения. "Като членове на Пакистан инициатива CGD", ние приветстваме критика Сет на нашата работа, наистина, ние бяха щастливи да включва един от нашите критици в един предишен блог и вземе това като възможност да изчистите до всяко недоразумение за нашия подход и констатации. Първо, Сет критика подчертава, че политическият контекст в Пакистан е важно, ако човек е да се разбере как най-добре да се справи с огромни предизвикателства на развитието, пред които е изправена страната. За това, ние може само да каже: "ние сме съгласни" Докато окончателния доклад на проучването група не разработва в големи подробности на политическата икономия на реформа на политиката в Пакистан и сериозни предизвикателства в нея-това е нещо, че на проучвателната група е взела под внимание. Всъщност, на Нанси Birdsall и Милано съавтор на доклад през 2005 г. (преиздадена през 2010 г.) на политическите провали на икономика, която порази усилията на Световната банка, за да трансформират социалните сектори на Пакистан през 1990. Съвсем наскоро, различни членове на екипа (минало и настояще) са подчертани как политическите проблеми на Пакистан и институционални слабости означава донори трябва да преосмислим как те осигуряват помощ за правителството на Пакистан (виж тук , например, защо политическата икономика на Пакистан прави Парични средства за предоставяне на помощ един идеята да се проучат и). При предоставянето пример за това как CGD може да бъде "по-специфични за контекста на Пакистан," Сет хвали неотдавнашен доклад на работна сила на Удроу Уилсън Център за препоръчване, че многостранните донори да отговаря за енергийния сектор, защото в Пакистан, те имат повече " опит и компетентност. "Ние не можаха да се споразумеят повече. В действителност, Нанси направи същата препоръка в отворено писмо до администрацията на Обама през май 2010 г.. В допълнение, четвъртата препоръка, съдържаща се в доклада на група CGD проучване, е да " финансират това, което вече работи ", т.е. да работят чрез или с други донори, където те имат по-добър опит или познания развитие актьори в САЩ. Второ, работата на CGD на Пакистан умишлено е фокусиран върху действията и поведението на общността на донорите, а именно Съединените щати. Това е в съответствие с мисията на CGD, която е да се превърне огледало на политиките за развитие на богатите страни и най-големите институции донори. Действията на правителството на Пакистан са критични, но има къща индустрията на експерти, казва пакистански официалност, какво да се прави на развитието фронт. CGD стартира своята инициатива Пакистан, защото Пакистан е пример за това как сигурността на Америка и цели за развитие, често са в конфликт за създаване на отвор за ясен поглед анализ за това как правителството на САЩ се придвижва коварните води. Вярно е, че инициативата е съсредоточена върху бюрократичните и конгресен политиката на помощ за Пакистан тук във Вашингтон, но това е критичен ниша, ние не виждаме други организации попълване. И накрая, ние се чувстваме уверени в нашите препоръки до голяма степен поради постоянното въвеждане на хора, запознати отблизо с Пакистан. Това започва с проучвателна група , която Сет неправилно твърди, че е "изпълнен с голям брой хора, които не е задължително да знаете, политическа икономия на Пакистан." Ние моля да се различават. Проучването група включва пакистански анализатори като Ishrat Husain , Шуджа Наваз и Moeed, Юсуф , както и дългогодишни студенти в САЩ на Пакистан, като Андрю Уайлдър и Паула Нюбърг . В допълнение, докладът се възползвали от коментари от широк спектър от пакистанските лидери в правителството (като сегашния министър на външните работи Хина на Раббани Khar и финансовият министър Абдул Hafeez Shaik, ), гражданското общество (като например Фондация "Ага Хан" президент Карим Alibhai), медии (включително GEO TV EXEC Мир Ибрахим Рахман ), и частния сектор ( Асад Умар , председател на Пакистан бизнес съвет, беше домакин на частна кръгла маса за нашия отбор, когато те са били в Карачи). И накрая, едно от предимствата на предприемането на инициативи като тази е, че ние сме в състояние да се учат от пакистански колеги, които преминават през DC на почти ежеседмично. Всъщност, малко след опустошителните наводнения на на 2010 CGD хостван министър Shaik за частна закуска с членовете на Пакистан политика на Общността в областта на Вашингтон и американски правителствени представители. Ние благодарим на Сет за поста си и се надявам да продължи да ангажира с него и другите в политиката на Общността, загрижени за бъдещето на Пакистан и ролята на Съединените щати могат да играят сега и за в бъдеще. Вероятно свързани Мнения
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 7.1 8.1
January 18, 2012 This is a joint post with and Danny Cutherell. Over on the Global Dashboard blog, Seth Kaplan has posted a critique of CGD’s Pakistan initiative. In a post titled, “What’s Wrong With CGD’s Pakistan Initiative” Kaplan knocks the CGD Pakistan initiative for saying “almost nothing specific about Pakistan”; “ignoring the “drivers of its political economy”; and relying on “one-size-fits-all solutions.” As members of CGD’s Pakistan initiative, we welcome Seth’s critique of our work (indeed, we were happy to feature another one of our critics in a previous blog) and take this as an opportunity to clear up any misunderstanding about our approach and findings. First, Seth’s critique emphasizes that the political context in Pakistan is important if one is to understand how best to address the massive development challenges facing the country. To this, we can only say: “we agree.” While the final report of the study group did not elaborate in great detail on the political economy of policy reform in Pakistan—and the severe challenges therein—this is something that the study group certainly took into account. Indeed, Nancy Birdsall and Milan co-authored a report in 2005 (reissued in 2010) on the political economy failures that plagued the World Bank’s efforts to transform Pakistan’s social sectors during the 1990s. More recently, various team members (past and present) have highlighted how Pakistan’s political problems and institutional weaknesses mean donors need to rethink how they provide aid to Pakistan’s government (see here, for example, on why Pakistan’s political economy makes Cash on Delivery Aid an idea worth exploring). In providing an example of how CGD might be more “specific to the Pakistan context,” Seth praises a recent task force report of the Woodrow Wilson Center for recommending that multilateral donors be responsible for the power sector, because in Pakistan, they have more “experience and expertise.” We couldn’t agree more. In fact, Nancy made the same recommendation in her open letter to the Obama Administration in May 2010. In addition, the fourth recommendation contained in the report of CGD’s study group is to “finance what’s already working”—that is, to work through or with other donors wherever they have better experience or expertise than U.S. development actors. Second, CGD’s work on Pakistan has intentionally focused on the actions and behavior of the donor community, namely the United States. This is in keeping with CGD’s mission, which is to turn a mirror on the development policies of the wealthy countries and the major donor institutions. The actions of the Pakistani government are critical, but there is a cottage industry of experts telling Pakistani officialdom what to do on the development front. CGD launched its Pakistan initiative primarily because Pakistan is an example of how America’s security and development objectives are often in conflict—creating an opening for clear-eyed analysis of how the U.S. government navigates these treacherous waters. It is true that the initiative has focused on the bureaucratic and congressional politics of assistance to Pakistan here in Washington—but this is a critical niche we do not see other organizations filling. Finally, we feel confident in our recommendations largely because of the constant input of people intimately familiar with Pakistan. This begins with our study group, which Seth incorrectly claims is “filled with a large number of people who may not necessarily know Pakistan’s political economy.” We beg to differ. The study group includes Pakistani analysts such as Ishrat Husain, Shuja Nawaz and Moeed Yusuf, as well as longtime U.S. students of Pakistan such as Andrew Wilder and Paula Newberg. In addition, the report benefited from comments from a wide range of Pakistani leaders in government (such as current Minister of Foreign Affairs Hina Rabbani Khar and Finance Minister Abdul Hafeez Shaik), civil society (such as Aga Khan Foundation President Karim Alibhai), the media (including GEO TV exec Mir Ibrahim Rahman), and the private sector (Asad Umar, Chairman of the Pakistan Business Council, hosted a private roundtable for our team when they were in Karachi). Finally, one of the advantages of undertaking an initiative such as this is that we are able to learn from Pakistani colleagues who pass through DC on an almost weekly basis. Indeed, shortly after the devastating floods of 2010 CGD hosted Minister Shaik for a private breakfast with members of Washington’s Pakistan policy community and U.S. government representatives. We thank Seth for his post and hope to continue engaging with him and others in the policy community concerned about the future of Pakistan and the role the United States can play now and in the future. Possibly Related Posts