http___bojia-princip.blogspot.de_2013_01_4.html_1.xml
http___daysofelijah.net_sample-page_jesu-joy-of-mans-desiring_who-is-jesus-christ_.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 10.8 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 12.8 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 18.8 18.9 18.10 18.11 18.12 18.13 18.14 18.15 19.1 19.2 19.3 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 22.1 22.2 22.3 23.1 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 30.1 31.1 31.2 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 33.1 33.2 34.1 34.2 34.3 35.1 36.1 36.2 36.3 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 38.1 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 40.1 40.2 40.3 40.4 40.5 40.6 40.7 40.8 40.9 40.10 41.1 41.2 41.3 41.4 41.5 41.6 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 42.6 42.7 43.1 43.2 43.3 43.4 44.1 44.2 45.1 46.1 46.2 46.3 47.1 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 49.1 49.2 49.3 50.1 50.2 50.3 50.4 50.5 50.6 50.7 50.8 50.9 50.10 51.1 51.2 51.3 52.1 52.2 52.3 52.4 52.5 52.6 52.7 52.8 53.1 54.1 54.2 54.3 54.4 54.5 54.6 54.7 54.8 55.1 55.2 55.3 55.4 55.5 56.1 56.2 57.1 57.2 57.3 57.4 57.5 57.6 58.1 58.2 58.3 58.4 59.1 60.1 61.1 61.2 62.1 62.2 63.1 63.2 63.3 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 65.5 65.6 65.7 65.8 66.1 66.2 66.3 66.4 66.5 66.6 67.1 67.2 67.3 67.4 67.5 67.6 67.7 67.8 67.9 68.1 69.1 69.2 69.3 70.1 70.2 70.3 71.1 71.2 72.1 72.2 73.1 73.2 73.3 73.4 73.5 73.6 74.1 74.2 74.3 74.4 74.5 75.1 75.2 75.3 75.4 76.1 76.2 76.3 77.1 78.1 78.2 78.3 78.4 79.1 80.1 80.2 81.1 81.2 81.3 81.4 81.5 82.1 82.2 82.3 82.4 82.5 83.1 83.2 83.3 83.4 83.5 84.1 85.1 86.1 86.2 86.3 86.4 86.5 86.6 86.7 87.1 87.2 87.3 87.4 87.5 87.6 87.7 87.8 88.1 88.2 89.1 90.1 91.1 91.2 91.3 91.4 91.5 91.6 91.7 91.8 91.9 91.10 92.1 92.2 92.3 92.4 92.5 92.6 92.7 93.1 94.1 94.2 94.3 94.4 94.5 94.6 95.1 96.1 96.2 96.3 96.4 96.5 96.6 96.7 96.8 97.1
МЕСИЯТА: НЕГОВОТО ИДВАНЕ И ЦЕЛ НА ВТОРОТО МУ ПРИШЕСТВИЕ Месията, Мисия на Христа, Помазаник, Исус Христос, Иисус, Йоан Кръстител, Мариа, Йосиф ГЛАВА 4: БОЖЕСТВЕНИЯ ПРИНЦИП Думата “Месия” на еврейски означава “помазаник”, обозначавайки “цар”. Избраният израелски народ вярвал в Божие Слово, разкритото им чрез пророците, което обещава, че Бог ще им изпрати цар и спасител. Това бе тяхното месианско очакване. Бог изпраща този Месия в лицето на Исус Христос. “Христос” е Гръцката дума за Месия. Месията идва, за да изпълни целта на Божията работа по спасението. Хората се нуждаят от спасение поради грехопадението. Ето защо, преди да можем да изясним смисъла на спасението, първо трябва да разберем същността на грехопадението. Но понеже Грехопадението представлява провала в изпълнението на Божията Цел на Творението, то преди да уточним значението на грехопадението, първо трябва да разберем Целта на Творението. Божията Цел за Творението трябваше да бъде осъществена с установяването на Небесно царство на Земята. Но поради човешкото грехопадение, ние сме създали ад на змята, вместо Божието царство. От момента на съгрешаването на човешките предци до ден днешен, Бог непрестанно се опитва да възстанови Небесното царство. Тъй като историята е история на Провидението за възстановяване, то главна цел на човешката история е да се установи Небесното царство на Земята. “Есхатология” 1-2) ЧАСТ 1 СПАСЕНИЕ ЧРЕЗ КРЪСТА Цел на идването на Исус като Месия Исус дойде като Месия за нищо по-малко от пълното спасение на човечеството; той трябваше да изпълни целта на провидението за възстановяване. Исус трябваше да установи Небесното царство първо на Земята. Разбираме това от думите на Исус, с които обучава последователите си, “И тъй, бъдете съвършени и вие, както е съвършен вашият небесен Отец” (Мат. 5:48) Съгласно Принципа на Творението, човек, който е изпълнил Целта на Творението, става едно тяло с Бог, придобива Божествена природа и не може да извършва грях. От гледна точка на целта на Творението, такъв човек е съвършен, както е съвършен и Небесният Отец. Следователно, думите на Исус към последователите му означават, че те трябва да станат граждани на Небесното царство, след като бъдат възстановени, като хора, изпълнили целта на творението. Исус учи хората да се молят Божията Воля да се осъществи на земята, така както е на небето, понеже Той идва, за да преобрази грешните хора в граждани на Божието царство и да изгради Царството на Земята. Той приканва хората: “Покайте се, защото наближи Небесното царство.” (Мат. 4:17) По същата причина, Иоан Кръстител, който идва, за да подготви пътя за Господа, провъзгласява наближаването на Небесното царство. Какви ще бъдат хората, когато бъдат възстановени, постигнат Целта на Творението и станат съвършени, както е съвършен Небесния Отец? Такива хора са абсолютно единни с Бог и с цялата си същност преживяват Божието Сърце. Те стават едно с Бог, неделими от Него, и живеят в съответствие с Божията воля. Чувствайки напълно това, което Бог чувства, те притежават Божествена природа. Такива хора не притежават първороден грях и следователно не се нуждаят от изкупление и спасител. Те нямат нужда да се молят усърдно, нито да практикуват вяра, неща които са нужни на грешните хора, докато търсят Бог. Още повече, тъй като самите те нямат първороден грях, техните деца естествено се раждат добри и без грях. Те по същия начин нямат нужда от спасител за изкупление на греховете им. Беше ли завършено спасението чрез кръста? Дали разпъването на Исус, което донесе изкупление на греховете ни, изпълни целта на Провидението за възстановяване? Ако е така, бихме очаквали, че искрено вярващите в Исус ще възстановят първоначалната си природа и построят Небесното царство на Земята. Но в цялата християнска история не е имало нито един човек, колкото и да е бил отдаден, който да е живял в неразрушимо единство с Бог. Никой човек не е преживявал Сърцето на Бог в пълната Му дълбочина, нито пък е притежавал Божествена природа. Никога не е имало вярващ, който не се нуждае от изкупление или живот на усърдни молитви и посвещаване. Дори и велик Божи човек, като Свети Павел, не можеше да избегне нуждата от живот на вяра и отчаяни молитви. (Рим. 7:18-25) Нито едни християнски родители, колкото и отдадени на вярата, не са дали реаждането на дете без първороден грях, което може да влезне в Божието царство без нуждата от спасение. Християнските родители все още предават първородния грях на своите деца. Какво може да научим от тези обзор на християнския живот? Той показва, че изкуплението на кръста не е изкоренило напълно първородния ни грях, нито е възстановило изцяло първоначалната ни природа. Знаейки, че изкуплението чрез кръста не може да изпълни докрай целта на идването му, Исус обещава да дойде отново. Той разбира, че Божията Воля и желание да възстанови Небесното Царство на земята са абсолютни и непроменливи. Ето защо Исус се надява да се върне и да изпълни Божията воля докрай. Беше ли жертвата на Исус на кръста напразна? Разбира се, че не. (Иоан 3:16) Ако беше, християнството нямаше да създаде такава значима история. Още повече, личните ни преживявания във вярата показват колко велика е благодатта на изкуплението чрез кръста. Истина е, че кръстът изкупва греховете ни, но също така е и вярно, че той не изчиства докрай първородия ни грях. Той не ни възстановява до безгрешното състояние на съвършена първоначална природа, в което никога не бихме извършили грях, и не ни прави способни да установим Небесното царство на Земята. Каква би била правилната оценка на степента на спасението чрез кръста? Докато не отговорим на този въпрос, ще бъде трудно за хората от съвременния интелектуален свят да имат коректна вяра. Затова, ние трябва да преразгледаме смъртта на Исус на кръста. Смъртта на Исус на кръста Беше ли смъртта на Исус на кръста най-желаната Воля на Бог? Нека първо проучим думите и делата на апостолите, записани в Библията. Забелязваме едно единодушно чувство всред апостолите относно смъртта на Исус; те са смазани от скръб и изпълнени с негодувание. Стефан например е изпълнен с възмущение относно невежеството и неверието на еврейските водачи и осъжда техните действия, наричайки ги убийци и предатели. (Деяния 7:51-53) Християните до ден днешен споделят същите чувства като учениците от времето на Исус. Ако смъртта на Исус е била предопределеният изход за изпълнението на Божията Воля, то скръбта на последователите щеше да е естествена, но те нямаше да са изпълнени с толкова горчива ненавист, нито толкова яростно да обвиняват еврейските лидери, които я причиниха. От тяхната остра реакция можем да заключим, че смъртта на Исус бе несправедлива и ненужна. Сега нека изследваме дали от гледна точка на Божието Провидение разпъването на Исус е неизбежно, като предопределената Воля на Бог. Бог призова избрания израелски народ от потомците на Аврам. Той ги закриля, храни ги и често ги дисциплинира чрез трудности и изпитания. Бог им изпраща пророци, за да ги утеши с твърдото обещание един ден да им изпрати Месията. Той ги подготвя да приемат Месията, като ги кара да построят Скинията и храма. Когато Исус се ражда, Бог възвестява неговото Пришествие, изпращайки тримата мъдреци от Изтока, както и Симон, Анна и Йоан Кръстител, за да свидетелстват за Него. Що се отнася до Йоан Кръстител, всички Евреи са знаели, че ангел се явява на баща му, за да благовести зачатието му. (Лука 1:13) Чудесата около раждането му поставят цяла Юдея в трепетно очакване. (Лука 1:63-66) Още повече, аскетичният живот на Йоан в пустинята е бил толкова впечятляващ, че много хора се питат в сърцата си, дали той не е Христос. (Лука 3:15) Целта на Бог с изпращането на такава изключителна личност като Йоан Кръстител бе да свидетелства за Исус като Месия и насърчи евреите да повярват в него. След като Божията Воля бе да накара Евреите от онова време да повярват в Исус като в свой Месия, то те, възпитани да живеят по Божията Воля, трябваше да повярват в него. Ако го бяха сторили, в съответствие с желанието на Бог, то би ли им хрумнала дори мисълта да го изпратят на кръста? Биха ли искали да се случи нещо лошо на Месията, когото толкова дълго и жадувано са чакали? Но тъй като те тръгват против Божията Воля и не повярваха, че Исус е Месията, Той бе предаден на разпятие. Ето защо е необходимо да разберем, че Исус не идва, за да умре на кръста. И накрая, нека разгледаме думите и делата на самия Исус, за да установим дали действително разпъването му бе начинът да изпълни докрай мисията си на Месия. Думите и делата на Исус имаха за цел да породят вяра в хората, че той е Месията. Когато например те го питат какво трябва да сторят, за да вършат Божиите дела, Исус им отговаря: “Това е Божието дело, да повярвате в Този, когото Той е изпратил.” – Иоан 6:29 Един ден, страдайки поради неверието на Фарисеите, нямайки никого, с когото да сподели сърцето си, Исус поглежда с мъка над града, Йерусалим. Той плаче, скървейки за бъдещата съдба на Евреите, които Бог с толкова усилия и любов е водил цели 2000 години. Исус предрича, че градът ще бъде напълно опустошен и камък върху камък няма да остане. Той ясно посочва невежеството на хората с думите: “защото ти не разпозна времето, когато беше посетен.” (Лука 19:44) В друг цитат Исус оплаква упорството и неверието на хората в Йерусалим, казвайки: “Йерусалиме! Йерусалиме! Ти, който избиваш пророците и с камъни убиваш пратените до теб, колко пъти съм искал да събера твоите чада, както кокошката прибира пилетата си под крилата си, но не искахте!” – Мат. 23:37 Исус укорява хората, които отказват да повярват в него, макар и да познават писанията, свидетелстващи за него: “Вие изследвате писанията, понеже мислите, че в тях имате вечен живот, и те са , които сведитилстват за Мен, и въпреки това не искате да дойдете при Мен, за да имате живот.” – Иоан 5:39-40 “Аз дойдох в името на Моя Отец и не ме приемате… ако вярвахте на Моисей, щяхте да повярвате и на Мен; понеже той за Мене писа.” – Иоан 5:43-46 Колко чудеса и знамения извършва Исус в отчаяните си усилия да изведе хората от неверието им! Но макар и да виждат удивителните му дела, религиозните водачи го заклеймяват, наричайки го обсебен от Велзевула. (Мат. 12:24) Изпаднали в такова окаяно положение, Исус извиква: “Макар да не вярвате на Мене, вярвайте на делата, за да познаете и разберете, че Отец е в Мене и Аз в Отца.” – Иоан 10:38 В друг случай, той ги проклина силно възмутен, пророкувайки тяхното страдание, заради лицемерието им. Чрез думите и делата си, Исус се опитва да накара своя народ да повярва в Него, защото това бе Божията Воля. Ако те следваха Божията Воля и бяха повярвали в Исус, като свой Месия, кой тогава би дръзнал да го изпрати на кръста? От тези примери, можем да заключим, че смъртта на Исус е трагичен резултат от безверието и невежеството на хората по негово време и не е била нужна за изпълнието неговата мисия като Месия. Това е доста ясно илюстрирано и от последните думи на Исус на кръста: “Отче, прости им, защото те не знаят какво правят” - Лука 23:34 Ако Бог първоначално бе предопределил неговата смърт на кръста, Исус би трябвало да очаква да извърви този път, като свой неотменен курс. Защо тогава той се моли три пъти: “Отче Мой, ако е възможно, нека Ме отмина тази чаша, но не както аз искам, а както ти искаш.” (Мат. 26:39) Истината е, че Исус изрича тези отчаяни молитви, тъй като той ясно осъзнава, че неговата смърт ще унищожи надеждата за осъществяване на Небесното царство на Земята; че това би съкрушило Бог, който е работил неуморно за осъществяването на тази мечта през всичките епохи от грехопадението; и че нещастията на човечеството ще трябва да бъдат удължени, без шанс за разрешение, до времето на Неговото Второ Пришествие. Исус казва: “И както Моисей издигна змията в пустинята, така трябва да бъде издигнат Човешкият Син.” (Иоан 3:14) Змиите започват да убиват Израелтяните, когато те изгубват вяра в Моисей по пътя към Ханаан. Затова Бог заповядва на Моисей да направи бронзова змия и да я постави на един висок стълб, та който погледне към нея, да остане жив. (Числа 21:4-9) Подобно на това, Исус предвижда, че поради провала на избрания народ да повярва в Него, човечеството ще бъде обречено за Ада. Той предвидя, че в такъв случай той ще бъде прикован на кръста като бронзовата змия, за да избави цялото човечество, давайки спасение на всеки, който се обърне към Него. Съзирайки тази възможност, Исус прави това страшно предсказание с дълбоко опечалено сърце. Друго свидетелство за това, че смъртта на Исус на кръста не е по Волята на Бог, а по-скоро следствие от неверието на хората, е упадъкът на Израел след разпъването му. (Лука 19:44) Още повече бе пророкувано, че Исус ще дойде и седне на трона на Давид, установявайки вечно царство: “Защото ни се роди Дете, Син ни се даде; И управлението ще бъде на рамото Му; И името Му ще бъде Чудесен, Съветник, Бог могъщ, Отец на вечността, Княз на мира. И управлението Му и мирът непрестанно ще се увеличават на Давидовия престол и на неговото царство, за да го утвърди и поддържа чрез правосъдие и правда, от сега и до века. Ревността на Господа на Силите ще извърши това.” – Исая 9:6-7 Ангел се явява на Мария преди зачеването на Исус с подобно предвещание: “И ето, ще заченеш в утробата си и ще родиш Син, когото ще наречеш Исус. Той ще бъде велик, и ще се нарече Син на Всевишния; и Господ Бог ще му даде престола на баща Му Давид. Ще царува над Якововия дом до века; и царството Му не ще има край.” – Лука 1:31-33 Ясно се вижда, че намерението на Бог относно избрания израелски народ, който Той, още от времето на Авраам, е водел през всякакви изпитания, е било да им изпрати Месията и да изгради Небесно царство на Земята. Но тъй като еврейските водачи преследват Исус и Го изпращат на кръста, Израел изгубва позицията си на нация – основател на Божието царство. За няколко поколения еврейският народ е пръснат по цялото лице на Земята. От тогава насам те са подтискани и подлагани на гонения. Това може да се разглежда като трагична последица от грешката, която извършват техните предци, изпращайки на смърт Месията – този, когото трябваше да почитат, осуетявайки с това осъществяването на Провидението за възстановяване. Но не само евреите, а и много вярващи християни също поемат кръста на страданието, като свой дял от колективния грях за убийството на Исус. Степента на спасение чрез кръста и целта на второто Пришествие на Исус Какво щеше да се случи, ако Исус не бе разпънат? Исус щеше да осъществи както духовния, така и физически аспект на спасението. Със сигурност той щеше да установи вечното и неразрушимо Небесно Царство на земята. В края на краищата, това е предсказано от пророк Исая, известено е и от ангела, който се явява на Мария. Това намира израз и в думите на Исус, когато той обявява, че Небесното царство наближава. Бог първо "създаде човека от пръст из земята, и двъхна в ноздрите му жизнено дихание, и човекът стана жива душа.” (Бит. 2:7) Следователно, човешките същества са създадени едновременно, в дух и в тяло. Тяхното грехопадение също е духовно и физическо. Тъй като Исус идва, за да донесе пълно спасение, Той е отговорен да го осъществи както духовно, така и физически. Да вярваш в Исус означава да станеш едно с Него. Ето защо, Исус оприличава себе си на истинската лоза, а последователите си с нейните пръчки. (Иоан 15:5) Той също каза, “В оня ден ще познаете, че Аз съм в Отца си, и вие в Мене, и Аз в вас.” (Иоан 14:20) За да спаси грешните хора и физически, и духовно, бе необходимо Исус да дойде в плът. Ако хората бяха повярвали и се бяха обединили с Исус в дух и в плът, те щяха да получат и двата вида спасение; духовно и физическо. Но хората не повярваха в Исус, а вместо това го пратиха на кръста. Тялото на Исус бе изложено на атаките на Сатана и той бе убит. Ето защо, дори когато вярващите християни са обединени с Исус, телата им остават изложени на сатанинските атаки, точно както бе и тялото на Исус. Следователно, независимо от това колко силно отдаден е един вярващ, той не може да получи физическо спасение чрез изкуплението на кръста, направено от Исус. Първородният му грях, предаден по кръвна линия от Адам, не е примахнат из корен. Дори и най-посветеният християнин все още носи първородния грях в себе си и го предава на децата си още при раждането им. В личния си живот на вяра може да чувстваме, че е нужно да подчиним и отречем плътта си, в усилията си да предотвратим нахлуването на Сатана, който непрестанно се опитва да ни впримчи чрез телата ни. Казано ни е да се “молим непрестанно” (І Сол. 5:17), за да премахнем условията, чрез които Сатана може да ни атакува. Тези условия произтичат от първородния грях, който не е бил изкоренен въпреки спасението, чрез изкуплението на кръста. Исус не успява да осъществи целта на пълното спасение, духовно и физическо, тъй като тялото му бе нахлуто от Сатана. Въпреки това Исус полага основата за духовно спасение, като създава победна основа за възкресение, чрез изкуплението с кръвта Му пролята на кръста. В резултат, всички вярващи, от възкресението Му насам, са получавали предимствата на духовното спасение, но не и физическо спасение. Спасението, получено вследствие на изкуплението чрез кръста, е само духовно спасение. Първородният грях остава активен в плътта и на най-преданите християни и се предава по кръвна линия на техните потомци. Колкото по-ревностна е нечия вяра, толкова по-ожесточено той трябва да се бори срещу греха в себе си. Дори Свети Павел, най-преданния всред апостолите, оплаква своята неспособност да предотврати нахлуването на греха в тялото си: “Защото, колкото за вътрешното ми естество, аз се наслаждавам в Божия закон; но в телесните си части виждам различен закон, който воюва против закона на ума ми, и ме заробва под греховния закон, който е в частите ми. Окаян аз човек, кой ще ме избави от тялото на тая смърт? Благодарение Богу има извавление чрез Исус Христа, нашия Господ. И тъй, сам аз с ума слугувам на Божия закон, а с плътта – на греховния закон.” – Рим. 7:22-25 Това изявление противопоставя вдъхновението на Павел за полученото духовно спасение със агонията, която той чувства поради неспособността му да постигне физическо спасение. Иоан също изповядва. “Ако речем, че нямаме грях, лъжем себе си и истината не е в нас… Ако речем, че не сме съгрешили, правим Бога лъже., и Неговото слово не е в нас.” – І Иоана 1:8-10 Ние, които получаваме спасение в следствие разпъването на Исус, не можем да се освободим от оковите на греха, поради първородният грях - все още активен, дълбоко в нас. Ето защо, за да изкорени първородния грях, който не е можал да премахне чрез разпятието и да завърши делото на физическото спасение, Исус трябва отново да дойде на земята. Само тогава целта на Божието спасително дело ще бъде изпълнена, както духовно, така и физически. Двата вида пророчества относно кръста Ако смъртта на Исус на кръста не е предопределена като необходима, за пълното изпълнение на целта Му като Месия, защо в Исая се пророкува, че той ще изстрада изпитанията на кръста? (Исая 53) Може да си мислим, че Библията съдържа единствено пророчества, които предричат страданието на Исус. Но когато прочетем Библията отново, знаейки Принципа, осъзнаваме, че има и други, противоположни пророчества. Както пророкува Исая (Исая 9,11,16) и както ангелът предизвестява на Мария (Лука 1:31-33), бе предсказано, че Исус ще стане цар на евреите още приживе и ще установи вечното царство на Земята. Нека разследваме причините, поради които Бог дава два вида противоположни пророчества относно Исус. Бог създава хората да достигнат съвършенство само когато изпълнят своя собствен дял от отговорността. “Възкресение” 5.2.2 ) В действителност, първите човешки предци не изпълниха своята отговорност и съгрешиха. Следователно хората имат потенциала или да изпълнят своята отговорност в съответствие с Волята на Бог или да се провалят в нейното изпълнението, противно на Божията Воля. Нека разгледаме няколко примера от Библията. Адам е бил отговорен да не яде от Дървото за познание на доброто и злото. Той е можел или да се подчини на Божията зоповед и да постигне съвършенство или да яде от плода и да умре. Адам избира второто. В Стария Завет Бог дава 10-те заповеди и Моисеевия закон, които хората трябваше да спазват като условие за спасението си. Това е тяхната част от отговорността; или да спазвят Закона и получат спасение или да не се подчинят и така да се погубят. (Второзаконие 30:15-20) Израелтяните, които напускат Египет, по пътя към Ханаан, имат отговорността да се подчинят на инструкциите на Моисей. Те можеха или да следват с вяра напътствията на Моисей и влязат в Ханаанската земя, или да се разбунтуват срещу него и да не влязат в обетованата земя. Всъщност Бог предрича, че Той ще заведе израелтяните в земята на Ханаан (Изход 3:8) и заповядва на Моисей да ги предвожда. Но поради липсата им на вяра, хората загиват в пустинята и само техните потомци успяват да достигнат крайната цел. По същия начин човешките същества имат своя дял от отговорността; те могат или да я изпълнят в съответствие с Божията Воля, или противно на нея, да се провалят. Какъв плод ще принесат зависи от това, дали ще изпълнят, или не, своята част от отговорността. По тази причина, Бог дава два вида пророчества относно изпълнението на Неговата Воля. Божият дял от отговорността е да изпрати Месията. Да повярват в Месията обаче е човешкият дял от отговорността. Израелският народ можеше или да повярва в Месията, според Божието желание или да не вярват в него - противно на Божието желание. Имайки в предвид тези две възможности, Бог дава два вида пророчества, отнасящи се до осъществяването на Волята Му чрез Исус. Едното предрича, че поради безверието на хората, Исус ще умре. (Исая 53) Другото предвещава, че хората ще вярват в Исус и ще го почитат като Месия, помагайки Му славно да осъществи Волята на Бог. (Исая 9,11,60; Лука 1:31) Когато Исус умира на кръста, в следствие от неверието на хората, се изпълнява само първият вид пророчество. Другото остава неизпълнено до Второто Пришествие на Христос. Пасажи от Евангелието, в които Исус говори за разпъването, като необходимо В Евангелието има няколко стиха, в коио Исус говори за страданието си на кръста, като необходимост за спасението. Например, когато Петър чува предсказанието на Исус, за предстоящето му разпъване и се опитва да го разубеди, Исус го смъмря с думите: „Махни се от мен, Сатана! Ти ме изкушаваш”. (Мат. 16:23) Защо Исус укорява Петър толкова сурово? Истината е, че когато Исус изрича тези думи, неверието на избраните хора вече бе осуетило усилията Му за изпълнение на провидението за спасение и в двата аспекта – духовен и физически. По това време Исус вече е абсолютно решен да приеме съдбата си за кръста (Лука 9:31), като условие на изплащане, за да отвори поне пътя за духовно спасение на човечеството. Разубежденията на Петър можеше да попречат на Исус да прокара пътя за духовното спасение чрез кръста. По тази причина Исус го порицава. Друг пример са последните думи на Исус на кръста: “Свърши се”. (Иоан 19:30) Исус няма в предвид, че чрез разпването е завършило напълно Провидението за спасение. Когато разбира, че не може да промени неверието на хората, Исус избира пътя на кръста, за да положи фундамент за духовно спасение. С това задачата да се постигне физическо спасение остава неизпълнена до Второто Пришествие. Ето защо с думите “свърши се”, Исус има впредвид, че е завършил поставянето на основа за духовно спасение – нещо, което по това време е станало алтернативната цел на Провидението. За да бъде вярата ни коректна, първо трябва да имаме пряко общение с Бог чрез духовни преживявания в молитва; след което да разберем истината чрез правилен прочит на Писанието. По тази причина, Исус ни казва да се покланяме на Бог “с дух и истина”. От времето на Исус до днес, християните са вярвали, че Исус е дошъл в този свят, за да умре на кръста. Те не са знаели фундаменталната цел с която Исус идва като Месия и възприемат погрешно донесеното от него духовното спасение, мислейки, че с него мисията Му се изчерпва. Исус искаше да живее и да постигне Своята крайна цел; но поради неверието на хората в него, той умира със сърце, изпълнено с разочарование. Днес на Земята трябва да се появат верни годеници – чистосърдечни вярващи, които могат да изтрият болката и горчивината от сърцето на Исус. Трябва да се появят годеници, които да въздигнат желанията в сърцето на Исус, преди той да може да се завърне като годеник. Исус проплаква: “Обаче, когато дойде Човешкият Син, ще намери ли вяра на земята?” (Лука 18:8) предвиждайки, че когато той се завърне, хората най-вероятно отново ще бъдат в тъмнина. От този поглед върху Библията става ясно, че Исус не идва, за да умре на кръста. Можем да потвърдим този факт още по-ясно, ако влезем в духовно общение с Исус и Го попитаме директно. Ако сме неспособни сами да виждаме духовната реалност, трябва да потърсим свидетелството на хора, надарени с такива способности, за да разберем правилно сърцето на Исус и задълбочим вярата си. Само тогава ще сме достойни да станем невестата на Исус и да го приеме в Последните дни. ЧАСТ 2 ВТОРОТО ИДВАНЕ НА ИЛИЯ И ЙОАН КРЪСТИТЕЛ Пророк Малахия предрича, че Илия ще се завърне: “Ето, Аз ще ви изпратя пророк Илия, преди да дойде великият и страшен ден Господен.” 36 (Мал. 4:5) Исус свидетелства, че предвещаното идване на Илия се е изпълнило в лицето на Й. Кръстител: “Но казвам ви, че Илия вече е дошъл и не го познаха, но постъпиха с него както си искаха. Тогава учениците разбраха, че им говореше за Иоан Кръстител.” – Мат. 17: 12-13 И точно както Йоан Кръстител не разбира, че чрез него се извършва второто идване на Илия 37 (Иоан 1:21), така той самият не е разпознат от хората. Невежеството на Йоан подсилва собствените му съмнения относно Исус. 38 (Мат. 11:3) Тъй като много хора го почитат, те приемат за правилна неговата гледна точка, което от своя страна увеличава неверието им в Исус. Невежеството на Йоан Кръстител е главният фактор, принудил Исус да поеме пътя на кръста. Еврейското вярване в завръщането на Илия В епохата на обединеното царство, идеалът на Бог за Неговия свещен храм е осуетен от Сатана, чрез прегрешенията на цар Соломон. 39 (вж. “Паралели” 3) За да бъде възстановен храма и прокаран пътя за идването на Месията, който е въплъщението на храма, Бог изпраща на Израел четири големи и дванадесет по-малки пророци и действа чрез тях за пречистването на страната от всякакви сатанински влияния. Освен тях Бог изпраща и пророк Илия, за да се възправи срещу Валаалските пророци на хълма Кармел; той ги побеждавасъс силата на Бог и събаря ваалските им олтари. Вихрушка възнася Илия на небето с огнена колесница 40 (ІІ Царе 2:11), преди той да доведе докрай Божествената си мисия. Силата на Сатана се възражда и продължава да спъва Божието провидение. Докато не се е отстранело сатанинското влияние, пътят за Месията не е можело да бъде проправен. Ето защо, преди Исус да може да постигне идеала на въплътения храм, друг пророк е трябвало да наследи и доведе докрай незавършената мисия на Илия – да пререже връзките на хората със Сатана. Затова Провидението изисква пророк Малахия да предизвести завръщането на Илия. 41 (Мал. 4:5) Евреите, които са вярвали в пророчествата на писанията, горещо са се надявали на идването на Месията. Трябва обаче да знаем, че също толкова жадно са очаквали и завръщането на Илия. Това се дължи на ясното Божие обещание, дадено чрез пророк Малахия, че преди идването на Месията Той ще изпрати пророк Илия, който да проправи пътя на Господа. Илия се възнася на Небето 850 г. преди раждането на Исус и оттогава обитава духовния свят. Известна ни е историята на Преображението, когато Моисей и Илия духовно са се явили на учениците на Исус. 42 (Лука 9:28-36) Много евреи са вярвали, че когато Илия се завърне, ще слезе от Небето по същия начин, по който се е възнесъл. Точно както днес много християни упорито гледат в небесата, очаквайки, че Исус ще дойде на облаци, така и в дните на Исус е имало оевреи, които са се взирали в небето, тревожно очаквайки завръщането на Илия. Преди обаче да се разнесе някаква вест за завръщането на Илия, за да се изпълни пророчеството на Малахия, неочаквано се появява Исус и претендира, че е Месията. Не е чудно, че появата и изявлението на Исус предизвикват голямо объркване в цял Йерусалим. Където и да отидат учениците на Исус, те са затрупвани с въпроси относно Илия, който е трябвало да дойде преди Месията. Нямайки сами правилен отговор, учениците питат Исус: “Защо тогава думат книжниците, че Илия първо трябва да дойде?” 43 (Мат. 17:10) Тогава Исус им отвърнал, че Йоан Кръстител е Илия, когото хората очакват. 44 (Мат. 17:12-13) Тъй като апостолите вече са вярвали, че Исус е Месията, те с лекота приемат и твърдението, че Иоан Кръстител е Илия. Как обаче биха приели това противоречиво изявление другите, които не позвават Исус? Той предполага, че няма да Му повярват лесно, затова и казва: “И, ако искате да го приемете, тоя е Илия, който имаше да дойде.” 45 (Мат. 11:4) За евреите е още по-трудно да приемат Исусовото изявление, тъй като по-рано самият Иоан Кръстител е отрекъл да е Илия. Йоан Кръстител настоява, че той не е Илия: “И го попитаха: Тогава що? Илия ли си? И каза: Не съм.” 46 (Иоан 1:21) Чия гледна точка биха избрали евреите Исус ясно показва, че Иоан Кръстител е Илия, когото хората тревожно очакват, докато Иоан Кръстител категорично отрича това твърдение. На чии думи биха повярвали евреите? Това обстоятелство очевидно е зависело от репутацията на двамата, от това дали Исус или Йоан е вдъхвал повече респект и доверие в хората от онова време. Нека разгледаме как е изглеждал Исус в очите на евреите. Той е бил необразован млад мъж, израстнал в бедния дом на обикновен дърводелец. Този неизвестен млад човек неочаквано се появява и се обявява за “Господаря на съботата”, спазвана с най-дълбоко благоговение от набожните евреи и така явно я осквернява. 47 (Мат. 12:1-8) С това Исус си извоювал репутацията на престъпник, желаещ да отмени закона, представляващ за евреите основата за спасение. 48 (Мат. 5:17) Ето защо, водачите на еврейската общност преследват Исус и Той е принуден да събира ученици от средите на простите рибари, да се сприятелява с бирници, блудници и грешници, да яде и пие с тях. 49 (Мат. 11:19) Още по-лошо от гледната точка на еврейските лидери е изявлението на Исус, че бирниците и блудниците ще влязат в Небесното царство преди тях. 50 (Мат. 21:31) Друг път, при Исус идва една грешница, която плаче и започва да облива нозете Му със сълзи, да ги трие с косите си, да ги целува и маже с миро. 51 (Лука 7:37-38) Да приемат такова поведение от проститутка би било неприемливо за еврейството с неговите строги морални норми, където прелюбодейците е трябвало да се убиват с камъни. Исус не само одобрява нейното щедро посещение, а дори я похвалва и смъмря учениците, когато укоряват жената. 52 (Лука 7:44-50) Освен това, Исус сякаш се е поставял на равна нога с Бог 53 (Иоан 14:9), твърдейки, че никой няма да влезе в Небесното царство, освен чрез Него. 54 (Иоан 14:6) Той заявява, че хората трябва да Го обичат повече от собствените си родители, братя и сестри, съпрузи и деца. 55 (Мат. 10:37; Лука 14:26) Прекалено голяма част от думите и постъпките му изглеждат богохулни. Ето защо, не е изненадващо, че еврейските водачи го упрекват и осмиват, набеждавайки го, че е обсебен от Велзевула – принцът на демоните. 56 (Мат. 12:24) От всичко това можем да заключим, че Исус съвсем не е вдъхвал доверие на хората от онова време. Как е изглеждал Йоан Кръстител на тогавашните израелтяни? Той е роден във видно семейство, бил е син на свещеника Захария. Чудесата и знаменията, съпътстващи неговото зачеване и раждане, са изненадали цяла Юдея. Един ден, когато е ред на Захария да окади в храма, пред него се явява ангел и му благовестява, че жена му, стара и неплодна, скоро ще зачене син. Тъй като Захария не повярвал в думите на ангела, той загубил говора си до деня, в който се родило детето. 57 (Лука 1:9-66) От своя страна, Йоан водел безукорен живот на вяра и въздържание в пустинята, хранейки се със скакалци и див мед. По тази причина, много евреи са се чудили дали случайно той не е Христос и пратеници на свещениците и левитите са идвали при него да го питат за това направо. 58 (Лука 3:15; Иоан 1:20) До такава степен са го уважавали евреите. Предвид тези обстоятелства, когато евреите са сравнявали Исус и Йоан Кръстител, кой им е вдъхвал повече доверие? Несъмнено думите на Йоан са звучали по-правдоподобно. Ето защо, те естествено са повярвали повече на Йоан Кръстител, когато е отрекъл да е Илия, отколкото на Исусовото твърдение, че Йоан Кръстител е Илия. След като са вярвали на Йоан, те са смятали думите на Исус за измислица, съчинение, за да подкрепи съмнителните му месиански претенции. Вследствие на това, Исус е бил заклеймен като самозванец. Веднъж обявен за такъв, неверието на хората в Него е нараствало от ден на ден. Думите и делат му са им се виждали все по-оскърбителни. След като са вярвали повече на Йоан, отколкото на Исус, единственото, което са можели да мислят е, че Илия все още не се е завърнал. Така че не са могли дори и да си представят, че Месията е дошъл. Докато евреите все още са вярвали в пророчеството на Малахия и са очаквали то да се изпълни, те не са можели да приемат Исус, претендиращ, че е Месията, тъй като от тяхна гледна точка все още не е дошъл Илия. От друга страна, за да повярват в Исус, е трябвало да пренебрегнат Библейскито пророчество, според което Месията ще дойде само след завръщането на Илия. Тъй като за набожните евреи всякакво отричане на пророчества е било немислимо, на тях не им е оставал друг избор, освен да отхвърлят Исус. Неверието на Йоан Кръстител Мнозина от еврейските водачи и хората от времето на Исус са хранели дълбоко уважение към Йоан Кръстител, някои дори са мислели, че е Месията. Ако Йоан Кръстител бе потвърдил Исусовото свидетелство, че той е Илия, много хора щяха да му повярват с лекота и да се съберат около Исус. Вместо това, невежеството му относно Божието Провидение става причина за твърденията му, че той не е Илия и се превръща в основна пречка за приемането на Исус. На река Йордан Йоан свидетелства за Исус: “Аз ви кръщавам с вода за покая ние, а Оня, Който иде след мене, е по-силен от мене, Комуто не съм достоен да поднеса обущата, Той ще ви кръсти със Светия Дух и с огън.” – Мат. 3:11 “И аз Го не познах; но Оня, Който ме прати да кръщавам с вода Той ми рече: Онзи ,над Когото видиш да слиза Духът и да почива върху Него, Той е Който кръщава със Светия Дух. И видях, и свидетелствам, че Тоя е Божият Син.” – Иоан 1:33-34 Всъщност свидетелската мисия на Иоан Кръстител завършва в момента, в който кръщава Исус и разкрива кой е Той. Каква трябва да е мисията му от този момент нататък? Баща му Захария, изпълнен със Святия Дух, пророкува по време на неговото раждане, че мисията на сина му ще бъде да служи на Месията: “Да даде нам…да Му служим без страх, в святост и правда пред Него през всичките си дни.” 61 (Лука 1:74-75) И след като Йоан Кръстител свидетелства за Исус, то той трябва повече от всеки друг да Му служи през остатъка от живота си с предаността на ревностен последовател. Но той оставя Исус и продължава да кръщава независимо от Него. Не е чудно, че евреите се объркват до там, че да смятат Йоан за Месията. 62 (Лука 3:15) Водачите им също са объркани. 63 (Иоан 1:19-20) Още по-неприятен е случаят, при който юдеин, следващ Исус и ученици на Йоан Кръстител се препират помежду си чий учител е покръстил повече хора. 64 (Иоан 3:25-26) От изявлението на Йоан: “Той трябва да расте, а пък аз да се смалявам” 65 (Иоан 3:30), можем да заключим, че в сърцето си Йоан не е считал, че трябвада сподели съдбата на Исус. Ако Йоан Кръстител и Исус са вървели рамо до рамо по един общ път, как може тогава Йоан да се смалява, а Исус да расте? Всъщност Йоан Кръстител е трябвало да бъде първият апостол на Исус, ревностно разпространяващ словото Му. Поради слепотата си, той не изпълняма своята мисия. Ценният му живот, който трябва да бъде посветен на Исус, накрая е изгубен заради една незначителна история. 66 (Марко 6:14-29) Когато съзнанието на Йоан Кръстител е било фокусирано върху Бог, той разпознава в Исус Месията и свидетелства за Него. По-късно, когато вдъхновението го е напуснало, той започва да гледа със светски очи на нещата и отново потъва в невежество, което увеличава неверието му. Неспособен да разбере, че той е завърналият се Илия, Йоан започва да се отнася към Исус също така скептично, както и евреите гледат на Него, особено след като попада в затвора. Всяка дума и действие на Исус му изглеждат странни и смущаващи. В един момент Йоан се опитва да разреши съмненията си, като изпращи учениците си при Исус с въпроа: “Ти ли си този, който има да дойде или друг да очакваме?” 67 (Мат. 11:3) Тъй като с този въпрос Йоан сее конфронтира с Исус, Той възмутено отвръща, несдържайки укора си: “Идете, съобщете на Йоана това, което чувате и виждате; Слепи прогледват, куци прохождат, прокажени се очистват и глухи прочуват; мъртви биват възкресявани и на сиромасите се проповядва благовестието.” – Мат. 11:4-6 Още в утробата на майка си Йоан Кръстител е бил избран за мисията да следва Исус. Той води труден и аскетичен живот в пустинята, поставяйки основа за по-нататъшното си служение, с една единствена цел – да подготви пътя за идването на Месията. Когато Исус започва Своята обществена дейност, преди да покаже на когото и да било друг, Бог разкрива на Йоан кой е Исус и го вдъхновява да свидетелства за Него като за Сина на Бог. Йоан обаче не съумява да приеме по правилния начин даденото му от Небето благоволение. Затова и Исус не му отговаря направо, а по заобиколен начин, когато той Го провокира с въпроса си, изпълнен със съмнения. Йоан Кръстител положително е знаел за извършваните от Исус чудеса и знамения. Въпреки това, в един обширен отговор, сам Исус изброява делата си с надеждата да събуди Йоан за истинската му мисия. Необходимо е да разберем, че когато Исус казва “на бедните се проповядва благовестието”, той дава израз на дълбокото си страдание поради неверието на Йоан Кръстител и еврейските водачи. Подготвените юдеи и особено Йоан Кръстител са богатите хора, благословени с невероятните блага на Божията любов. Но тъй като всички те отхвърлят Исус, Той трябва да се скита по брега на Галилея и из Самария, да търси сред “бедните” онези, които биха чули словата на Евангелието. Тези бедни хора са необразованите рибари, бирници и блудници. Исус би желал да намери ученици, различни от тях. Дошъл с мисията да установи Небесното царство на Земята, на Него Му е бил нужен по-скоро един лидер, който да поведе след себе си хиляди, отколкото хиляди, които сляпо следват Него – единственият. Не проповядва ли той Евангелието най-напред на свещениците и книжниците в храма? Той отива там, търсейки подготвени и способни хора. Както обаче се изразява в една притча, тъй като поканените не идват на вечерята, Той трябва да броди из улиците и страничните пътища и да събере сиромасите, недъгавите, слепите и куците. 68 (Лука 14:16-24) Поставен в жалката ситуация, при която е принуден да заплени богатите гости, поканени на вечерята, с отхвърлените от обществото хора, Исус излива болката си в следните осъдителни думи: “И блажен оня, който не се съблазнява в мене!” 69 (Мат. 11:6) Макар по своето време Йоан да е високо почитан, Исус по косвен път осъжди живота му с думите, че този, който се съблазнява в Него, независимо за колко велик е считан, няма да бъде благословен. Йоан се съблазнява и затова се проваля в своята мисия, а именно – да отдаде живота си на Исус. След като учениците на Йоан Кръстител свършват с въпросите си и си тръгват, Исус отбелязва, че макар и да е бил най-великият от всички пророци, Йоан не успява да изпълни поверената му от Бог мисия: “Истина ви казвам: Между родените от жена не се е издигнал по-голям от Йоана Кръстителя; обаче по-малкият в небесното царство е по-голям от него.” – Мат. 11:11 Всеки един, който е на Небето, е бил роден от жена и е живял на Земята. Възможно е да очакваме, че след като Иоан е бил по-велик от всеки, роден от жена, то би трябвало той да е най-голям и в Божието царство на Небето. Защо тогава Йоан е по-нищожен и от най-малкия в Небето? Множество пророци в миналото са свидетелствали за Месията непряко, според предоставените им от времето възможности. От друга страна, Йоан е имал мисията да свидетелства директно. Ако главната задача на пророците е била да свидетелсват за Месията, то тогава положително Йоан Кръстител е бил най-великият сред тях. Но е бил по-малък от всичките, що се отнася до следването и отдаването на Месията. Всеки един в Небесното царство, дори и най-малкият, е знаел, че Исус е Месията и Му се е бил посветил. Йоан Кръстител, призован да служи на Месията, бидейки му по-приближен от всеки друг, се е отделил от Исус и е тръгнал по свой собствен път. Ето защо, по отношение на неговата отдаденост на Исус, той е бил по-малък и от най-малкия в Небесното царство. Исус продължава: “А от дните на Иоана Кръстителя до сега Небесното царство насила се взема, и които се насилят, го грабват” 70 (Мат. 11:12 (NIV)) Йоан Кръстител е избран още преди рождението му и води труден, аскетичен живот в пустинята. Ако се е посветил на Исус с искрено сърце, позицията на главен първосвещеник положително щеше да е запазена за него. Но тъй като той не изпълнява мисията си да служи на Исус, то Петър, “мъж на силата”, се насилва и я грабва. От израза “от времето на Иоана Кръстителя до сега” можем да заключим, че в следващите стихове 71 (Мат. 11:16-19) Исус има предвид не хората по принцип, а по-специално Йоан Кръстител. Накрая Исус завършва: “Но пак мъдростта се оправдава от делата си” 72 (Мат. 11:19) Ако Йоан е действал мъдро, той е нямало да изостави Исус и делата му щяха да останат в историята като праведни. За нещастие, той постъпва глупаво като блокирва както пътя на евреите към Исус, така и своя собствен. От всичко казано дотук става ясно, че основната причина, поради която Исус е трябвало да умре на кръста, е провалът на Йоан Кръстител. В какъв смисъл Йоан Кръстител е бил Илия По-горе казахме, че Йоан Кръстител е трябвало да поеме и доведе докрай мисията, която Илия оставя незавършена на земята. Както е писано в Библията, той е роден с мисията да върви пред Господа “в духа и силата на Илия, за да обърне сърцата на бащите към чадата и непокорните към мъдростта на праведните, да приготви за Господа благоразположен народ”. 73 (Лука 1:17) Ето защо, от гледна точка на мисията си, Йоан е второто идване на Илия. Освен това, както по-подробно ще бъде разгледано 74 (вж. “Възкресение” 2.3.2), Илия фактически се завръща в дух и се опитва да помогне на Йоан Кръстител да доведе докрай мисията, която той самият не успява да завърши през земния си живот. Йоан Кръстител заедно с това служи като тяло на Илия, чрез което последният работи, за да изпълни своята мисия. Ето защо, вземайки под внимание общата им мисия, Йоан и Илия могат да се разглеждат като една и съща личност. Нашето отношение към Библията Разбрахме, че невежеството на Йоан Кръстител и липсата му на вяра в Исус пораждат неверието у хората, поради което накрая се стига и до разпятието. До днес никой не е разкрил тази небесна тайна, тъй като ние сме чели Библията с неподлежаща на съмнение увереност, че Йоан Кръстител е най-великият от всички пророци. Новото ни разбиране относно личността на Йоан Кръстител ни учи, че трябва да се освободим от консервативната си вяра, поради която ни е страх да поставим под въпрос конвенционалните вярвания и традиционните доктрини. Нямаше ли да е погрешно да се отнасяме към Йоан Кръстител като към провалил се, ако той беше успял? По същата логика, изобщо не е правилно да считаме, че Йоан Кръстител е изпълнил мисията си при условие, че той на практика не е. За да имаме правилната вяра, непрекъснато трябва да полагаме усилия да търсим в дух и истина. Макар в дискусията ни за Йоан Кръстител да се опирахме на Библията, тези, които притежават способността да общуват с духовния свят, могат да видят в какво състояние се намира Йоан Кръстител и да потвърдят правилността и истинността на по-горното откровение. Продължава СЛЕДВАЩИ ГЛАВИ:
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 20.6 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 21.7 21.8 22.1 22.2 22.3 22.4 23.1 24.1 24.2 24.3 25.1 26.1 26.2 27.1 27.2 27.3 27.4 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 30.1 31.1 31.2 32.1 32.2 32.3 32.4 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 33.6 33.7 33.8 33.9 33.10 33.11 33.12 33.13 33.14 33.15 33.16 33.17 33.18 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 34.6 34.7 35.1 35.2 35.3 35.4 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 37.7 37.8 37.9 37.10 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 39.6 39.7 39.8 39.9 39.10 40.1 40.2 40.3 40.4 40.5 40.6 40.7 40.8 40.9 41.1 41.2 41.3 41.4 41.5 41.6 41.7 42.1 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 43.7 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 44.6 44.7 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 47.1 47.2 47.3 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 48.6 49.1 49.2 49.3 49.4 49.5 49.6 49.7 49.8 49.9 50.1 50.2 50.3 50.4 50.5 50.6 50.7 50.8 50.9 51.1 51.2 51.3 51.4 51.5 51.6 51.7 51.8 51.9 51.10 51.11 52.1 52.2 52.3 53.1 53.2 54.1 54.2 54.3 54.4 55.1 55.2 55.3 55.4 56.1 56.2 56.3 56.4 56.5 57.1 57.2 57.3 57.4 57.5 58.1 59.1 60.1 60.2 60.3 61.1 62.1 63.1 63.2 63.3 64.1 65.1 66.1 67.1 67.2 68.1 69.1 69.2 70.1 70.2 71.1 72.1 72.2 73.1 74.1 74.2 74.3 74.4 75.1 75.2 75.3 75.4 76.1
Matt 11:25 Jesus spoke: “I praise Thee, O Father Lord of heaven and earth, that Thou didst hide these things from the wise and the intelligent and didst reveal them to babes.” Col. 2: 2-3 “…having been knit together in love and attaining to all the wealth that comes from the full assurance of understanding of God’s mystery, that is, Christ Himself, in whom are hidden all the treasures of wisdom and knowledge.” Can we continue to be as “babes”, as it says above, in order to continue learning from the Lord? So that He may reveal His hidden treasures of wisdom and knowledge to us? Or, at least what we can receive at this time in our ongoing spiritual growth? As Paul says, we are to continue growing up in all aspects into Him, who is the head, even Christ! 4:15) To move from the milk of the Word to the solid food and meat of the Word is our commission, our calling, our purpose, our gift and our joy. Who is the Jesus Christ who is, who was and who is to come? The intention is that you will take these verses, these nuggets, and read them in context in your own bible (at least the whole chapter they are within; if not a few chapters before and after) to further allow the Paraclete, The Helper, The Spirit of Truth (John 14:16-17;26), who will come from God if we ask and pray for its guidance, to help us understand who The Word made flesh is, and build a true relationship with Him, by entering into Him, and knowing Him in Knowledge and in Truth. Surrendering completely to His will for us that we may find Life! Life Abundantly! May this short writing guide you to better understand who the Word is, the Light and the Truth, the Light of Life, the Messiah, the One who brings us Life Eternal, the Bread that comes down from heaven from which we will never hunger again; and, fills up a hunger that has always been denied (John 6:51), the Light of the World, he who follows Him shall not walk in darkness, but shall have the light of life. (John 8:12), The Vine into whom we are to be grafted as His branches (John 15:1-11), the One from whom flow streams of Living Waters, waters from which we will never thirst again and be healed (John 4:13-14; Rev. 21:6; 22:1). Wonderful Counselor, Mighty God, Eternal Father, Prince of Peace. There will be no end to the increase of His government or of peace. John 1:1-18 John speaks quite succinctly to who Jesus was and is: “In the beginning was the Word, and the Word was with God and the Word was God. He was in (original: primacy) the beginning with God. All things came into being by Him and apart from Him nothing came into being that has come into being. In Him was life, and the life was the light of men. And the light shines in the darkness, and the darkness did not comprehend it. There was the true light which coming into the world, enlightens every man. He was in the world and the world was made through Him, and the world did not know Him. He came to His own and those who were His own did not receive Him. But as many as received Him, to them He gave the right to become children of God, even to those who believe in His name, who were born not of blood, nor of the will of the flesh, nor of the will of man, but of God. And the Word became flesh and dwelt among us, and we beheld His glory, glory as of the only begotten from the Father full of grace and truth. John bore witness of Him, and cried out, saying, ‘this was He of whom I said, ’He who comes after me has a higher rank than I, for He existed before me,’ For of His fullness we have all received, and grace upon grace. For the Law was given through Moses; grace and truth were realized through Jesus Christ. No man has seen God at any time; the only begotten God (Son of Man/Son of God/Jesus/the Word/Logos/I AM) who is in the bosom of the Father, He has explained Him.” John pretty well sums up Christ Jesus, who is the Logos, who was and is, the creator of our being, and all the heavens and the earth and all that is in them (Heb. Jesus Christ is the God Israel knew – The God of Abraham, Isaac and Jacob – and he gave up his Godhood (cf. Phil. 2) and became born of Mary by Holy Spirit to become man, to be our Savior (Lu. 1:18-25; Lu. 1:46-56), our Passover Lamb, and die for our sins and be our Salvation, as His Name, Jesus, expresses (Matt. “ (…of the Lamb slain before the foundation of the earth” Rev 13:8 see original Greek for proper translation or King James English version. The importance of the Passover Lamb and the Passover will require a separate post to come.) The two as one God is a Great Mystery. We need the Spirit of the Lord to help us to have eyes to see and ears to hear. The God of Abraham, Isaac and Jacob and the Father are two that are one. Jesus Christ and the Father are two that are one. They are one and have been one from the beginning, before the world was. The Father is the “unseen God” (the Invisible God – Col. 1:13-14) the one no one knew “except the Son who came down from heaven.” Jesus Christ is the “seen God” the one who revealed Himself to Moses and spoke through the prophets. To reiterate this point, Philippians 2: 5-11 speaks to the divinity of Jesus and His authority before the world was and before he gave up His Godhood, to become man to save us from sin and death, trusting the Father to restore His divinity after His death, and give us life eternal in Him. “Jesus Christ who, although He existed in the form of God, did not regard equality with God a thing to be grasped, but emptied Himself, taking the form of a bond-servant and being made in the likeness of men. And being found in appearance as a man, He humbled Himself by becoming obedient to the point of death, even death on a cross. Therefore, also, God highly exalted Him, and bestowed on Him the name which is above every name, that at the name of Jesus every knee should bow,’ (Is. 45:23 the prophet also spoke of this time when Jesus was to come as man and Savior) to those who are in heaven and on earth and under the earth, and that every tongue should confess that Jesus Christ is Lord to the glory of God the Father. Jesus Himself spoke of this truth to the Pharisees as it is written in John 8:38 “I speak the things which I have seen with the Father;” Jesus is stating, Himself, He was with the Father in heaven and speaks the Truth he has seen and knows. Jesus tells us that no man has seen the Father except the Son who has come down from heaven, Matt. 11:25-30 v.27 “All things have been handed over to Me by My Father; and no one knows the Son, except the Father; nor does anyone know the Father, except the Son and anyone to whom the Son wills to reveal Him.” (read in context to receive more) Again, in John 6:46 “Not that any man has seen the Father except the One who is from God; He has seen the Father.” If no one has seen the Father except the Father’s only begotten Son, Jesus Christ, then who did Moses see? Let us see what the text says: Numbers 12: 1-16 The Lord came down in a pillar of cloud and spoke to Aaron and Miriam regarding their words against Moses v.6 “Hear now my words; If there is a prophet among you, I, the Lord, shall make Myself known to him in a vision. I shall speak with him in a dream. (v.7) Not so with My servant, Moses, he is faithful in all My household; with him I speak mouth to mouth, even openly, and not in dark sayings, and he beholds the form of the Lord.” Moses did see the Lord, God. Moses did see the Lord. in Exodus 3:1-22 v. 14 “And God said to Moses, “I AM WHO I AM, thus you shall say to the sons of Israel, ‘ I AM has sent me to you.’” continuing in v. 15 “And God, furthermore, said to Moses, “Thus you shall say to the sons of Israel, The Lord, the God of your fathers, the God of Abraham, the God of Isaac, and the God of Jacob, has sent me to you. This is My name forever, and this is My memorial-name to all generations.” (Where in English it reads: The Lord; in Hebrew reads YHWH; a memorial-name is a place holder name for the two as one God: The God of Abraham, Isaac and Jacob and the Father; the seen God and the Unseen God – the two as One) Another revealing word from Jesus is in Matthew 8:12 “The Son of Man is Lord of the Sabbath.” Where do we learn about the Sabbath that the Jews of the time would know what He is speaking of? 31:13-17 The Lord speaking to Moses says, “You shall surely observe my Sabbaths; for this is a sign between Me and you throughout your generations, that you may know that I AM the Lord who sanctifies you.” (please read full text for greater edification of the import to us all; a separate post will be dedicated to the importance and purpose of the Sabbath; for a glimpse of the import read Heb. And what does the New Testament say about the One who sanctifies us? Hebrews 2:11 “For He who sanctifies and he who is sanctified are all from one Father, for this reason he is not ashamed to call them brethren” Jesus also says, “Those who do the will of my Father in heaven are my brothers and sisters and mother.” Matt. 12:50 (please read these scriptures in context for greater edification) Hebrews is affirming here that Jesus is indeed the one who sanctifies us. So who did Moses see? If Jesus says no man has seen the Father except the Son who came down from heaven who did Moses see? He saw the Son who came down from heaven, The Father’s only begotten Son, the Logos, The Word, the One who created heaven and earth and in Him all things hold together/endure (Col. 1:13-23); and Heb. 1:3 “And He (the Father’s Son) is the radiance of His (The Father’s) glory and the exact representation of His (The Father’s) nature, and upholds all things by the word of His (Jesus the Christ/the Logos/the Father’s Son) power. When He (Jesus) made purification of sins, He (Jesus Christ) sat down at the right hand of the Majesty (The Father) on high;” Jesus, before He gave up His Godhood to become man was the “God Israel knew”, the God of Abraham, Isaac and Jacob. The two who are one, The Father and the God of Abraham, Isaac and Jacob are the Father who is the Unseen God (Col 1:15) and the God of Abraham, Isaac and Jacob is the Seen God, who created all things. This is a great Mystery; otherwise why would the Shema sung in Israel say The Lord our God is one. If He were one why reiterate, “Hear, O Israel! The Lord is our God, the Lord is one!” (Deut. 6:4) In Hebrew where English has “ Lord” in small caps, it is “ YHWH” for the memorial-name of the two as one God given to Moses by I AM WHO I AM, who is the Lord of the Sabbath – as Jesus calls himself in Matt. 12:8 “The Son of Man is Lord of the Sabbath”. Just as I AM never works alone, nor does Jesus ever work alone but He and the Father are one. Jesus tells us himself that “the Son can do nothing of Himself, unless it is something He sees the Father doing; for whatever the Father does, these things the Son also does in like manner.”(John 5:19) (He is also saying this in reference to healing on the Sabbath. Remember what is quoted here from Exodus 31:13 when the Lord speaks to Moses and tells him to keep Holy the Sabbath day (the 7th Day as God sanctified the 7th day in Gen. 2:2-3), “this will be a sign between me and you and all your generation for all time that I am the Lord who sanctifies you.” The word sanctifies 6942 is Qâdâsh and means to make clean, to make holy, to purify, to be consecrated to God. To the Pharisees Jesus says, “I have many things to speak and to judge concerning you, but He who sent Me is true; and the things which I heard from Him, these I speak to the world.” From the Old Testament through the New Testament, “Jesus Christ is the same yesterday, today and forever” (emphasis added) (Heb. To further illuminate Moses’ relationship with Jesus, we read Jesus’ stinging address to the Pharisees in John 5:39-47, “Do not think that I will accuse you to the Father, the one who accuses you is Moses, in whom you have set your hope. For if you believed Moses, you would believe Me; for he wrote of Me. But if you do not believe his writings, how will you believe My words?” in this address Jesus also chastises them for searching the scriptures for eternal life and denying Him, Jesus Christ, in whom is eternal life. “You search the Scriptures, because you think that in them you have eternal life; and it is these that bear witness of Me; and you are unwilling to come to Me that you may have eternal life (Gr. zōe – life in the spirit and soul).” (John 5:39-40) And, what is eternal life? “that we know Jesus Christ and the one who raises Him from the dead.” In case Moses is not enough, to see that Jesus Christ before becoming man was the God of Abraham, Isaac and Jacob (in unity with The Father, of course!) 1Peter 1:10-12 tells of the prophets in the Old Testament knowing they were receiving the messages from the Spirit of Christ within them. “As to this salvation, the prophets who prophesied of the grace that would come to you made careful search and inquiry, seeking to know what person or time the Spirit of Christ within them was indicating as He predicted the sufferings of Christ and the glories to follow. It was revealed to them that they were not serving themselves, but you, in these things which now have been announced to you through those who preached the gospel to you by the Holy Spirit sent from heaven – things into which angels long to look.” As Paul writes to the Ephesians, God is now, through the blood and cross of Christ, making “the two (circumcised and uncircumcised/Jew, Greek, etc.) one new man, thus establishing peace, and might reconcile them both in one body to God through the cross, by it having put to death the enmity… Having been built upon the foundation of the apostles and prophets, Christ Jesus Himself being the corner stone, in whom the whole building, being fitted together is growing into a holy temple in the Lord; (Eph. 2:16-22)” About this another paper can be written; however, for now, “Jesus is the same yesterday and today, yes and forever” (Heb. 13:8) has the same purpose from before the foundations of the world, throughout the Old and New Testament, to bring all His Creation, from the Patriarchs, prophets, apostles and all the world who can hear His voice, into His big tracks of righteousness, and eternal life in Him, in one body, one Heavenly Temple in God (Rev. 21:22-27). Remember: “… you are the temple of God and the Holy Spirit is within you, (1Cor. Jesus speaks to being the bread of life that will give us eternal life. (John 6:26-58; Is. 55:1-2) “I am the bread of life; he who comes to Me shall not hunger, and he who believes in Me shall never thirst. For I have come down out of heaven, not to do My own will, but the will of Him who sent Me. And this is the will of Him who sent Me, that of all that He has given Me I lose nothing, but raise it up on the last day. For this is the will of My Father, that everyone who beholds the Son and believes in him, may have eternal life; and I Myself will raise him up on the last day.” “He who eats my flesh and drinks my blood has eternal life, and I will raise him on the last day” v. 54 “My flesh is true food and My blood is true drink.” “This is the bread which came down out of heaven; not as the fathers ate, and died, he who eats this bread shall live forever.” ”Truly, truly I say to you, it is not Moses who has given you the bread out of heaven, but it is My Father who gives you the true bread out of heaven. For the bread of God is that which comes down out of heaven, and gives life to the world.” This reiterates the gift of eternal life now available to us that was not available to those who were delivered from slavery and death in Egypt, who Moses led into the wilderness via the Presence of God. Many of the people, and the Pharisees and Sadducees in Jesus’ time did not understand what He meant when He said we must eat His flesh and drink His blood. He is not speaking in literal terms, but in spiritual terms. He is further illustrating how we must abide in Him, fully surrender into Him and receive Him, His Spirit, inside this living tent we call our body, consuming Him, in a sense, as building a relationship with Him day by day that we may grow in knowledge and wisdom, into a mature man. It is the truest meaning of communion with Him. Consuming Him, absorbing Him, in all the ways we can, through prayer, meditation, reading of His word in Scripture, praying for the Holy Spirit as Paraclete to guide us (John 14:16; John 16:7; 17:19), until– we are at One with Him and the Father in such a way as their Holy Spirit has found a home, an abode, in us, (John 14:23). Here also referencing the Advocate, Paraclete, as “another Paraclete” or Helper (John 14:16), we can also rely on the first Paraclete, Jesus, our Advocate (1 John 2:1-2) guiding us step by step each day all for the glory of God! This is what it means to be “born again” or, “born from above” as it says in the original Greek, when Jesus speaks with Nicodemus, (John 3:3; 1-21) “Truly, truly I say to you, unless one is born again (Gr ‘born from above’) he cannot see the kingdom of God.” We must receive the Spirit of Christ, and to do this we must enter into Him and He into us, we must have that relationship by ‘being still and knowing that He is God’ (Ps. 46:10; Ps 4:4) and then we can receive their Holy Spirit [Father in Son and Son in us] and be born from above (John 14:3,20,21,23; 15:5-11; 17:21,22,23). Jesus tells us in Matthew 5:14 “You are the light of the world” to be in service to His will for us; “Feed My lambs, … shepherd My little sheep,.. feed My sheep” (John 21:15-17; cf. 1Peter speaks to ‘feeding little lambs’, and 2Peter is for ‘feeding sheep’ that have moved beyond the milk of the Word; Matt. 24:45 & parable 42-51) being of service to those He has called, those who hear His voice, (John 6:44; 10:25-42), the lost sheep, the remnant, this is our purpose, all to the glory of God. To tend to the widow, the orphan, the sick and the poor (Matt. 25:31-46) is how He mentioned we spend our time on this earth as we walk in this world to be sanctified and purified in order to “inherit the kingdom prepared for you from the foundation of the world” (Matt. When Jesus uses the metaphor of Him being the door (John 10:1-18; Matt. 7:13-14) through which we must pass into eternal life He is again illuminating His ultimate Divinity which He will return to as One with God, just as He and the Father are one as He walked among us. He is giving us another parable to illustrate the importance of us becoming one with Him even as He and the Father are one –and this is eternal life: “To know the only true God and Jesus Christ whom He sent (John 17:3).” (John 14:1-31 to know Him is to enter into and through Him as one would enter through a door.) Just as Paul spoke to the Colossians, 1:13-14, “For He delivered us from the domain of darkness, and transferred us to the kingdom of the Son of His Love, in whom we have redemption, and the forgiveness of sins. And He is the image of the invisible God, the first-born of all creation.” We can pass into the Light, the Light of the World, and be a light unto the nations. “Let you light shine before men in such a way that they may see your good works, and glorify your Father who is in heaven (Matt. “I AM the light of the world; he who follows Me shall not walk in the darkness, but shall have the light of life (John 8:12).” As Jesus speaks of being the Good Shepard (John 10:11-18), and the door of the sheep, and the Light of the world, He is warning of the Adversary and the adversaries broadcast as the Prince of the Air to those who do not believe Jesus, or the Father. This also means those who teach what they believe to be the word of God that is “full of robbery”; mixing the profane with the sacred (Matt. 12:36-37); teaching the traditions of men more than the Word of God (John 5:44), this is what Jesus means when he warns us of “the leaven of the Pharisees” (Matt 16:6). But if we walk through Jesus as the door, we are transferred into His Kingdom of eternal life, with access to His unfathomable knowledge and wisdom (Rom. 11:33; cf. Col. 2:2-3) – if we ask in His name, seek and knock, He will answer (Matt. As James says, “Flee form the devil and He will flee from you; draw near to the Lord and He will draw near to you.” It is that simple if we believe. If we do not enter into Jesus Christ and know Him, if we are not born from above with His Holy Spirit within us and we use His name, remember what He says in Matthew 7:21-23. Jesus comes to John the Baptist to be baptized. Why? If He is God why come down to be baptized? When Jesus came to John and was baptized so that all righteousness could be fulfilled (Ps 40:7-8), “the heavens were opened, and he saw the Spirit of God, descending as a dove, and coming upon Him, and behold a voice out of the heavens saying, ‘This is My beloved Son in whom I am well-pleased,’” (Matt. More specifically, Psalm 2:7 reads, “Thou are My Son Today I have begotten Thee,” (emphasis added). This is the moment, ‘Today,’ the Father’s spirit could enter into this world, as Jesus was a clean and pure vessel for the Father’s Spirit. At that moment, Jesus, the man, was born from above with the Father’s Holy Spirit, unavailable to man until this time. This is also the importance of the virgin birth, Jesus being born of a virgin, Mary, so that Jesus was not consigned to the disobedience passed to us all through the seed of Adam. (Is 7:14) “Behold, a virgin will be with child and bear a son, and she will call His name Immanuel (def. God is with us). He will eat curds and honey at the time He knows enough to refuse evil and choose good.” Hence, there was no male seed, no spirit of disobedience, or “original sin” in Jesus. Therefore, this is the first time we as humans could receive the Spirit of the Father, the Living God, via Jesus, to receive life, eternal life. This is the first time in history that we could receive eternal life because Jesus came, received the Father’s spirit, died as the perfect sacrifice for our sins, nailed our certificate of indebtedness to the cross (Col 2:14), rose from the dead (John 17:5), and sat down at the right hand of the Father having His full divinity restored to Him (Matt. 28: 1-9;16-20; Mark 16:6; Lu. 24: 4-8; 36-49; John 20: 13-18; 20-31; 21:14;24-25), so that we may dwell in Him and He in us and we may have eternal life with Them, The Lord God the Almighty and the Lamb (Rev. 21:22; Rev.s 21 & 22) in the New Jerusalem, the New Heaven and New Earth. Hence, Jesus can give us eternal life if we die in Him we can also be resurrected in Him by the Father. “For just as the Father raises the dead and gives them life, even so the son also gives life to whom He wishes.” (John 5:21) The Father gives eternal life, the Son can give life to our Spirit so we may be alive before we die (John 5:24; Rom. In addition, If we love Him and walk in His ways, He will send us the Paraclete, which He told His disciples He would send – the Helper, the Paraclete, the Spirit of Truth to help us discern all things. Jesus asserts His deity in John 10:22-38 during the Feast of Dedication at Jerusalem as He walked in the temple (emphasis added). “I and the Father are One” v. 30, “Do you say of Him, whom the Father sanctified and sent into the world, ‘You are blaspheming.’ Because I said, ‘I AM the Son of God?’” v.36. When we see Jesus walking in the temple during the Feast of Dedication He is showing us a shadow of what is to come: “And I saw no temple in it, for the Lord God, the Almighty, and the Lamb, are its temple. And the city has no need of the sun or of the moon to shine upon it, for the glory of God has illumined it, and its lamp is the Lamb” (Rev. 21:22-23) The Father and Son unified, the Son who is our Passover Lamb, are the temple and they are the glory of the temple and the Lamb is the lamp/Light. And Jesus himself speaks to His divinity and Oneness with the Father in John 14-17 as He further reveals Himself to His disciples “speaking plainly”. And praying to the Father, His Father, to be restored with the glory He once had with Him. John 17:5 “And now, glorify Thou Me together with Thyself, Father, with the glory which I had with Thee before the world was. To re-emphasis this important revelation, Jesus reveals to us all how He is the door to the Father. As we enter into Him, Christ, He will enter into us and as the Spirit of Christ is in us so the Spirit of the Father will now be in us (Rom. And, He gives us a covenant stipulation: If we Love Him and keep His commandments and walk in His ways (John 14:6). “I am the way, and the truth, and the life, no one comes to the Father, but through Me” (John 14:21; 23; 15:6-16). If we can open our heart to receive Christ’s love, we can, and will, rejoice in the love that is so abundantly being poured out upon us by our Creator. Then we can love Him and by His Grace keep His commandments; then, His promises to us will be made manifest (i.e., whatever you ask in My name will be given to you; all treasure of wisdom and knowledge is within Him; I give you My Peace, My Joy so your joy may be made full, life eternal in Him…to name a few) Gal. 5:1 “It was for freedom Christ set us free;” Not that we are free to sin (Rom. 6:11) and free to break the Law, the commandments. For Jesus tells us, “Do not think that I came to abolish the Law or the Prophets; I did not come to abolish but to fulfill. For truly, I say to you, until heaven and earth pass away, not the smallest letter of stroke shall pass away from the Law until all is accomplished (Matt 5:17-18)” “We are free from slavery to sin and death by His Grace and resurrection, if we abide in Him. Through death Christ rendered powerless him who had the power of death, that is, the devil; Christ delivers those who through fear of death were subject to slavery all their lives (Heb. Jesus tells us, “You will know the Truth and the Truth will set you free!” Jesus Christ is the Truth, hence, it was for freedom Christ set us free. “His yoke is easy and His burden is light” (Matt 11:30). Col. 3:1-17 “In Christ there is no distinction between Jew or Greek, circumcised or uncircumcised, barbarian, Scythian, slave and freeman, there is neither male nor female, but Christ is all and in all – one in the body of Christ” (Gal 3:28). We are all one in the body of Christ if we Love Him and keep His commandments and walk in His Ways. He has been guiding us all along, from Genesis to Revelation, into His tracks of righteousness (Ps. 23) so we may walk in Him and not in the path of iniquity. This world can so cleverly tempt us away from our Creator and His Love. This is why we must know and understand who Jesus Christ was, is and is to come (Heb. If we do not understand His words coming through the prophets in the Old Testament how can we really be taught by Him into His paths of righteousness where we will not fear, for we will have His Peace, His Love and His joy and our joy will be made full; we will never hunger or thirst and we will gain eternal life. He and the Father are one; and He does what the Father wishes. As we really know Jesus the Christ, we, too, can do what the Father wishes and Live – now – and forever! 3:14-18 “Therefore, beloved, since you look for these things, be diligent to be found by Him in peace, spotless and blameless, and regard the patience of our Lord to be salvation; just as also our beloved brother Paul, according to the wisdom given him, wrote to you, as also in all his letters, speaking in them of these things, in which are some things hard to understand, which the untaught and unstable distort, as they do also the rest of the Scriptures, to their own destruction. You therefore, beloved, knowing this beforehand, be on your guard lest, being carried away by the error of unprincipled men you fall from your own steadfastness, but grow in the grace and knowledge of our Lord and Savior Jesus Christ. To Him be the glory, both now and to the day of eternity, Amen.”! Peter is warning us not to give our power away to men, but to walk in Him who has called us. Do not seek in the scriptures and the writing of men for eternal life as the Pharisees did when Jesus chastised them for not knowing the one who they had been reading about in the scriptures. In Christ is our eternal life. The scriptures are a guide to building our relationship with Christ and the Father and to walk in their tracks of righteousness. A guide to “Awake sleeper and rise from the dead, And Christ will shine on you! 5:14)” to be born from above and live as a spiritual man, not as one who is “fleshy” as Paul writes (1Cor. “Do you not know you are a temple of God and the Spirit of God dwells within you (1Cor 3:16; 2Cor 5:16-17)?” Remember that Jesus tells us to seek and we will find, knock and keep knocking and the door will open, ask and it shall be given; (Matt 7:7-8) if our heart is circumcised, and with belief have faith, and in faith have hope to take action in love to serve His will for us. 32:1-20 Tells of the Coming of Christ at the time of the end, to reign for 1000 years, and after, those who keep the commandments of God and the testimony of Jesus (Rev. 20:6), who wash their robes and repent of their sins (Rev 22:14) will be taken into the Heavenly Jerusalem where Jesus/the Lamb will be the Light of the Heavenly Temple (Rev 21:23), King of Kings and Lord of Lords (Rev 19:16). The reality is shown in Rev 19-22 when Jesus Christ returns as He told His disciples and the Prophets of old. The whole of Revelation is the final cleansing of iniquity from the heavens and the earth so that we can be one with The Lord God Almighty and the Lamb who are the temple in the Heavenly Jerusalem – “And the city has no need of the sun or of the moon to shine upon it for the glory of God has illumined it and its lamp is the Lamb.” Is 9:6-7 “For a child will be born to us, a son will be given to us; And the government will be rest on His shoulders; (this is the spiritual, heavenly government for Jesus tells us Himself “My kingdom is not of this world”(John 18:36) (meaning the physical world) “And His name will be called Wonderful Counselor, Mighty God, Eternal Father, Prince of Peace.” Here these epithets of the Lord written in Isaiah are illuminated in the New Testament: “Wonderful Counselor”- In Him we have an Advocate (1John 2:1-6). The word “Advocate” in Greek is Paracletos – meaning one called alongside to help. Just as Jesus spoke to His disciples about another Paracletos, the Helper, the Spirit of Truth in John 16:7, here He is revealing to us that He, Himself, is another Helper, Paracletos who is with the Father. But what is the stipulation that we read in 1John 1:1-6: “And if anyone sins we have an Advocate with the Father, Jesus Christ the righteous; and not for ours only, but also for those of the whole world. And by this we know that we have come to know Him, if we keep His commandments. The one who says, ‘I have come to know Him,’ and does not keep His commandments, is a liar, and the truth is not in him; but whoever keeps His word in him the love of God has truly been perfected. By this we know that we are in Him: the one who says he abides in Him ought himself to walk in the same manner as He walked.” As is written at the beginning of this paper, in Jesus Christ is the treasury of all wisdom and knowledge. What better counsel is there than this? However, time and time again, Jesus himself reveals that there is this stipulation that we keep His commandments and walk in His ways – this is what shows that we Love Him, that He is us and we in Him, and can, therefore, “put on the Mind of Christ”. That we “lay aside the old self (man), which is being corrupted in accordance with the lusts of deceit, and be renewed in the spirit of your mind, and put on the new self (man), which is in the likeness of God and has been created in righteousness and holiness of the truth.” (See Eph. If we are obedient to God, we can receive His treasury of wisdom and knowledge, if we ask in His Name, Jesus Christ, of the Father; “If we love Him and keep His commandments and walk in His ways.” John 15:7-8 “If you abide in Me, and My words abide in you, ask whatever you wish, and it shall be done for you. (v. 8) By this is My Father glorified, that you bear much fruit, and so prove to be My disciples.” This is what it means to “put on the mind of Christ,” “the helmet of salvation” (Is. 6:17; Hosea 6:5) – this is why He is our Wonderful Counselor. “Mighty God” – Exodus 6:2-3 God spoke further to Moses and said to him, “I am the Lord (YHWH); and I appeared to Abraham, Isaac and Jacob, as God Almighty (El Shaddai), but by My name, Lord, (YHWH) I did not make Myself known to them.” In Jesus’ own words to John in Revelation 1:8 “I am the Alpha and the Omega, who is and who was and who is to come, the Almighty (El Shaddai).” As we look at the original Hebrew in the above scriptures we see that God is revealing to Moses what He did not reveal to Abraham, Isaac and Jacob. He is revealing to Moses that He is the “seen God” who is one with the “unseen or invisible God” (Col 1:13-14). This is what is meant by the “memorial-name” of YHWH when we see “Lord” in small caps in the English translation; it is representing the Two as One God – the seen God who revealed himself and the invisible God (Col 1:13-14), the Father. In addition, we are seeing here El Shaddai (the Almighty, Almighty God) Himself revealing one of His names to Moses, then again to Isaiah as He spoke to the prophets, and finally to John the Revelator in Revelation 1:8. “Eternal Father” – Because He is the One who created all things, He is the Alpha and Omega, the first and the last, the beginning and the end. (Rev 22:13 & 21:6-7) “I will be his God and he will be My son.” Meaning Jesus the Christ when He returns and all enemies are placed under His feet, the heavens and the earth have passed away and new heaven and earth are created – the Heavenly Jerusalem – then He/Christ the Alpha and Omega, God who is One with The God will call us His son – This being those of us who endure in keeping His commandments and the testimony of Jesus. “Eternal Father” – In Him is Eternal Life (John 17:2-3) v.2 “Thou gavest Him (Jesus Christ) authority over all mankind that to all whom Thou hast given Him, He may give eternal life. v.3 “And this is eternal life, that they may know Thee (The Father), the only true God, and Jesus Christ whom Thou has sent.” Heb. 2:13 “Behold, I and the children God has given Me.” “Truly, truly I say to you, he who hears My word, and believes Him who sent Me, has eternal life, and does not come into judgment, but has passed out of death into life.” “Prince of Peace” – John 14:27 “Peace I leave with you; My peace I give to you; not as the world gives, do I give to you. Let not your heart be troubled, not let it be fearful.” Refer back to Eph. 2:16-22; as he creates us as one in His body He creates peace. And to further perfect that Peace in us Jesus tells His disciples in John 15:10-11: “If you keep My commandments, you will abide in My love; just as I have kept My Father’s commandments, and abide in His love. These things I have spoken to you, that My joy may be in you, and that your joy may be made full.” 9:7 “There will be no end to the increase of His government or of peace, on the throne of David and over his kingdom, to establish it and to uphold it with justice and righteousness from then on and forevermore. Ps 2:11-12 “Kiss the Son, lest He become angry, and you perish in the way. For His wrath may soon be kindled. How blessed are all who take refuge Him!” David in the Psalms reveals again the knowledge of the two as one God, the Father and the Son, whom we must kiss, receive His breath, His Spirit so that we do not perish. Jesus Christ is this and so much more. This is only a mere beginning on who Christ Jesus was, is and who is to come. But if you kiss the Son (receive His breath of life) and take refuge in Him (Ps. 40:4), He will reveal Himself to you in ways no words could express. Go in the Peace of Christ and bear fruits all to the glory of God!