http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100894340_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100894394_the-medieval-fortress-tsepina-and-the-secrets-it-holds.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 15.3 16.1
В една от най-големите котловини на Родопите – Чепинската, на труднодостъпен връх се издига средновековната крепост Цепина. Археологическите й проучвания започват през 1960, а няколко години по-късно – през 1966 г., е обявена за недвижима културна ценност от национално значение. Според археолозите, районът е бил обитаван още от края на V хил. пр. Историкът Величка Мацанова обяснява, че за разбулване тайните на Цепина от особена важност са писмените сведения от XII-XIV в.: Интервю с Величка Мацанова Важно значение като документ и извор има дарствената грамота (сигилий) на деспот Алексий Слав, посветена на мелнишкия манастир „Св. Богородица Спилеотиса” (Богородица пещерна) от 1220 г., пазена във Ватопедския манастир на Атон. В нея той споменава, че премества столицата от Цепина в Мелник. Така тя остава негова лятна резиденция. За съществуването на стара крепост и манастир на Цепина пръв пише Стефан Захариев, виден възрожденски деец, книжовник и краевед в своето „Описание на Татар-Пазарджишката кааза”, 1870. Към крепостта проявява интерес и руският езиковед и историк Полихроний Агапиевич Сирку от Санкт Петербург. В една от църквите на крепостта открива олтарна врата и мраморни релефни икони на апостолите Св. Петър и Павел, които днес са изложени в Ермитажа. За това какво е представлявала крепостта, чиито руини свидетелстват за богат живот в миналите епохи, Величка Мацанова разказва: През I хил. пр. Северозападните Родопи са населявани от тракийското племе беси. Те превръщат скалистия връх в светилище от открит тип. Разкрити са няколко култови огнища (есхари), където бесите са извършвали религиозни практики. Откритата зооморфна и антропоморфна пластика и керамика, свидетелстват за разнообразната религиозна дейност и духовен живот на това тракийско племе. В края на IV в. (396 г.), последни от тракийските племена, бесите са християнизирани от епископ Никита Ремисиански. На мястото на светилището е издигната трикорабна християнска базилика, от която е запазен средния кораб и абсидата. Към нея в продължение на два века (V-VI) се обособява манастирски комплекс, обслужван от над 26 жилищни постройки. Религиозната дейност е документирана от редица артефакти. Интерес представляват оловната ампула за светено масло с образи на светци и монограмният печат на патриция Тома. До идването на власт на цар Калоян (1197-1207), Родопската област е в границите на Визинтийската империя. Тя преминава в пределите на Българската държава след победата му при Одрин 1205 г. и превземането на Пловдив. За управител назначава родственика си севаст Алексий Слав – една от най-забележителните личности в българската и балканската средновековна история. След смъртта на цар Калоян и узурпирането на властта от Борил, Алексиий Слав се обявява за независим владетел на Северозападната родопска област със столица Цепина, която превръща в укрепление. В цитаделата е разположен владетелският замък – с отбранителна кула и представителна постройка с подземни водохранилища (щерни). Във вътрешното градско ядро деспот Слав изгражда две крепостни църкви със стенописна украса и подова настилка от тухли с изобразени врязани кръстове. Цепина се развива като главно средище на административния, стопанския и духовния живот в Северозападните Родопи – с добре развити занаяти и търговски връзки със съседните страни. Според Величка Мацанова през многовековното си съществуване крепостта не е превземана, а самите византийски хронисти са я характеризирали като „много добре укрепена“ и „напълно непревземаема“. Цепина и до днес продължава да крие своите тайни, защото теренът е изключително труден, с голяма денивелация. Непроучени остават локализираните казармени помещения. Но най-важните структури от Късната Античност и Средновековието са проучени и консервирани. В подножието на хълма, на който се издига крепостта, има информационен център с музейна сбирка. В нея е представена историята на крепостта и на археологическите проучвания. Експонирани са и различни артефакти, които говорят за бита и живота на населението през различните епохи. Снимки: Светлана Димитрова
1.1 1.2 1.3 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 8.9 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 11.1
The medieval fortress of Tsepina rises, perched on an isolated peach, over one of the biggest valleys in the Rhodope Mountain – the Chepino valley. Archaeological exploration began here in 1960, and a little later – in 1966 – the fortress was declared an immovable cultural monument of national significance. According to archaeologists these lands were inhabited as far back as the end of the 5th millennium BC. Historian Velichka Matsanova says that written records from the 12th-14th century are vital to unlocking the secrets of Tsepina: “A document and source of information of particular importance isDespot Alexius Slav’sdeed of donation (sigillum) to the Monastery of the Mother of God by the Cave in Melnik from 1220, which is kept at the Holy and Great Monastery of Vatopedi on Mount Athos. In it, Alexius Slav writes that he is moving the capital city from Tsepina to Melnik, leaving it as his summer residence." "The first person to write about the old fortress and monastery at Tsepina is Stefan Zahariev, a prominent man of letters and local historian from the time of the National Revival, in his “Description of the Tatar-Pazardjik kaza”, 1870. A Russian linguist and historian, Polihronii Sirku from St. Petersburg was also interested in the fortress. In one of the fortress churches he found an altar door and marble relief icons of the apostles St. Peter and St. Paul, now on display at the Hermitage.” The ruins of Tsepina testify to a wealthy lifestyle in bygone times. But what was the fortress like? Velichka Matsanova: “In the 1st millennium BC, the northwestern portion of the Rhodopes were inhabited by the Thracian tribe called Bessi. They turned the craggy peak into an open-air sanctuary. Several cult fireplaces have been found, where the Bessi performed religious rituals. The zoomorphic and anthropomorphic figurines and pottery discovered illustrate the diverse religious activities and spiritual life of the Thracian tribe. The Bessi were the last of the Thracian tribes to have been converted to Christianity at the end of the 4th century (396) by bishop Nicetas of Remesiana." "And on the same spot where the sanctuary once stood, a three nave Christian basilica was built, of which the central nave and the apsis have come down to us." "Over a period of two centuries (5th-6th century) a monastery complex was added, with more than 26 dwelling houses. Religious life here is documented in a number of artifacts – like the anointing oil ampoule made of lead and decorated with images of saints, or the monogram seal of a patrician. Until the reign of Tsar Kaloyan (1197-1207), the region of the Rhodopes was within the bounds of the Byzantine Empire. It was incorporated into the Bulgarian Kingdom after his victory in the battle at Edirne in 1205 and the conquest of Plovdiv. He appointed his relative Sevastus Alexius Slav – one of the most vivid personages in Bulgarian and Balkan medieval history – as governor. After the death of Tsar Kaloyan and the usurpation of power by Boril, Alexius Slav declared himself an independent ruler of the Northwestern Rhodope region, with capital Tsepina which he fortified. The ruler’s castle – with a fortified tower and a representative building with underground water cisterns – rises inside the citadel. In the inner city centre, Despot Slav built two fortress churches with frescoes and flooring made of bricks with crosses carved into them. Tsepina grew to be an administrative, economic and cultural centre for the whole of the Northwestern Rhodopes – with well-developed arts and crafts and trade contacts with neighbouring countries.” In the words of Velichka Matsanova through the hundreds of years of its existence, the fortress has never been conquered, and even Byzantine chroniclers describe it as “very well fortified” and “totally impregnable”. Tsepina has not revealed all of its mysteries to this day because the terrain here is very difficult, very steep. The local army barracks remain unstudied, but the most important structures from Late Antiquity and the Middle Ages have been studied and conserved, Velichka Matsanovaadds. At the foot of the hill on which the fortress rises there is an information centre with a museum collection presenting the history of the fortress and of the archaeological excavations here. It displays different artifacts illustrating the life of the people living here through the ages. English version: Milena DaynovaPhotos: Svetlana Dimitrova