http___bogoposveteni.bg_index.php_2016-09-29-15-53-58_2016-12-31-07-39-19_85-a_415-14-04_1.xml
https___www.blueletterbible.org_comm_smith_chuck_sermonnotes_act_act_27.cfm.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 1.9 1.10 1.11 1.12 1.13 1.14 1.15 1.16 1.17 1.18 1.19 1.20 1.21 1.22 1.23 1.24 1.25 1.26 1.27 1.28 1.29 1.30 1.31 1.32 1.33 1.34 1.35 1.36 1.37 1.38 1.39 1.40 1.41 1.42 1.43 1.44 1.45 1.46 1.47 1.48 1.49 1.50 1.51 1.52 1.53 1.54 1.55 1.56 1.57 1.58 1.59 1.60 1.61 1.62 1.63 1.64 1.65 1.66 1.67 1.68 1.69 1.70 1.71 1.72 1.73 1.74 1.75 1.76 1.77 1.78 1.79 1.80 1.81 1.82 1.83 1.84 1.85 1.86 1.87 1.88 1.89 1.90 1.91 1.92 1.93 1.94 1.95 1.96 1.97 1.98 1.99 1.100 1.101 1.102 1.103 1.104 1.105 1.106 1.107 1.108 1.109 1.110 1.111 1.112 1.113 1.114 1.115 1.116
ВЕЛИК ПЕТЪК Чествуване Страданието Господне ПЪРВО ЧЕТИВО Той бе изпоранен за нашите грехове. Четене из книгата на пророк Исаия. 52,13-53,12 Ето, моят слуга ще благоуспее, ще се въздигне, ще се възвиси. Както мнозина бидоха смаяни, гледайки на него - толкоз ликът му беше обезобразен повече, отколкото на синовете човечески - така той ще смая много народи; царе ще затворят пред него устата си, защото ще видят онова, за което не им е било говорено, и ще узнаят, каквото не са слушали. Кой повярва на това, що е чул от нас? И кому се откри мишцата Господня? Защото той изникна пред него като младочка и като израстък из суха земя; няма в него ни изглед, нито величие, ние го видяхме, и в него нямаше изглед, който да ни привлича към него. Той беше презрян и унизен пред людете, мъж на скърби и изпитал недъзи, и ние отвръщахме от него лицето си; той беше презиран и ние за нищо го не смятахме. Той взе върху си нашите немощи и понесе нашите недъзи; а ние мислехме, че той беше поразяван, наказван и унизяван от Бога. А той бе изпоранен за нашите грехове и мъчен за нашите беззакония; наказанието за нашия мир биде върху него, и чрез неговите рани се изцелихме. Всички ние блуждаехме като овци, отбихме се всеки от пътя си - и Господ възложи върху него греховете на всинца ни. Той бе измъчван, но страдаше доброволно и уста си не отваряше; като овца бе той заведен на клане, и като агне пред стригачите си е безгласно, така и той не отваряше устата си. От затвор и съд той бе грабнат. Но рода му кой ще обясни? Защото той бе изтръгнат от земята на живите; за престъпленията на моя народ претърпя смърт. Отредиха му гроб със злодейци, но той биде погребан у богатия, защото не бе сторил грях, и в устата му нямаше лъжа. Но на Господа биде угодно да го съкруши, и той го предаде на мъчение; а кога душата му принесе умилостивителна жертва, той ще види дълговечно потомство, и волята Господня успешно ще се изпълнява чрез неговата ръка. С доволство той ще гледа подвига на душата си; чрез познанието, което ще имат за него, той, праведникът, моят слуга, ще оправдае мнозина и греховете им върху си ще понесе. Затова Аз ще му дам дял между великите, и със силните плячка ще дели, задето душата си на смърт предаде, и към злодейци биде причислен, когато между това той понесе върху си греха на мнозина, и за престъпниците стана ходатай. Това е Божие слово. ОТПЕВЕН ПСАЛОМ Пс 30,2 и 6.12-13.15-16.17 и 25 (О: Лк 23,46) Отче, в Твоите ръце предавам духа си. На Тебе, Господи, се уповавам, да се не посрамя на веки; по Твоята правда избави ме. В Твоите ръце предавам духа си, Ти си ме избавил, Господи, Боже на истината. О От всичките си врагове станах за укор, дори пред моите съседи, и за моите познати: които ме видят на улицата, бягат от мене. Забравен съм в сърцата като мъртъв; Аз съм като разбит съд. О Аз пък на Тебе, Господи, се уповавам; казах: "Ти си мой Бог", дните ми са в Твоя ръка." Избави ме от ръцете на враговете ми и от гонителите ми. О Яви на Твоя раб светлото си лице; спаси ме с Твоята милост. Дерзайте, и да крепне сърцето ви, дерзайте всички, които се надявате на Господа. О ВТОРО ЧЕТИВО Научи се на послушание, и стана причина за вечно спасение за всички, които Му се подчиняват. Четене от посланието до евреите.4,14-16; 5,7-9 И тъй, като имаме велик първосвещеник, който е преминал през небесата, Исуса, Сина Божий, нека се държим по вероизповеданието. Защото ние имаме не такъв първосвещеник, който не би могъл да ни съчувствува в нашите немощи, а такъв, който е изкушен като нас във всичко, освен в грях. И тъй, нека дръзновено пристъпваме към престола на благодатта, за да получим милост и да намерим благодат за благовременна помощ. Защото Христос в дните на плътта си, със силен вик и сълзи отправи молби и молитви към Оня, който можеше да Го спаси от смърт, и, като биде чут поради благоволението Си, макар и да е Син, той се научи на послушание чрез онова, което претърпя, и, като се усъвършенствува, стана за всички, които Му са послушни, причина за вечно спасение. Това е Божие слово. СТИХ ПРЕДИ ЕВАНГЕЛИЕТО 2,8-9 Христос стана за нас послушен дори до смърт, и то смърт кръстна. Затова и Бог Го високо въздигна: и Му даде име, по-горно от всяко име. ЕВАНГЕЛИЕ Страданието на нашия Господ Исус Христос според Иван. 18,1-19142 Хванаха Исуса и Го вързаха. В онова време: Исус, като излезе с учениците Си отвъд потока Кедрон, където имаше градина, в която влезе Сам Той и учениците му. А това място знаеше и Юда, който щеше да Го предаде, защото Исус често се събираше там с учениците Си. Тогава Юда, като взе една чета войници и слуги от първосвещениците и фарисеите, дохожда там с фенери, светила и с оръжие. А Исус, знаейки всичко, каквото щеше да стане с Него, излезе и им рече: "Кого търсите?" Отговориха Му: "Исуса Назорея." Исус им казва: "Аз съм." С тях стоеше Юда, който Го предаваше. И като им рече: "Аз съм", те се дръпнаха назад и паднаха на земята. Пак ги попита: "Кого търсите?" Те рекоха: "Исус Назорея". Исус им отговори: "Казах ви, че съм Аз; и тъй, ако Мене търсите, тях оставете да си отидат." За да се сбъдне словото, казано от Него: "От ония, които си ми дал, никого не погубих." А Симон Петър, който имаше нож, измъкна го, удари слугата на първосвещеника и му отряза дясното ухо. Името на слугата беше Малх. Но Исус рече на Петър: "Тури ножа си в ножницата; да не изпия ли чашата, която Ми е дал Отец?" Отведоха Исуса първом при Анна. Тогава четата и хилядникът и слугите юдейски хванаха Исуса и Го вързаха и отведоха Го първом при Анна; защото той беше тъст на Кайяфа,който през нея година беше първосвещеник. А Кайяфа беше оня, който бе дал на юдеите съвет, че "е по-добре един човек да погине за народа." След Исуса вървяха Симон Петър и другият ученик. А тоя ученик беше познат на първосвещеника, и влезе с Исуса в двора първосвещеников. А Петър стоеше вън до вратата. Другият пък ученик, който беше познат на първосвещеника, излезе, та говори на вратарката, и въведе Петър. Тогава слугинята вратарка казва на Петър: "Да не си и ти от учениците на този човек?" Той отговори: "Не съм." А робите и слугите бяха си наклали огън, понеже беше студено, и стояха, та се грееха. Петър стоеше с тях и се грееше. А първосвещеникът попита Исуса за учениците Му и за учението Му. Исус му отговори: "Аз открито говорих на света; Аз винаги съм поучавал в синагогите и в храма, дето отвред се събират юдеите, и скришом нищо не съм говорил. Защо питаш Мене? Питай ония, които са слушали, що съм им говорил; ето, те знаят, що съм говорил." Когато Той каза това, един от слугите, който стоеше наблизо, удари плесница на Исуса и рече: "Тъй ли отговаряш на първосвещеника?" Исус му отвърна: "Ако говорих зле, докажи злото; ако ли пък -добре, защо Ме биеш?" Тогава Анна Го прати вързан при първосвещеника Кайяфа. Не си ли и ти от Неговите ученици? Не съм. А Симон Петър стоеше и се грееше. И рекоха му: "Да не си и ти от Неговите ученици?" Той се отрече и каза: "Не съм". Един от слугите първосвещеникови, сродник на онзи, комуто Петър бе отрязъл ухото, казва: "Не те ли видях аз в градината с Него?" Петър пак се отрече; и тозчас петел пропя. Моето царство не е от този свят. Поведоха Исуса от Кайяфа в преторията. Беше заран; и те не излязоха в преторията, за да се не осквернят, та да могат да ядат пасхата. Тогава излезе Пилат при тях и рече: "В какво обвинявате Тоя Човек?" Отговориха му и рекоха: "Ако той не беше злодеец, не щяхме да ти Го предадем." Пилат им рече: "Вземете Го вие и Го съдете по вашия закон." Юдеите му рекоха: "Нам не е позволено да убием никого." За да се сбъдне думата Исусова, която беше казал, когато даваше да се разбере, от каква смърт щеше да умре. Тогава Пилат пак влезе в преторията и повика Исуса и Му рече: "Ти ли си Юдейският цар?" Исус му отговори: "От себе си ли говориш това, или други ти казаха за Мене?" Пилат отговори: "Та аз юдеин ли съм? Твоят народ и първосвещениците Те предадоха на мене: Какво си сторил?" Исус отговори: "Моето царство не е от тоя свят; ако беше царството Ми от тоя свят, Моите слуги щяха да се борят, за да не бъда предаден на юдеите; но сега царството Ми не е оттук." А Пилат Му рече: "И тъй, цар ли си Ти?" Исус отговори: "Ти казваш, че съм цар. Аз за това се родих, и затова дойдох на земята, за да свидетелствувам за истината; всеки, който е от истината, слуша гласа Ми." Пилат Му рече: "Що е истина?" И като каза това, пак излезе при юдеите и им рече: "Аз не намирам никаква вина у Него. Но у вас има обичай, да ви пускам едного за Пасха; желаете ли да ви пусна Царя Юдейски?" Тогава пак закрещяха всички, казвайки: "Не Него, а Варава." Варава пък беше разбойник. Здравей, Царю Юдейски! Тогава Пилат хвана Исуса и Го бичува. И войниците, като сплетоха венец от тръни, наложиха Му го на главата и Му облякоха багреница. И идваха при Него и думаха: "Радвай се, Царю Юдейски"; и Му удряха плесници. Пилат пак излезе вън и им рече: "Ето, извеждам ви Го, за да разберете, че не намирам у Него вина." Тогава Исус излезе вън с трънения венец и в багреница. И рече им Пилат: "Ето Човекът!" А когато първосвещениците и слугите Го видяха, завикаха и казваха: "Разпни, разпни Го?" Пилат им казва: "Вие Го вземете и разпнете, защото аз не намирам у Него вина." Юдеите му отговориха: "Ние имаме закон, и по нашия закон Той трябва да умре, защото Себе си направи Син Божий." Когато Пилат чу тая дума, повече се уплаши. И пак влезе в преторията и рече на Исуса: "Отде си Ти?" Но Исус му не даде отговор. Пилат Му казва: "На мене ли не отговаряш? Не знаеш ли, че имам власт да Те разпна, и власт да Те пусна?" Исус отговори: "Ти не щеше да имаш над Мене никаква власт, ако ти не бе дадена свише; затова по-голям грях има оня, който Ме предаде на Тебе." Махни Го! Махни Го! Разпни Го! От тогава Пилат търсеше случай да Го пусне. Юдеите обаче викаха и казваха: "Ако пуснеш Тоя, не си приятел на кесаря. Всеки, който прави себе си цар, е противник на кесаря." Пилат, като чу тая дума, изведе вън Исуса и седна на съдището, на мястото, наречено Литостротон, а по еврейски Гавата. Тогава беше петък пред Пасха, около шестия час. И рече Пилат на юдеите: "Ето вашия цар!" Ала те завикаха: "Премахни Го, премахни, разпни Го!" Пилат им казва: "Вашия цар ли да разпна?" Първосвещениците отговориха: "Ние нямаме друг цар освен кесаря." И тогава им Го предаде, за да бъде разпнат. Разпънаха Го, а с Него и други двама. И взеха Исуса и Го поведоха. И носейки кръста Си, Той излезе на мястото, наречено Лобно, по еврейски Голгота; там Го разпнаха, и с Него други двама, от едната и от другата страна, а посред - Исуса. А Пилат написа и надпис, и го постави на кръста. Написано беше: "Исус Назорей, Цар Юдейски." Тоя надпис четоха мнозина от юдеите, понеже беше близо до града мястото, дето Исус бе разпнат, и написаното бе по еврейски, гръцки и латински. А първосвещениците юдейски казваха на Пилат: "Недей писа: Цар Юдейски, но че Той каза: Цар Юдейски съм." Пилат отговори: "Каквото писах, писах." Разделиха помежду си дрехите му. Войниците пък, като разпнаха Исуса, взеха дрехите Му (и ги разделиха на четири дяла, по един на всеки войник) и хитона. Хитонът не беше шит, а изтъкан цял отгоре до долу. Тогава рекоха си един другиму: "Да не го раздираме, а да хвърлим за него жребие, чий да бъде: за да се сбъдне реченото в Писанието: "разделиха дрехите Ми помежду си и за одеждата Ми хвърлиха жребие." Тъй направиха войниците. Ето Твоят Син. - Ето твоята майка. При кръста Исусов стояха майка Му и сестрата на майка Му, Мария Клеопова, и Мария Магдалина. А Исус, като видя майка Си и стоещия там ученик, когото обичаше, казва на майка Си: "Жено, ето син Ти!" После казва на ученика: "Ето майка ти!" И от оня час ученикът я прибра при себе си. Свърши се! След това Исус, като знаеше, че всичко вече е свършено, за да се сбъдне Писанието, казва: "Жаден съм." Там имаше съд, пълен с оцет. Войниците напоиха гъба с оцет, надянаха я на исопова тръст и поднесоха на устата Му. А когато Исус вкуси от оцета, рече: "Свърши се!" И като наведе глава, предаде дух. Тук се коленичи и пази кратко мълчание. И веднага протече кръв и вода. И понеже тогава беше петък, юдеите, за да не останат телата върху кръста в събота (защото оная събота беше велик ден), помолиха Пилата, да им пребият пищелите и да ги снемат. Тогава дойдоха войниците и пребиха пищялите на първия и на другия, разпнат с Него. А когато дойдоха при Исуса и Го видяха вече умрял, не Му пребиха пищелите; но един от войниците прободе с копие ребрата Му, и веднага изтече кръв и вода. И който видя, засвидетелствува, и свидетелството му е истинско; и той знае, че говори истина, за да повярвате вие. Защото това стана, за да се сбъдне Писанието: "Кост Негова няма да се строши." И пак друго Писание казва: "Ще погледнат на Тоя, когото прободоха." Повиха тялото Исусово в повивки с благоухания. След това Йосиф, от Ариматея (ученик Исусов таен, поради страх от юдеите), помоли Пилата да снеме тялото Исусово, и Пилат позволи. Той дойде и сне тялото Исусово. Дойде също и Никодим (който беше ходил изпреди при Исуса нощем) и донесе от около сто литри смес от смирна и алой. Тогава взеха тялото Исусово и го обвиха в повивки с благовонията, както по обичая си юдеите погребват. На онова място, дето беше разпнат, имаше градина, и в градината - нов гроб, в който още никой не бе полаган. Там положиха Исуса, поради петъка, понеже гробът беше наблизо. Това е слово Господне.
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 9.1 9.2 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 19.1 21.1 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 26.2 27.1 28.1 29.1 29.2 30.1 32.1 34.1 36.1 36.2 36.3 38.1 39.1 40.1 40.2 42.1 44.1 46.1 46.2 48.1 50.1 52.1 54.1 54.2 56.1 58.1 58.2 58.3 58.4 60.1 60.2 62.1 64.1 64.2 66.1 68.1 70.1 70.2 72.1 74.1 74.2 76.1 76.2 78.1 80.1 82.1 82.2 84.1 84.2 86.1 88.1 90.1 92.1 94.1 94.2 94.3 96.1 96.2 97.1 99.1 99.2 101.1 103.1 105.1 107.1 109.1 111.1 111.2 113.1 115.1 117.1 119.1 119.2 121.1 121.2 123.1 123.2 125.1 127.1 129.1 131.1 133.1 135.1 137.1 139.1 139.2 139.3 139.4 139.5 139.6 139.7 140.1 140.2 141.1 141.2 142.1 143.1 144.1 146.1 147.1 148.1 149.1 150.1 152.1 154.1 156.1 158.1 160.1 162.1 164.1 165.1 166.1 168.1 170.1 172.1 174.1 175.1 176.1 176.2 177.1 179.1 180.1 180.2 181.1 182.1 183.1
"PETER'S MESSAGE." Intro. We have been looking at the characteristics of the men that God used in order that we might also be usable. I now want to go back and look at the message that Peter preached to the people. YE MEN OF ISRAEL, WHY MARVEL YE AT THIS? If you are men of Israel, then you must believe in the God of Israel; if you believe in the God of Israel, why would you marvel that a lame man is walking? The God of Israel, is the eternal, almighty God; He is the One who created our bodies. Why should you marvel that He would make a minor adjustment in the lame man's body so as to enable him to walk? The reason they marveled is that they had lost the awareness of the greatness of the God of their fathers. Peter is going to remind them of the greatness of the God that they believed in and worshipped. Peter wants to make sure that they do not think that he had anything to do with this miracle. PETER'S EXPLANATION. "THE GOD OF ABRAHAM, ISSAC, AND JACOB, THE GOD OF OUR FATHERS, HAS GLORIFIED HIS SON JESUS." Jesus had told the disciples, "And whatsoever you shall ask the Father in My name, that will I do, that the Father might be glorified in the Son." As you honor the Father, you honor the Son. As you honor the Son, you honor the Father. How Jesus is praised spontaneously as a miracle is accomplished in His name. Jesus is the reason that this man is walking. What Peter has to say about their relationship with Jesus. You delivered Him up to Pilate. Jesus had prophesied this to His disciples. And Jesus going up to Jerusalem took the twelve disciples apart in the way, and said unto them, Behold, we go up to Jerusalem; and the Son of man shall be betrayed unto the chief priests and unto the scribes, and they shall condemn Him to death, And shall deliver him to the Gentiles to mock, and to scourge, and to crucify [him]: and the third day he shall rise again. You denied Him in the presence of Pilate. When Pilate said to them, "Behold your King." They answered, "We have no king but Caesar." When Pilate asked the people, "Which of the two shall I release unto you, Barrabas or Jesus who is called the Messiah?" They called out Barrabas. You denied the Holy One and the Just, and desired a murderer to be granted unto you. You killed the Prince of Life. That sounds like an oxymoron. If He is the Prince of Life, how could He be killed? Jesus answered that one Himself. I am the good shepherd: the good shepherd giveth his life for the sheep. Therefore doth my Father love me, because I lay down my life, that I might take it again. No man taketh it from me, but I lay it down of myself. I have power to lay it down, and I have power to take it again. This commandment have I received of my Father. When Jesus therefore had received the vinegar, he said, It is finished: and he bowed his head, and gave up the Spirit. "Whom God has raised from the dead, whereof we are witnesses." Peter declared that Pilate was determined to let Him go. John confirms that as he tells us of the trial of Jesus before Pilate. Pilate then went out to them, and asked, What accusation do you bring against this man? They answered and said unto him, If he were not a malefactor, we would not have brought Him to you. Then said Pilate unto them, You take Him then, and judge him according to your law. The Jews therefore said unto him, It is not lawful for us to put any man to death: This was fulfilling the statement of Jesus when he spoke to them signifying by what means He would die. Then Pilate entered into the judgment hall again, and called Jesus, and said unto him, Art You the King of the Jews? Jesus answered him, "Do you ask this thing of yourself, or did others tell you of Me? Pilate answered, Am I a Jew? Your own nation and the chief priests have delivered You unto me: what have You done? Jesus answered, My kingdom is not of this world: if my kingdom were of this world, then My servants would fight to keep Me from being delivered to the Jews: but my kingdom not from here. Pilate therefore said unto him, Art You a king then? Jesus answered, You said that I am a king. To this end was I born, and for this cause I came into the world, that I should bear witness unto the truth. Every one that is of the truth hears my voice. Pilate asked Him, What is truth? And when he had said this, he went out again unto the Jews, and said unto them, I find in him no fault. But you have a custom, that I should release unto you one at the passover: will you therefore that I release unto you the King of the Jews? Then cried they all again, saying, Not this man, but Barabbas. Now Barabbas was a robber. Then Pilate therefore took Jesus, and scourged [him]. And the soldiers wove a crown of thorns, and put [it] on his head, and they put on him a purple robe, And said, Hail, King of the Jews! and they smote him with their hands. Pilate therefore went forth again, and said unto them, Behold, I bring him forth to you, that you may know that I find no fault in him. Then came Jesus forth, wearing the crown of thorns, and the purple robe. And [Pilate] saith unto them, Behold the man! When the chief priests therefore and officers saw him, they cried out, saying, Crucify [him], crucify [him]. Pilate said unto them, Do you want to crucify [him]: when I find no fault in him. The Jews answered him, We have a law, and by our law he ought to die, because he made himself the Son of God. When Pilate heard that saying, he was even more afraid; And went again into the judgment hall, and said unto Jesus, Where have you come from? But Jesus gave him no answer. Then Pilate said unto him, "Do you refuse to speak to me? Do you not know that I have power to crucify You, and I have power to release You? Jesus answered, You could have no power [at all] against Me, unless it was given to you from above: therefore he that delivered me unto you has the greater sin. And from then on Pilate sought to release him: but the Jews cried out, saying, If thou let this man go, thou art not Caesar's friend: whosoever makes himself a king speaks against Caesar. When Pilate therefore heard that saying, he brought Jesus forth, and sat down in the judgment seat in a place that is called the Pavement, but in the Hebrew, Gabbatha. And it was the preparation of the passover, and about the sixth hour: and he saith unto the Jews, Behold your King! But they cried out, Away with [him], away with [him], crucify him. Pilate saith unto them, Shall I crucify your King? The chief priests answered, We have no king but Caesar. Then delivered he him therefore unto them to be crucified. And they took Jesus, and led [him] away. Matthew also tells us of the trial before Pilate. And Jesus stood before the governor: and the governor asked him, saying, Art thou the King of the Jews? And Jesus said unto him, "You said it." And when he was accused of the chief priests and elders, he answered nothing. Then said Pilate unto him, "Do you hear these things they are witnessing against You? And he answered him never a word; insomuch that the governor marvelled greatly. Now at [that] feast the governor was accustomed to release unto the people a prisoner, whom they desired. And they had then a notable prisoner, called Barabbas. Therefore when they were gathered together, Pilate said unto them, Whom will ye that I release unto you? Barabbas, or Jesus who is called the Messiah? For he knew that for envy they had delivered him. When he was set down on the judgment seat, his wife sent a message to him that said, Have nothing to do with that just man: for I have suffered many things this day in a dream because of him. But the chief priests and elders persuaded the multitude that they should ask Barabbas, and destroy Jesus. The governor answered and said unto them, Which of the two do you want me to release unto you? They said, Barabbas. Pilate said unto them, What shall I do then with Jesus which is called Christ? [They] all said unto him, Let him be crucified. And the governor said, Why, what evil hath he done? But they cried out the more, saying, Let him be crucified. When Pilate saw that he could prevail nothing, but [that] rather a tumult was made, he took water, and washed [his] hands before the multitude, saying, I want you to see that I am innocent of the blood of this just person. Then answered all the people, and said, His blood [be] on us, and on our children. Then released he Barabbas unto them: and when he had scourged Jesus, he delivered [him] to be crucified. Then the soldiers of the governor took Jesus into the common hall, and gathered unto him the whole band [of soldiers]. And they stripped him, and put on him a scarlet robe. And when they had woven a crown of thorns, they put [it] upon his head, and a reed in his right hand: and they bowed the knee before him, and mocked him, saying, Hail, King of the Jews! And they spit upon him, and took the reed, and smote him on the head. And after that they had mocked him, they took the robe off from him, and put his own raiment on him, and led him away to crucify [him]. Pilate was torn between his sense of justice, and political expediency. He was being forced to decide between Jesus and Ceasar. He was being forced to make a judgment that he knew in his heart was not just. His question will forever must be determined by each man. "What shall I then do with Jesus who is called the Messiah? Only one of two things, accept Him as King, or crucify Him. III. VERSE 17: "I KNOW THROUGH IGNORANCE YOU DID IT." Remember the prayer of Jesus? "Father, forgive them, they know not what they do." They say that ignorance of the law is no excuse. Under the Law, the sins of ignorance had to be atoned for. However there was no real excuse for their ignorance, for: those things, which God before had shewed by the mouth of all his prophets, that the Messiah should suffer, he hath so fulfilled. In the very first promise of the Messiah, God declared that Satan would bruise His heel. The psalmist prophesied that His hands and feet would be pierced. Zechariah said that they would look on Him whom they had pierced. Isaiah said of Him: I gave my back to the smiters, and my cheeks to them that plucked off the hair: I hid not my face from shame and spitting. Behold, my servant shall deal prudently, he shall be exalted and extolled, and be very high. As many were astonied at thee; his visage was so marred more than any man, and his form more than the sons of men: So shall he sprinkle many nations; the kings shall shut their He is despised and rejected of men; a man of sorrows, and acquainted with grief: and we hid as it were [our] faces from him; he was despised, and we esteemed him not. Surely he hath borne our griefs, and carried our sorrows: yet we did esteem him stricken, smitten of God, and afflicted. But he [was] wounded for our transgressions, [he was] bruised for our iniquities: the chastisement of our peace [was] upon him; and with his stripes we are healed. To the disciples on the road to Emmaus He expounded to them the scriptures from Moses onward, the scriptures concerning Himself. We read of Paul, And Paul, as his manner was, went in unto them, and three sabbath days reasoned with them out of the scriptures, Opening and alleging, that Christ must needs have suffered, and risen again from the dead; and that this Jesus, whom I preach unto you, is Christ. Having therefore obtained help of God, I continue unto this day, witnessing both to small and great, saying none other things than those which the prophets and Moses did say should come: That Christ should suffer, [and] that he should be the first that should rise from the dead, and should shew light unto the people, and to the Gentiles. VERSE 21: "RESTITUTION OF ALL THINGS." From this one reference a heretical doctrine has been created known as the final restoration of all things. They basically teach that a day is coming when there will be a final restitution of all things, and even Satan will be restored to His pre-fall condition as the anointed cherub. This whole doctrine is refuted in the latter part of this same verse, for Peter added, "which God hath spoken by the mouth of all his holy prophets since the world began." And it shall come to pass, [that] every soul, which will not hear that prophet, shall be destroyed from among the people. PETER'S CALL TO THEM. VERSE 19. Repent and be converted. The result of the repentance and conversion, "You sins will be blotted out." The times of refreshing shall come.