http___blog.tkulev.com_2008_09_22_22-septemvri-nezavisimost__1.xml
https___dobrotoliubie.com_2018_09_22_bulgarian-declaration-of-independence_.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1 18.1
- Оттогава до днес, цели тридесет години, българският народ, непоколебимо верен към паметта на народните дейци за своята свобода и въодушевяван от техните завети, неуморно работи за уреждането на хубавата си земя и създаде от нея под мое ръководство и онова на о’ бозе почившия княз Александър държава, достойна да бъде равноправен член в семейството на цивилизованите народи. - Винаги миролюбив, моят народ днес копнее за културен и икономически напредък; в това отношение нищо не бива да спъва България; нищо не трябва да пречи за преуспяването й. - Такова е желанието на народа ни, такава е неговата воля. Да бъде според както той иска. - Българският народ и държавният му глава не могат освен еднакво да мислят и еднакво да желаят. - Фактически независимата ми държава се спъва в своя нормален и спокоен развой от едни узи (вериги — бел. съст.), с формалното разкъсване на които ще се отстрани и настаналото охлаждане между България и Турция. - Аз и народът ми искрено се радваме на политическото възраждане на Турция; тя и България — свободни и напълно независими една от друга, ще имат всички условия да създадат и уякчат приятелските си връзки и да се предадат на мирно вътрешно развитие. - Въодушевен от това светло дело и да отговоря на държавните нужди и народно желание, с благословението на Всевишния прогласявам съединената на 6 септемврий 1885 година България за независимо Българско царство и заедно с народа си дълбоко вярвам, че този ни акт ще намери одобрението на великите сили и съчувствието на целия просветен свят. - Да живее свободна и независима България! - Да живее българският народ!“ - 22 септемврий 1908 год. - Фердинанд I Берлинският договор от 1878 г. определя Княжество България като васално на Османската империя, което затормозява стопанското развитие на страната и ограничава възможностите ѝ в международните отношения. Мирните споразумения задължават българското княжество да се съобразява с режима на капитулациите наложени от Великите сили на Османската империя, който налага преференциален внос на европейските промишлени стоки и обрича развитието на българското вътрешно производство. Затова след постигането на Съединението на Източна Румелия с Княжество България усилията на българския политически елит се насочват към обявяване на независимост. Благоприятни условия за това настъпват през септември 1908 г. Тогава вниманието на Великите сили е насочено към френско-германския спор за Мароко, а Австро-Унгария се готви да анексира Босна и Херцеговина. В същото време в Истанбул младотурците извършват преврат, а по жп-линията Одрин-Белово избухва стачка. Правителството на Александър Малинов използва момента, конфискува жп-линията и на 22 септември 1908 в църквата “Св. Четиридесет мъченици” в Търново със специален манифест е провъзгласена независимост на България, а княз Фердинанд I приема титлата цар на България. Учредява се възпоменателен медал по този повод. На следващия ден Австро-Унгария анексира Босна и Херцеговина. На заплахите с война от страна на Османската империя, България отговаря с военна мобилизация и същевременно декларира готовност за мирно уреждане. Тъй като Берлинският договор е двойно нарушен (от София и от Виена), а Великите сили не са готови за мащабна война, усилията се насочват към дипломатическо признаване на българската независимост. Да живее свободна и независима България! Да живее българският народ!” 22 септември 2008 год. Източник: Уикипедия
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 9.1
In accordance with the will of the unforgettable Tsar Liberator[1], on 19 February 1878 the great Russian people, who are for us like brothers, with the assistance of our good neighbors, subjects to His Majesty the King of Romania, and of the brave heroic Bulgarians, broke the chains which had tied Bulgaria, once so great and glorious, as a slave for so many centuries. Thereafter, for more than thirty years the Bulgarian people, preserving the memory of those who toiled for their liberty and inspired by their tradition, have worked without rest for the progress of their beautiful land, and have created, under my leadership and the leadership of the late Prince Alexander, a state that can become an equal member among the family of civilized nations. My people have been always peace-loving and have always longed for cultural and economic progress. In this endeavor, nothing shall stop the progress of Bulgaria, nothing shall hinder her success. This is the desire of my people, this is their will. Let it be as they wish! The Bulgarian people and their leader cannot think and feel differently. Being de facto independent the Bulgarian state is impeded in her normal and peaceful development by certain illusions and formal limitations, which as a result cool the relations between Turkey and Bulgaria. The people and I sincerely rejoice in the political revival of Turkey! Turkey and Bulgaria, free and completely independent from each other, may exist under conditions which promote their friendly relationship and may devote themselves to peaceful internal development. Inspired by this sacred deed and to respond to the national exigencies and in harmony with the will of the Bulgarian people, I proclaim, in the name of the God Almighty, Bulgaria, united upon 6 September 1885, as an independent Kingdom. Together with my people I profoundly believe that this act will meet the approval of the Great Powers. Long live independent Bulgaria! Long live the Bulgarian people! Given in the ancient capital of Veliko Tarnovo, 22nd September 1908, 22nd year of my reign. FERDINAND