http___bojia-princip.blogspot.co.uk_2013_01_blog-post_14.html_1.xml
http___www.agapebiblestudy.com_SalvationHistory__L25JESUS_20THE_20MESSIAH_20PT_202.htm.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 12.8 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 15.7 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 24.1 24.2 24.3 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 30.2 30.3 30.4 31.1 32.1 33.1 33.2 33.3 34.1 34.2 35.1 35.2 35.3 35.4 36.1 36.2 36.3 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 37.7 37.8 37.9 38.1 38.2 38.3 38.4 38.5 38.6 38.7 38.8 39.1 39.2 40.1 41.1 41.2 41.3 41.4 41.5 41.6 41.7 42.1 42.2 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 44.6 45.1 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 46.6 47.1 47.2 47.3 47.4 48.1 48.2 49.1 50.1 50.2 50.3 50.4 51.1 51.2 51.3 51.4 51.5 52.1 52.2 52.3 53.1 54.1 55.1 56.1 56.2 56.3 57.1 57.2 57.3 58.1 58.2 58.3 58.4 59.1 60.1 60.2 60.3 61.1 61.2 61.3 62.1 62.2 62.3 63.1 63.2 63.3 63.4 63.5 64.1 64.2 64.3 64.4 65.1 65.2 65.3 65.4 65.5 65.6 65.7 66.1 66.2 66.3 66.4 66.5 66.6 67.1 67.2 67.3 68.1 68.2 68.3 68.4 68.5 69.1 69.2 69.3 69.4 69.5 69.6 70.1 70.2 70.3 70.4 71.1 71.2 71.3 71.4 71.5 71.6 71.7 72.1 72.2 72.3 72.4 73.1 73.2 73.3 73.4 73.5 73.6 74.1 74.2 74.3 74.4 74.5 75.1 75.2 75.3 75.4 75.5 75.6 76.1 76.2 77.1 78.1 78.2 79.1 80.1 80.2 80.3 80.4 81.1 81.2 81.3 82.1 82.2 82.3 82.4 82.5 82.6 82.7 83.1 83.2 83.3 84.1 84.2 84.3 85.1 85.2 85.3 85.4 86.1 86.2 86.3 86.4 86.5 86.6 87.1 88.1 88.2 88.3 88.4 89.1 89.2 89.3 89.4 89.5 89.6 89.7 89.8 90.1 91.1 91.2 91.3 91.4 91.5 91.6 91.7 91.8 92.1 92.2 92.3 92.4 92.5 92.6 92.7 92.8 92.9 93.1 93.2 93.3 93.4 93.5 93.6 93.7 93.8 93.9 94.1 94.2 94.3 94.4 94.5 94.6 94.7 95.1 95.2 96.1 96.2 96.3 96.4 96.5 96.6 96.7 96.8 96.9 96.10 97.1 97.2 98.1 98.2 98.3 98.4 99.1 99.2 99.3 99.4 99.5 100.1 101.1 101.2 101.3 102.1 102.2 102.3 102.4 103.1 104.1 104.2 104.3 104.4 105.1 105.2 105.3 105.4 105.5 106.1 106.2 106.3 106.4 106.5 106.6 106.7 107.1 107.2 107.3 108.1 109.1 109.2 109.3 109.4 109.5 109.6 110.1 111.1 111.2 111.3 112.1 112.2 112.3 112.4 112.5 112.6 112.7 112.8 113.1 114.1 114.2 114.3 114.4 114.5 114.6 115.1 116.1 117.1 117.2 117.3 117.4 118.1 118.2 118.3 119.1 119.2 119.3 119.4 120.1 120.2 121.1 122.1 122.2 122.3 122.4 123.1 124.1 125.1 125.2 125.3 125.4 125.5 125.6 125.7 126.1 127.1 127.2 127.3 127.4 128.1 128.2 128.3 128.4 129.1 130.1 130.2 130.3 130.4 130.5 130.6 130.7 131.1 131.2 131.3 131.4 131.5 131.6 131.7 131.8 132.1 133.1 133.2 133.3 133.4 133.5 134.1 134.2 135.1 136.1 136.2 136.3 137.1 137.2 137.3 137.4 138.1 138.2 138.3 138.4 138.5 138.6 138.7 139.1 140.1 140.2 140.3 140.4 141.1 141.2 141.3 141.4 141.5 141.6 142.1 142.2 142.3 142.4 143.1 143.2 143.3 143.4 143.5 144.1 144.2 144.3 144.4 145.1 145.2 145.3 145.4 145.5 146.1 146.2 146.3 146.4 146.5 146.6 146.7 146.8 146.9 146.10 146.11 147.1 147.2 147.3 147.4 148.1 148.2 148.3 148.4 148.5 148.6 148.7 149.1 149.2 149.3 149.4 149.5 149.6 149.7 150.1 150.2 150.3 150.4 150.5 151.1 152.1 152.2 152.3 152.4 152.5 152.6 153.1 154.1 154.2 155.1 155.2 155.3 155.4 156.1 156.2 156.3 156.4 157.1 158.1 158.2 159.1 160.1 160.2 160.3 161.1 161.2 161.3 162.1 162.2 162.3 163.1 163.2 163.3 163.4 163.5 163.6 164.1 164.2 164.3 164.4 164.5 164.6 165.1 166.1 167.1 168.1 168.2 169.1 169.2 169.3 169.4 170.1 171.1 171.2 171.3 171.4 171.5 171.6 171.7 172.1 172.2 172.3 172.4 172.5 173.1 173.2 173.3 173.4 173.5 173.6 173.7 173.8 174.1 175.1 175.2 176.1 177.1 177.2 177.3 177.4 177.5 177.6 177.7 177.8 177.9 177.10 178.1 178.2 178.3 178.4 178.5 178.6 178.7 178.8 179.1 180.1 180.2 180.3 181.1 181.2 181.3 182.1 182.2 182.3 182.4 182.5 183.1 183.2 183.3 183.4 183.5 184.1 184.2 184.3 184.4 184.5 184.6 184.7 185.1 185.2 185.3 186.1 186.2 186.3 186.4 186.5 186.6 186.7 187.1 188.1 189.1 190.1 191.1 191.2 191.3 191.4 191.5 192.1 192.2 192.3 193.1 193.2 193.3 193.4 194.1 195.1 196.1 197.1 197.2 197.3 197.4 198.1 198.2 198.3 198.4 198.5 199.1 199.2 199.3 199.4 200.1 200.2 200.3 200.4 200.5 201.1 202.1 202.2 202.3 202.4 202.5 203.1 203.2 203.3 203.4 203.5 204.1 204.2 204.3 204.4 205.1 205.2 205.3 206.1 206.2 207.1 207.2 207.3 207.4 208.1 209.1 209.2 209.3 209.4 209.5 209.6 209.7 209.8 210.1 211.1 212.1 213.1 214.1 214.2 214.3 214.4 215.1 215.2 216.1 216.2 216.3 216.4 217.1 217.2 217.3 218.1 219.1 219.2 219.3 219.4 219.5 219.6 219.7 220.1 220.2 220.3 220.4 220.5 221.1 221.2 221.3 221.4 222.1 222.2 222.3 222.4 222.5 223.1 223.2 223.3 223.4 223.5 223.6 224.1 224.2 224.3 224.4 224.5 224.6 224.7 224.8 225.1 225.2 225.3 225.4 226.1 226.2 226.3 226.4 226.5 226.6 227.1 227.2 227.3 227.4 228.1 228.2 228.3 228.4 228.5 228.6 228.7 228.8 229.1 229.2 229.3 229.4 230.1 230.2 230.3 230.4 230.5 230.6 231.1 232.1 232.2 232.3 232.4 232.5 232.6 233.1 233.2 233.3 233.4 233.5 233.6 234.1 234.2 235.1 236.1 236.2 236.3 236.4 237.1 237.2 237.3 237.4 237.5 237.6 237.7 237.8 237.9 237.10 237.11 238.1 239.1 239.2 239.3 239.4 240.1 240.2 241.1 242.1 243.1 244.1 244.2 244.3 244.4 245.1 245.2 245.3 245.4 246.1 246.2 246.3 247.1 248.1 249.1 249.2 249.3 249.4 249.5 250.1 250.2 250.3 250.4 250.5 250.6 250.7 250.8 251.1 251.2 251.3 251.4 251.5 251.6 251.7 252.1 252.2 252.3 252.4 252.5 253.1 254.1 255.1 255.2 255.3 255.4 256.1 256.2 256.3 256.4 257.1 257.2 258.1 259.1 259.2 259.3 259.4 259.5 259.6 259.7 259.8 260.1 260.2 260.3 260.4 261.1 262.1 262.2 262.3 262.4 263.1 263.2 263.3 263.4 263.5 263.6 264.1 264.2 265.1 266.1 266.2 266.3 267.1 267.2 267.3 268.1 268.2 268.3 268.4 269.1 269.2 269.3 269.4 270.1 270.2 270.3 270.4 270.5 270.6 270.7 271.1 271.2 271.3 272.1 272.2 272.3 272.4 272.5 272.6 273.1 273.2 273.3 273.4 273.5 273.6 273.7 273.8 274.1 274.2 275.1 275.2 276.1 276.2 276.3 277.1 277.2 277.3 278.1 278.2 278.3 278.4 279.1 279.2 279.3 279.4 279.5 279.6 279.7 280.1 280.2 280.3 280.4 280.5 280.6 281.1 281.2 281.3 281.4 282.1 282.2 282.3 282.4 282.5 282.6 283.1 283.2 283.3 283.4 283.5 283.6 284.1 285.1 285.2 285.3 285.4 286.1 286.2 286.3 286.4 286.5 286.6 286.7 287.1 287.2 287.3 287.4 287.5 288.1 288.2 288.3 288.4 288.5 288.6 289.1 290.1
8 ГЛАВА Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история МОИСЕЙ И ИСУС В ПРОВИДЕНИЕТО ЗА ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ Библията съдържа много тайни, отнасящи се до работата на Бог за спасението. Писано е: “Наистина Господ Иеова няма да направи нищо, без да открие Своето намерение на слугите Си, пророците.”1(Амос 3:7) Тъй като не са познавали Принципа, скрит зад Божието Провидение, хората са били неспособни да разтълкуват замаскираните в Библията мистерии. Библейският разказ за живота на пророците не е просто записана история. Напротив, посредством техния живот писанията показват пътя, по който да тръгнат грешните хора. Ние по-специално ще разгледаме как Бог установява провиденческите курсове на развитие при Яков и Моисей като образец на пътя, който Исус трябва да извърви за спасението на човечеството. ЧАСТ 1 Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история ПЪТЯ МОДЕЛ ЗА ПОДЧИНЯВАНЕ НА САТАНА Вече научихме, че в Провидението за възстановяване, развиващо се в семейстото на Исак, Яков е централната личност, която полага Субстанциалната основа. Той заема мястото на Авел в полагане на Субстанциална основа и като такъв полага усилия, за да подчини Сатана и да изпълни условия на изплащане за премахване на грешната природа у човека. Цялостният път, извървян от Яков, служи като модел-образец за Моисей и Исус. Яков изминава пътя на покоряване на сатана, който сам по себе си представлява модел на пътя, който Исус трябва да извърви. Още в по-ранен период, преди Исус, Бог кара Яков да тръгне по път, който символично представлява Исусовия. Освен това пътят на Яков е образец-модел на курса, през който трябва да преминат израелтяните и цялото човечество, за да подчинят Сатана и да постигнат целта на Провидението за възстановяване. Защо пътят на Яков и на Моисей са установени като образци-модели за пътя на Исус Целта на Провидението за възстановяване бива постигната, когато хората успеят да накарат сатана доброволно да им се подчини и когато станат негови господари. Те трябва да направят това, изпълнявайки определения за тях дял отговорност. Исус идва като Месия и истински предтеча на човечеството, за да помогне на всички вярващи хора да осъществят доброволно подчинението на Сатана. Самият той пръв поема пътя към пълното покоряване на сатана и оттогава направлява вярващите хора да следват примера му. Сатана, който не се предава лесно дори на Бог, на никаква цена не би се смирил с готовност пред Исус, а още по-малко пред обикновените вярващи. Затова Бог, Който поема отговорност за сътворените от Него хора, призовава Исус и работи чрез Него, за да ни покаже по символичен начин пътя, по който да доведем сатана до подчинение. Моисей е в състояние да покори сатана, следвайки примерния път, открит символично чрез преминатия от Яков курс. Моисей го развива до ниво образ. По подобен начин, опирайкисе на примера на Моисеевия път, Исус идва, за да подчини сатана субстанциално. Вървейки по стъпките на Исус, вярващите също могат да покорят сатана и да господстват над него. Моисей има предвиед Исус, казвайки: “Господ Бог ще ви въздигне от братята ви пророк, както въздигна мене. Него слушайте във всичко, каквото би ви рекъл.”( 2 Деяния 3:22) Исус е щял да застане в позиция, подобна на тази на Моисей и да тръгне по неговия примерен път, за да реализира световното провидение за възстановяване на Ханаан, Божието царство. Исус каза: “... не може Синът да върши от само себе си нищо освен това, което вижда да върши Отец; понеже каквото върши Той, подобно и Синът го върши” 3 (Йоан 5:19) Той има предвид, че следва примерния път, открит му от Бог посредством Моисей. Следователно Моисей е първообразът на Исус. Пътят на Яков като образец за пътя на Моисей и Исус Яков проправя пътя за подчиняване на Сатана. Той поема посока обратна на тази, по която Сатана покварява човечеството. Моисей и Исус изминават свой собствен път, следващ модела на Яков. Нека да разгледаме паралелно курсовете, през които всеки есин от тях преминава. (1) Първите хора е трябвало с безусловна и абсолютна решителност да се придържат към Божията заповед да не ядат от плода. Те обаче съгрешават с риск на живота си, когато Архангелът ги изкушава. Съответно, за да осъществи възстановяването на Ханаан на семейно ниво, което означава да се завърне в Ханаан заедно със семейството и богатствата си и там да възстанови основата за приемане на Месията, Яков трябва да възтържествува с риск на живота си в битката с ангел, представляващ сатана. Когато се бори с ангела на брега на реката Ябок, Яков отчаяно се стреми да преодолее това изпитание. Той побеждава и е наречен “Израил”. 4 (Бит. 32:25-28) Бог е този, Който изпитва Яков, поставяйки ангела в положението на сатана. Целта на Бог не е да смачка Яков, а да му помогне да заеме мястото на Авел и да възстанови семейстото си, спечелвайки си правото да владее над ангела. Освен това, тъй като ангелът играе главната роля в изпитанието, отворен е пътят за възстановяване на ангелския свят. След това Моисей, преди да може да заведе израелтяните в Ханаан и така да осъществи възстановяването му на национално ниво, трябва най-напред да преодолее застрашаващо живота му изпитание, при което Господ се опитва да го убие. 5 (Изход 4:24) Трябва да разберем, че Бог подлага хората на подобни изпитания, защото ги обича. Ако по такъв начин сатана е изпитвал хората, те биха станали негова плячка. По същия начин и Исус трябва да преодолее трудност, преди да може да започне възстановяването на Ханаан на световно ниво - т.е. да заведе хората в Небесното царство на земята. Той води битка със сатана, рискувайки живота си и възтържествува над него, след като пости 40 дни и е подлаган на изпитания в пустинята. 6 ( Мат. 4:1-11) (2) Тъй като сме придобили грешната си природа когато сатана осквернява плътта и духа ни, Яков трябва да изпълни подобно условие на изплащане, за да я премахне. Поради тази причина, за да възстанови позицията на Авел с цел изпълнение условието на изплащане за премахване на грешната природа, Яков откупва правото на първородство от Исав с хляб и леща 7 (Бит. 25:34), които символизират плътта и духа. За да се повтори това и в дните на Моисей, Бог нахранва народа с манна и пъдпъдъци 8 (Изход 16:13), също символизиращи плътта и духа, усилвайки по този начин благодарността им към Него и съзнанието им, че те са избраният народ. Чрез това Бог иска те да се подчинят на Моисей и да изпълнят условието на изплащане за премахване на грешната природа на национално ниво. Исус казва: “Бащите ви ядоха манната в пустинята и все пак измряха... истина, истина ви казвам, ако не ядете плътта на Човешкия Син и не пиеше кръвта му, нямате живот в себе си.” 9 (Иоан 6:49-53) Освен че с тези стихове Исус потвърждава, че върви по утъпкания от Моисей път-образец, той още казва, че цялото грешно човечество трябва да стане единно с Него в плът и дух. Ако са Го следвали с пълна вяра, обединявайки се с Него, (а по това време Исус е бил заел мястото на Йоан Кръстител 10 (Вж. “Моисей и Исус” 3.2.1), израелтяните са щели да изпълнят на световно ниво условието на изплащане за премахване на грешната природа. След това, изцяло присъединявайки се към Исус като към Месия, те е трябвало да възстановят своята първоначална природа. (3) Поради гтрехопадението сатана осквернява дори тялото на човека. Тялото на Яков е осветено с благословията, която той получава по време на своя живот. След смъртта му то също трябва да бъде пречистено. Затова и балсамирането му продължава 40 дни. 11 (Бит. 50:3) В случая с Моисей архангел Михаил се препира с дявола за тялото му. 12 (Юда 9) Знаем, че тялото на Исус изчезва за изненада на властите, оставяйки празен гроба. 13 (Мат. 27:62-28:15) (4) При грехопадението сатана покварява човешките първопредци, когато те са в своя перид на израстване. За да възстанови посредством изплащане това оскверняване, Бог работи за поставянето на условия, свързани с определени числа като например числото 3, символизиращо периода на израстване. 14 (Вж. “Периоди” 2.4) Когато Яков започва пътуването си от Харан за Ханаан, преди Лаван да забележи отсъствието му, има три- дневен период за разделение от Сатана. 15 (Бит. 31:22) Когато Моисей повежда народа си от Египет към Ханаан, първоначално също има период от три дни. 16 (Изход 5:3) Исус Навиев в продължение на три дни остава на река Йордан, преди да я премине. 17 (Исус Навиев 3:2) Възнамерявайки да поеме пътя към духовното възстановяване на Ханаан на световно ниво, Исус прекарва три дни в гроба. 18 (Лука 18:33) Яков има 12 сина 19 (Бит. 35:22), за да може да възстанови чрез изплащане в своето поколение (на хоризонтално ниво) условията на изплащане, натрупали се (на вертикално ниво) в продължение на 12-те поколения от Ной до Яков и преминали в ръцете на сатана. По подобни причини по времето на Моисей племената са 12 на брой 20 (Изход 24:4), а Исус има 12 апостоли. 21 (Мат. 10:1) За да бъде изпълнено условието на изплащане за отделяне на Сатана от 7-те дни, в които Бог сътворява света, но които Сатана омърсява, семейството на Яков наброява 70 души 22 (Бит. 46:27). По времето на Моисей има 70 старейшини 23 (Изход 24:1), а Исус има 70 последователи 24 (Лука 10:1), като всички те играят централна роля в Провидението, развиващо се в съответната епоха. (5) Жезълът, който поразява злото, проправя пътя и подкрепя онзи, който се осланя на него, е символ на Месията. 25 (Вж. “Моисей и Исус” 2.2.2.2) Яков прекосява река Йордан и влиза в земите на Ханаан, облягайки се на жезъл 26 (Бит 32:10) Така е предначертано, че един ден грешното човечество ще премине водите на този грешен свят и ще стигне до брега на идеалния свят, следвайки Месията: т.е. изпълнявайки напътствията и пирмера му и уповавайки се на Него. Моисей превежда израелтяните през Червено море с помощта на жезъла си. 27 (Изход 14:16) По времето на Второто пришествие Исус ще поведе чевечеството през бурните води на този грешен свят към брега на Божия идеален свят, носейки железен жезъл, символ на самия Него. 28 (Откр. 2:27; 12:5) (6)Грехът на Ева присажда корена на греха в кръвната линия на човечеството и това дава плода си, когато Каин убива Авел. Тъй като майка и син са тези, които позволяват на Сатана да нахлуе и да донесе плода на греха, в съотвествие с Принципа за възстановяване чрез изплащане отново майка и син трябва да се разграничат от сатана въз основа на обединените си усилия. Яков не би могъл да получи благословията и да се разграничи от сатана без всеотдайната подкрепа и мъдрия съвет на своята майка. 29 (Бит. 27:5-17, 42-45) Ако не беше помощта на майка му, Моисей не би могъл да избегне смъртта и да поеме ролята на служещ на Божията воля човек. 30 (Изход 2:2) И накрая, Мария спасява живота на Исус, избягвайки с Него в Египет, спасявайки се от цар Ирод, който иска да го убие. 31 (Мат. 2:13) (7) Централната личност, на която е поверена Божията воля в Провидението, трябва да се завърне от сатанинския - в Божия свят. Затова и Яков тръгва от сатанинския свят Харан за Ханаан 32 (Бит. 31-33), а Моисей поема пътя от Египет към обещаната земя Ханаан. 33 (Изход 3:8) Исус се завръща в Галилея, след като почти веднага след раждането си намира убежище в Египет. (8) Крайната цел на Провидението за възстановяване е да бъде унищожен сатана. Яков го покавза като скрива идолите под дъба. 35 (Бит. 35:4) Моисей сваля златния телец, изгаря го с огън, стрива го на прах, разпръсква праха по водата и накарва израелтяните да я изпият. 36 (Изход 32:20) Исус идва, за да разруши този лош свят, като подчини Сатана чрез Словото и силата Си. 37 (Вж. “Есхатология” 3.2.2) Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история ЧАСТ 2 Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история ПРОВИДЕНИЕТО ЗА ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ, НАПРАВЛЯВАНО ОТ МОИСЕЙ Общ преглед на ръководеното от Моисей Провидение Ръководеното от Моисей Провидение за възстановяване бе стъпило върху Основата за Месията, положена от семейството на Авраам. Въпреки това, Принципът все пак изисква самият Моисей да изгради Основа за Месията, възстановявайки чрез изпащане Основата на вяра и Субстанциалната основа. Когато и да се смени центалната личност в Провидението, новата фигура не може да наследи Провиденциалната воля, без най-напред самата тя да е понесла подобна отговорност. Още повече, че в този случай Основата трябваше да бъде положена наново, тъй като Провидението се е разрастнало от семейно на световно ниво. както по-късно ще видим, в ръководеното от Моисей Провидение за възстановяване условията на изплащане, необходими за изграждането й, са доста по-различни от преди. Основа на вяра Централна личност за възстановяване Основата на вяра Моисей е централната личност за възстановяване Основата на вяра. Тя трябва наново да бъде положена, за да се постави началото на завръщане в обещаната земя Ханаан след края на 400-те години робство, сполетели народа поради грешката на Авраам, направена при принасянето на жертвата. Преди да научим как Моисей изгражда Основата на вяра, нека първо да се спрем на провиденческото място, заемано от него по отношение на Исус, и след това в другите части да разгледаме по какво се различава той от всички предишни централни личности, призвани да положат Основа на вяра. На първо място, Моисей е поставен в позиция да представлява Бог и да действа вместо Него. Бог му казва, че самият той трябва да е като Бог за Аарон. 38 (Изход 4:16) Той също така казва: “Ето, поставих те Бог на Фараона; и брат ти Аарон ще ти бъде пророк.” 39 (Изход 7:1) На второ място, Бог определя Моисей да бъде първообраз на Исус. Поставяйки го в позиция на Бог спрямо Аарон и фараона, Той го прави първообраз на Исус, единственото Негово въплъщение. Представлявайки го, Моисей пръв поема по пътя, който един ден Исус трябва да извърви. Подобно на Йоан Кръстител, дошъл по-късно 40 (Иоан 1:23), Моисей трябва да направи прав, да проправи пътя за Исус. Като потомък на Яков, който вече е изградил Основата за Месията, Моисей може да играе ролята на централна личност в епохата на Провидението за възстановяване. В този си път Моисей се опира на установената от предшественика му Яков традиция и на извършените от него дела. Извървеният от тях път служи като модел за другия, по който по-късно ще тръгне Исус. Освен това Моисей е стъпил и върху основата, положена от Йосиф при влизането му в Египет. Животът на Йосиф също така предварително представя този на Исус.. Като син на Рахил (съпругата на Яков, представляваща Божията страна) и по-малък брат на синовете на Лия (съпругата на Яков, представляваща сатанинската страна), Йосиф се намира в позицията на Авел. Той едва се спасява от плана на по-възрастните си братя да го убият и отива като роб в Египет, слад като е продаден на търговците. Но все пак само 30-годишен той се издига до ранга на първи министър на Египет. Братята му и баща му отиват при него и смирено му се покланят, изпълнявайки по този начин пророческия сън, който той е имал като дете. 41 (Бит. 37:5:11) Въз основа на тази провиденческа победа израелтяните влизат в Египет и за тях започва период, изпълнен с трудности, с цел да бъдат разкъсани оковите на сатана. Пътят на Йосиф предначертава пътя, който Исус по-късно ще извърви. Идвайки в сатанинския свят, Исус щеше да изтърпи трудности и до 30-годишна възраст да стане Цар на царете. Той трябва да подчини цялото човечество, включително и предците Си, да прекъсне всичките им връзки със сатанинския свят и да ги възстанови, връщайки ги в сферата на Бог. Ранното детство, юношеството и смъртта на Моисей също предварително представят пътя на Исус. При раждането си Моисей е застрашен да бъде убит от фараона. След като майка му тайно го откърмя, той отива в двореца на фараона и е отгледан сред враговете си. По същия начин и Исус се ражда при грозяща го опасност да бъде убит от цар Ирод. Майка му го взима, избягва в Египет и там тайно го отглежда. След това го връща отново в земите на цар Ирод, където той отрасва сред враговете си. След смъртта на Моисей никой не знае местонахождението на тялото му 42 (Второзаконие 34:6). Това предначертава какво ще се случи с тялото на Исус след смъртта му. Във всички тези случаи пътят, извървян от Моисей с цел възстановяване Ханаан на национално ниво, представлява модел на Исусовия път за възстановяването му на световно ниво. И както бе споменато по-горе, чрез думите на Моисей 43 (Второзаконие 18:18-19) и Исус 44 (Иоан 5:19) Библията свидетелства за това, че посредством живота на Моисей Бог показва модел за Исус, предначертавайки пътя, който той трябва да извърви в бъдещето. Обектът на условието, свързано с възстановяване Основата на вяра Моисей заема позиция, различна от тази на предишните централни личности, натоварени с полагането Основа на вяра. За разлика от Авел, Ной и Авраам, Моисей няма нужда да принася символична жертва. Той може да възстанови Основата на вяра просто подчинявайки се на Божието Слово, като изпълни Божията повеля, свързана с числото 40 и целяща разделение от сатана. 45 (В буквален смисъл, този израз може да се чете: “40-дневен фундамент за разделение от сатана.” За по-голяма яснота четем: “Провиденческо число 40 за разделение от Сатана.” поради следните причини. На първо място “40 дни” представляват потопа по времето на Ной, който първоначално поставя това условие (Вж. “Въведение към възстановяване” 2.1.2), а не се отнася към продължителността от време, за да бъде изпълнено това условие, което може да продължи 40, дори 400 години. На второ място, въпреки че като резултат е положена основа, текстът използва този израз, за да обясни Провидението в определена продължителност от време. - Бел. изд.) Три причини обуславят тези различия. На първо място, Моисей е стъпил на основата на трите символични жертви, успешно направени от Авел, Ной и Исак. Те довеждат докрай Провидението, базиращо се на принасянето на символичната жертва. На второ място, символичните жертви са обекти в условието, необходимо да бъде изпълнено като заместител на Словото, понеже след като човешките първопредци изгубват Божието Слово в следствие на своя грях, то и хората вече не могат да го получават директно. Затова и в епохата на Провидението за полагане Основа за възстановяване (времето от Адам до Авраам), трябва да бъдат принасяни жертви като обекти в условието за изграждане Основата на вяра. По времето на Моисей обаче тази епоха трябва да завърши. Човечеството навлиза в нова ера, в епохата на Провидението за възстановяване (епохата на Стария Завет), когато отново може директно да получава Словото на Бог. Затова при полагане Основата на вяра, няма повече нужда от символични жертви. На трето място, тъй като Провидението, чието начало е поставено в семейството на Адам, е удължавано отново и отново, необходими са условия на изплащане за възстановяване на провиденческите периоди, които Сатана е осквернил. Когато Ной поставя Основата на вяра, той трябва да премине 40-дневен период с цел разделение от сатана. През тези 40 дни той живее в ковчега. Авраам може да принесе символична жертва, необходима за полагане Основата на вяра, едва след като е възстановил предходния период от 400 години и е стъпил на основата, свързана с Божията повеля относно числото 40, символизираща разделението от сатана. Израелтяните страдат 400-години робство в Египет, за да изпълнят Божията повеля и реализират плана Му, свързан с числото 40, за да се отделят от Сатана, като по този начин възстановят Основата на вяра, към която, поради грешката на Авраам, сатана е предявил претенции. По същия начин и в епохата на Провидението за възстановяване централната фигура може да установи Основа на вяра при условие, че подкрепяйки Словото на Бог, стъпи здраво върху изпълнената Божия повеля относно числото 40, символизиращо отделянето от Сатана, така че повече да не се изисква обект на условието, който да служи като заместител на Словото. Субстанциална основа В епохата на Провидението за полагане Основа за възстановяване Бог работи по установяване на Субстанциалната основа на семейно ниво. На базата на навлизането в епохата на Провидението за възстановяване, Той вече започва да работи по установяването на Субстанциална основа на национално ниво. Тъй като Моисей е като Бог за народа си и представлява Исус, той се намира в позоцията на родител за израелтяните по времето, когато се поставя Основата на вяра на национално ниво. Едновременно с това той е и пророкът, натоварен с мисията да подготви пътя за Исус. Следователно, той се намира в позиция на дете спрямо Исус, който трябва да дойде като Истински родител. Така че по отношение на израелтяните Моисей заема позицията на Авел като централна личност в националната Субстанциална основа. Можем да си припомним, че Авел принася символична жертва като родител вместо Адам и в следствие на това е упълномощен да направи и субстанциална жертва, но вече като дете. По същия начин и Моисей е едновременно и родител, и дете. Възстановявайки чрез изплащане Основата на вяра, той заема позицията на родител. Така си осигурява и мястото на Авел в Субстанциалната основа, където той се намира в позицията на дете. След като Моисей вече си е осигурил мястото на Авел, израелтяните, представляващи Каин, подчинявайки му се, трябва да изпълнят националното условие на изплащане за премаване на грешната природа. Постъпвайки по този начин, те са щели да изградят Субстанциална основа на национално ниво. Основа за Месията Моисей трябва да възстанови чрез изплащане националната Основа на вяра, а водените от него израелтяни трябва да сторят същото по отношение на националната Субстанциална основа. Това е щяло да представлява националната Основа за Месията и базата за изграждане на независима суверенна нация, в която Той да може да дойде. Тогава те е трябвало да го приемат, да бъдат новородени чрез Него, да се изчистят от първородния грях и, ставайки единни по сърце с Бог, да възстановят първоначалната си природа. По този начин те е трябвало да постигнат и крайната цел - да станат съвършени Негови въплъщения. “Излезе и на другия ден, и ето, двама евреи се спречкаха, и каза на обидника: Защо биеш другаря си?! А той рече: Кой те постави началник и съдия над нас? Искаш ли и мене да убиеш, както уби египтянина? тогава Моисей се уплаши и си каза: Явно е, че това нещо стана известно. А като чу това фараонът, търсеше случай да убие Моисей.” - Изход 2:13-15 Моисей няма друг избор, освен да избяга от фараона. Неохотно изоставяйки израелтяните, той бяга в пустинята Мидиам. Субстанциалната основа е подкопана и курса, през който трябва да преминат израелтяните под ръководството на Моисей, за да бъде възстановен Ханаан, ще се се повтори и евентуално потрети. Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история Втори национален курс за възстановяване на Ханаан Основа на вяра Когато поради неверието на израелтяните първият национален курс за възстановяване на Ханаан завършва с неуспех, Сатана предявява претенции към 40-те години от живота на Моисей, прекарани в двореца на фараона, през които той трябва да положи Основа на вяра. Затова и за да започне вторият национален курс за възстановяване на Ханаан, Моисей трябва да изгради тази Основа наново, като премине през друг 40-годишен период, с който да възстанови чрез изплащане загубените 40 години, прекарани в двореца. Това е и целта на 40-годишното му заточение в пустинята Мидиам. 52 (Деяния 7:30) През този период животът на израелтяните в Египет става още по-мизерен като наказание за това, че не са повярвали в Моисей. По време на 40-те години, които прекарва в пустинята Мидиам, Моисей се подчинява на втора Божия повеля, свързана с числото 40, символизиращо разделение от Сатана. Там той възстановява Основата на вяра, необходима, за да бъде започнат втори национален курс за възстановяване на Ханаан. Тогава Бог му се явява и му казва: “Наистина, видях страданието на людете Ми, които са в Египет, и чух вика им поради настойниците им; защото познах неволите им. И слязох, за да ги избавя от ръката на египтяните, и да ги заведа от оная земя, в земя добра и пространна, в земя, гдето текат мляко и мед, в земята на ханаанците. И сега, ето, викът на израелтяните стигна до Мене; още видях и притеснението, с което ги притесняват египтяните. Ела, прочее сега, и ще те изпратя при фараона, за да изведеш людете ми израелтяните от Египет.” - Изход 3:7-10 Субстанциална основа След като възстановява в пустинята Мидиам Основата на вяра, Моисей си осигурява и позицията на Авел. И съответно, както по време на първия национален курс за възстановяване на Ханаан, ако народът на Израел, намиращ се в позоцията на Каин, е повярвал в Моисей и го е последвал с безусловна вяра и подчинение, те щяха да влязат в обещаната земя, в земята, в която текат реки от мляко и мед. Постъпвайки по този начин, те щяха да изпълнят условието на изплащане за премахване на грешната природа и да положат Субстанциалната основа. Когато Моисей убива египтянина, това е част от Божията работа по изпълнение на повелята Му за започване на първия национален курс за възстановяване на Ханаан. по подобен начин, за да заработи по изпълнение на повелята си, свързана със започването на втория национален курс за възстановявне на Ханаан, Бог дава на Моиесй три знамения и десет наказания, с чиято помощ той да взема надмощие над египтяните. Причините, поради които Бог оставя Моисей да удари сатанинската страна, както вече бе обяснено, са следните: на първо място, за да бъде възстановена чрез изплащане позицията на най-голям син, която Сатана е осквернил; второ, за да се прекъсне привързаността на израелтяните към Египет; трето, за да стане ясно на израелтяните, че Моисей е изпратен от Бог. 53 (Изход 4:1) Има и друга причина, поради която Моисей може да удари египтянина. Въпреки че израелтяните вече са завършили полагаемия се период на изплащане от 400 години като роби в Египет, те са изстрадали още 30 допълнителни години. 54 (Изход 12:41) Бог чува плача и стенанията им и им отговаря със съчувствие. 55 (Изход 2:24-25) Трите знамения, за чието възпроизвеждане от Моисей и Аарон Бог помага, представят предварително действията на Исус. Първото знамение е дадено, кагото Бог заповядва на Моисей да хвърли жезъла си на земята и той се превръща в змия. 56 (Изход 4:3-9) Когато по-късно Аарон представя това знамение пред фараона по заповед на Моисей, фараонът призовава магьосниците си и ги кара да хвърлят жезълите си, които също се превръщат на змии. Аароновата змия обаче поглъща техните. 57 (Изход 7:10-12) Това знамение по символичен начин предначертава, че Исус ще дойде като Спасител и ще разруши сатанинския свят. Жезълът символизира Исус. Точно жезълът проявява чудодейна сила пред Моисей, който представлява Бог. Така и Исус трябва да дойде, притежаващ такава сила, и да извърши чудеса пред самия Бог. Освен това жезълът предоставя защита и подкрепа на хората, които уповават на него, той разрушава несправедливостта и води хората по правилния път. Символизирайки Исус, Моисеевият жезъл разкрива мисиите, които Исус трябва да изпълни при своето Пришествие. Превръщането на жезъла в змия също символизира дейността на Исус. Той сам се оприличава на змия, казвайки: “И както Моисей издигна змията в пустинята, така трябва да бъде издигнат Човешкият Син.” 58 (Иоан 3:14) Също така той казва на последователите си: “Бъдете, прочее, разумни като змиите”. 59 (Мат. 10:16) Казвайки това, Исус има предвид, че е дошъл като добра змия, носеща мъдрост, която трябва да възстанови чрез изплащане Грехопадението, причинено от злата змия, която хитро и лукаво изкуши човешките праотци. Следователно неговите последователи трябва да учат от Исусовата мъдрост и да водят грешните хора по пътя на доброто. Освен това, когато Моисеевата змия поглъща змиите на магьосниците, това означава, че Исус ще дойде като небесна змия и ще погълне и унищожи Сатана, злата змия. Второто знамение се случва, когато по заповед на Бог Моисей поставя ръка в пазвата си и тя се покрива с проказа. Тогава Бог му заповядва за втори път да постави ръка в пазвата си и тя е изцелена. 60 (Изход 4:6-7) Това чудо символично предсказва, че Идсус ще дойде като втори Адам и заедно с вероятната си невеста (втората Ева, представена по-късно от Светия Дух) 61 (Вж. “Христология” 4.1 Когато обяснява курсът на Исус, корейският текст използва термина “Светият Дух” относно невестата на Исус. Но Светият Дух става духовна невеста на Исус едва след Неговото разпятие, без да е успял да изпълни първоначалното Провидение на Бог, което включва Той да намери своя невеста, докато е на земята. Заедно, Исус и Неговата бъдеща невеста е трябвало да осъществят “сватбата на Агнето” и да станат Истински родители, (За по-голяма яснота ще използваме термина “бъдеща невеста”, когато текстът се отнася до невестата на Исус на земята), като извършат изкуплението. Първият път, когато Моисей поставя ръка в пазвата си и тя стява прокажена, символизира акта на Архангела, който притиска Ева до гърдите си - постъпка, която опетнява човечеството с неизлечим грях. Вторият път, когато Моисей поставя ръка в пазвата си и тя е изцерена, предвещава, че Исус, Истинският баща , ще дойде да възстанови невестата си, Истинската майка, и че двамата ще прегърнат човечестото и ще му дадат новорождение “както кокошката прибира пилците си под крилата си.” 62 (Мат. 23:37) Тогава възстановяването би било завършено. За да може да представи третото знамение, Бог кара Моисей да излее взета от река Нил вода на земята. Тя се превръща в кръв. 63 (Изход 4:9) Символизмът на това знамение се крие във водата - неорганично съединение, коено бива превърнато в кръв, съединението, носещо живота. Водата е Библейски символ на грешните множества от хора 64 (Откр. 17:15), които нямат живот в себе си. Затова и това знамение предвещава, че Исус и Светият Дух ще дойдат и ще възкресят грешното чевечество, лишено от живот, за да станат хората живи деца на Бог. Бог кара Моисей и Исус да представят тези три знамения, за да бъдат изпълнени символични услоивя на изплащане, въз основа на които Исус и Светият Дух по-късно ще дойдат в Израел като Истински родители. Те ще възставовят първоначалната четири - позиционна основа, която е преминала в ръцете на Сатана и ще родят повторно всички хора като свои деца. Когато Моисей, който не е особено красноречив, моли Бог да му изпрати някого, който да го представлява, Бог посочва по-възрастния му брат Аарон 65 (Изход 4:14) и пророчиата Мириам, сестрата на Аарон. 66 (Изход 15:20) Това по символичен начин предвещава, че Исус и вероятната му невеста, въплъщенията на Словото, ще дойдат и ще възстановят като такива 67 (Иоан 1:14) хората, които са загубили Словото при грехопадението. В процеса на възстановяване на Ханаан, на Аарон и Мириам е дадена мисията да поддържат волята на Моисей, който заема позицията на Бог и да се упражняват във водачество като негови представители. За в бъдеще Исус и Светият Дух ще подпомагат Божията воля по пътя към световното възстановяване на Ханаан и ще се нагърбят със задачата да изкупят греха ни. По заповед на Бог Моисей отива да се срещне с фараона. По време на пътя Господ му се явява и се опитва да го убие. Животът му е спасен, когато съпругата му Сепфора обрязва краекожието на сина им. 68 (Изход 4:24-26) Тя помага на Моисей да преодолее изпитанието и спасява семейството. Това обрязване прави възможно освобождаването на израелтините от Египет. То предвещава, че дори когато Исус дойде, Божията работа по спасението на хората не би могла да бъде доведена докрай, докато те не се подложат на вътрешно обрязване. Нека се спрем по-подробно на значението на обрязването. Когато човешките първопредци съгрешават, имайки сексуална връзка със сатана чрез мъжкия сексуален орган, те наследяват кръвта, носеща смърт. В пътя, който грешните хора трябва да изминат, за да бъдат възстановени като Божии деца, Бог включва обреда на обрязването като условие на изплащане: да се изреже краекожието на мъжкия полов орган и да се остави кръвта да изтече от него. Обрязването означава отстраняване на кръвта, носеща смърт. Орбрязването също е и знак за възстановяване правото на човека на господство и знак на обещанието, че Бог ще възстанови хората като Свои деца. Съществуват три вида обрязване: обрязване на сърцето 69 (Второзаконие 10:16), обрязване на краекожието 70 (Бит. 17:10) и обрязване на Всички неща. 71 (Левит 19:22-23) Посредством десетте наказания Бог помага на Моисей да освободи израелтяните от Египет. 72 (Изход 7:14-12:36) Това също така предвещава, че за в бъдеще Исус ще дойде, за да спаси избраните от Бог хора, служейки си с чудеса и знамения. Когато Яков изстрадва 21 тежки години в Харан, Лаван десет пъти го измамва и не му дава полагемото му се възнаграждение. 73 (Бит 31:7) По същия начин и при Моисей, чийто път следва пътя-модел, извървян от Яков, фараонът не само продължава да измъчва израелтяните след предопределения период от време, но и десет пъти ги заблуждава, давайки им лъжливо обещание, че ще ги освободи. Като компенсация за това Бог има право да порази фараона с десет бича (наказания). Измежду всички тях, деветото и десетото имат особено значение. При деветото наказание Бог покрива Египет с гъста тъмнина в продължение на три дни, докато по местата, които обитават израелтяните, е светло. 74 (Изход 10:21-23) Това предвещава, че когато дойде Исус, тъмнина ще покрива сатанинската сфера, докато над Божиите хора ще изкри светлина и двете страни ще бъдат разделени. Като десето наказание Бог убива всички първородни измежду египтяните и добитъка им, като упътва израелтяните да начертаят с агнешка кръв знак по вратите (трегерите и подпорите) на къщите си, така че ангелът на смъртта да премине над тях. Първородните на египтяните, стоящи на сатанинска страна, се намират в позиция на Каин. Бог ги поразява, за да възстанови израелтяните, намиращи се в позицията на втория син Авел до позицията на най-голям син. Сатана вече е окупирал и затова направлява хода на историята, оставяйки Бог да го преследва. 75 (Вж. “Паралели” 7) Това наказание предвещава, че при идването на Исус атанинската страна ще загине, докато Божията страна, намираща се в позицията на втори син, ще бъде спасена посредством изкуплението чрез кръвта на Исус. Моисей отнася от Египет изобилни богатства. 76 (Изход 12:35-36) Това предвещавна, че възстановяването на всички неща ще стане по времето на Исус. След всяко наказание Бог закоравява сърц;ето на фараона. 77 (Изход 4:21; 10:27) Съществуват няколко причини за това. На първо място, многократно демонстрирайки силата Си, Бог иска да покаже на израелтяните, че Той наистина е Бог. 78 (Изход 10:1-2) На второ място, Бог иска фараонът да даде всичко от себе си, за да задържи израелтяните, преди той да го насили да ги пусне. Тогава фараонът е щял да разбере колко е слаб и да прекъсне всякакви опити да обвърже или задържи израелтяните, след като те си тръгнат. На трето място, Бог иска те да сложат край на своята вярност и привързаност към Египет, предизвиквайки у тях силни чувства на неприязън спрямо фараона. Когато Бог убива египтянина, това е част от Божията работа по повелята Му относно започването на първия национален курс за възстановяване на Ханаан. Този курс обаче е осуетен, когато хората се усъмняват в Моисей. Във връзка с повелята Му за започване на втори национален курс, Бог дава на израелтяните трите замения и десетте наказания. Ставайки свидетели на тези чудеса, те започват да вярват, че Моисей наистина е изпратен от Бог като техен водач. Те са повярвали и последвали Моисей, Авеловия тип личност, която е положила Основата на вяра на национално ниво. Така че на тази база израелтяните могат да поемат втори национален курс за възстановяване на Ханаан. Условието на изплащане за премахване на грешната природа обаче изисква от израелтяните да покажат повече, отколкото само краткотрайна вяра и подчинение на Моисей за времето, когато той прави тези чудеса. Поради по-раншния им неуспех, в изпълнение на това условие, сатана изисква за себе си целия провиденчески курс за възстановяване на Ханаан. Сега израелтяните трябва да възстановят този курс, запазвайки вярата си в Моисей и подчинявайки му се по време на пътуването. Само по този начин те са щели да изпълнят националното условие на изплащане за премахване на грешната природа. Докато те не прекосят пустинята, съхранявайки непоколебима вяра в Моисей и не влязат в Ханаан, националната Субстанциална основа е нямало да бъде установена. Изпълнението на Божията повеля относно започването на втори национален курс за възстановяване на Ханаан е ръководено с по-голяма милост и благодат, отколкото по време на първия курс. Но тъй като удължаването му е причинено от неверието на израелтяните, то съответно и условието на изплащане, което те трябва да изпълнят, е по-тежко. Ако по време на първия курс израелтяните са последвали Моисей, те щяха да бъдат водени по прекия път през земята на филистимците и щяха да влязат в Ханаан след 21 дни - период, отговарящ на 21 -те години, прекарани от Яков в Харан. По време на втория курс обаче Бог не води хората по прекия път. Той се притеснява, че когато те ненадейно се срещнат с войнствените филистимци, те могат отново да изгубят вярата си и да се върнат в Египет. 79 (Изход 13:17) Вместо това Бог ги повежда по дълъг заобиколен път, превеждайки ги през Червено море и през пустинята. Той планира да ги заведе в Ханан след 21 месеца. Така че израелтяните започват своя 21-месечен път през пустинята под водачеството на Моисей. Нека разгледаме този курс и видим как той е служил като път-модел, който да измине Исус, водейки човечеството в световния курс за възстановяване на Ханаан. Когато фараонът неохотно дава на Моисей позволението си израелтяните да принасят жертви в Египет, Моисей иска повече, казвайки: “Не е прилично да направим така, защото ние ще жертваме на Господа нашия Бог онова, от което египтяните се гнусят; ето, ако жертваме пред очите на египтяните онова, от което те се гнусят, няма ли да ни избият с камъни? Ще отидем на тридневен път в пустинята и ще жертваме на Господа нашия Бог както ни е казал.” - Изход 8:26-27 Моисей иска тези три дни с намерението да заблуди фараона и да изведе всичките си хора (целия си народ) от Египет. Този тридневен период има същото значение като тридневния път на Авраам до планината Мория, който той трябва да измине, за да прекъсне връзките си със сатана преди да може да принесе Исак в жертва. От времето на Авраам това е периодът на изплащане, необходим за разделение от сатана в началото на някий провиденциален курс. Когато Яков предприема курса за възстановяване на Ханаан, има период от три дни, в който той скъсва връзките си със Сатана, измамвайки Лаван и напускайки Харан. 80 (Бит. 31:19:22) По същия начин в началото на този национален курс Моисей иска три дни с намерението да измами фараона и да освободи народа си от робство. Също така и Исус е щял да започне духовния курс за възстановяване, само след като е преминал през три дни за разделение от Сатана преди победното Си възкресение. Израелтяните, които според Боблията наброяват около 600 000, тръгват от Рамесий на 15-ия ден от първия месец по еврейския календар. 81 (Изход 12:37; Числа 33:3) Те подкрепят и следват Божията воля по време на тридневния си път към мястото на първия им лагер край Сокхот. От този момент занапред Бог им засвидетелства Своята милост, давайки им денем облачен, а нощем огнен стълб, който да ги води из пътя. 82 (Изход 13:21) Облачният стълб, който води израелтяните през деня (янг), символизира Исус, който един ден ще поведе хората в световния курс за възстановяване на Ханаан. Огненият стълб през нощта (ин) символизира Светия Дух, който ще ги упътва като женски дух. На брега на Червено море, по заповед на Бог, Моисей протяга жезъла си и разделя водите, след това повежда израелтяните по сухото дъно. Египтяните, преследващи ги с колесници, се удавят, когато водите се събират и ги погвъщат. 83 (Изход 14:21-28) Както вече бе обяснено по-горе, Моисей се намира в позицията на Бог пред фараона 84 (Изход 7:1), а жезълът му символизира Исус, който за в бъдеще ще демонстрира Божията мощ. Следователно това чудо предвещава какво ще се случи, когато дойде Исус. Сатана ще преследва вярващите, следващи Исус в пътя за световното възстановяване на Ханаан, но Исус ще издигне желязна тояга 85 (Откр. 2:2-7; Пс. 2:9. Желязната тояга символизира Словото на Бог; Вж. “Есхатология 3.2.2) и ще удари развълнуваното море на този свят. 86 (Библията използва водата като символ на грешния свят. (Откр. 17:15) Ето защо този свят понякога се нарича “развълнувано море.”) Водите ще се разделят и ще откирят равен път, който вярващите ще поемат, докато преследващият ги сатана ще загине. Израелтяните прекосяват Червеното море и пристигат в пустинята Синай на 15-ия ден от втория месец. От тогава до деня, в който те достигат Обетованата земя, Бог ги храни с манна и пъдпъдъци. 87 (Изход 16:33-35) Манната и пъдпъдъците символизират животодаряващите плът и кръв на Исус, които Бог ще осигури по време на световния керс за възстановяване на Ханаан. Затова и Исус казва: “Бащите ви ядоха от манната в пустинята и все пак измряха... Аз съм живият хляб, който е слязъл от Небето. Ако яде някой от тоя хляб, ще живее до века... ако не ядете плътта на Човешкия Син и не пиете кръвта му, нямате живот в себе си.” - Иоан 6:49-53 Когато израелтяните напускат пустинята Синай и разполагат стана си край Рафидим, те нямат вода за пиене. Бог заповядва на Моисей да удари Канарата в Хорив и му казва, че от нея ще потече вода. Моисей го прави и така е спасен животът на неговия народ. 88 (Изход 17:6) Свети Павел писа: “И тая Канара бе Христос.” 89 (I Кор. 10:4) Съответно чудото, при което от Канарата бликва вода, предвещава, че Месията ще спаси цялото човечество с водата на живота, за която Исус казва: “а който пие от водата, която Аз ще му дам, няма да ожаднее до века.” 90 (Иоан 4:14) Двете Каменни плочи, които Моисей получава на планината Синай, символизират Исус и бъдещата Му невеста, а Канарата, от която те произхождат, символизира Бог. Когато Моисей я удря и дава вода на народа, се полага основа, на която той може да получи Каменните плочи и да построи Ковчега на завета и Скинията. Исус Навиев се бие в Рафидим с Амалик. Когато Моисей вдига ръцете си, изпаелтяните вземат надмощие, а когато ги сваля - се случва обратното. Аарон и Ор слагат Моисей да седне на купчина камъни и, застанали отляво и дясно, държат ръцете му вдигнати, за да може Исус Навиев да победи цар Авалик и армията му. Това също предвещава какво ще стане, когато дойде Исус. Исус Навиев символизира вярващите, Амалик - сатанинския свят, а Аарон и Ор - Исус и Светия Дух. Аарон и Ор, които държат вдигнати ръцете на Моисей и правят възможно Исус Навиев да надвие Амалик предвещават, че вярващите хора, които почитат Триединстото - Бог, Исус и Светия Дух - ще победят всеки зъл дух или човек, който се изправи срещу тях. Провидението за възстановяване и Скинията Израелтяните получават Каменните плочи, Скинията и Ковчега на завета. Нека първо се спрем на това, как ги получават. Израелтяните пристигат в пустинята Синай в началото на третия месец след победата им над Амалик. 92 (Изход 19:1) Тогава Моисей взема със себе си 70 старейшини и се изкачва на планината Синай, за да се срещне с Бог. Самият Моисей е призован да отиде на върха на планинана, където Бог му заповядва да пости 40 дни, за да получи 10-те заповеди, изрязани върху Каменните плочи. 93 (Изход 24:9-10,18) Докато пости, Моисей получава напътствия от Бог относно Ковчега на завета и Скинията. 94 (Изход 25:31) Когато свършват 40-те дни, Моисей получава двете Каменни плочи, върху които с Божия пръст са изписани 10-те заповеди. 95 (Изход 31:18) Когато Моисей слиза от планината Синай, носейки двете Каменни плочи и отива при израелтяните, той ги заварва да се кланят на един златен телец. По време на отсъствието му, те карат Аарон да им направи телеца и когато той го е оформил, обявяват, че това е богът, извел ги от Египет. Виждайки това, Моисей плавма от яд. Той хвървя Каменните плочи и ги счупва в подножието на планината. 96 (Изход 32:1-19) Бог отново се явява на Моисей и му казва да издяла други две, идентични на първите Каменни плочи, обещавайки му повторно да изпише върух тях десетте заповеди. Моисей за втори път се изправя пред Бог в планината и пости 40 дни. Бог му издиктува десетте заповеди и той ги написва върху Плочите. 97 (Изход 34:1, 27-28) Моисей ги взима и отново отива при израелтяните. Този път те му отдават почит и уважение. Подчинявайки се на напътствията му, построяват Ковчега на завета и изграждат Скинията. 98 (Изход 35-40) Значението и целта на Каменните плочи, Скинията и Ковчега на Завета Какво е значението на каменните плочи? Когато Моисей ги получава с изписаното върху тях Божие Слово, това означава, че отминава епохта на провидението за полагане Основа за възстановяване, когато грешните хора са можели да се свързат с Бог само посредством жертви, както и че настъпва епохата на Провидението за възстановяване, когато те могат да се свързат с Бог посредством откритото им Слово. Вече бе обяснено, че ако създадените чрез Словото Адам и Ева бяха станали съвършени, те щяха да се превърнат във въплъщение на това Слово. Но вместо това те съгрешават и се лишават от Него. 99 (вж. “Възстановяване” 1.2.1) Моисей получава двете Плочи с изписаното върху тях Слово в края на 40-дневния период за разделение от Сатана. Това има значение на символично възстановяване на Адам и Ева като въплъщения на Словото. Съответно, двете плочи символизират възстановените Адам и Ева, а също така Исус и Неговата бъдеща невеста, които трябва да дойдат като въплъщение на Словото. В Библията символът за Христос е белият камък 100 (Откр. 2:17), а също така е писано, че “Тая Канара е Христос” 101(I Кор. 10:4) Като символи на Исус и вероятната Му невеста, Каменните плочи обозначават също така и Небето и Земята. На следващо място, какво символизира Скинията? Исус оприличава Своето тяло на Храма в Ерусалим 102 (Иоан 2:19-21) . “И ние, които вярваме в Него, биваме наричани храмове на Бог” 102 (I Кор. 3:16) Така че, Храмът образно представлява Исус. Ако израелтяните бяха успели в първия курс за възстановяване на Ханаан под водачеството на Моисей, то тогава, веднага щом като влезеха в Ханаан, те щяха да изградят Храма и да се подготвят да приемат Месията. Но поради неверието им, първият курс е осуетен още в самото начало. По време на втория курс Бог ги повежда по заобиколен път през Червено море и през пустинята. Бог не може да им възложи да построят Храма и в замяна на това трябва да се примири със Скинията като Негов заместител, която може да бъде местена от място на място. Подобно на Храма , и Скинията представлява Исус, но само символично. Когато заповядва на Моисей да изгради Скинията, Бог казва: “И да ми направят Светилище, за да обитвам между тях” 104 (Изход 25:8) Скинията е разделена на 2 части: святото място (светилището, олтара) и пресвятото място (Святая светих). Само първосвещениците могат да влизат в Сватая Светих веднъж годишно, когато принасят жертви в деня на изкуплението. Светая светих е мястото, където се пази Ковчега на завета. Там се явава самият Бог. То символизира духа на Исус. В Светилището има светилник, олтар за кадене на тамян и трапеза, на която да се поставят присъствените хлябове, за които свещениците се грижат ежедневно. Светилището символизира тялото на Исус. Освен това, Светая светих символизира духовния свят, докато светилището символизира физическия свят. Когато Исус е разпнат, завесата между Светилището и Светая Светих се раздира на две от горе до долу. 105 (Мат. 27:51) това означава, че разпятието на Исус създава база за постигане на духовно спасение, след като вече е била отворена вратата между духа и плътта, или между Небето и Земята. Какво символизира Ковчега на завета? Съхраняван в Светая Светих, той съдържа свидетелствата за сключения с Бог завет. В него се намират двете Каменни плочи, които символизират Исус и бъдещата му невеста, още Небето и Земята. Той съдържа още и манна - основната храна на израелтяните по време на пътя им в пустинята. Тя символизира тялото на Исус. Манната е поставена в златна стомна, която е символ на Божията слава. Ковчегът на завета съдържа още и Жезъла на Моисей, който показва Божията мощ, напъпвайки и разцъфтявайки. 106 (Евреи 9:4) Следователно Ковчегът представлява Космоса и в същото време е по-малък праобраз на Скинията. Умилостивилището е разположено върху Ковчега на завета На краищата му има два херувима от ковано злато, които го покриват с крилата си. Бог обещава, че той лично ще се явява на умилостивилещото между херувимите и ще дава напътствия на израелтяните. 107 (Изход 25:17-22) Това предвещава, че когато Исус и невестата му, чиито символи са Каменните плочи, дойдат и измият греховете на хората, Бог ще се яви на умилостивилището и ще отвори пътя между херувимите, които спират достъпа до Дървото на живота в Едемската градина. 108 (Бит. 3:24) Тогава всеки ще може да дойде при Исус - Дървото на живота и да бъде изпълнен с Божието Слово. С каква цел Бог дава Каменните плочи, Скинията и Ковчега на завета? Когато израелтяните приключват 400-годишния си период на изплащане, който трябва да понесат поради грешката на Авраам при принасянето на жертвата и тръгват към пустинята, Бог поразява египтяните със знамения и наказания и удавя техните множества от войници, които се опитват да последват израелтяните през Червено море. Изаелтяните не могат да се върнат в Египет, не само защото Божията воля го забранява, но и защото са станали жестоки врагове на египтяните. Те нямат друг избор, освен да завършат пътуването си до Ханаан. Бог ги додежда до мястото, от което няма връщане назад. Въпреки това израелтяните непрестанно изпадат в неверие по време на пътуването. Накрая съществува опастност дори Моисей да изгуби вяра. За да се справи с тази ситуация, Бог им дава обект на вяра, който да остане непроменлив, дори и хората да се променят. Ако макар и само един човек почита този обект с абсолютна вяра, Бог би могъл да продължи реализирането на Провиденческата Си воля чрез него. Този човек е щял да наследи мисията да се грижи за обекта на вяра по същия начин, както при щафетно бягане пръчката се предава от единия спринтьор на другия. Скинията, съхраняваща ковчега на завета и каменните плочи, е този обект на вяра. Тъй като тя представлява Месията, когато израелтяните я изградят, това означава, че Месията вече е дошъл, но в символичен смисъл. Израелтяните трябва да увжават и почитат Скинията, като че ли тя е Месията и да се завърнат под водачеството на Моисей в благословената земя на Ханаан. Следователно така те са щели да установят Субстанциална основа на национално ниво. Дори по време на пътя израелтяните да изпаднат в неверие, докато Моисей продължава да величае Скинията, на народа е щяло да е позволено, ако изгуби вярата си, да може да се възстанови на базата на непокътнатата основа, положена от Моисей. Освен това, дори самият той да изпадне в неверие, ако вместо него дори и само един единствен израелтянин величае Скинията, Бог може да работи с този човек за възстановяване на целия народ. Ако израелтяните се доверяха на Моисей и влезеха в Ханаан още по време на първия национален курс, семейството му щеше да поеме ролята на Скинията, а той самият щеше да изпълни ролите на Каменните плочи и ковчега на завета. Семейството на Моисей щеше да стане носителят на Небесния Закон. Тогава изралетяните биха могли да изградят Храма в Ханаан, без да имат нужда от Плочите, Ковчега или Скинията. Те са дадени като средства за спасение, едва след като народът изпада в неверие. Скинията, като символичен представител на Исус и бъдещата му невеста, е необходима само до момента, в който се построи Храмът, а Храмът, като образен представител на Исус и невестата му, е необходим единствено до деня на идването на Месията, въплъщаващ Храма. Основа за Скинията Точно така, както трябва да бъде положена основа преди да приемем Месиятая, така и преди израелтяните да могат да построят и възвеличаят Скинията, символично представляваща Месията, трябва да бъде поставена Основа за това. Няма нужда да казваме, че за да бъде установена основа за Скиниятая, се изискват Основа на вяра и Субстанциална основа за нея. Нека сега разгледаме как израелтяните правят това под водачеството на Моисей. Моисей трябва да следва напъствията на Бог и да положи Основа на вяра за Скинията като пости и се моли в продължение на 40 дни, което представлява период за разделение от сатана. Опирайки се на тази Основа, израелтяните следва да се подчиняват с вяра и да подкрепят Моисей в работта му по реализиране на идеала за Скинията. По този начин те щяха да изпълнят усолвието на изплащане за премахване на грешната природа и да моложат Субстанциална основа за Скинията. Говорейки за Скинията, имаме пред вид също така каменните плочи и Ковчега на завета. Първата основа за Скинията Хората са създадени на шистия ден, за да станат въплъщение на Словото. 109 (Иоан 1:3) Следователно, за да може да даде Словото за пресътворяване на грешните хора и те да се възстановят, Бог трябва най-напред да възстанови числото 6, символизиращо периода от сътворяването, който е омърсен от сатана. Поради тази причина Бог осветява планината Синай, покривайки я с облаци от слава за 6 дни, а на седмия ден се явява на Моисей измежду облаците. От този момент Моисей започва поста си, продлъжаващ 40 дни и 40 нощи. 110 (Изход 24:16-18) Бог нарежда на Моисей да премине през 40-дневен период за разделение от сатана, за да може да установи Основа на вяра за Скинията - символичният Месия. Бог счита това за необходимо, тъй като израелтяните са изпаднали в неверие след преминаването на Червено море. 111 (Изход 16:1-12; 17:2-4) Както вече споменахме, условието на изплащане за премахване на грешната природа не можа да бъде изпълнено по време на курса, през който преминават израелтяните за възстановяване на Ханан, тъй като то не включва просто вяра и следване на Моисей единствено само за краткото време, през което той разкрива Божията мощ. Напротив, изпълнението му изиква хората за запазят тази вяра и послушание докато влязат в Ханаан, да изградят Храма и да приемат Месията. По същия начин, за да изпълнят условието на изплащане за премахване на грешната природа и да положат Субстанциална основа за Скинията, израелтяните трябва с абсолютна вяра да се покорят на Моисей от момента, в който той се изкачва на планината, за да започне 40-дневния си пост, докато завършат строежа на Скинията. Докато обаче Моисей пости и се моли в планината, целият народ изпада в неверие и се покланя пред златния телец. В резултат на това не е установена Субстанциална основа за Скинията. Тъй като хората сами изгубват Основата за Словото, тяхна е отговорността да я възстановят, за да могат да Го получат отново. Затова и Бог не се намесва в действията на хората, когато те работят по възстановяването на Словото. Поради тази причина, въпреки че ги води с помощта на знамения и чудеса, Той не се намесва, когато израелтяните съгрешават. Когато вижда народа си да се кланя на идола и да танцува около него, Моисей побеснява. Хвърля плочите и ги счупва. 112 (Изход 32:19) В резултат на това сатана завладява Основата на вяра за Скинията. Както обяснихме по-горе, 2-те Каменни плочи символизират Исус и бъдещата му невеста, които трябва да дойдат като възстановят вторите Адам и Ева. Това събитие обаче предвещава, че ако Исус дойде и намери евреите обезверени, ще трябва да умре на кръста, без да е изпълнил заедно със своята невеста първоначалната си, дадена му от Бог мисия. Неверието на израелтяните в Синай подкопава Божието провидение, свързано с установяването на Основа за Скинията. То унищожава Божиите ревностни усилия да отдели народа от Сатана и да възпита в него покорство спрямо Моисей. Заради продължаващата липса на вяра у изръелтяните, Божието Провидение, свързано с установяване на Основа за Скинията, трябва да бъде удължено и да претърпи втори, а след това и трети опит. Втора основа за Скинията Итзраелтяните показват липса на вяра по отношение на Божията повеля, свързана с получаване на Каменните плочи, а от тук и по отношение построяването на Скинията, но им се дава втори шанс, тъй като те стъпват на факта, че вече са пили вода от Канарата в Рафидим, от която символично произхождат Каменните плочи. След като Моисей счупва Плочите, Бог му се явява и му обещава друг запис на Словото Си. Този път Бог иска сам Моисей да издяла празните плочи, които да надпише. Освен това, Моисей не може да възстанови Каменните плочи или да изгради Скинията около тях, без най-напред да е възстановил Основата на вяра за Скиниятая, изпълнявайки още веднъж повелята относно 40-те дни за разделение от сатана. Следователно Моисей трябва да пости още 40 дни, преди да може да се сдобие с нови две плочи, върху които да изреже десетте заповеди. 113 (Изход 34:28) и да изгради Скинията като обект на вяра. Този път израелтяните чакат завръщането на Моисей, съхранили вярата си. Успешните усилия на Моисей да възстанови счупените плочи чрез 40-те дни постене и вярата на израелтяните в него предвешават, че Исус, макар и разпнат, може да се завърне и да започне отново Своята работа по спасението, ако вярващите предано изпълнят условието на изплащане, състоящо се в това: да го приемат по време на 40-те дни от Господното възкресение - повеля относно числото 40, символизиращо разделението от сатана. Оставайки изпълнени с вяра, докато Моисей пости в планината и след това подчинявайки се на инструкциите му да построят Скинията, израелтяните изпълняват условието на изплащане за премахване на грешната природа. Така е положена Субстанциална основа за Скинията, от там и цялостната Основа за Скинията. Тя е построена в първия ден от първия месец на втората година. 114 (Изход 40:17) Както обаче бе споменато по-горе, Субстанциалната основа във втория национален курс за възстановяване на Ханаан изисква много повече, отколкото просто построяването на Скинията. Всъщност, докато влезат в Ханаан и издигнат Храма, от израелняните се очаква да почитат Скинията повече, отколкото ценят живота си. Те трябва да съхранят същата вяра, докато приемат Месията. На 20-ия ден или 2 месец на 2-та година, израелтяните тръгват за пустинята Синай, наредени в боен ред около Скинията, водени от облачен стълб. 115 (Числа 10:11-12) Но не след дълго те започват да се оплакват от трудностите и да недоволстват срещу Моисей. Дори след като Бог разрушава стана им в изблик на гняв, те не се разкайват. Продължават да се оплакват, жалвайки се, че нямат за ядене нищо друго освен манна. Те са изпълнени с ненавист към Моисей и копнеят за месото, плодовете, зеленчуците и разкоша в Египет. 116 (Числа 11:1-6) Така че израелтяните не успяват да съхранят втората Основа за Скинията и тя е завладяне от сатана. Провидението за възстановяване на тази Основа е удължено с още един, трети опит. Трета Основа за Скинията Независимо от това, че Сатана осквернява втората Основа за Скинията, вярата на Моисей и посвещаването му на Скинията остават непроменени. Следователно Скинията стои твърдо върху носновата на вяра, положена от Моисей, докато израелтяните все още са стъпили единствено на факта, че са пили водата от Канарата край Рафидим. 117 (Изход 17:6). Нека си припомним, че Канарата е мястото, от което произхождат Каменните плочи, представляващи центъра на Скинията. На тази база на израелтяните е позволено да опитат изпълнението на друга повеля, свързана с числото 40, символизиращо разделението от Сатана. Подчинявайки се на Моисей, който все още почита Скиниятая, те трябва при своя трети опит да възстановят чрез изплащане Основата за нея. Като условие за постигане на това е дадена 40 дневна мисия на разузнаване в Ханаан. По заръка на Бог Момисей избира по един водач от всяко от 12-те племена на Израел и ги изпраща на разузнаване в Ханаан за 40 дни. 118 (Числа 13:1, 25) Когато се връщат, всички, с изключение на Исус Навиев и Халев, са обезверени: “Людете обаче, които живеят в земята, са силни, и градовете укрепени и много големи...тя е земя, която изпояжда жителите си, и всичките люде, които видяхме в нея, са превисоки мъже... и пред тях нам се виждаше, че сме като скакалци; такива се виждахме и на тях.” - Числа 13:28; 32-33 Те правят заключението, че израелтяните не могат да превземат укрепените Ханаански градове, или да победят жителите им. Човуйки това, израелтяните отново възроптават срещу Моисей. Те искат нов водач, който да ги заведе обратно в Египет. Само Исус Навиев и Халев призовават народа да не се страхува, а да нападне ханаанците, подчинявайки се на Божията заповед: “Само недейте възстава против Господа, нито се бойте от людете на земятая, защото те са ястие за нас; защитата им се оттегли от върху тях; а Господ е с нас; не бойте се от тях.” (Числа 14:9) Израелтяните не приемат този съвет и се опитват да убият с камъни Исус Навиев и Халев. В този момент Господната слава се явява на хората и Бог казва на Моисей: “докога ще ме презират тия люде? и докога няма да ми вярват, въпреки всичките знамения, които съм извършил посред нях?” (Числа 14:11) “Но децата ви, за които рекохте, че ще бъдат разграбени, тях ще въведа, и те ще познаят земята, която вие презряхте. А вашите трупове ще паднат в тая пустиня. И децата ви ще скитат по пустинята 40 години, и ще теглят поради вашите блудствания, докато се изпоядат труповете ви в пустинята. Според числото на дните, през които съгледахте земята, 40 дена, всеки ден за 1 годинаяу, 40 години ще теглите за беззаконията си, и ще познаете какво значи Аз да съм неблагоразположен” (Числа 14:31-34) В резултат от липсата на вяра у израелтяните, третата Основа за Скинията се проваля. Пустинният им курс от 21 месеца е продължен на 40 години. Неуспех във втория национален курс за възстановяване на Ханаан Поради неверието на израелтяните Основата за Скинията 3 пъти е завладяна от сатана. По тази причина националното условие на изплащане за премахване на грешната природа не е изпълнено и Субстанциалната основа за 2-ия национален курс за възстановяване на Ханаан не е положена. Следователно целият втори национален курс за възстановяване на Ханаан претърпява неуспех. Божието провидение е удължено с трети национален курс. Трети национален курс за възстановяване на Ханаан Основа на вяра Тъй като израелтяните се изплашват, когато чуват какво казват обезверените съгледвачи, вторият национален курс за възстановяване на Ханаан се увенчава с неуспех. Четирдесетте години, прекарани от Моисей в пустинята Мидиам с цел възстановяване Основата на вяра, са завладени от сатана. В резултат на провалената мисия за разузнаване тайно на страната, народът трябва да се лута из пустинята в продължение на 40 години, докато накрая се върне в Кадеш-Барни, като на всеки ден от мисията на съглеждането се отговаря с по 1 година. За Моисей този 40-годишен период има значението на разделение от сатана, който е заграбил предишната Основа на вяра и на възстановяване чрез изплащане Оновата на вяра за третия курс. През всичкото това време на лутане в пустинята Моисей почита Скинията, показвайки вяра и преданост. Когато се връща в Кадеш-Барни, той вече е установил Основа на вяра в третия национален курс за възстановяване на Ханаан. Следователно той си осигурява и позицията на Авел за Субстанциалната основа. Субстанциална основа Субстанциалната основа за втория курс е обречена на неуспех, когато сатана освернява Основата за Скинията в следствие на упоритото безверие на народа. Непокътната обаче остава поне основата на вяра, запазена благодарение на неотслабващата всеотдайност на Моисей. Ако, опрели се на тази Основа, израелтяните бяха повярвали на Моисей и го бяха следвали през 40-те години на лутане из пустинята, изграждайки по този начин база за разделение от Сатана, те щяха да положат Субстанциална основа за Скинията и така да завършат цялостната Основа за нея. Ако бяха почитали и се бяха покорявали на Моисей и влезли в Ханаан изпълнени с вяра и упование, щяха да съградят Субстанциална основа за трети национален курс за възстановяване на Ханаан. Четирдесет години на лутане из пустинята представляват за Моисей периода, необходим за установяване Основата на вяра за третия национален курс. Целта на този период от гледна точка на израелтяните е да се изпълни Божията повеля относно започването на третия курс. Това те трябва да сторят като установят Основата за Скинията и по този начин отново да получат милостта на Бог, на която се наслаждават по реме на втория курс. Тогава те за пръв път построяват Скинията под ръководството на Моисей. Субстанциална основа, в която централра роля играе Моисей Каменните плочи, Скинията и Ковчегът на завета стават необходими за преминаването през втория курс само защото израелтяните загубват вярата си, докато са в пустинята. Скоро след като прекосяват Червено море, те забравят за трите знамения, които Бог им дава по времето, когато Той започва да работи за изпълнение на повелята Си, отнасяща се до започването на курса. За да може да възстанови това чрез изплащане, Бог изпитва хората по време на 40-дневен период, през който Мисей е в планината. След това им показва великата Си милост, давайки им три доказателства за нея: Каменните плочи, Ковчега на завета и Скинията. Освен това дава и десетте наказания, които трябва да възстановят десетте лъжи, с които Лабан измамва Яков в Харан. Когато обаче израелтяните изгубват вярата си, въпреки че са свидетели на станалото, Бог се опитва да възстанови чрез изплащане десетте наказания, давайки десетте заповеди. Ако израелтяните обновяха вярата си, почитайки трите израза на Божествената милост и покорявайки се на 10-те заповеди, те щяха отново да получат милостта, на която се бяха радвали, напускайки Египет, закриляни от силата на тези чудеса. Следователно и в третия курс израелтяните трябва да преминат през 40-годишен период на изплащане, следвайки с вяра и покорство Моисей през пустинята. След като се връщат в Кадеш-варни, те трябва заедно с Моисей да стъпят на Основата за Скинията и да възхваляват Плочите, Скинията и ковчега. Ако го бяха сторили, те щяха да се окажат в позицията, в която са се намирали при изпълнението на Божията повеля относно започването на втория курс, когато Бог поразява египтяните с 3-те знамения и 10-те наказания. Плочите представляват Ковчега в умален вид, а Ковчегът представлява Скинията в умален вид. Оттук следва, че Плочите представляват в умален вид Скинията. Следователно ковчегът и Скинията могат да бъдат представени от Плочите или от Канарата, от която са направени. Така че третият национален курс за възстановяване на Ханаан, трябва да започне в Кадеш- арни, след като бъде изпълнена Божиятна повеля за началото му, в която централна роля играе Канарата. Отсега нататък израелтяните могат да изпълнят условието на изплащане за премахване на грешната природа, необходимо за да бъде установена Субстанциалната основа в третия нацианален курс, при условие, че почитат с вяра и всеотдайност Скинията и ако последват Моисей в Ханаан. Как възнамерява Бог да проведе изпълнението на повелята Си за започване на курса, в чийто център е Канарата. По време на 40-годишното скитане из пустинята израелтяните отново загубват вяра и започват да се оплакват. За да ги спаси, Бог нарежда на Моисей да удари Канарата с жезъла си, така че от нея да бликне вода и народът да пие. 119 (Числа 20:4-5,8). Моисей трябва да удари Скалата само един път. Тогава изпълнените със страхопачитание израелтяни трябва да се обединят с него и заедно да стъпят на Основата за Скинията. По този начин те щяха да са изпълнили Божията повеля за началото, в която централна роля играе Канарата. Когато обаче чува, че народът му недоволства против него и се оплаква, че няма вода за пиене, Моисей избухва в неконтролируем гняв и удря Канарата два пъти. Затова Бог му казва: “Понеже не Ме вярвахте, за да Ме осветите пред израелтяните, затова вие няма да въведете това общество в земята, която им давам.” - Числа 20:12 Удряъки два пъти Канарата при условие, че трябва да го стори само веднъж, Моисей подкопава бъдещия успех на Божията повеля за начало на курса, в който централна роля ще играе Канарата. В резултат на това не му е позволено да влезе в обещаната земя. В края на своя живот той може само да я наблюдава от разстояние. 120 (Числа 27:12-14) Нека видим защо Моисей трябва само веднъж да удари Скалата, а повторното й удряне представлява грях. Канарата е символ на Исус Христос. 121 (I Кор. 10:4; Откр.2:17) Тъй като Христос идва като Дървото на живота 122 (Откр. 22:14; вж. “Грехопадение” 1.1.1), Канарата също може да бъде разглеждана като Дърво на живота. То също така е и символ на съвършенния Адам в Едемската градина, така че Канарата представлява достигналия съвършенство Адам. В Едемската градина Адам трябва да съзрее и да въплъти представлявания от Канарата идеал. Когато обаче сатана го удря и става причина за неговото грехопадение, Адам вече не може да стане Дърво на живота или Канара, която да дава на потомците вода, даряваща вечен живот. Затова безводната скала, преди Моисей да я удари за първи път, символизира грешния Адам. Бог нарежда на Моисей да удари веднъж скалата, изплащайки по този начин удара, който Адам понася от сатана и като резултат от това - невъзможността той да стане Скала, даряващажива вода. Когато наняса един удар върху Канарата и от нея бликва вода, Моисей изпълнява условието на изплащане за възстановяване на Адам като Скала, даряваща вода. Ударената веднъж Скала символизира Исус, който трябва да дойде и да даде на грешното човечество жива вода. Така че Исус казва: “А който пие от водата, която аз ще му дам, няма да ожаднее до века; но водата, която ще му дам, ще стане в него извор на вода, която извира за вечен живот.” Иоан 4:14 От тук следва, че намерението на Бог е Моисей да удари веднъж Скалата като условие на изплащане, така че грешният Адам да бъде възстановен в лицето на втория съвършен Адам - Исус. Когато Моисей удря за втори път Скалата, след като от нея вече блика вода, това означава, че съществува възможност и Исус да бъде поразен. С други думи, тази постъпка на Моисей, предизвикана от яда му в следствие неверието на израелтяните, създава условия, според които при бъдещото идване на Исус, въплъщението на Скалата, сатана може да има повод да се възправи срещу него, ако евреите загубят вяра. Поради тази причина постъпката наМмоисей представлява грях. Независимо от това, че когато Моисей счупва каменните плочи, това му действие може да бъде възстановено, грешката му, изразяваща се в повторното удряне на Скалата, не може да бъде възстановена. Защо това е така? В общия смисъл на Провидението за възстановяване Каменните плочи и Канарата се отнасят един към други като външен и вътрешен аспект. Каменните плочи с изписаните върху тях десет заповеди, представляват същността на Моисеевия закон и сърцевината на Стария завет. Израелтяните могат да получат представяното им от Стария Завет спасение като се придържат към идеалите, съдържащи се в написаното върху Плочитет. В този смисъл Плочите са външният символ на Исус, който трябва да дойде. От друга страна, Скалата символизира не само Христос като Канара, от която са издялани Плочите, но също така и Бог, който е родил Исус. Така че Плочите се явяват като външен, а Скалата като вътрешен аспект. Ако оприличим Плочите на тялото, то Канарата съответства на духа; ако пък оприличим Плочите на светилището, то Канарата ще представлява Светая Светих; ако те са Земята, то тя ще е Небето. Накратко казано, като вътрешен символ на Христос, Канарата има по-голяма стойност от Каменните плочи. Като външен символ на Исус, Каменните плочи представляват и Аарон.Инзправяйки се пред Моисей, Божият представител 123 (Изход 4:16; 7:1) Аарон се явява външният представител на Исус. Когато израелтяните го принуждават да направи златния телец 124 (Изход 32:4), самият той загубва вяра и това довежда до счупване на Плочите. Въпреки това той може отново да бъде възкресен, тъй като се разкайва и все още се намира на Основата, на която е стъпил в следствие на това, че е пил от Скалата вода край Рафидим. Когато той трави това, Каменните плочми, символизиращи Аарон, магат да бъдат възстановени на базата на вътряешната основа, свързана със Скалната вода. Тъй като обаче Скалата, от която са направени плочите, символизира не само Исус, но и Бог, неговият родител, повторното удряне на скалата не може да бъде поправено. Какви са последиците от повторното удряне на Скалата? Моисей прави това, понеже е завладян от неконтролируем гняв, предизвикан от неверието на хората. 126 (Псалми 106:32-33). Той действа изцяло под въздействието на атана, дори от негово име. В резултат на това повелята и планът за началото на курса, който Бог възнамерява да реализира, базирайки се на Канарата, са осквернени от сатана. Независимо от това, че от външна гледна точка постъпката на Моисей, свързана с повторното удряне на Канарата, представлява сатаниски акт, все пак погледнато в по-дълбок, вътрешен план, той утолява жаждата на хората си, давайки им водата, бликнала от Канарата и спасява живота им. Това потвърждава направеното по-трано от Бог пророчество 127 (Второзаконие 14:28-34), че външните израелтяни, които вече са зрели вхора, когато напускат Египет, няма да могат да влезат в Ханаан, както им е обещано. Единствените изключения ще бъдат Исус Навиев и Халев. Също така и Моисей ще умре, без да е изпълнил така дълго хранената си надежда да влезе в Обетованата земя. 128 (Второзаконие 34:4-5). От друга страна обаче вътрешните израелтяни, които са деца по време на излизането от Египет, или са се родили докато родителите им странстват из пустинятая, пияли вода от Скалата и почитали Скинията, щяха да влезат в Ханаан под водачеството на Исус Навиев 129 (Числа 32:11-12), който зае мястото на Моисей 130 (Числа 27:18-20) Тъй като постъпката на Моисей, който два пъти удря Скалата, позволява на сатана да нахлуе, би било логично да очакваме, че от нея няма да избликне вода. Как тогава е възможно все пак от нея да избликне вода? Моисей вече е извлякъл вода от Скалата край Рафидим 131 (Изход 17:6) по време на националния курс за възстановяване на Ханаан, полагайки по този начин основа за повторение на това действие. Създадените на тази база Каменни плочи, Скиния и Ковчег на завета, продължават да играят своята роля и в третия национален курс поради непоколебимата всеотдайност на Моисей, независимо от безверието на народа. Моисей запазва непоклатима Основата на вяра за Скинията, положена от него по време на 40-дневния му пост. Въпреки че в момент на яд вярата му се разклаща, той запазва непроменено сърдечното си отношение спрямо Бог. Освен това благодарение на абсолютната си вяра по време на 40-дневното съгледвачество, Исус Навиев е положил вече основата за Скинията. От този момент нататък той продължава да полага грижи за Плочите, Скинията и Ковчега. Така че основата, благодарение на която може да бъде извлечена вода от Скалата и която е положена край Рафидим, остава цяла и непокътната и централната личност в нея е Исус Навиев. С други думи, независимо, че поради привидно произтичащата от неверие постъпка на Моисей сатана явно да се намесва при изпълнението на Втората Божия повеля относно Канарата, все пак в по-дълбок вътрешен смисъл тази повеля остава ненакърнена. В следствие на вътрешната непоколебима вяра и посвещение на Бог, показани от Моисей и Исус Навиев, от Скалата потича внода, от която хората да пият. Когато Моисей удря за втори път Канарата, той всъщност го прави от позицията на сатана. Следователно сатана завладява Камъка. Съответно, когато по времето на Исус хората показват неверие, самият Исус като въплъщение на Камъка трябва да отиде в пустинята и да го възстанови. Това е смисълът на първото изкушение, когато сатана го предизвиква да превърне камъка в хляб. Поради неверието на израелтяните, Моисей се разгневява и удря Скалата два пъти. Това дава на Сатана право да задържи за себе си тялото му, което принуждава Моисей да умре вън от обещаната земя. Духовно обаче той може да влезе в Ханаан, тъй като е направил възможно от Скалата да бликне вода по силата на несломимата му вяра. Това предвещава какво може да се случи, когато Исус дойде като истинското въплъщение на Канарата. Ако евреите не повярват в Него, тялото му ще страда под ударите на сатана и дори може да бъде разпънато на кръста. Той може да умре преди да е довел докрай възстановяването на Ханаан на световно ниво. Въпреки това, чрез Своето възкресение, Той все пак ще бъде в състояние да изпълни духовния дял от възстановяването. Не след дълго израелтяните отново започват да се оплакват и Бог им изпраща “горителни змии”, които ухапват и причиняват смъртта на мнозина от тях. Когато се разкайват, Бог заповядва на Моисей да направи медна змия и да я постави на върлина, така че всеки, който я погледне, да бъде спасен. 132 (Числа 21:6-9) Горителните змии символизират сатана, древната змия 133 (Откр. 12:9), която подтиква Ева към грехопадението. Медната змия, поставена на върлината, символизира Исус, който трябва да дойде като Небесна змия. Това предвещава какво може да се случи по времето на Исус, Който сам казва: “И както Моисей издигна змията в пустинята, така трябва да бъде издигнат Човешкият Син.” 134 (Иоан 3:14) Въпреки че Бог позволява израелтяните да станат плячка на сатанинската змия, когато те загубват вярата си, Той все пак спасява живота им с помощта на медната змия, когато те се разкайват и възвръщат вярата си. По същия начин и по времето на Исус, ако хората не повярват в Него, Бог ще бъде принуден да ги остави уязвими на атаките на Сатана, а Исус трябва да бъде разпънат на кръста като медна змия, за да спаси човечеството. Тогава ще бъде спасен онзи, който се разкае за безверието си и повярва в изкуплението чрез кръста. Всъщност случаят с горителните змии е отдалечена във времето причина, поради която Исус трябва да измине пътя на разпятието, за да може да започне работата по духовното спасение. Когато израелтяните изгубват вяра и Моисей удря повторно Скалата, Бог казва, че на Моисей няма да бъде позволено да влезе в Ханаан. 135 (Числа 20:12) Въпреки че Моисей се моли и увещава Бог да му разреши да стъпи в тази земя 136 (Второзаконие 3:25), това му е отказано и той умира извън очертанията й. След смъртта му той е погребан в долината на Моавската земя, но никой не знае къде е гробът му. 137 (Второзаконие 34:6) Това също предвещава какво би могло да се случи с Исус. Ако хората го отхвърлят, той ще бъде разпнат. Дори и да би се молил отчаяно да избегне тази съдба и да реализира Небесното церство - както той всъщност и прави в Гетсиманската градина, молейки се: “Нека тази чаша ме отмине” - той все пак не би бил в състояние да постигне тази Си цел. Освен това след смъртта Му никой нямаше да знае къде се намира тялото му. Субстанциалната основа, в която главната роля играе Исус Навиев Когато в Кадеш-барнеа Моисей удря два пъти Канарата, изпълнението на повелята за началото на пътуването към Ханаан, в която централно място заема Канарата, не може да започне. Въпреки че тя привидно е атакувана от Сатана, основата, която Моисей полага в по-дълбок, вътрешен план, извличайки вода от скалата в Рафидим, е останала непоклатима. Така че той може да накара водата да бликне и от канарата в Кадеш-барнеа, за да утоли народа му жаждата си. Това е начертан план за онова, което ще се случи. Външните израелтяни, родени в Египет, които се обезверяват докато са в пустинята, загиват до един, с изключение на Исус Навиев и Халев, които показват твърда вяра по време на 40-дневната си мисия на съгледвачи. Вътрешните израелтяни, или по-младото поколение, които се раждат и израстват в пустинята, докато родителите им пият водата, извираща от Канарата и се грижат за Скинията, влизат в Ханаан под водителството на Исус Навиев. Бог заповядва на Моисей да предаде на Исус Навиев своите пълномощия: “Вземи при себе си Исуса, Навиевия син, човек, в когото е Духът, и положи на него ръката си; и като го представиш пред свещеника Елеазара и пред цялото общество, дай му поръчка пред тях. И възложи на него част от Своята почетна власт, за да го слуша цялото общество израелтяни.” - Числа 27:18-20 Когато целият народ се изпълва със страх, чувайки какво разказват съгледвачите, само Исус Навиев и Халев запазват твърда вяра, благодарение Основата на вяра, положена от Моисей чрез Скинията. Така че те с абсолютна вяра и преданост установяват основата за Скинията. Така че те с абсолютна вяра и преданост уставовяват Основата за Скинията и ще я почитат до самия край. Въпреки че по-късно вярата на Моисей се разклаща, Каменните плочи, Ковчегът и Скинията здраво се задържат върху положената от Исус Навиев Основа за Скинията. В резултат на това Бог започва да работи по изпълнение на повелята и плана Си, свързани с повторното начало на курса, в който този път основното място се пада на избликналата от Канарата вода. В това си начинание Бог издига Исус Навиев до заеманото от Моисей място и иска от вътрешните израелтяни да му се покоряват и и заедно с него да стъпят върху основата за Скинията. На тази база те трябва да влязат в Ханаан, където да изпълнят нацонално условие на изплащане за премахване на грешната природа. По този начин Бог вънамерява да установи Субстанциална основа в третия национален курс, за която централната личност да бъде Исус Навиев. 139 (Второзаконие 3:28) Когато Моисей преминава по удовлетворителен начин през 40-годишния период, прекаран в пустинята Мидиам, Бог му се явява и му заповядва да поведе израелтяните към Ханаан - земята, в която текат реки от мляко и мед. 140 (Изход 3:8-10) По същия начин, когато Исус Навиев достига с вяра и абсолютно отдаване до края на 40-годишния период на скиталчество из пустинята, Бог лично го призовава да поеме позицията на Моисей, нареждайки му: “Слугата ми Моисей умря, сега прочее, стани, та мини през тоя Йордан, ти и всички тия люде, в земята, която аз давам на тях, на израелтяните... както бях с Моисея, така ще бъда и с тебе, няма да отстъпя от тебе, нито ще те оставя. Бъди силен и смел, защото ти ще разделиш в наследство на тия люде земята, за която съм се клел на бащите им, че ще им я дам.” - Исус Навиев 1:2, 5-6 След като получава тези напътствия от Бог, Исус Навиев събира началниците на людете и им предава казаното от Бог. 141 (Исус Навиев 1:10) Те отговарят: “Всичко, що ни заповядваш, ще извършим, и където и да ни пращаш, ще идем... Всеки, който би се възпротивил на твоите заповеди и не би послушал думите ти във всичко, що му заповядваш, ще се умъртви. Само ти бъди силен и смел.” - Исус Навиев 1:16-18 Те обещават с цената на живота си да следват Исус Навиев. Наследявайки мисията на Моисей да възстанови Ханаан, Исус Навиев се явява преобраз на Христос при Второто му пришествие, който ще дойде да довърши мисията, която Исус оставя недоизпълнена. Точно както пътят на Исус Навиев има за цел да възстанови чрез изплащане извървения от Моисей път, така и пътят, който ще извърви Хростос при Второто си пришестие, трябва да възстанови чрез изплащане - както физическо, така и духовно, курса на духовно възстановяване, през който преминава Исус. По време на втория национален курс, Моисей изпраща в Ханан 12 съгледвачи. 142 (Числа 13:1-2) На сърдечната основа, поставена от двамата съгледвачи, които успешно са изпълнили мисията си, Исус Навиев изпраща двама мъже да разузнаят укрепения град Йерихон. 143 (Исус Навиев 2:1) Когато се връщат, те изричат думи, изпълнени с вяра: “Наистина Бог предаде в ръцете ни цялата земя, а при това всичките местни жители се стопиха пред нас. “ 144 (Исус Навиев 2:24) По-младото поколение израелтяни е отраснало в пустинята и те всички вярват в думите на съгледвачите. Тази им вяра изкупва греховете на родителите им, които не са успели да изпълнят добре предишната 40-дневна мисия да разузнаят страната. Обещали да се подчиняват на Исус Навиев с цената на живота си, вътрешните израелтяни можеха да застанат редом с него върху основата за Скинията. Възстановявайки Божия план и повеля за начало на курса, в който централно място се полага на Канарата, те се намират в същата позиция, която родителите им заемат по времето, когато Моисей е техен водач, а те са участници в изпълнението на Божията повеля относно началото на излизането им от Египет. По това време Бог им дава трите знамения и десетте наказания. Точно както предвожданите от Моисей израелтяни трябва да преминат през три-дневен курс, преди да прекосят Червено море, така и предвожданите вече от Исус Навиев техни потомци трябва да сторят същото, преди да прекосят река Йордан. 145 (Исус Навиев 3:2) По време на втория национален курс, след като три-дневният курс е преминат, облачният стълб и огненият стълб повеждат израелтяните към Червено море. По подобен начин, след като предвожданите от Исус Навиев израелтяни завършват своя три- дневен курс, Ковчегът на завета ги повежда към река Йордан. 146 (Исус Навиев 3:3, 6). Разположените в центъра на Ковчега Плочи, както и двата стълба от облаци и огън символизират Исус и бъдещатаа Му невеста. Моисей използва жезъла си, за да проправи пътя и раздели Червено море на две. По същия начин и Исус Навиев поставя Ковчега на завета начело на войските, за да ги води в пътя им. Когато свещениците, които носят ковчега на завета, навлязат в река Йордан, водите й се разделят, отваряйки път за хората, които го следват, така че те могат да вървят по дъното. 147 (Исус Навиев 3:16-17) Жезълът на Моисей символизира Исус. Също така и Ковчегът, съдържащ Каменните плочи, Манната и жезъла на Аарон, символизират Исус и бъдещата Му невеста. Следователно разделянето на река Йордан пред ковчега, което позволява на израелтяните невредими да влязат в Ханаан, предвещава какво ще се случи в присъствието на Исус и Неговата невеста: грешното човечество, символизирано от водата 148 (Откр. 17:15), ще се раздели на праведници и грешници и ще отиде на съд. Всички дълбоко варващи хора ще завършат възтановяването на Ханаан на световно ниво. След като стигат река Йордан, Бог заповядва на Исус Навиев: “Вземете си 12 човека от людете, по един човек от всяко племе, и заповядайте им като кажете: Вземете си 12 камъка от тук, от сред Йордан, от мястото, гдето нозете на свещениците стояха твърди, и занесете ги със себе си и турете ги на мястото, гдето ще пренощувате тая нощ.” - Исус Навиев 4:2-3 И хората го правят: “На десетия ден от първия месец, людете излязоха от Йордан, и раположиха стан в Галгал, на източната страна на Ерихон. И Исус остави в Галгал онези 12 камъка, които взеха от Йордан.” - Исус Навиев 4:19-20 Какво предвещава това? Както вече обсъдихме по-горе, Камъкът символизира Исус. Следователно фактът, че всеки от 12-те водачи, представляващи 12-те племена, носи по един камък, взет от средата на река Йордан, след като водите й се разделят пред Ковчега, предвещава какво трябва да направят 12-те последователи на Исус, представляващи 12-те племена, при неговото Пришествие. Те трябва да го подкрепят и да бъдат с Него там, където Словото му ще осъди този грешен свят и ще го раздели на добър и зъл. След като взимат 12-те камъка и ги полагат в стана си край Гилгал в Ханаанската земя, Исус Навиев казва: “за да знаят всичките племена на света, че Господната ръка е мощна, та да се боят винаги от Господа вашия Бог.” 149 (Исус Навиев 4:24) Тези му думи предзнаменуват, че 12-те апостоли на Исус трябва да станат единни по сърце; само тогава те биха могли да доведат до край възстановяването на Ханаан на световно ниво, така че всички хора по света да прославят мощта на Бог за вечни времена. Точно както Яков построява каменен олтар навсякъде, където отива, така и представителите на 12-те племена, потомците на 12-те синове на Яков, събират на едно място 12-те камъка и изграждат олтар за прослава на Бог. Рано или късно те щяха да съградят храма. Това предвещава, че 12-те последователи на Исус трябва да се обединят и почитат Исус като техен храм. Поради тази причина, когато те не се обединяват, Исус казва: “Разрушете този храм и за три дни ще го издигна.” 150 (Иоан 2:19) В действителност те не успяват да постигнат единство по между си и един от тях, Юда Искариот, дори продава Исус на враговете Му. Едва след като изстрадва разпятието и възкръсва след три дни, Исус може д събере разпръсналите се негови апостоли. Тогава те почитат възкръсналия Исус като духовен храм. Само по време на Второто Му пришествие последователите Му ще могат да Му служат като на въплътения храм. Когато напускат Египет и тръгват за Ханаан, от 14–ия ден на първия месец, израелтяните започват да се хранят с безквасни хлябове. По същия начин и предвожданите от Исус Навиев израелтяни, които си правят стан в Гилгал, започват да се хранят с безквасни хлябове на 14-ия ден от първия месец на онази година. Когато започват да живеят от произведеното в страната си, Бог спира да им дава манната, която е изсипвал върху тях в продължение на 40 години. От този момент нататък те трябва да си изкарват прехраната със собствените си труд и пот. Освен това, докато не победят и последния сатанински град, те трябва да полагат свръх усилия за изпълнение на своята отговорност. Щом достигнат Ерихон, в съответствие със заповедта на Бог, израелтяните поставят в предните си редици 40 000 войници, а зад тях вървят седем свещеници, които свирят със седем тръби. Зад тях са левитите, които носят Ковчега на завета, а най-отзад настъпва останалата част от армията. Наредени по този начин, израелтяните обикалят около укрепените градове по един път на ден в продължение на шест дни, но това не променя нищо. Търпеливо и покорно хората възстановяват чрез изпащане шест дневния период на Сътворението, който е заграбен от Сатана. След като те запазват тази си вяра през шестте дни, на седмия ден седемте свещеници обикалят седем пъти крепостните стени на града, свирейки със седемте тромпета, а Исус Навиев казва на народа си: “Извикайте, защото Господ ви предава града.” 152 (Исус Навиев 6:16) Хората надават силен вик и стените се срутват. Завладяването на Ерихон 153 (Исус Навиев 6) предзнаменува, че чрез силата на Христос и делата на последователите Му, ще рухнат сатанинските бариери между Небето и Земята. Съборена веднъж, тази стена никога повече няма да бъде издигната. Затова и Исус Навиев казва: “Проклет пред Господа оня човек, който стане да съгради тоя град Ерихон; със смъртта на първородния си син ще тури основите му и със смъртта на най-младия си син ще постави портите му.” - Исус Навиев 6:26 Тогава Исус Навиев предприема нападения срещу враговете си, включвайки непреодолима сила. Той надвива над общо 31 царе. 154 (Исус Навиев 12:9-24) Това предзнаменува, че Христос ще дойде като Цар на царете, за да изгради обединеното Небесно царство на земята, напълно подчинявайки всички неизраелски царе и спечелвайки сърцата на народите им. Основа за Месията Вече разбрахме, че израелтяните се провалят по време на втория национален курс за възстановяване на Ханаан, неуспявайки да изпълнят 40-дневната си съгледваческа мисия, имаща значението на условие за разделяне от Сатана. За да изплатят този си неуспех, по време на третия национален курс, те скитат в продължение на 40 години из пустинята. През този период Моисей полага Основата на вяра за третия курс и израелтяните стъпват върху основата на Скинията. Сатана обаче е могъл да оскверни тези две основи поради неверието на народа и грешката на Моисей, който повторно удря Скалата. В резултат на това, цялото по-възрастно поколение израелтяни с изключение на Исус Навиев и Халев, загива в пустинята. Здраво стъпили върху положените от Моисей Основа на вяра за втория курс и Основата на вяра за Скинията, те с вяра изпълняват 40-дневната си съгледваческа мисия. По този начин те установяват Основата за Скинията. По-младото поколение израелтяни прекосява река Йордан, носейки с възможно най-голяма вяра Ковчега на завета под водачеството на Исус Навиев, който заменя Моисей. Разрушавайки укрепения град Ерихон, те влизат в Ханаан - обетованата земя. Чрез тази победа те полагат Субстанциалната основа в третия национален курс и изграждат Основата за Месията в този курс - макар и да не са независим народ. На семейно ниво Основата за Месията е изградена по времето на Авраам. Потомците му преминават през 400 години на изплащане като роби в Египет, преди да могат да влязат в Ханаан и там да доизградят националната основа за Месията. За това се изисква повече от просто влизане и завладяване на Ханаан. Както по-горе разгледахме в подробности 155 (Вж. “Основа” 3.3) грешните хора вече са създали могъщи нации като например Египет, които са направлявани от Сатанински водачи, опълчващи се на Божието провидение за възстановяване. Следователно, дори и да е установена националната Основа за Месията, под водачеството на Исус Навиев, то щеше да е необходимо да се създаде и суверенно царство, от което Месията да може да се изправи срещу сатанинските нации по света. Но щом като влезе в Ханаан, и по-младото поколение израелтяни загубва вярата си. Така че Божието провидение отново се удължава и отново и отново е спъвано до времето на Исус. Поуки, извлечени от историята на Моисей В хода на историята вярващите хора са чели Библейския разказ на Моисей и са мислели, че това са просто неговият живот и историята на Израел. Никой наистина не е разбирал, че чрез пози разказ Бог възнамерява да открие определени тайни, свързани с Провидението за възстановяване. Исус само намеква за това, казвайки: “Не може Синът да върши от само себе си нищо, освен това, което вижда да върши Отец; понеже каквото върши Той, подобно и Синът го върши.” 156 (Иоан 5:19) Той преминава в духовния свят, без да разкрие истинското значение на курса, през който преминава Моисей. 157 (Йоана 16:12) На тези страници разкрихме начина, по който Моисей извървява своя път-модел или как преминава през т.нар. формула-курс в Провидението за възстановяване. Сравнявайки тази и следващата глава, читателите ще разберат по-ясно как така с помощта на Моисеевия път Бог е предначертал пътеката, която е трябвало да извърви Исус. Дори обаче да разглеждаме единствено Провидението, в което Моисей е централна личност, не може да не стигнем до заключението, че Бог съществува и че води човешката история в посока реализирането на една абсолютна цел. Изминатият от Моисей път също така ни показва, че действителният резултат от нечий живот зависи от това, дали този човек изпълнява или не своя дял от отговорността, без оглед на предначертания от Бог план за него. Предопределената Божия воля не може да бъде осъществена от човека, натоварен с отговорността за изпълнението й, ако той не поеме своя дял от отговорността за това. И по-специално, Бог предрича, че Моисей ще заведе израелтяните в Ханаан - страната, в която текат реки от мед и масло, и му заповядва действително да го стори. Въпреки това обаче, когато моисей и народът му не изпълняват отговорността си, само Исус Навиев и Халев от всички, принадлежащи към първото поколение, влизат в Ханаан. Други умират в пустинята. Освен това Бог не се намесва в човешкия дял от отговорността, а действа само въз основа на реално направеното от дадената личност. Въпреки че ги води посредством забележителни знамения и чудеса, Той не се намесва в действията им, когато те се кланят на златния телец, докато Моисей е в планината. Той не възпира и Моисей, когато той удря повторно Скалата. Постъпвайки по един или друг начин, тези хора носят своя дял от отговорността, който само те могат да изпълнят. Все едно дали чрез постъпките си те са изпълнявали отговорността си, или са се проваляли в нея, Бог е зачитал постигнатото от тях и е действал в съответствие с него. Извървеният от Моисей път показва абсолютността на предопределената Божия воля. Бог предначертава абсолютното изпълнение на волята Си и се опитва да я реализира, докато накрая това не стане. Така че, когато Моисей не успява да поеме отговорността си, Бог намира негов заместник - Исус Навиев и заработва с решителност за осъществяването на волята Си чрез него. Изобщо, когато някой, намиращ се в позицията на Авел и когото Бог е избрал, не изпълнява дадената му позиция, може да бъде заменен от човек, заемащ позицията на Каин, ако той е показал изключителна всеотдайност. Той замества първия и наследява мисията му. Исус описва подобна ситуация, казвайки: “А от дните на Йоан Кръстител до сега Небесното царство насила се взема, и които се насилят, го грабват” 158 (Мат. 11:12; вж. Месия 2:3) Инзминатият от Моисей път показва, че колкото по-велика е мисията, с която е натоварен един човек, през толкова по-големи изпитания ще бъде изправен той. Тъй като първите хора съгрешават, като не вярват в Бог, а се отвръщат от Него, то централните личности, възстановяващи Основата на вяра, трябва да преодолеят изпитание, прикоето Бог ги напуска. Преди да може да се издигне като водач на израелтяните, Моисей трябва да предолее ипитание, при което Бог се опитва да го убие. 159 (Изход 4:24) Използвайки грехопадението като благоприятстващо това условие, сатана обвързва хората със себе си. В резултат на това Бог не дарява милостта си на хора, не изпълнили необходимото условие, защото, ако го стори, сатана би Го обвинил. Затова, когато възнамерява да бъде милостив към някого, Бог го изпитва преди или след получаване на мисията, за да предотврати по този начин обвиненията на сатана. Пътят на Моисей дава редица примери за това. Бог дарява на Моисей милостта си, позволявайки му да започне първия курс за напускане на Египет, едва след като той е издържал изпита си, живеейки в продължение на 40 години в двореца на фараона 160 (Изход 4:2-9). Едва след като го е проверил, опитвайки се да го убие 161 (Изход 4:25), Бог му дава трите знамения и десетте наказания. 162 (Изход 7:10) Само след изпитанието с прекосяването на Червено море 165 (Изход 14:21-22) Бог дарява милостта си под формата на манна и пъдпъдъци. 166 (Изход 16:13) След като е изпробвал народа в битката с Амалик 167 (Изход 17:10), Бог им поверява Каменните плочи, Скинията и Ковчега на завета. 168 (Изход 31:18) Милостта на избликналата от Скалата вода 169 (Числа 20:9) е изявена едва след 40-годишно скитане в пустинята. Когато Бог изпраща горилните змии, разкаянието на хората е условието, при което ще им даде медната змия. 170 (Числа 21:6-9) Това са поуките, които можем да извлечем от историята на Моисей. ЧАСТ 3 Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история ПРОВИДЕНИЕ ЗА ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ, НАПРАВЛЯВАНО ОТ ИСУС Съгласно Принципа на Творението, в началото Адам е трябваро да владее над ангелите 171 (I Кор. 6:3), но поради извършения от него грях, хората изпадат под властта на сатана и изграждат пъклен свят. С цел да възстанови чрез изплащане случилото се, Исус идва като втори Адам, за да покори лично сатана и да установи Небесното царство. Сатана обаче, който не се подчинява дори на Бог, не би отстъпил на никаква цена с готовност пред Исус и вярващите. Затова, поемайки отговорността за създаването на хората, Бог въздига Яков и Моисей и открива чрез тях примерния път, който трябва да извърви Исус, за да може да подчини сатана. 172 (Вж. “Моисей и Исус” 1.1) Яков преминава по символичен път за подчинявана на сатана, а Моисей - по образен път. Те проправят пътя за Исус, Който трябва да стори това в действителност. Преминавайки през световния курс за възстановяване на Ханаан, Исус следва примера, получен посредством националния курс за възстановяване на Ханаан, по време на който Моисей работи за подчиняване на сатана. Бог казва на Моисей: “Аз ще им въздигна отсред братята им пророк, както съм въздигнал тебе и ще туря думите си в устата му; и той ще им говори всичко, което аз му заповядам.” 173 (Второзаконие 18:18). Казвайки: “..ще им въздигна пророк, както съм въздигнал теб”, Бог има предвид Исус, който трябва да извърви същия път като Моисей. Когато пък Исус казва: “Не може Синът да върши от само себе си нищо, освен това, което вижда да върши Отец; понеже, каквото върши той, подобно и сина го върши” 174 (Йоана 5:19), той има предвид, че чрез Моисей Бог открива пътя-модел и че той следва стъпките на Моисей. Нека сега разгледаме в детайли Провидението за възстановяване, в което централна роля играе Исус, правейки съответните паралели между 3-те национални курса за възстановяване на Ханаан под водачеството на Моисей и 3-те световни курса за възстановяване на Ханаан под водачеството на Исус. Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история Първи световен курс за възстановяване на Ханаан Основа на вяра В първия световен курс за възстановяване на Ханаан Йоан Кръстител е централната личност, натоварена с мисията да възстанови Основата на вяра. Каква е позицията, от която се предполага, Йоан Кръстител може да изпълни мисията си? По време на националния курс за възстановяване на Ханаан под водачеството на Моисей, той счупва Каменните плочи и удря повторно скалата. Това създава условия за сатана да нанесе от своя страна удар върху тялото на Исус, въплъщаващо значението на Плочите и Скалата, ако евреите не повярват в Него. За да не бъде Исус подвластен на това условие, избраният народ, натоварен с мисията да се подготви за Неговото пришествие, трябва да се обедини около Храма, представляващ по образен начин Месията, който трябва да дойде. През годините обаче израелтяните многократно губят вярата си и така създават още повече условия, на базата на които сатана да атакува Исус. Бог изпраща пророк Илия, за да премахне тези условия. Илия работи за отделянеот сатана, като побеждава пророците на Ваал и Ашера, всички общо 850. (175, 1 Царе 18:19) и след това възлиза на небето. 176 (2 Царе 2:11) Обаче, тъй като не завършва цялостната си мисия, той трябва да се върне. 177 (Мал. 4:5) Йоан Кръстител е пророкът, който идва като Илия 178 (Мат.11:14), за да доведе докрай недоизпълнената си мисия, изолирайки сатана и правейки прав пътя за Господа 179 (Йоана 1:23) В продължение на 400 години израелтяните преминават през множество трудности в Египет, без да има пророк, който да ги води. Накрая те срещат Моисей - човекът, който може да ги заведе в Ханаан като нация, подготвяща се да приеме Месията. По подобен начин и евреите са подложени на всякакъв вид скърби и изпитания, угнетявани от нееврейски нации като Персия, Гърция, Египет, Сирия и Рим, без да имат пророк, който да ги води по време на 400-те годи на подготовка за пришествието на Месията, което започва по времето на пророк Малахия. 180 (Вж. “Периоди” 3.6) И накрая те срещат Йоан Кръстител - човекът, който може да ги заведе при Месията, който трябва да възстанови Ханаан на световно ниво. Следователно, подобно на Моисей, Йоан Кръстител е изпробван на основата на 400-годишния период за разделение от сатана. По време на престоя си в двореца на фараона Моисей се научава да обича братята си и традициите на своите предци. Подобно на него и Йоан Кръстител се научава да вярва и да се покорява на Небето и да подготвя почвата за Месията по времето, когато живее в пустинята и се храни със скакалци и див мед. Неговият живот е толкова труден, че много хора, между които и свещениците и левитите, се чудят дали той не е Месията. 181 (Йоана 1:19; Лука 3:15). По този начин Йоан Кръстител успешно изпълнява Божията повеля относно числото 40, символизиращо разделението от сатана и полага Основа на вяра за първия световен курс за възстановяване на Ханаан. Субстанциална основа Тъй като Йоан Кръстител се намира в същата позиция като Мосей, подобно на него той е в положението едновременно на родител и на дете. От позицията си на родител той възстановява чрез изплащане основата на вяра. От позицията си на дете той си осигурява мястото на Авел за изпълнение условието на изплащане за премахване на грешната природа. 182 (вж. “Моисей и Исус” 2.1.1). Йоан Кръстител изгражда повторно, но на световно ниво, основа, сравнима с положената от Моисей Основа на вяра след 40-годишния му престой в двореца на фараона. По времето на Моисей желанието на Бог, свързано с Неговата повеля относно началото на националния курс, е израелтяните да се доверят на Моисей, виждайки го как убива египетския надзирател. След това те трябва да напуснат олицетворяващия сатанинския свят Египет и да тръгнат за Ханаан. По времето на Йоан Кръстител обаче еврейският народ не трябва да напуска Римската империя и да тръгва към други земи. От тях се изисква да останат в империята, да победят народа й и да я възвърнат на страната на Бог. Бог започва изпълнението на Своята повеля относно началото на световния курс, като помага на евреите да повярват в Йоан благодарение на чудесата, съпътстващи живота му. По време на зачеването на Йоан, ангел пророкува за бъдещи чудеса, свързани с детето. Баща му Захария не вярва на тези пророчества и онемява. Говорът му се възвръща едва след като обрязва и кръщата детето. Чрез тези и други чудеса израелтяните се убеждават, че Йоан е изпратен от Бога пророк: “И страх обзе всичките им съседи; и за всичко това се говореше по цялата хълмиста страна на Юдея. И всички, като чуха, пазеха това в сърцата си, казвайки: Какво ли ще бъде това детенце? Защото Господната ръка беше с него.” - Лука 1:65 - 66 Освен това Йоан води в пустинята достоен да служи за пример живот, изпълнен с молитви и аскетизъм, хранейки се единствено със скакалци и див мед. Голяма част от обществото и дори свещениците го уважават токлова много, та мнозина мислят, че той би могъл да бъде Месията. 183 (Лука 3:15; Йоана 1:19) Когато Моисей стига до края на 40-годишния период на изплащане, прекаран в двореца на фараона, и убива египтянина, израелтяните трябва да са абсолютно вдъхновени от любовта му към неговия народ и да го последват с пълна вяра. Тогава те щяха да отидат направо в Ханаан, без да бъде необходимо да прекосяват Червено море или да скитат из пустинята, без да има нужда от каменните плочи, Ковчега на завета или Скинията. Подобно на тях и евреите от времето на Исус трябва да вярват и да следват Йоан Кръстител, когото Бог е издигнал посредством чудеса и знамения, за да обедини вярата им. Така те щяха да изпълнят условието на изплащане за премахване на грешната природа и да положат Субстанциална основа, изграждайки по този начин и Основата за Месията. Неуспехът на първия световен курс за възстановяване на Ханаан Евреите стъпват върху положената от Йоан Кръстител Основа на вяра и го следват така, сакаш той е Месията. 184 (Йоана 1:19; Лука 3:15) Така те завършват епохата на Стария завет и са готови да започнат нов курс за възстановяване на Ханаан на световно ниво. Но както вече обяснихме, 185 (Вж. “Месия” 2), Йоан Кръстител се усъмнява в Исус, макар и сам да свидетелства за Него. Той изпраща пратеници и пита Исус: “Ти ли си оня, който има да дойде, или друг да очакваме? 186 (Мат. 11:3) Той отрича да е Илия, макар в действителност да е дошъл, за да изпълни неговата мисия. 187 (Йоана 1:21) Това не само препречва пътя на евреите към Исус, но дори ги кара да се изправят срещу Него. На практика Йоан напуска позицията на Авел, лишавайки по този начин евреите от централна личност, с чията помощ те могат да изпълнят условие на изплащане за премахване на грешната природа. Това им отнема възможността да доизградят Субстанциалната основа и Основата за Месията, следствие на което е осуетен първият световен курс за възстановяване на Ханаан. Както и при Моисей, той преминава във втори, а след това и в трети курс. Втори световен курс за възстановяване на Ханаан Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история Основа на вяра Исус поема мисията на Йон Кръстител По отношение на Исус, предстадляващ съвършения Адам, Йоан Кръстител изпълнява ролята на възстановен Адам. Той трябва да изгради Основата за Месията, изпълнявайки докрай всички недовършени мисии на централните личности от миналото, които са полагали усилия за възстановяване Основта на вяра и Субстанциалната основа. На тази база той трябва да покаже всички резултати от провиденческата история, постигнати до Исус и да поведе към Исус еврейския народ, който му се доверява и го следва. И накрая той сам трябва да се присъедини към Исус, демонстрирайки вяра и отдаденост. Макар и самият Йоан Кръстител да не го знае, когато кръщава Исус на река Йордан 188 (Мат. 3:16), това всъщност представлява церемония, при която той предава на Исус всичко, постигнато от него в продължение на целия му живот. Това той прави в името на Бог. Въпреки това, тъй като Йоан Кръстител постепенно започва да се съмнява в Исус и накрая дори пречи на неговата работа, евреите, които изключително много уважават Йоан, се принуждават да се откажат от вярата си в Исус. 189 (вж. “Месия” 2.2) В резултат на това сатана завлядава Основата на вяра, която Йоан е положил в първия световен курс за възстановяване на Ханаан. Целта на 40-дневния пост на Исус в пустинята е да се отстрани Сатана, за да стане възможно възстановяването на Основата на вяра. Това обаче го снижава до положение, в което да поеме позициятана Йоан Кръстител. Исус, който идва като единородния син на Отца и като Господ на славата, не е предопределен да извърви страдалчески път. 190 (I Кор. 2:8) Това трябва да стори Йоан Кръстител, който е роден с мисията да направи прав пътя за Исус 191 (Йоана 1:23; Лука 1:76) и да премине през скърби и изпитания. Но тъй като Йоан не изпълнява отговорността си, Исус трябва да понесе страданията вместо него. Исус заповядва на Петър да не разкрива пред евреите, че той е Месията 192 (Мат. 16:20), понеже, въпреки че наистина е Месията, той поема ролята на Йоан, за да започне нов етап в Провидението. Четирдесет- дневен пост и 3-те изкушения на Исус в пустинята Нека да изследваме косвените и преките причини, довели до 40-дневния пост и трите изкушения на Исус. По време на националния курс за възстановяване на Ханаан, изправен пред Скалата, Моисей изгубва вярата си и я удря два пъти. В резултат на това символизиращата Исус Канара 193 (I Кор. 10:4) е осквернена от сатана. Тази му постъпка потвърждава възможността, векове по-късно, когато Исус тръгне по стъпките на Моисей, Йоан Кръстител да изгуби вярата си и сатана да има възможносттада атакува Исус, въплъщението на Скалата. Постъпката на Моисей потвърждава и друга възможност - Сатана да заграби Основата на вяра, положена от Йоан Кръстител. Така че актът на Моисей, който удря 2 пъти Канарата, е косвената причина, поради която - в случай, че Йоан изпадне в безверие - Исус ще бъде принуден да премине през 40-дневен пост и да понесе 3-те изпитания в пустинятта. Тяхната цел е да се възстанови Основта на вяра. Йоан Кръстител наистина изгубва вяра 194 (вж. Месия 2.3) и сатана завладява Основата на вяра, положена от него. Това е пряката причина, поради която Исус се заема с изпълнението на Божията повеля, свързана с числото 40, символизиращо разделение от сатана. Той прави това като пости 40 дни и преодолява 3-те изкушения. Правейки го от позицията на Йоан Кръстител, Исус възстановява чрез изплащане Основата на вяра. Писано е, че след 40-те дни сатана 3 пъти ипитва Исус. Най-напред му показва камъни и го изкушава да ги превърне в хлябове. След това Го поставя на покрива на Храма и Го предизвиква да скочи от там. И накрая Го завежда на най-високата планина и му предлага всички царства на земята, ако той падне и му се поклони. 195 (Мат. 4:1-10). Какво цели Сатана, изкушавайки три пъти Исус? В началото Бог създава хората и им дава трите големи Благословии - усъвършенстване на личния характер, раждане на деца и господство над естествения свят. 196 (Бит. 1:28) Чрез тях те щяха да постигнат целта на Творението. Подтиквайки човешките първопредци към грехопадението, Сатана лишава човечеството от трите големи Благословии и така попречва да бъде осъществена целта на Творението. Исус идва, за да я реализира, като възстанови тези Благословии. Затова и сатана Го изкушава три пъти, опитвайки се да Го възпрепятства при възстановяването на трите Благословии и постигането целта на Творението. Как тогава Исус се противопоставя и преодолява трите изкушения? Нека първо видим как така Сатана се оказва в позиция, в която може да изкушава Исус. Той за пръв път заема такава определяща позиция по време на националния курс за възстановянате на Ханаан, когато си изисква правото на притежание върху Канарата и Каменните плочи, които символизират Исус и Неговата бъдеща невеста. Това става възможно, понеже Моисей в яда си поради неверието на хората счупва плочите и удря два пъти Скалата. По време на световния курс, когато Йоан Кръстител не успява да изпълни отговорността си, евреите показват точно такава липса на вяра и покорство, каквато и израелтяните от дните на Моисей. Затова и според вече предвещаното от Бог по времето на Моисей, Сатана се издига в силна позиция, от която може да изкушава Исус. След като Исус завършва 40-дневния си пост в пустинята, Сатана се явява пред него и го изкушава, казвайки: “Ако си Божий Син, заповядай на тия камъни да станат хлябове.” 197 (Мат. 4:3) Сатана притежава камъните. Той е изискал за себе си даващата вода Канара и Каменните плочи въз основа на условията, които най-напред Моисей е поставил чрез своята грешка и които после съвсем узряват следствие неверието на Йоан Кръстител. След като в пустинята Моисей изпълнява Божията повеля относно числото 40, символизиращо разделянето от сатана, той придобива господство над Камъка. За да го пречисти и възстанови отново, Исус пости в пустинята в продължение на 40 дни. Сатана ясно съзнава, че Исус е отишъл с такава цел в пустинята и подлагайки Го на първото изкушение, той възнамерява да запази Камъка в своя власт. Исус е подложен на глад в пустинята, точно както и израелтяните по времето на Моисей. Когато те не могат да преодолеят глада си и изгубват вярата си, това позволява на сатана да изиска правото си на власт над Камъка. Подобно на това, ако Исус загуби вяра и задоволи глада си, превръщайки камъните в хляб, това ще осуети усилията Му да възстанови Скалата и сатана ще я вземе завинаги. Отговорът на Исус при това изкушение е: “Не само с хляб ще живее човек, но със всяко слово, което излиза от Божиите уста.” 198 (Мат. 4:4) Първоначално хората са създадени да се хранят с два вида храна. Тялото живее от храната, получена от естествения свят, докато духът живее, получавайки Божията любов и истина. Тъй като грешните хора не могат да получават Словото пряко от Бог, то духовете им живеят чрез думите на Исус, който идва като въплъщение на Божието Слово. 199 (Иоан 1:14) Исус казва: “аз съм хлябът на живота... ако не ядете плътта на Човешкия син и не пиете кръвта Му, нямате живот в себе си.” 200 (Йоан 6:48-53) Той има предвид, че животът на човека не е цялостен и завършен, ако той просто се храни с хляб и поддържа тялото си живо. Животът му не е пълен, докато той не го свърже с Исус, Който идва, за да нахрани духа. Всъщност Камъкът в ръцете на Сатана, представляващ Канарата и Каменните плочи, които Моисей изгубва, символизират същността на Исус 201 (I Кор. 10:4; Откр. 2:17), Който е подложен на това изкушение. В отговора си Исус подчертава, че макар и умиращ от глад, Той е загрижен не толкова как да получи хляб, който да вдъхне живот в тялото Му, колкото да стане въплътеното Слово на Бог, което може да захрани и съживи всеки дух. С такова отношение в сърцето си Исус е решен да възтържествува над Сатана. Освен това, Той е изпитан по такъв начин, че да може отново да застане в позицията на Месия, на човек, който е усъвършенствал индивидуалния си характер, преодолявайки изкушенията от позицията на Йоан Кръстител. Исус надвива над Сатана, защото говори и действа в пълно съотвествие с Принципа. Побеждавайки изкушението, Той изпълнява условието за възстановяване на индивидуалната природа на човека до състоянието й на съвършенство и така изгражда основата за възстановяване на първата Божия Благословия. След това Сатана поставя Исус на върха на храма и го предизвиква, казвайки: “Ако си Божий Син, хвърли се долу.” 202 (Мат. 4:6) Исус нарича сам себе си “храм” 203 (Йоана 2:19), а и е писано също, че християните са храмове на Бог 204 (I Кор. 3:16) и части от тялото на Христос. 205 (I Кор. 12:27) От тук можем да разберем, че Исус е главният храм, а вярващите са като по-малки храмове. Исус идва като господарят на храма. Дори Сатана трябва да признае Неговата позиция; затова и той го поставя на покрива на храма. Когато подканя Исус да скочи, той иска да узурпира мястото Му като господар на Храма, съблазнявайки Го да изпадне от позицията Си на Месия до състоянието на грешен човек. В този момент Исус отговаря: “Да не изпитваш Господа, своя Бог.” 206 (Мат. 4:7) Първоначално ангелите са създадени да бъдат управлявани от хора, реализирали дадената им от Бог същност. Така че дори и грешните ангели би трябвало по право да се подчиняват на Исус, техния господар. Следователно, постъпката на един ангел да се опитва да отнеме от Исус позицията на господар на храма, е непринципна. Отговорът на Исус означава, че Сатана не трябва да изпитва Бог, подлагайки на изкушение Исус, Неговото въплъщение, което работи за Провидението Му в пълно съгласие с Принципа. Освен това, вземайки надмощие в първото изкушение и възстановявайки индивидуалния си характер като въплътен храм, Исус вече си е осигурил позицията на господар на храма. Следователно Сатана няма товече повод да изкушава отново Исус и трябва да отстъпи в този момент. Преодолявайки второто изкушение, Исус, главният храм, младоженецът и Истинският родител на човечеството, дава възможност всички вярващи да бъдат възстановини до позицията на малки странични храмове, невести и истински деца. Така Исус изгражда основата, върху която да бъде възстановена втората Божия Благословия. Накрая Сатана завежда Исус на една много висока планина и му показва всички неща под небето и тяхната слава, казвайки му: “Всичко това ще ти дам, ако паднеш да ми се поклониш.” 207 (Мат. 4:9) Поради греха на Адам хората загубват правото си да бъдат господари на Творението. Те попадат под господството на сатана, който узурпира позицията на Адам като властелин над Творението. Идвайки в качеството Си на достигнал съвършенство Адам, Исус е и господар на Творението, и както е писано: “Защото Бог е покорил всичко под нозете му.” 208 (I Кор. 15:27) Тъй като сатана знае това въз основа на своето разбиране за Пронципа, той завежда Исус на върха на планината, признавайки Го за господар на Творението. След това го изкушава, надявайки се, че Исус, вторият Адам, може също така да му се покори, както бе сторил Адам в началото. Исус отговаря: “Махни се, Сатано, защото е писано: На Господа твоя Бог да се покланяш и само Нему да служиш.” 209 (Мат. 4:10) Ангелите са създадени като служебни духове 210 (Евреи 1:14), за да почитат и служат на Бог, техния Създател. Чрез отговора си Исус показва, че в съответствие с Принципа дори и грешен ангел като сатана трябва да се поклони на Бог, и по същата логика той би трябвало да почита и да следва Исус, който идва като физическото тяло на Създателя. Освен това, преодолявайки двете предишни изкушения, Исус вече е положил основа, върху която да възстанови първата и втората Божия благословия. На тази база той е щял естествено да възстанови и третата Божия Благословия и да стане владетел на Творението. Ису казва: “Махни се, сатано!”, защото сатана няма вече основа, на която да си съперничи с Исус за господство над ествествения свят, който вече стои върху твърда почва, благодарение победата на Исус. Надвивайки в третото изпитание, Исус поставя условие, с чиято помощ да възстанови господстото над естествения свят - третата Божия Благословия. Резултатът от 40-дневния пост и трите изкушения Според Принцита на Творението Божията цел за него бива реализирана единствено когато хората преминат през трите степени на произход, деление и обединение и установят четири-позиционна основа. Сатана обаче спира реализирането на този идеал, докато човешките първопредци се намират все още в процес на изграждане на четири - позиционната основа. В резултат на това в хода на Провидението за възстановяване и неговото удължаване през трите степени, Бог се опитва да възстанови чрез изплащане всичко онова, което е загубено. Той работи по реализирането на Своята повеля и план, свързани с числото 40, символизиращо разделението от сатана. Исус превъзмогва трите изкушения и издържа докрай 40-дневния пост, изпълнявайки тази повеля. Така той възстановява наведнъж всички изброени по-долу условия, които Бог се е опитвал да изпълни през цялата история посредстом всичките си повели и планове, свързани с числото 40, символизиращо разделението от сатана. На първо място, заел позицията на Йоан Кръстител, Исус възстановява чрез изплащане Основата на вяра за втория световен курс за възстановяване на Ханаан. Постигайки това, той възстановява и всички жертви, принасяни на Бог в хода на Провидението с цел да бъде положена Основата на вяра. В тяхното число влизат жертвите на Каин и Авел, Ноевият ковчег, жертвата на Авраам, Скинията на Моисей и Храмът на цар Соломон. Освен това Исус възстановява чрез изплащане наведнъж всички повели на Бог, свързани с числото 40, символизиращо отделянето от сатана, които Той е давал по време на 4000 години от Адам до Исус. Тези повели не са изпълнени, независимо от изключителните усилия, които централните личности полагат, за да изградят Основата на вяра. В това число влизат: 40-дневното възмездие на потопа от времето на Ной, трите 40-годишни периода в живота на Моисей и двата му 40-дневни поста, 40-дневната съгледваческа мисия, 40-те години, през които израелтяните странстват из пустинята, 400-те години, през които израелтяните странстват из пустинята, 400-те години от Ной до Авраам, 400-те години на робство в Египет и всички останали периоди, свързани с числото 40 и преминали в ръцете на Сатана след Изхода - излизането от Египет. На второ място, издигайки се от позицията на Йоан Кръстител до тази на Месия, Исус проправя пътя за изпъвнение на трите големи Божиии благословии и за възстановяване на четири-позиционната основа. След като успешно е принесъл тази своя жертва, той вече представлява въплъщението на Каменните плочи, Ковчега на завета, Скинията, Канарата и Храма. Субстанциална основа Исус идва като Истински родител на човечеството, за да възстанови чрез изплащане Божията повеля, свързана с числото 40, символизиращо разделението от сатана от позицията на Йоан Кръстител. После, след като възстановява Основата на вяра и се издига вече до позицията на Месия и Истински родител), той поема функцията на родител. В същото реме, осигурявайки си позицията на Авел за изпълнение на условието на изплащане, целящо премахване на грешната природа, той е в положението на дете (все още изпълнявайки ролята на Йоан Кръстител по отношение на тов условие). Благодарение на своя 40-дневен пост Исус заема в световен мащаб позиция, равняваща се на тази, в която е Моисей, след като полага Основата на вяра за втория национален курс за възстановяване на Ханаан, преживявайки 40-годишно заточение в пустинята. Бог работи по изпълнение на Своя план за началото на втория национален курс за възстановяване на Ханаан, давайки трите знамения и десетте наказания. В третия национален курс Той заповядва на хората да се грижат и да почитат трите израза на Своята милост - Каменните плочи, Ковчега на завета и Скинията, както и да се подчиняват на десетте заповеди. Както можем да си спомним, те са дадени като резултат от положената Основа за Скинията, за да бъдат възстановени трите знамения и десетте наказания. Поради неверието на израелтяните те са попадат в ръцете на сатана. Исус е въплъщението на трите израза на Божествената милост и на десетте заповеди. По тази причина Бог работи по изпълнението на Своята повеля относно началото на втория световен курс за възстановянане на Ханаан, базирайки се върху думите на Исус и чудотворните му дела. Ако евреите (Каин) бяха подтикнати от някого да повярват и да последват Исус, Който се намира в позицията на Йоан Кръстител като Авел, те щяха да изпълнят услоието на изплащане за премахване на грешната природа и да възстановят Субстанциалната основа. Така щеше да бъде положена и Основата за Месията. Опирайки се на нея, Исус щеше да се издигне от позицията ан Йоан Кръстител до тази на Месия. И тогава, присаждайки към Себе си всички хора 211 (Рим. 11:7), той щеше да даде новорождение на човечеството, да го изчисти от първородния грях и да го направи единно по сърце с Бог. Хората щяха да възстановят своята първоначална, дадена им от Бог същност и още по времето на Исус да изградят Небесното царство на земята. Неуспехът на втория световен курс за въстановяване на Ханаан Когато първият световен курс за възстановяване на Ханаан се овенчава с неуспех поради безверието на Йоан Кръстител, Исус поема неговата мисия и изживява 40 трудни дни в пустинята. По този начин Той възстановява чрез изплащане Основата на вяра за втория световен курс за възстановяване на Ханаан. Писано е, че надмогнатия в трите изкушения сатана се оттегля от Исус “за известно време”. 212 (Лука 4:13) Това показва, че той не го е оставил за добро, а че за в бъдеще може отново да се изправи срещу Него. Всъщност сатана действително се възправя срущу Исус, използвайки за целта на първо място еврейските лидери, свещениците и книжниците, които не вярват в Исус и по-специално той атакува Исус посредством Юда Искариотски - неговият апостол, който го предава. Поради безверието на тези хора Исус не може да положи нито Субстанциална основа, нито Основа за Месията за втория световен курс за възстановяване на Ханаан. Затова и Той претърпява трагичен неуспех. Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история Трети световен курс за възстановяване на Ханаан Духовен курс за възстановяване на Ханаан под водачеството на Исус Разглеждайки третия световен курс за възстановяване на Ханаан, трябва на първо място да изясним по какво той се различава от третия национален курс за възстановяване на Ханаан. Както вече обяснихме в подробности, по време на третия национален курс Скинията, символизираща Месията, се явява обединителен център на израелтянската вяра. Дори когато израелтяните загубват вярата си, Скинията остава непокътната, здраво опряла се на Основата на вяра, която Моисей е установил по време на 40-дневния си пост. Когато и Моисей изпада в неверие, Скинията остава непокътната, запазена благодарение умелото водачесто на Исус Навиев и на основата за Скинията, която той е положил по време на 40-дневната съгледваческа мисия. По време на третия световен курс за възстановяване на Ханаан като обединителен център за вярата на евреите се явява самият Исус, който идва като въплъщение на Скинията.Когато даже и Неговите последователи изгубват вяра, Той трябва да извърви пътя на смъртта и да бъде разпънат, както сам е предрекъл: “И както Моисей издигна змията в пустинята, така трябва да бъде издигнат Човешкият син.” 213 (Йоана 3:14) В резултат на това евреите загубват онзи, който трябва да бъде духовният и физическият обединителен център за тяхната вяра. За разлика от израелтяните, които са стъпили на някаква основа при поставяне началото на третия национален курс, евреите вече не разполагат с база, въз основа на която да започнат в субстанциални измерения третия световен курс за възстановяване на Ханаан. В замяна на това християните, в ролята си на втори Израел, трябва да започнат този курс като духовен курс, издигайки възкръсналия Исус като обединител на своята вяра. Предвиждайки това, Исус казва: “Разрушете тоя храм и за три дни ще го въздигна.” 214 (Йоана 2:19) Тогава, точно както Исус Навиев наследява мисията на Моисей и завършва третия национален курс, така и Христос при Второто си пришествие ще унаследи мисията на Исус. Той ще завърши както в духовно, така и във физическо отношение третия световен курс за възстановяване на Ханаан. Следователно, ако завърналият се Христос не се появи в плът, както го сторва Исус, той няма да може да наследи Неговата мисия, а още по-малко да изпълни целта на Провидението за възстановяване. Духовна Основа на вяра Забележка: проводът до края на тази глава е от руското издание на Божествения Принцип от 1977 г. Когато вторият световен път за възстановяване на Ханаан завършва с поражение поради това, че еврейският народ се отрича от Исус, Основата на вяра, създадена от Него в продължение на 40-дневния Му пост (от позицията на Йоан Кръстител), попада в ръцете на сатана. Затова, след като Исус отдава на сатана своето тяло на кръста, Той възстановява мисията на Йоан Кръстител на духовно равнище и осъществява промисъла за отделяне от сатана в продължение на 40 дни служене след възкресението Си. Изпълнявайки това, Исус възстановява Основата на вяра на духовно равнище за третия световен път на духовното възстановяване на Ханаан. В това се състои скритата до сега причина на 40-дневното служене на Исус след възкресението. По какъв начин Исус полага Основана на вяра на духовно равнище. Бог е показвал пътя на Своя възлюбен избран народ до появята на Месията – Исус. Но когато еврейският народ се отвръща от Неговия единороден син, Бог, скърбейки, е бил принуден да се откаже от евреите и да допусне завладяването им от сатана. Обаче целта на Бог, който е изпратил Месията, се е заключавала в спасението на еврейския народ и на цялото човечество. Бог е бил пълен с решителност да спаси всички хора и в името на това е бил готов да отдаде в ръцете на сатана даже Исус. Сатана от своя страна е съсредоточил всичките си сили, за да убие един единствен човек – Исус Христос. Той даже е бил готов да отдаде за това на Бог цялото човечество, включително и еврейският народ. Сатана е знаел, че главната цел на Божието Провидение за възстановяване в продължение на 4000 години се е състояла в идването на Месията и се е стремял да Го убие, за да доведе до нулата цялото Божие провидение. В края на краищата Бог е трябвало да отдаде Исус в ръцете на сатана като замяна на възможността да спаси човечеството, в това число и еврейският народ, който се е отрекъл от Исус и се е оказал на страната на сатана. Сатана се е възползвал от цялата си мощ, за да разпъне Исус и да достигне по този начин целта, кък която се е стремял в продължение на 4000 годишната история. Бог от Своя страна отдава Исус в ръцете на сатана и това се явява условието за спасяване на грешното човечество. Доколкото сатана отдава всичките си сили, за да убие Исус, Бог, съгласно Принципа на възстановяване чрез изкупление, получава правото да се възползва от Своето максимално могъщество. В същото време, когато сатана използва силата си, за да убие един човек, Бог отдава всичките Си сили, за да върне мъртвите към живот. В отговор на това, че сатана прилага максимум усилия, стремейки се да убие Исус, Бог се възползва от Своето максимално могъщество и Го възкресява от мъртвите. И така, Бог открива пътя към “присаждането” на целия свят към възкръсналия Исус. (Рим. 11:24) и на това основание – за новорождението и получаването на спасение. От Библейските текстове става ясно, че Исус след възкресението не е бил такъв, какъвто са Го познавали Неговите ученици преди това. Възкръсналият Исус не е бил повече човек, когото е било възможно да се види с физическо зрение, доколкото Той е живял вече извън времето и простраството. Той се е появявал пред Своите ученици в стаята, на която е била заключена вратата. Той е съпровождал доста дълго двама от своите ученици, отиващи в Еммаус, обаче те не са могли да Го познаят и Той внезепно е изчезнал (Лука 24:15-31). След като Исус е пожервтал Себе си на кръста в името на спасяването на човечеството, Той се отделя от сатана чрез 40-дневния период на служене след възкресението и полага Основата на вяра на духовно равнище По такъв начин Той открива пътя към избавлението на човечеството от греховете. Субстанциална основа на духовно равнище Появявайки се пред хората възкръснал, Исус осъществява промисъла за отделяне от сатана, основан на числото 40, като при това Той духовно се е намирал в позицията на Йоан Кръстител. Така Исус успява да положи Основата на вяра на духовно равнище, бидейки Истинският Родител в духовно отношение. В същото време Той се утвърждава в позицията на Авел (духовно) за изпълнение на изкупителното условие за избавяне от падналата природа, намирайки се в позицията на дете (духовно). Тази основа, положена от Исус на третия световен път за възстановяване на Ханаан, съответства на Основата на вяра, която Майсей създава при третия национален път през 40-годишния период на изкупление в пустинята. През дните на Моисей Бог е искал да осъществи промисъла Си за началото на пътя, опирайки се на Основанието за Скинията. Възкръсналият Исус обаче представлява духовното въплъщение на Каменните плочи, Ковчека на завета и Скинията. Той събира разпръснатите по цялата Галилея Свои ученици и ги надарява със силата да творят знамения и чудеса. С това Той открива промисъла за началото на пътя. Възкзръсналият Исус заема положението на Йоан Кръсител (духовно) и това на Авел (духовно), а вярващите в Него се намират в положението на Каин. Вярвайки в Исус и безпрекословно следвайки Го, те изпълняват изкупителното условие за избавление от падналата природа на духовно равнище и възстановяват субстанциалното основание на духовно равнище. Основание за Месията на духовно равнище След разпятието на Исус, Неговите 11 останали ученици заагубват духовната си сила и се разбягват. Исус обаче, възкзръснал, ги събира заедно и започва нов етап в Провидението за възстановяване на Ханаан. Учениците избират Матея на освободеното от Юда Искариотски място, запълвайки числото на 12-те апостола. Вярвайки в Исус и следвайки Го даже при угрозата за смърт, те полагат Субстанциална основа на духовно ниво и Основа за Месия на духовно ниво. Благодарение на това Исус духовно се издига от положението на приел мисията на Йоан Кръстител до положението на Месия и възстановява Светия Дух. Така Исус и Светият Дух стават истинските Родители на духовно равнище и започват промисъла за новорождението. От момента на пришествието на Светия Дух на Петдесятница (Деяния 2:1-4), възкръсналият Исус като духовен Истински баща и Светият дух като духовна Истинска майка, обединяват Своите усилия, за да дарят вярващите с духовно новорождение, като ги “присаждат” духовно към Себе Си. Така започва промисъла за духовното спасяване (Месия 1.4) и е създадена духовна сфера, която е неподвластна на сатана, тъй като като в нея не съществуват условия за обвинения от негова страна. Обаче, даже и в този случай, макар че благодарение на своята вяра ние сме способни да се обидиним с Исус духовно, нашите тела остават във властта на сатана, както това е станало с тялото на самия Исус. С други думи, нашето физическо спасение остава незавършено. И въпреки това нашата вяра във възкръсналия Исус ни позволява да влезем заедно с Него в духовната сфера, неподвластна на сатанинско нахлуване. Там ние се освобождаване от условията, позволяващи на сатана да ни обвинява и достигаме духовното си спасение. Духовно възстановяване на Ханаан Вярвайки във възкръсналия Исус като в духовен Масия, стоящ на духовното основание за месията и служейки Му, християните получават възможността да възстановят Ханаан духовно и да влязат в неговата благословена сфера. От друга страна, физическите тела на християните се намират в същото положение, както и тялото на Исус, оказало се във властта на сатана чрез разпятието. Християните все още носят в себе си първородния грях (Римляни 7:25) подобно на хората, живели до пришествието на Исус. Следователно, те все още са длъжни да извървяват пътя за отделяна от сатана, за да се приготвят за второто пришествие на Христос. Възкръсналият Исус и Святият Дух се явяват духовно въплъщение на храма. Те са осъществили на световно ниво идеала за Скинията, осъществен от Моисей при националния път за възстановяване на Ханаан. Затова те се явяват също духовно въплъщение на Святая святих и Светилището, символизиращи духът и плътта на Исус. Дарявайки хората с избавление от греховете, Исус и Светият Дух са осъществили идеала на златния покрив, който е представлявал мястото за изкупление на греховете. Това означава, че над златния покрив, където е било провъзгласено Словото на Бог, херувимите, преграждащи пътя на хората от момента на грехопадението, са отстъпили, откривайки пътя към доближаване Ковчега на завета, където човечеството е можело да приема Исус и Святия Дух – живото въплъщение на Каменните скрижали. Влизайки в Ковчега на завета, хората са могли да получават също така и манната – Божията милост и да станат свидетели на величието на Бог и неговата чудотворна сила, благадарение на кото някога е разцъфнал жезълът на Аарон. Изучавайки пътя на Моисей ние разбрахме, че нееднократното продължаване на Божието провидение не е било предрешено предваритело, а е предизвикано от неверието на хората. Подобно на това, разпятието на Исус и необходимостта от Неговото възвръщане не са били изначално предопределени от Бог. Пътят за субстанциалното възстановяване на Ханаан с център Христос на второто пришествие Може би вече обяснихме защо третият световен път за възстановяване на Ханаан не е бил субстанциален както третия национален път за възстановяване на Ханаан, а се е осъществил само на духовно равнище. Духовното провидение за възстановяване на Ханаан е започнало, когато Исус, опирайки се на духовното основание за Месията, заема положението на духовния Месия, а неговите ученици са повярвали в Него и са Го последвали. Това провидение е обхванало 2000 годишния исторически път, разпространявайки се все по-широко и създавайки световната сфера на духовното спасение. В провидението на националния път за възстановяване на Ханаан Моисей е успял да влезе в него само духовно, дакота Исус Навин е вървял по субстанциалния път и е завоювал обетованата земя. По подобен начин Исус е възстановявал Ханаан като световно духовно царство, а Христос на Второто пришествие предстои да завърши третия световен път на субстанциално ниво и да построи Небесното царство на земята, което не е било създадено при първото пришествие. Поради тази причина той е длъжен да се роди на земята в плът (Второто пришествие 2.2) Христос на второто пришествие трябва да възстанови чрез изкупление пътя на Провидението за възстановяване, който не е бил завършен при пришествието на Исус, Който се е сблъскал с неверието на еврейския народ и е бил привуден да приеме огромни мъчения. Ако христините, вторият Израил, отхвърлят Христос на Второто пришествие, той трябва да върви по пътя на страданията, следвайки Исус. В този слачай той е длъжен да повтори мъченическия път на Исус и да го възстанови чрез изкупление – но този път в продължение на своя земен живот. По тази причина Исус е казал: “Но преди това Той трябва много да пострада и да бъде отхвърлен от това поколение” (Лука 17:25) При първото пришествие Исус в края на краищата е бил принуден да напусне първия Израел, който е бил призован заради Него и да избере християните в качеството им на втори Изарел за начало на ново духовно провидение. Така и по времето на второто пришествие Христос ще бъде принуден да напусне християните, ако те се отрекат от него и изпаднат в неверие и да положи началото на третия Изарил, за да може, действайки чрез него, да завърши Провидението за възстановяване на земята. Ако предтечите на Христос на второто пришествие, на които са доворени мисии, подобни на тези на Йоан Кръстител, не се справят със своята отговорност, то Христос ще бъде принуден да слезе до положението на Йоан Кръстител, за да създаде Основа на вярата за третия субстанциален път за възстановяване на Ханаан на световно ниво. Ако това се случи, той ще тръгне по пътя на страданията. И все пак, колкото и тежък да се окаже пътя на Христос на Второто пришествие, той няма да умре преди да е осъществил целта на Провидението за възстановяване. Причината се крие в това, че Божието провидение е отправено към утвърждаване на нистинските Родители на човечеството (Христология 4.1.1) и към достигане целта на Творението чрез тях. То трябва да се увенчае с успех при третия опит. Това провидение започва с Адам, продължава до времето на Исус и ще принесе своите плодове при Второто приествие. Още повече че, както ще се говори по-нататък (Епохите 7), Божието духовно Провидение за възстановяване, удължено 2000 години след Исус, вече е подготвило демократична социална и правова среда, обезпечаваща благоприятни условия за Христос на Второто пришествие. Исус е бил убит, тъй като са Го считали за противник на Юдеизма. Обаче при Второто пришествие на Христос, даже ако му е съдено да изпита гонения и обвинения в ерес, в демократичното обчество, където той ще се появи, нападки от подобен род няма да бъдат достатъчно основание за осъждането му на смърт. Следователно, независимо от това колко тежки ще бъдат страданията на Христас на Второто пришествие, той ще се окаже в състояние да положи основа на вярата на субстанциално ниво и опирайки се на тази основа, да сплоти около себе си ученици, които ще го следва до края с голяма вяра. Те ще изпълнят изкупителното условие за избавяне от падналата природа и ще създадат субстанциална основа. В края на краищата Основата за Месията при третия световен път на субстанциалното възстановяване на Ханаан ще бъде положена без поражение. Когато Моисей е бил централна личност при третия национален път за възстановяване на Ханаан, Бог е осъществявал промисъла за началото на пътя, основаващ се на Скалата. Когато Исус Навин е заел позицията на централна личност, Бог е направлявал промисъла за началото на пътя, основаващ се на водата от Скалата, която е представлявала по-вътрешен аспект отколкото самата Скала. По подобен начин, по времето на Исус Бог е открил промисъл за начало на пътя чрез чудеса и знамения, а по времето на Христос на Второто пришествие, Той ще осъществи промисъла Си за началото на пътя, основатащ се на Словото, което е явление от много по-вътрешен характер, отколкото чудесата и знаменията. Както се обясни по рано (Есхатология 3.2), хората поради грехопадението си не са могли да осъществят целта на Словото, макар че са били създадени чрез Него. За да достигне тази си цел, Бог извършва Провидение за възстановяване, създавайки условия за послушение на Словото. И накрая, на завършителния етап на провиденциалната история, Бог отново ще изпрати Христос – живото въплъщение на Словото (Йоан 1:14) и ще завърши Провидението за спасение, основано на Словото. Най-дълбокото обяснение на Божията цел за Творението се съдържа в отношенията на Сърцето. Бидейки духовен невидим Родител на хората, Бог ги е създал като Свои деца и Свое видимо въплъщение. Адам и Ева са били създадени по образа на Бог като субстанциални Негови обекти, отразяващи Неговите дуални свойства. Като Божии първи субстанциални обекти, те са били длъжни да станат родители на цялото човечество. Те е трябвало да станат мъж и жена, да родят и да възпитат деца и да построят семейство, в което биха се въплътили сърцата на родителите, сърцата на съпрузите и сърцата на децата. Тяхното семейство би могло да стане изражение на истинската родителска любов, истинската съпружеска любов и истинската детска любов. Такова семейство би представлявало четирипозицоанна основа, в която ще се осъществява целта на трите обекта. (Творение 2.3) Бог е възнамерявал да създаде Небесното царство на земята чрез Своите собствени деца, родени в Неговия небсен род. Обаче поради това, че прародителите на човечеството са влезли в отношения на кръвно родство с Архангтела, всички хора се оказват свързани с рода на сатана и всеки човек е роден като негово дете (Мат. 3:7; 23:33, Йоан 8:44) Прародителите на човечеството са паднали и са се оказали в положение, в което те повече не са можели да имат никаква връзка с рода на Бог (Грехопадение). В съответствие с това, крайната цел на Божието провидение за възстановяване е преозбразуване на падналите хора, които нямат отношение с Божия род в деца, явяващи се преки потомци на Бог и продължители на Неговия род. Нека намерим в Библията потвърждение на тези скрити причини на Божието провидение. Членоновете на семейството на Адам, извършили грехопадението и първото убийство, са били лишени от всякакви отношения с Бог. По времето на Ной пряката връзка с Бог не е могла да бъде възстановена поради грешката на втория му син Хам, който е трябвало да заеме положението на Авел. Но благодарение на великата преданост на Ной, неговите потомци са можали да встъпят в косвени отношения с Бог, заемайки положението на “слуги на слугите” (Бит. 9:25) Таково е било нивото на отношенията на човека с Бог, достъпно за хората от епохата на Стария завет. По времето на Исус Неговите ученици, стоящи на Основата на вярата, създадена от Исус от позицията на Йон Кристител, са се повдигнали от нивото на слуги до положението на доведени деца на Бог. За да се издигнат по-нагоре и да станат деца на Бога и Негови преки потомци, най-напред е трябвало да положат субстанциална основа, служейки на Исус с абсолютна вяра и послушание. След като основата за Месията е била създадена по този начин, последователите на Исус са били длъжни да се :присадят към него както духовно, така и физически (Рим. 11:17) и да достигнат пълно единство с Него. Исус е единственият безгрешен син на Бог, роден като Негов пряк наследник. “Присаждайки” към Себе Си всички паднали хора и обединявайки ги около себе Си в единно цяло, Той е бил длъжен да ги очисти от първородния грях и да ги възстанови като деца на Бог, родени в Неговия род. Този промисъл се нарича новорождение, което Исус и Святият дух, като духовни истински Родители на човечеството, са били длъжни да донесат на хората (Христология 4). Затова Исус се явява истинското маслинено дърво, което е дошло, за да присади към себе си всички паднали хора – дивите маслинени дървета. За съжаление, даже учениците на Исус изгубват вяра, а самият Исус умира на кръста, оставайки в положението на Йоан Кристител, без да е пристъпил към изпълнение на мисията си като Месия. След възкресението на Исус, духовно намирайки се в позицията на Йоан Кръстител, Той полага Основа на вяра на духовно равнище в продължение на 40 дни чрез Своето служене след възкресението – периодът за отделяне от сатана. Чак тогава Неговите ученици се разкайват и се връщат, за да Му служат с вяра. Така те заедно създават Субстанциална основа и основа за Месията на духовно равнище. Имайки тази основа, Исус встъпва в качеството си на духовен Месия и “присажда” към себе си преданните Си последователи, осъществявайки това обаче само духовно. Благодарение на това тези преданни християни заемат положението на деца на Бог, но само на духовно равнище. Такива са отношенията на човека с Бог, достъпни за хората от времето на Исус до наши дни. В съответствие с промисъла на духовното спасение, по пътя на провидението за възстановяване от времето на Исус, най-напред е трябвало да се възстановявава духа на човека. Затова човечеството се издига на положението на Божи обект само духовно. Калкото и предани да са хрияните, те все още не се отличават от вярващите хора от епохата на Стария завет в този смъсил, че и тези, и другите, остават свързани с рода на сатана. Причината за това положение на нещата се състои в това, че първородният грях, предаващ се по наследство чрез плътта, до този момент не е можело да бъде унищожен (Месия 1.4). Затова християните, като не се явяват кръвни потомци на Бог, в най-добрия случай се явяват Негови доведени деца. С това се обясняват думите на свети Павел, който говори съкрушено: “.... ние самите, имайки Духа в зачатък, стенем в себе си, очаквайки своето осиновяване, изкупление на нашите тела” (Римляни 8:23). Христос ще се върне и ще възстанови всички хора като деца на Бог, родени в Неговия род. Той ще се върне в плът, бидейки роден на земята така, както и при Своето първо пришествие и ще възстанови чрез изкупление пъя на Своето първо пришествие, изминавайки го отново. Както вече беше обяснено, завърналият се Христос ще открие промисъл за началото на пътя, основан на Словото и след това ще завърши създаването на основата за Месията на субстанциално ниво. Опирайки се на тази основа, той ще ”присади” към себе си цялото човечество както духовно, така и физически, ще очисти хората от първородния им грях и ще ги възстанови като деца на Бог, родени в неговия род. По времето на първото пришествие нИсус е положил семейно основание за Месията, избирайки 12 последователи, трима от които са станали Неговите главни ученици. По такъв начин Той е възнамерявал да възстанови семейната основа за Месията. Възпитавайки 70 последователи, Исус разширява мащаба на своята основа до нивото на рода. Христо на второто пришествие също ще започне със залагане на семейна основа за Месията. След това той ще разшири този мащаб до нивото на род, народ, страна, свят и Космос. Обезпечавайки такава основа, той накрая ще построи Небесното цар ство. Бог е призовал и е възпитал народа на първия Израил, за да приготви основата за Исус, благодарение на която Той би могъл за кратко време да създаде Небесното царство. Когато народът на Израел възстава против Него, Бог избира християните в позоцията на втори Израел. По подобен начин Бог е призовал и отглеждал християнството, за да поготви Основа за христос на второто пришествие и да дастигне идела Си – построяване на Небесното царство. В този случай ако християните възстанат против Господа, Бог няма да има друг избор, освен да ги напаусне и да избере трети Израел. Следователно, макар християните в последните дни да се ползват с големи благословии, в действителност тяхното положение е по същия начин опасно, както и положението на еврейския народ по времето Исус. Може да се случи така, че те да си докарат големи бедствия. На какво ни учи пътят на Исус Първо, пътят на Исус показва какво представлява предопределението по отношение изпълнението на Божията воля. Бог абсолютно предопределя изпълнението на Своята воля и след това упорито се труди до тогава, докато тя не се осъществи. Когато Йоан Кръстител не се е справил със своята мисия, Исус, дошъл като Месия, е бил готов да изпълни Божията воля на всяка цена, даже взимайки на плещите си мисията на Йоан. Когато неверието на еврейския народ попречва на опитите Му да построи Небесното царство, Исус все така остава абсолютен в Своята решимост да изпълни волята на Бог, обещавайки да дойде отново. По-нататък. Пътят на Исус показва, че Божието предопределение, отнасящо се за осъществяваве на божията воля от определена личност или народ, не се явява абсолютно, а относително. С други думи, макар Бог да избира определена личност или нация за достигане целта на Провидението за възстановяване, тяхното поражение при изпълнението на отговорността им довежда до това, че Бог обезателно ще избере друг човек или народ, на които ще предаде тяхната мисия. Например, Исус избира Йоан Кръстител за Свой главен ученик, но, когато той не се стравя с отговорността си, Исус поставя Петър на негово мястот. Исус избира Юда Искариотски за един от своите 12 ученика, обаче когато Юда претърпява неуспех, неговото място се заема от Матей. (Деяния 1 : 25). По същия начин Бог е избрал еврейския народ за осъществяване целта на Провидението за възстановяване, обаче неговата мисия е била предадена на езичниците след като евреите не се справят с нея (Деян. 13:46; Мат. 221:33-43) Тези примери свидетелстват за това, че избирайки личност или народ за осъществяване на волята Си, Бог никога не може да предопредели с абсолютна точност дали в действителност ще бъде изпълнена Неговата воля от определените хора. Пътят на Исус показва също, че Бог не се намесва в събития, които са свързани с изпълнение на човешката отговорност. Бог има работа само с резултата от действията на човека. Бог навярно е знаел, че Йоан Кръстител и Юда Искариотски постепенно губят вярата си. Разбира се, в Негова власт е било предотвратяването на извършените от тях греховни постъпки. И въпреки това Бог не се намесва в тяхната вяра, а взаимодейства с тях на основата на резултата от техните действия. И накрая, пътят на Исус показва, че колкото по-голяма мисия е възложена на дадн човек, на толкова по-големи изпитания той ще бъде подложен. Исус се явява като вторият Адам. За да изпълни Своята мисия, Той е трябвало да възстанови чрез изкупление положението на първия Адам, което е заемал преди грехопадението. Доколкото Адам изгубва вяра и напуска Бог, Исус трябва да възстанови неговата грешка, подлагайки се на изпитанието на самотност в момента, кагото Бог Го напуска и съхранявайки при това неизменна вярата Си. Ето причината, поради която Исус се е подложил на изкушенията на сатана в пустинята и е бил оставен от Бог на кръста (Мат. 27:46). Продължава СЛЕДВАЩА ГЛАВА: Паралели в историята Моисей и Исус в Божия план за спасение, Мойсей, Мойсеевия закон, Иисус Христос, Библията, Библейска история
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 12.1 12.2 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 15.1 15.2 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 18.1 18.2 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 20.1 20.2 21.1 21.2 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 23.7 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6 25.7 25.8 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 26.7 26.8 26.9 26.10 26.11 27.1 28.1 29.1 29.2 30.1 30.2 30.3 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 36.6 36.7 36.8 37.1 38.1 38.2 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 39.6 40.1 40.2 40.3 40.4 41.1 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 42.6 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 43.7 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 44.6 45.1 46.1 46.2 47.1 47.2 47.3 48.1 48.2 49.1 50.1 50.2 51.1 51.2 52.1 52.2 52.3 52.4 52.5 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 61.2 61.3 61.4 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 67.2 68.1 69.1 70.1 70.2 71.1 71.2 72.1 72.2 72.3 72.4 72.5 73.1 73.2 73.3 73.4 73.5 73.6 73.7 73.8 73.9 74.1 74.2 74.3 74.4 74.5 76.1 76.2 76.3 77.1 78.1 78.2 79.1 79.2 80.1 80.2 80.3 80.4 81.1 81.2 81.3 82.1 83.1 83.2 84.1 85.1 85.2 85.3 86.1 86.2 87.1 87.2 87.3 87.4 87.5 88.1 88.2 88.3 89.1 90.1 91.1 91.2 92.1 92.2 92.3 92.4 93.1 93.2 94.1 94.2 95.1 95.2 95.3 95.4 95.5 95.6 95.7 95.8 95.9 95.10 95.11 95.12 96.1 97.1 98.1 98.2 99.1 100.1 100.2 101.1 102.1 103.1 103.2 104.1 104.2 104.3 104.4 105.1 106.1 106.2 107.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 114.2 114.3 115.1 116.1 116.2 117.1 117.2 118.1 119.1 120.1 121.1 121.2 121.3 122.1 123.1 123.2 124.1 124.2 125.1 125.2 125.3 125.4 125.5 125.6 125.7 125.8 125.9 126.1 127.1 127.2 128.1 129.1 129.2 129.3 129.4 129.5 130.1 130.2 131.1 131.2 131.3 132.1 132.2 132.3 133.1 133.2 133.3 134.1 135.1 135.2 136.1 136.2 136.3 136.4 137.1 138.1 139.1 140.1 140.2 140.3 140.4 141.1 142.1 142.2 142.3 142.4 142.5 142.6 142.7 142.8 142.9 142.10 143.1 144.1 144.2 144.3 144.4 144.5 144.6 145.1 146.1 146.2 146.3 147.1 148.1 149.1 149.2 149.3 150.1 151.1 152.1 153.1 153.2 154.1 155.1 156.1 156.2 157.1 157.2 157.3 157.4 157.5 157.6 157.7 158.1 158.2 159.1 159.2 159.3 160.1 161.1 162.1 163.1 164.1 165.1 166.1 167.1 168.1 169.1 169.2 169.3 169.4 170.1 170.2 171.1 171.2 171.3 171.4 171.5 171.6 171.7 171.8 171.9 171.10 171.11 171.12 171.13 171.14 172.1 172.2 173.1 174.1 175.1 175.2 175.3 176.1 177.1 178.1 178.2 178.3 178.4 178.5 179.1 180.1 180.2 180.3 180.4 181.1 181.2 181.3 181.4 182.1 182.2 182.3 182.4 183.1 183.2 183.3 184.1 184.2 184.3 184.4 185.1 185.2 185.3 185.4 185.5 186.1 186.2 186.3 186.4 187.1 187.2 187.3 187.4 187.5 187.6 187.7 187.8 187.9 187.10 187.11 188.1 188.2 188.3 188.4 189.1 189.2 189.3 189.4 189.5 189.6 189.7 189.8 190.1 190.2 190.3 190.4 190.5 190.6 190.7 190.8 191.1 191.2 191.3 191.4 191.5 191.6 191.7 191.8 191.9 191.10 192.1 192.2 192.3 192.4 192.5 192.6 192.7 192.8 192.9 192.10 192.11 193.1 193.2 193.3 193.4 193.5 193.6 193.7 193.8 193.9 193.10 194.1 194.2 194.3 194.4 195.1 195.2 195.3 196.1 196.2 196.3 197.1 197.2 197.3 197.4 198.1 199.1 199.2 200.1 200.2 200.3 200.4 200.5 201.1 201.2 201.3 202.1 202.2 203.1 203.2 204.1 204.2 205.1 206.1 206.2 207.1 207.2 207.3 207.4 207.5 207.6 207.7 207.8 208.1 208.2 209.1 210.1 210.2 210.3 210.4 210.5 210.6 210.7 210.8 210.9 210.10 210.11 211.1 211.2 211.3 212.1 212.2 212.3 212.4 212.5 212.6 212.7 212.8 213.1 213.2 213.3 213.4 214.1 214.2 215.1 215.2 215.3 216.1 216.2 217.1 218.1 219.1 220.1 220.2 221.1 221.2 221.3 221.4 221.5 221.6 221.7 221.8 222.1 222.2 223.1 223.2 224.1 225.1 225.2 225.3 226.1 226.2 226.3 227.1 228.1 229.1 229.2 229.3 229.4 229.5 229.6 229.7 229.8 229.9 229.10 229.11 229.12 229.13 230.1 230.2 230.3 230.4 230.5 230.6 230.7 230.8 230.9 230.10 230.11 230.12 230.13 230.14 230.15 230.16 231.1 231.2 232.1 233.1 234.1 235.1 236.1 237.1 238.1 238.2 239.1 240.1 240.2 241.1 242.1 243.1 244.1 245.1 246.1 247.1 248.1 249.1 250.1 251.1 252.1 253.1 254.1 254.2 255.1 256.1 257.1 258.1 259.1 260.1 261.1 262.1 263.1 264.1 264.2 265.1 265.2
JESUS THE MESSIAH Part II: THE MISSION TO THE COVENANT PEOPLE OF ISRAEL Biblical Period 11 Lesson # 25 Father, It is through our Savior's baptism in blood on the Cross that we are reborn through our baptism into Your Covenant family. We die to sin and are raise to new life'a new life that recreates us as divine sons and daughters who have the right to call You "Father". But with that inheritance of divine son/daughter-ship also come family obligations. Give us, Lord, the strength of our Savior living in us so that we too can resist the temptations of Satan and turn away from sin to take up our Cross daily and follow Jesus' example of self-sacrificial love. We humbly pray in the name of God the Father, God the Son, and God the Holy Spirit, Amen. "For the Lord Yahweh says this: Look, I myself shall take care of my flock and look after it. As a shepherd looks after his flock when he is with his scattered sheep, so shall I look after my sheep." "It is not enough for you to be my servant, to restore the tribes of Jacob and bring back the survivors of Israel; I shall make you a light to the nations so that my salvation may reach the remotest parts of earth." The Baptism of Jesus and the Temptation of Christ Please read Luke 3:1-18; John 1:19-34; Luke 4:1-13 Question: Please read the description of Yehohanan ben Zechariah [John son of Zechariah] in Matthew 3:4 and compare John's dress with the description of the prophet Elijah in 2 Kings 1:8. What are the similarities and what is significant about these similarities? Answer: Both men are wearing camel hair and a leather loincloth. It is significant because the people are looking for Elijah to announce the coming of the Messiah as announced by the Prophet Malachi, the last prophet sent to Israel. In his final prophetic utterance Malachi had said Elijah would in some way return to Israel before the time of the Messiah [see Malachi 3:23, or 4:5 depending on your translation]. When John began his ministry dressed in Elijah's distinctive style this signaled to the Jews that John was playing the part of the promised return of the prophet Elijah. Jesus would later recognize this when He told the people in Matthew 11:13-14 that John "is Elijah who is to come." So the dress of John was a significant signal but so was the location of his ministry. Question: What was significant about the site where John was baptizing? Hint: see 2 Kings 2:1-15; Joshua 2:1-3:17; and John 11:26. Answer: John was baptizing across the Jordan River on the east side near the city of Jericho. Some ancient Greek texts record the site of John's ministry as Bethabara, "place of the crossing". This is the same site where the prophet Elijah was miraculously taken up to heaven, where the prophet Elisha succeeded him, and it was also the site where Joshua led the children of Israel across the Jordan River into the Promised Land. The significance of the site would have spoken volumes to the Jews of John's time! Question: What comparisons can you make between the ministry of John the Baptist and Elijah in addition to their distinctive style of dress? Answer: Both were great prophets of God, both men challenged wicked kings [Elijah challenged King Ahaz and John challenged Herod Antipas], both were persecuted by these kings, and most important, both men prepared the way for prophets with even greater ministries then their own. Just as Elisha succeeded Elisha on the far side of the Jordan River so too would Jesus, when baptized by John, begin His public ministry and go on to do greater works. Jesus' baptism by John the priest/prophet is in essence the anointing of Jesus as Messiah and the beginning of a "new creation" as the Holy Spirit hovered over Jesus above the waters of the Jordan reminiscent of the "hovering" of God the Holy Spirit over the waters of Creation in Genesis 1:2 and the waters of the restored creation of the flood in Genesis 8:8-12. At the moment of Jesus' baptism in the Jordan River God the Holy Spirit descended and hovered above Him in the form of a dove. It is the first time in Scripture that a dove is symbolically linked to the Spirit of God. Then a voice is heard from heaven saying "You are my Son; today have I fathered you." [Luke 3:22], identifying Jesus as the Messiah-king of Psalms 2:7, anointed and enthroned to establish God's Kingdom of Heaven on earth! Question: Later John announces to the crowds of Jews who have come to him to repent their sins Jesus' anointing as the "Son of God", a title used for kings, priests, and prophets of Israel. Please read the passage in John 1:29-33 and identify what statement John made concerning Jesus that would have been a terribly shocking announcement to the crowds of Jews that day? Answer: John has identified Jesus as a sacrificial victim like the Tamyid lambs offered in sacrifice daily for the sins of the people. This would have been an extremely disturbing statement and would have shocked the crowds of 1st century Jews. Question: Was John's baptism for repentance unique? Answer: No, ritual immersion was part of the Sinai Covenant. In the Old Covenant entrance into the Covenant between Israel and God was through three rites: circumcision' brit mila which symbolized the cutting off of the past life and submission to God; the ritual of water immersion' tevila, which symbolized purification and new life in the Covenant; and sacrifice –korban, in which sins were confessed, a blood sacrifice was offered and communion with God through a communion sacrifice, was established. St. Paul in 1 Corinthians chapter 10 speaks of the Children of Israel passing through the Sea of Reeds [Red Sea] as a baptism. But according to the Jewish Talmud [the oral tradition of the Jews which was recorded in the 1st century AD] the first instance of immersion occurred during the Sinai experience when the Israelites were instructed by Moses to prepare to meet Yahweh by sanctifying themselves and washing their garments [see Exodus 19:10]. The Rabbis of the Talmud equated "sanctification" with immersion in a ritual bath called in Hebrew a mikva. Bathing in a mikva was necessary whenever ritual purification was required as, for example, for a woman after the birth of a child. John's call for ritual immersion as an act of repentance would have seemed perfectly natural to the Jewish crowds who came to him. Question: Was John's baptism the same as the baptism Christians receive when they are baptized? Answer: No, John's baptism was only for repentance to prepare the Old Covenant people for the Gospel of the Messiah. Repentance is always the first step in preparation for restoration of communion with God. In John's baptism God the Holy Spirit begins the restoration of the Covenant people to the "divine likeness" which was the gift of grace enjoyed by our first parents in Eden. In this way John's baptism prefigures Jesus' baptism on the Cross. It is that baptism that we receive through the water and the Spirit [see John chapter 3]'it is the miracle of regeneration we receive as we are reborn to new life in Christ. The old life passes away, all sin including original sin is removed, and we are resurrected to a new life. This resurrection of our baptism is called the 1st resurrection [see Revelation 20:5-6]. The second resurrection will come at the End of Days and the Second Advent of Christ. Archaeological note: What is believed to be Jesus' baptismal site on the east side of the Jordan River, "Bethany beyond the Jordan" [John 1:26-28] has been discovered by archaeologists on the east bank of the Jordan River controlled by the state of Jordan. The site, located about 7 miles north of the Dead Sea, was visited by Pope John Paul II when he made his pilgrimage the Holy Land in 2000 and has been designated by the Catholic bishops of the Middle East as one of 5 pilgrimage sites in Jordan. "Bethany beyond the Jordan," however, should not be confused with the village of Bethany on the Mount of Olives near Jerusalem which as the home of Mary, Martha and Lazarus. The Byzantine Christians believed this site on the east bank of the Jordan River was the place where John the Baptist baptized Jesus and marked the location with a monastery which was built in 324AD and was destroyed in 638AD. This site also has another name, Beth Abara, which means "house or place of the crossing." The famous Madaba map, a 6th century mosaic discovered in a Christian Church in Madaba, Jordan identifies the holy sites associated with Jesus' ministry and names this location "Beth Abara" instead of "Bethany beyond the Jordan," and a 3-lined legend in red on the ancient map identifies the site as "the Baptism of St. John". This place name, Beth Abara, "place of the crossing," may connect the site of Jesus' baptism with the crossing in which Joshua, after the Exodus journey, led the children of Israel across the Jordan River into the Promised Land [see Salvation History Lesson 11]. In the 3rd century the Church father Origen noted that he could not locate any site called Bethany on the east side of the Jordan River and suggested that "Beth Abara across the Jordan" is the location mentioned by St. John in the Gospel of John 1:28. The Jewish Talmud identifies Beth Abara as the site Joshua used to ford the Jordan River in the invasion of Canaan, and Eusebius in the Onomasticon, his travel long of the Holy Land written in the early 4th century, also refers only to this name which he spells "Bethabara," as the site of Jesus' baptism. Think of the theological significance of what happened in 28AD when Jesus/ Yeshua [Hebrew name for both Jesus and Joshua], after His baptism went from the east bank of the Jordan River across the river into the Promised Land, just as Joshua had when he led the children of Israel out of the wilderness into the Promised Land. Now Joshua's action becomes a foreshadow of Jesus/Yehsua/Joshua, the Son of God who begins His ministry to bring humanity out of the wilderness of sin and spiritual death into the true "Promised Land" of heaven! Please read Luke 4:1-13: The temptation in the Desert After His baptism Jesus retreats into the desert to fast for 40 day. Question: Scripture records that Jesus fasted 40 days and 40 nights in the wilderness after His baptism by John and before Satan came to tempt Him. What does this 40 day period recall in Israel's history? Answer: It is probably meant to recall the 40 days and nights Moses spend on Mt. Sinai in Exodus 24:18 while Israel's faith was tested. But the time reference may also be meant to recall the 40 years that Israel was tempted in the desert: "Remember how for forty years now the [Deuteronomy 8:2]. Jesus will respond to Satan's taunts by quoting from both Deuteronomy chapters 6 and 8. At the end of this period of fasting and prayer, in His weakened human condition Satan comes to tempt Jesus the "Second Adam" just as he tempted the first Adam in the Garden of Eden; "For as in Adam all die, even so in Christ all shall be made alive.." 1 Corinthians 15:22 The Temptation of Christ Contrast of the Two Adams: In Genesis 3:14 God cursed the serpent and then announced in 3:15 that this encounter had been the opening battle in what would become a world war between the offspring of the serpent and the offspring of the woman'a war which would continue through salvation history. But the announcement of this great struggle also hints at an ultimate victory and a future salvation, and for this reason the Fathers of the Church referred to this passage as the proto-evangelium, Greek for the "first good news"'the promise of the Gospel of Jesus Christ. In the first translation of the Hebrew books of Sacred Scripture which we call the Old Testament into Greek circa 250BC the Jewish scholars translated this passage using the masculine pronoun "he" rendering the phrase "he will bruise your head". This interpretation of the indefinite Hebrew pronoun as masculine then ascribes the promised victory not only to the "Woman's" descendants collectively but to the son of one woman in particular who will "crush or bruise the head of the serpent". St. John's statement that God the Father sent the Son to destroy the works of Satan in 1 John 3:8 serves to further cement the concept that this passage can be understood as the first promise of Jesus as the Redeemer for a fallen humanity. In 1 John 2:15-17 St John must have been thinking of the fall of the first Adam when he wrote of the temptations of this world: "Do not love the world or what is in the world. If anyone does love the world, the love of the Father finds no place in him, because everything there is in the world--disordered bodily desires [lust of the flesh], disordered desires of the eyes [lust of the eyes], pride in possession [pride of life]--is not from the Father but is from the world. And the world, with all its disordered desires, is passing away. But whoever does the will of God remains for ever." These are the temptations Satan used against Adam and Eve as well as against Jesus, just as he still lures all of us with these same desires. The New Testament portrays Jesus as the "Second Adam" whose obedience and sacrificial death on the cross undo Adam's disobedience [see Romans 5:12-21 and 1 Corinthians 15:45]. Jesus, the Second Adam, triumphed over the same temptations to which the first Adam fell into sin. St. John identified these temptations as the lusts of the flesh, the eyes, and the pride of life [also see CCC# 411 & 504]. TEMPTATION: The first and second Adams contrasted: Michal Hunt, Copyright © 1991 Agape Bible Study. Permissions All Rights Reserved. Question: What were Jesus' replies to Satan's taunts? Are His answers or Satan's offers associated with any Old Testament Biblical passages? To whom are these Old Testament verses attributed and to whom are they addressed? Please list Satan's taunts and any Old Testament verses quoted by Satan, and also list the Old Testament verses Jesus quotes in reply. What will be the future fulfillment of Jesus' replies to Satan? Hint: see Deuteronomy 6:13, 16; 8:3; Psalms 91:11-12. Answer: All of Jesus' replies to Satan are from Moses' 1st homily to the new generation of the Covenant believers who had witnessed the miracles of God in the desert wandering and who were about to take possession of the Promised Land [see Deuteronomy chapters 6 – 8]. Jesus is the "new Moses" whose messianic mission is to a new generation of covenant believers who will witness the miracles of the Son of God. Only the generation of the Exodus experience and this 1st century AD generation of Israel will have the advantage of witnessing such amazing works of God. This new generation of Israel called by Christ in the "new exodus" will become the New Covenant Church and the first generation of Covenant people to enter the Promise Land of heaven after Christ's Ascension. Satan's 3 temptations and Christ's responses: Satan in Luke 4:3: "'If you are the Son of God, tell this stone to turn into a loaf.' But Jesus replied, Scripture says: 'Human beings live not on bread alone.' Jesus is quoting Deuteronomy 8:3: "He humbled you, he made you feel hunger, he fed you with manna which neither you nor your ancestors had ever known, to make you understand that human beings live not on bread alone but on every word that comes from the mouth of Yahweh.'" In Deuteronomy 8:3 Moses reminds the people how God fed them manna in the wilderness but they can't live on manna alone... Jesus who is the WORD Himself will give them better than the perishable manna... He will give the true manna, Himself, the living bread from heaven. Satan in Luke 4:6: "I will give you all this power and their splendor, for it has been handed over to me, for me to give it to anyone I choose, Do homage, then, to me, and it shall all be yours.' But Jesus answered him, 'Scripture says: 'You must do homage to the Lord your God, him alone you must serve.'" Jesus is quoting from Deuteronomy 6:13. In 6:12-13 Moses tells the Children of Israel: "..be careful you do not forget Yahweh who has brought you out of Egypt, out of the place of slave-labor. Yahweh your God is the one you must fear, him alone you must serve, his is the name by which you must swear.' " Moses is reminding the people how God brought them out of slavery in Egypt and how they must faithfully serve Him. Jesus will free the people from slavery to sin and He will establish a world-wide Kingdom for the people of the New Covenant in His name. Satan in Luke 4:9-10 "If you are Son of God,; he said to him, 'throw yourself down from here, for Scripture says: He has given his angels orders about you, to guard you and again: They will carry you in their arms in case you trip over a stone.' But Jesus answered him, 'Scripture says: 'Do not put the Lord your God to the test.' " Satan quoted Psalms 91:10-12 to Jesus, but the next line to this verse that Satan failed to include is: "You will walk upon wild beast and adder, you will trample young lions and snakes." Jesus' reply is from Deuteronomy 6:16, a continuation of the passage He quoted in temptation #2: "Scripture says: Do not put the Lord your God to the test." In verses 16-17 of Deuteronomy chapter 6, Moses reminds the people of the "rock" that miraculously gave them water in the wilderness when they tested God at Massah on the journey to Mt. Sinai [see Exodus 17:1-7]. Jesus is Himself the true Rock [1Corinthians 10:1-4] from whom will come the miracle of the "living water" of eternal life'the blood and water that will flow from His side on the Cross, symbolizing baptism and Eucharist--and He through this miraculous flow He will conquer the serpent! Question: How can you use St. Paul description of the humility of Jesus in Colossians 2:6-11 to contrast Jesus the "second Adam" with the first Adam? Michal Hunt, Copyright © 2000 Agape Bible Study. Permissions All Rights Reserved. Question: In Romans 5:15-19 how does Paul contrast Adam and Christ as "alike" but "unalike"? How many comparisons can you think of? Here is my list: Michal Hunt, Copyright © 2006 Agape Bible Study. Permissions All Rights Reserved. Question: If there is a "Second Adam" is there also a "Second Eve"? Answer: Yes, the Fathers of the Church spoke of Mary, the Virgin Mother of Christ as the Second Eve. Just as the First Eve cooperated in the Fall of man so the Second Eve cooperated in the redemption and salvation of the entire human race. THE FALL VS. SALVATION: The two Eves contrasted: Catechism of the Catholic Church quoting Sts. Irenaeus, Epiphanius, and St. Jerome in CCC# 494 ".....' Being obedient she became the cause of salvation for herself and for the whole human race.' Hence not a few of the early Fathers gladly assert 'The knot of Eve's disobedience was united by Mary's obedience: what the virgin Eve bound through her disbelief, Mary loosened by her faith.' Comparing her with Eve, they call Mary 'the Mother of the living' and frequently claim" 'Death through Eve, life through Mary." The Galilean Ministry Dating Jesus' ministry: In Luke 3:1-2 St. Luke tells us that John the Baptist began his ministry: · in the 15th year of the Roman emperor Tiberius · when Pontius Pilate was governor of Judea · when Herod Antipas [son of Herod the Great and Malthace] was tetrarch of the Galilee · when Philip [son of Herod the Great and Cleopatra of Jerusalem] was tetrarch Iturea and Trachonitis · when Lysanias was tetrarch of Abilene · and when Joseph Caiaphas, son-in-law of Annas, was High Priest Caesar Augustus died on the 19th of August, 14AD and was succeeded by his step-son Tiberius. The 15th year of Tiberius reign could therefore be dated from the 19th of August 28AD to the 18th of August 29AD. However, if the Syrian method of calculating the year is being observed then the 15th year of Tiberius' reign would be from September-October 27 to September-October 28AD. We also know from Roman records and inscriptions that: · Pilate was governor of Judea, Idumea and Samaria from 26-36AD · Herod Antipas was tetrarch of the Galilee and Perea from the death of Herod the Great to 39AD · Philip Herod ruled from the death of Herod the Great to circa 34/37AD · Lysanias was the Roman appointed ruler of Anti-Lebanon, known as Abilene'known from 2 inscriptions but dates uncertain · Annas was High Priest from 6-15AD, succeeded by his sons Eleazar and Simon and in 18AD by his son-in-law was Caiaphas who was High Priest until 36AD, but Annas was the real power. According to Luke, if Jesus began His ministry in His 30th year in what was the 15th year of the reign of the Emperor Tiberius [Luke 3:1] it would make the first year of His ministry [according to our calendar] the year 28AD. Therefore, if according to John's Gospel Jesus kept 3 Passovers in 3 years of ministry, He died and was resurrected in the spring of 30AD. RULERS OF ROMAN JUDEA FROM 37BC TO THE JEWISH REVOLT IN 66AD Michal Hunt, Copyright © 2000 Agape Bible Study. Permissions All Rights Reserved. Jesus returns to the Galilee where He begins His 3 year public ministry. Please read Luke 4:14-9:50: Jesus' Galilean Ministry Question: Why did Jesus choose the Galilee in the far north instead of the area around Jerusalem? Read Matthew 4:4:14 and Isaiah 8:23-9:1 "Land of Zebulun! Land of Naphtali! Way of the sea beyond Jordan. Galilee of the nations: The people that lived in darkness have seen a great light; on those who lived in a country of shadow dark as death a light has dawned." Answer: It was prophesied by Isaiah in the 8th century BC that the Galilee would be the site of restoration for Israel. The Galilee, occupied by the tribes of Zebulun and Naphtali, was the first part of Israel to be taken into exile by the Assyrians in 732BC. After the Edit of Return issued by the Persian King Cyrus in 538/7BC a faithful remnant of Israelites had returned to the area of the Galilee. Even though they were surrounded by Greek culture pagan villages, these faithful Israelites were orthodox in their faith and kept the sacred feasts of the Sinai Covenant and made sacrifice in Jerusalem. The Galilee was not only heavily populated, but the great ancient highway that the Romans called the Via Maris passed through this region. Strategically and theologically this site was the perfect center for Jesus' ministry. Even though Jesus had already meant some of his disciples when He was baptized by John in the south near the city of Jericho, He will officially call His Apostles to "follow" Him when He returns to the Galilee. 70 disciples will become His followers and 12 men will be selected as His Apostles. Just as the 12 sons of Jacob became the physical fathers of the Old Covenant Church, these 12 men will become the spiritual fathers of the New Covenant people! Archaeological note: Bethsaida [Greek = Bethsaida, Aramaic = bet-sayida, "house of fishing"], a town on the northeastern shore of the Sea of Galilee was the birthplace of at least 3 of the Apostles, Peter, Andrew and Philip [see John 1:44; 12:21]. It is also the town where Jesus restored sight to a blind man in Mark 8:22-26 and a town Jesus cursed for its unbelief in Matthew 11:21 and Luke 10:13. The first century AD Jewish historian Flavus Josephus records that Philip the tetrarch [son of Herod the Great] renamed the city Julias in honor of the daughter of the Roman Emperor Augustus Caesar. Romans destroyed Bethsaida during the First Jewish Revolt of 66AD, leaving its location a mystery until 1987 when Rami Arav rediscovered the ancient site which is today somewhat north of the Galilee, the shore line having changed since the first century AD. Arav found a settlement dating back to the Iron Age [the Biblical period of the Judges] buried beneath a Hellenistic-Roman town in which he uncovered multiple Roman-era fishing implements. When preaching the Kingdom of God in the Galilee Jesus came to His hometown of Nazareth on the Sabbath and while visiting His local Synagogue Jesus was invited to read from the scroll of the Prophet Isaiah. It was customary that the man of the assembly chosen to read from the sacred texts would offer a teaching after the reading. The man who read the portion from the Prophets was also expected to lead the Shema, the Old Covenant profession of faith, as well as the benedictions [tephillah] standing in front of the "ark" which housed the Torah [ 5 books of Moses] scrolls. Question: What passage does Jesus select? Answer: He selects Isaiah 61:1-2: "The spirit of the Lord is on me, for he has anointed me to bring the good news to the afflicted. He has sent me to proclaim liberty to captives, sight to the blind, to let the oppressed go free, to proclaim a year of favor from the Lord." These are the first lines of a significant prophecy. Please read the rest of the passage; please Isaiah 61:1-9 Question: Why does Jesus choose this particular passage? Please note that the first two verses are meant to make the congregation recall the entire Isaiah prophecy. What is His teaching concerning this passage? Hint: when was a "year of favor" traditionally proclaimed? Answer: Jesus proclaims that this particular passage is fulfilled in Him. He is the anointed of Yahweh who has come to free captives, to rebuild what has been torn down, and to restore justice. In essence, Jesus is claiming that as God's anointed He has the power and authority to proclaim a holy Jubilee year; a holy year of "favor" or "grace" which proclaimed "release" or "liberty". Please read Leviticus 25: 8-55 to answer the following questions. Question: What is the significance of a Jubilee year? What is the connection to the number 7? Answer: The number 7 was a holy number: the Sabbath was the 7th day'the day God "rested" after Creation, every 7th year was a "Sabbath year" when it was commanded that the land "rest" from cultivation, and after every "7 weeks of years"[7x7= 49] was proclaimed by Yahweh to be the Jubilee year'the Jubilee year was to be celebrated every 50th year and was "sacred and proclaim the liberation of all the country's inhabitants." Question: The Isaiah passage speaks of the "good news" of a "release" or "liberation": "to proclaim liberty to captives, release to those in prison..." In addition to the land being put to "rest" as in a Sabbath year, what 3 "releases" or "liberations" are there in a Jubilee year and what does that have to do with the Isaiah passage? What connection is there between the "releases" of the Jubilee year and Jesus' message that the Kingdom of God has come? Answer: Like a Sabbath year the land was to lie fallow [25:11-12; 18-22] but in addition the Jubilee was to become in essence a reenactment of the Exodus experience in which Yahweh paid the debt of the death of the firstborn with the sacrifice of the lamb, freed Israel from bondage in Egypt, and gave the Children of Israel the Promised Land. These 3 liberations were to be re-experienced in the Jubilee as Israelites offered the same mercy to all those living in the Promised Land: According to the oral tradition of the Old Covenant, this passage of Isaiah is read at the announcement of a Jubilee year. In proclaiming that He is the anointed one prophesized in the Isaiah passage Jesus is announcing an eschatological Jubilee in which the Messiah will forgive the debt of sin including the debt imposed by the curses of the Covenant; He will free all who come to Him from bondage to sin; and the way to the Promised Land of heaven will be opened! After taking possession of the Promised Land, Israel had been very negligent in keeping the Jubilee year. It was, after all, very unprofitable to free slaves, forgive debts, and return land. For an example of Judah's disregard for the Jubilee laws see Jeremiah 34:8-16. Question: What is another significant Messianic promise made in this Isaiah passage that Jesus doesn't read? See Isaiah 61:8. What other prophecy from Jeremiah can be linked to this promise? Answer: Jeremiah 31:31-34 promises a "New Covenant" which Isaiah describes as an "everlasting covenant" –it is the 5th Kingdom promised by Daniel in Daniel 2:44-45 and the Kingdom of God that Jesus has come to proclaim is at hand! In Luke 4:28-30 the members of Jesus' faith community become so enraged at what He has said that they immediately seek to kill Him. Question: What is it that has so enraged the crowd of worshipers? Hint: see Luke 4:27 and 1 Kings 17:9 and 2 Kings 5:14. Answer: At first they were offended that the son of the local carpenter was claiming this messianic prophecy of Isaiah for Himself, however, what really enraged them was His claim that God's graces in a divine Jubilee would not only be extended to the surviving tribes of the Children of Israel but that gentiles would also receive this release from bondage to sin and affliction! Both the widow of Sidonia [Phoenicia] and the Syrian Naaman were gentiles. Jesus has come to call Israel into a New Covenant with the intention of sending newly redeemed Israel out to gather in all the gentile nations of the earth into God's Covenant family but only a faithful remnant will respond to this divine mission to establish the New Israel, the Kingdom of Heaven on earth'the Universal Church. Jesus the Messiah has come to intensify, internalize, internationalize and fulfill the Old Covenant! Many mistakenly believe that Jesus came to call the Gentiles to salvation and never intended for Jews and Israelites to become Christians, but this interpretation is not supported Biblically by Jesus' statements nor is it supported by the understanding of the Apostles. Jesus' mission was actually restricted to Israel: ü On their first missionary journey Jesus clearly instructed the Apostles in Matthew 10:5-7: "These twelve Jesus sent out, instructing them as follows: 'Do not make your way to gentile territory, and do not enter any Samaritan town; go instead to the lost sheep of the House of Israel. And as you go proclaim that the kingdom of Heaven is close at hand." ü As Jesus was preaching and healing on the border near the Gentile cities of Tyre He was approached by a Canaanite woman in Matthew 15:22-28: "And suddenly out came a Canaanite woman from that district and started shouting. 'Lord, Son of David, take pity on me, my daughter is tormented by a devil.' But he said not a word in answer to her. And his disciples went and pleaded with him saying, 'Give her what she wants, because she keeps shouting after us.' He said in reply, 'I was sent only to the lost sheep of the House of Israel.' But the woman had come up and was bowing low before him. 'Lord,' she said, 'help me.' He replied, 'It is not fair to take the children's food and throw it to little dogs.' She retorted, 'Ah yes, Lord; but even little dogs eat the scraps that fall from their master' table.' Then Jesus answered her, 'Woman, you have great faith. Let your desire be granted.' And from that moment her daughter was well again." Question: When did Jesus give the Jewish and Israelite Apostles and disciples the mission to lead the Gentile nations into the New Covenant? Answer: After His Resurrection and before His Ascension when He told the disciples: · After the Resurrection to the Apostles in the Upper Room: "And he said to them, 'Go out to the whole world; proclaim the gospel to all creation. Whoever believes and is baptized will be saved; whoever does not believe will be condemned.'" · At the same occasion in Luke 24:46-47 "He then opened their minds to understand the Scriptures, and he said to them, 'So it is written that the Christ would suffer and on the third day rise from the dead, and that, in his name, repentance for the forgiveness of sins would be preached to all nations, beginning from Jerusalem." · At His meeting with them in the Galilee: "Go, therefore, make disciples of all nations; baptize them in the name of the Father and of the Son and of the Holy Spirit, and teach them to observe all the commands I have you." Matthew 28:19 · At the Ascension Jesus will give His disciples their "marching orders" and the order in which they are to carry the Gospel of Jesus Christ to the world in Acts 1:8: "..but you will receive the power of the Holy Spirit which will come on you, and then you will be my witnesses not only in Jerusalem but throughout Judea, Samaria, and indeed to the earth's remotest end." In John 4:22c Jesus told the Samaritan woman "Salvation is from the Jews!" To give birth to the Messiah and to carry God's message of the gift of eternal life to the world, calling all the nations back into one family, was the reason Yahweh first chose Israel from among all the nations of the earth. This was her destiny and her mission through which the promise to Abraham, made two thousand years earlier, would be fulfilled. Question: In Matthew 4:17 Jesus begins His Galilean ministry by announcing-- "Repent for the kingdom of Heaven is close at hand.' " What is the kingdom of heaven on earth? Answer: It is the 5th kingdom prophesized by the Prophet Daniel in Daniel chapter 2 that will "shatter and absorb all the previous kingdoms and itself last for ever"-- it is the Universal Church. The word "catholic" means universal. Please read John chapter 6: SUMMARY OF THE GOSPEL ACCORDING TO ST. JOHN TIME LINE AD: ROMAN EMPIRE [Roman province of Judea] Birth Jesus' Crucifixion Roman Jewish destruction of death of Edict of Milan of ministry Resurrection persecution revolt Jerusalem St. John, Bishop Christianity Jesus begins Ascension of Christians & the Temple of Ephesus protected begins John 6:1-15: Feeding the Multitude In the second year of Jesus' ministry He is preaching in the Galilee when crowds of people traveling along the Via Maris on their way to Jerusalem for the Pilgrim feast of Unleavened Bread [the Passover begins the Nissan 14th with the Feast of Unleavened Bread beginning at sundown that night] stop and listen to Jesus preach the coming of the kingdom. It grows late in the day and Jesus' Apostles are concerned that the large crowd of people will be unable to find enough food. Jesus takes pity on the crowd and feeds 5,000 men, not counting the women and children, from 5 loaves of bread and two fishes. Question: Impressed and amazed at the scope of the feeding in the multitude miracle what do the people say of Jesus in John 6:14 and what do they mean by this statement? Answer: "This is indeed the Prophet who is to come into the world." They have identified Jesus as the promised prophet of Deuteronomy 18-17-18. Question: When they attempt to make Him their king He disappears. Why? Answer: The people are looking for a political messiah and that is not His mission. John 6: 22-71: The Bread of Life Discourse Please read 6:22-47 Jesus in the Synagogue at Capernaum: The Bread of Life Discourse part I: The Invitation to Faith The city of Tiberias is located about 2/3rds of the way down the western shore of the Sea of Galilee. The Romans rename this large lake the Sea of Tiberias. Capernaum is on the northwestern side of the Sea. Question: Why do the people ask Jesus how He came to be at Capernaum? Answer: They had been watching for Him ever since the multiplication of the loaves miracle when they wanted to make Him king. They realize He had somehow, perhaps by another miracle, eluded them. Question: Why does Jesus tell the crowd not to "work" for ordinary, earthly "food". What does He mean? Answer: He is using "food" as a metaphor for earthly, material wealth. All earthly "works" will perish. Even though earthly food is necessary to sustain earthly life it's use is limited because since it is perishable it is not able to safeguard us beyond its earthly limitations...it cannot safeguard against death [6:49]. Even the manna that came down from heaven in Exodus 16:20 was perishable. Only Christ can give the food that satisfies eternally, sustains our spiritual hunger, and gives eternal life. He offers what Isaiah prophesized in Isaiah 55:2-3. "Why spend money on what cannot nourish and your wages on what fails to satisfy? Listen carefully to me, and you will have good things to eat and rich food to enjoy. Pay attention, come to me; listen, and you will live." Question: What is this supernatural food which Christ promised and Isaiah prophesized? Answer: It is His very own body and blood = the Sacrament of Eucharist. This teaching will become clearer as the narrative continues [6:50-58]. Question: Why does Jesus use the title for Himself: the Son of man? Answer: It is to remind His listeners of the passage in Daniel 7:13 of the glorious figure who was to receive from God the eschatological kingdom and eternal rule. Jesus will use this title for Himself 10 times in John's Gospel. Up to this passage Jesus has referred to Himself as the "Son of man" in John 1:51; 3:13; 3:14; 5:27; 6:27; 6:53; 6:62. With the exception of Acts 7:56; Revelation 1:13; and Revelation 14:14 this expression appears only in the Gospels. In all the Gospel accounts this is Jesus' favorite title for Himself, only He uses it and it is always used in a Messianic reference. Question: What is the "seal" that God has set on the Son? Hint: see Matthew 3:16 & John 1:32-34. Answer: It is the seal Jesus received at His baptism; that is, God the Holy Spirit. It is the third Person of the Most Holy Trinity who is the power of God operative in Jesus' signs [see Matthew 12:28; Acts 10:38; 1Corinthians 1:22; Ephesians 1:13; and 4:30]. Verse 27 also refers us back to John 5:27 where Jesus tells the people that God the Father has given the Son authority to execute judgment because He is the "Son of Man", the great mystical term from Daniel 7:13 identifying Himself as the divine conquering Messiah. There may also be a connection to the seal placed on baked bread by the baker. The Greek word used for "seal" also means "baker's mark". It was the assurance that the bread was "sealed" by the baker who made the bread just as Christ, the true bread has been "sealed" or marked by the Father. In verse 28 the Greek word for "do" or "doing" is used three times. The literal translation is "What must we be doing to be doing the doings of God?" The people still do not understand that it does not only depend on them. Question: What does Jesus tell them they must do? Answer: They must believe in Him and stop trying to do it all themselves. If they continue to do everything under their own power they will miss the "doings" of God = Jesus the Messiah. The "new Moses" who is preparing the Children of Israel for the "new exodus" is telling the people what Moses told the children of Israel in Deuteronomy 8:3. It is the same verse Jesus quoted to Satan during the Temptation [Matthew 4:1-11 and Luke 4:1-13] when Satan challenged Him to turn stones into bread. Jesus said "Human beings live not on bread alone but on every word that comes from the mouth of God." Moses was telling the people it was not the manna that would continue to feed them but the 5 books of the Torah [connection to the 5 barley loaves in 6:9], the words of God. Question: Why do they ask for a "sign?" Answer: Prophets work "signs" to signify their authority from God. Question: They are asking for "works" from Jesus but what is He asking of them? Answer: Faith! Their faith in Him will be the "sign" that He is God's representative. Jesus is telling them that faith in itself is a "work" of God. The "work" of God is to believe in Him. The people fail to understand what Jesus is telling them about "belief" [verse 29] so they ask again, implying that if they saw a really convincing sign, something even greater than anything they had yet witnesses [verses 2, 14, 26] they would believe Him, that is believe His words. "Our fathers ate manna..." The crowds already see Jesus as the "new Moses". His multiplication of the loaves and fishes links His to Moses' greatest miracle of the manna, the bread from heaven. Therefore, they think that He is referring to manna and so they ask Him to provide it as a sign. Their challenge to Jesus is "What Moses gave us was bread from heaven'if you are the "new Moses" can you do the same?" In order to appreciate the significance of this request it is important to keep in mind that there was a general belief that the Messiah, when He came, would outdo Moses, the great national prophet-hero of Israel, in the signs that He would accomplish. A Jewish commentary on Ecclesiastes [Midrash Koheleth, 73] states: "The former redeemer caused manna to descend for them; in like manner shall our latter redeemer cause manna to come down, as it is written, 'there shall be a handful of grain in the earth.' [quoting Psalms 72:16]." What His questioners are looking for is a miracle greater than the miracle of the loaves and fishes from one who claims to be the Messiah! The key to understanding this challenge is tied up with the whole situation of the national expectation of the "prophet greater than Moses" of Deuteronomy 18:15-19. Question: How does Jesus identify Himself in verse 35 and what does that particular choice of words recall? Answer: "I am" in Greek, Ego ami, recalls the name that God revealed to Moses. But here and elsewhere in John's Gospel it forms the prelude to the explanation of a parable. In this case the parable is in action and not in words. The gift of the manna and the multiplication of the loaves are explained by Jesus as parables of His gift of Himself, the true bread from heaven. Also see John 8:24 [Jesus speaking]"I have told you already: You will die in you sins. Yes, if you do not believe that I AM He, you will die in your sins." Question: What two-fold misapprehension on the part of His questioners does Jesus correct and how does Jesus emphasize the importance of the second statement? Answer: First, with another solemn "amen, amen, He tells them it was not Moses who was the giver of the manna. Moses was only the instrument of God's action. Secondly, Jesus tells the people that the manna, while it was in sense "bread from heaven", was not the "true" Bread of God. "the true bread " While all bread is the gift of God, the Bread which can be described as peculiarly of God is that bread with not just give bodily nourishment but gives a greater gift. Question: What is that greater gift? Answer: "Life!" What distinguishes the "true Bread" from the manna is that the Bread of God brings life, in the present tense indicating that which is continually giving life, and it is offered to all men, not only to a particular nation or people. It is the Bread of Life that is ever descending and "gives life to the world" [verse 33]. The expression in verse 33 "which comes down from heaven" sometimes repeated as "who comes down from heaven" is repeated 7 times in this discourse [verses 33, 38, 41, 42, 50, 51,58]. Question: What explicit announcement does Jesus make in verse 35? Answer: "I AM the Bread of Life." The crowd was quite prepared for the idea of uniquely heavenly bread, but they were not prepared for such a mystical statement as "I AM the Bread of Life" and the claim such a statement carried. "The Bread of Life" means primarily bread that gives life but with Jesus' next statement this becomes Bread that is life itself! Question: What 2-fold promise that was similar to the promise made to the woman of Samaria [4:14] does Jesus give in verse 35? Answer: No one who comes to Him will ever hunger; no one who believes in Him will ever thirst. Jesus is going to take up Satan's challenge in Matthew 4:4. The Living Word of God is going to transform "hearts of stone" by feeding them the Word, the true Bread which has come down from heaven! Father Brown in his commentary on the Gospel of St John suggests that John may be picturing Jesus as Wisdom personified in the Old Testament book of Proverbs. Just as Wisdom, personified in Proverbs 9:1-5, invites all people of all nations to her table, so does Jesus invite all to come to Him and be filled. "Wisdom has built herself a house, she has hewn her seven pillars, she has slaughtered her beasts, drawn her wine, she has laid her table. She has dispatched her maidservants and proclaimed from the heights above the city, 'Who is simple? Let him come this way.' To the fool she says, 'Come and eat my bread, drink the wine which I have drawn!" Jesus the Messiah is the Living Bread that in abundance supremely satisfies all who come to Him [John 6:35; Proverbs 9:1-6; Sirach 24:19-22]. Question: In verse Jesus tells the crowd: "But, as I have told you, you can see me and still you do not believe." Jesus is telling them that seeing is not enough; what must one do to believe? Answer: One must come to Christ. "anyone who comes to me" To come to Jesus in faith is accepted as belief in Him without any formal declaration [see Mark 2:5; 5:34, etc]. Jesus is speaking of those who have been "begotten by the Holy Spirit" as sons and daughters of God and who are now collectively "one" in Christ. "I will not reject" a more literal translation could be the very strong negation: "I shall surely not cast out". Question: Cast out from where? Answer: Heaven'eternal life. Question: What three-part claim is Jesus making in verses 37-40? Answer: 1) Everyone whom the Father gives to Him comes to Him (vs. 37) 2) He will not reject anyone who comes (vs. 37) because He came from heaven to do His Father's will (vs38) 3) The Father's will is that none should perish of those whom He has given to the Son; they are in the safe keeping of the Son and will be given the gift of eternal life and will be resurrected in the final judgment (vs. 39). In verse 38 Jesus says: "not to do my own will but to do the will of him who sent me" The human will of Jesus and the divine will of the Father are in perfect accord without tension or competition between them [John 4:34; 8:29; Mark 14:36; CCC# 475, 2824]. Question: What is Jesus referring to when He speaks of "the last day" in verse 39? What will He raise up? Hint: see verses 40 & 44. Three times in 5 verses He mentions the Last Day. Answer: The Day of Yahweh's judgments in history. Those who believe in Him, He will raise to eternal life. It is what the prophet Amos describes in Amos 5:18-20 "Disaster for you who long for the Day of Yahweh! What will the Day of Yahweh mean for you? It will mean darkness, not light, as when someone runs away from a lion, only to meet a bear; he goes into his house and puts his hand on the wall, only for a snake to bite him. Will not the Day of Yahweh be darkness, not light, totally dark, without a ray of light?" This is a day of retribution against people hardened in sin. It must be remembered that in judgment God brings salvation and wrath, darkness and light. The Glory-Cloud of Exodus was light and salvation to the Children of Israel but darkness and death to Egypt. It was vindication and protection to the faithful and destruction to God's enemies. In that sense, the Glory-Cloud of Exodus was the Day of Yahweh in action. Down through history the Day of Yahweh comes on unfaithful nations like Old Covenant Judah in 70 AD, to each of us when our faith journey is completed, and in a final and complete judgment at the end of time which is marked by the resurrection if the dead when some will be raised to eternal life and the others to eternal damnation. "Death and Hades were emptied of the dead that were in them; and every one was judged as his deeds deserved. Then Death and Hades were hurled into the burning lake. This burning lake is the second death; and anybody whose name could not be found written in the book of life was hurled into the burning lake." Revelation 20:13-15. In verses 41-42 the crowd complains--they are thinking only of Jesus' earthly origins. They know His family. Question: What is Jesus telling the crowd that so disturbs them with the statement "I am the bread that has come down from heaven." Answer: Jesus is expressing His divine origin. The crowd has been given a revelation by the "new Moses" who was promised in Deuteronomy 18:17-18, and if they accept Him as "the prophet like Moses" they are required by God to listen to Him. See Deuteronomy: 18:19 "I shall put my words into his mouth and he will tell them everything I command him. Anyone who refuses to listen to my words, spoken by him in my name, will have to render an account to me." Question: What is the crowd's response and what does their response remind you of from the Exodus experience in the wilderness? Answer: They are behaving just like their ancestors had in the desert by complaining and limiting what they believe God can do on their behalf: see Exodus 16:2, 17:2-3; Numbers 11:1; 14:27; and 1Corinthians 10:10. In verses 43-47 "Jesus said in reply to them, 'Stop complaining to each other.' 'No one can come to me unless drawn by the Father who sent me, and I will raise that person up on the last day. It is written in the prophets: They will all be taught by God; everyone who has listened to the Father, and learnt from him comes to me. Not that anybody has seen the Father, except him who has his being from God: he has seen the Father. In all truth I tell you [amen, amen], everyone who believes has eternal life." Please read verses 48-58 The Bread of Life Discourse part II: The Invitation to the Eucharist In verses 48-51 Jesus makes a terribly shocking statement: " 'I am the bread of life. Your fathers ate manna in the desert and they are dead; but this is the bread which comes down from heaven, so that a person may eat it and not die. I am the living bread which has come down from heaven. Anyone who eats this bread will love forever; and the bread that I shall give is my flesh, for the life of the world.'" This is Jesus second statement [see verse 35] Jesus makes identifying Himself as the Bread of Life. The giving of Christ's flesh in sacrifice for the life of the world connects the Incarnation, "the Word made flesh" [John 1:14] and the Eucharist. The identification of John 5:51 as a true Eucharistic formula was recognized in the earliest years of the Church. Both the Old Latin and the Syriac liturgies contain this verse: "This bread which I shall give is my body for the life of the world." Jesus is the true bread not only because He is God's Word but also because He is the spotless victim whose flesh and blood is offered in sacrifice for the life of the world. Ever since man's fall from grace sacrifices were offered for sin. The animal offered in sacrifice died in the place of men: "For the life of the creature is in the blood, and I have given it to you for performing the rite of expiation on the altar of your lives, for blood is what expiates for a life." Leviticus 17:11 Hebrews 9:18-22: "That is why even the earlier covenant was inaugurated with blood, and why, after Moses had promulgated all the commandments of the Law to the people, he took the calves' blood, the goats' blood and some water, and with these he sprinkled the book itself and all the people, ...... In fact according to the Law, practically every purification takes place by means of blood; and if there is no shedding of blood, there is no remission." [of sins]. The idea of a mystical, sacred meal was not foreign to believers of the Old Covenant. In the Temple in Jerusalem the blood of the sacrificed animal was poured out on the altar and then the animal was skinned and its meat was roasted on the altar. But, with the exception of the whole burnt offering, every sacrifice was eaten by the Priests or at the occasion of Passover or the Toda, "Thanksgiving" offering, by the people. The sacrifice had to be eaten: "This is the ritual sacrifice for sin: The victim must be slaughtered before Yahweh on the spot where the burnt offerings are slaughtered. It is especially holy. The priest who offers this sacrifice will eat it. It will be eaten inside the holy place, in the court of the Tent of Meeting." Leviticus 6:17-19. Moses then inquired carefully about the goat offered as a sacrifice for sin, and found that they had burnt it. He was angry with Eleaszar and Ithamar, Aaron's surviving sons, and said, 'Why did you not eat this victim for sin in the holy place, since it is especially holy and was given to you to take away the community's guilt, buy performing the rite of expiation for them before Yahweh? Since its blood was not taken inside the sanctuary, you should have eaten its meat there, as I ordered you.'" Leviticus 10:16-18 In the Old Covenant the sprinkling of the blood in the altar was a figure of justification, and the burning of the flesh of the animal was a figure of sanctification. Therefore, the eating of the sacrifice was a symbol of redeemed man in a mystical union with Yahweh [see Offerings, Sacrifices, and Worship in the Old Testament page163]. All of the Old Covenant sacrificial system prefigured Christ's sacrifice and the sanctification and redemption of man. Pope Benedict XVI [Cardinal Joseph Ratzinger] in his book, Feast of Faith, sees the connection between the sacred meal offered by Christ of Himself in holy Eucharist and the Toda or "Thanksgiving Offering" of the Old Covenant sacrificial system in which a man or woman who had experienced some form of providential deliverance offered Yahweh a sacrifice in "thanksgiving" and ate it in a sacred meal within the Temple in the Holy Place along with his friends and family. The word, "thanksgiving", Toda, in Hebrew is rendered in Greek as Eucharistia. The Toda offering was not restricted to a bloody sacrifice of flesh but also the unbloody offering of unleavened bread and wine which was consumed with the sacred meal. Pope Benedict wrote that in the New Covenant the Lord's Supper will become the Toda of Christ. He also pointed out that it was part of Rabbinic tradition that when the Messiah came all sacrifices would end with the exception of the Toda: "The Toda of Jesus vindicates the rabbinic dictum: 'In the coming (Messianic) time, all sacrifices will cease except the Toda Sacrifice. This will never cease in all eternity. All (religious) song will cease too, but the songs of Toda will never cease in all eternity'." [Feast of Faith page58]. For more information on the sacrificial system see the document The Levitical Sacrifices of the Old Covenant in the Charts and Handouts section. Animal sacrifice for sin has ended with the Old Covenant; we have the sacrifice of the New Covenant, the blood of Christ. But for that sacrifice to be effective and celebrated the Lamb of God must still be eaten, not just by the priests but by all of us because we have all been called by our High Priest, Jesus Christ, into a royal priesthood of believers, and we must still eat the sacrifice. 1Peter 2:9: "But you are c chosen race, a kingdom of priests, a holy nation, a people to be a personal possession.... Also 1Peter 2:5; Revelation 1:6; 5:1-10, and CCC#1546 Shocked at Jesus' statements the crowd begins to argue: [verses 52-58] "Then the Jews started arguing among themselves, 'How can this man give us his flesh to eat?' Jesus replied to them: 'In truth [Amen, amen] I tell you, if you do not eat the flesh of the Son of man and drink his blood. You have no life in you. Anyone who does eat my flesh and drink my blood has eternal life, and I shall raise that person up on the last day. For my flesh is real food and my blood is real drink. Whoever eats my flesh and drinks my blood lives in me and I live in that person. As the living Father sent me and I draw life from the Father, so whoever eats me will also draw life from me. This is the bread which has come down from heaven; it is not like the bread our ancestors ate: they are dead, but anyone who eats this bread will love forever." Jesus is speaking literally and sacramentally, and He is using extremely strong language: His flesh ["sarx" in Greek] that must be eaten, and His blood that we must drink. He is not speaking in a Hebrew idiom as some scholars have suggested. There were two Hebrew/Aramaic idioms. One was much akin to our expression of "flesh and blood" meaning "life". We, for example, express family relationships as "they are my kin, my flesh and blood" or "flesh and blood" as a reference to the human condition. The second, "to eat the flesh" or "drink the blood of the enemy" referred to the horrors of war. If Jesus was using either of these idioms He would have to uses the words "flesh and blood" or "eat the flesh" together in one phrase but instead He very distinctly separates these word and phrases the statement in such a way that leaves no doubt as to His meaning: "Whoever eats my flesh and drinks my blood lives in me and I live in that person." To eat His flesh and drink His blood is to consume "life" that is supernatural and in doing so we are elevated to become sharers in His divine nature. These are the words, from verse 51 to this passage, that the disciples will recognize when they receive Eucharist from the hands of Jesus in the Upper Room a year later at the meal of the Feast of Unleavened Bread [the Passover sacrifice is during the day and that night is the sacramental meal which is the beginning of the first day of Unleavened Bread]: "The bread that I shall give is my flesh for the life of the world"[6: 51] ; " 'Take it and eat', he said, 'this is my body.' Drink from this, all of you, for this is my blood..'" An important difference you will have noticed is that while Jesus speaks of his "flesh / sarx" in John's Gospel, the word "body/soma" is used in the Synoptic Gospel accounts of the Last Supper. Raymond Brown points out in his commentary that there is really no Hebrew or Aramaic word for "body," as we understand the term; and many scholars maintain that at the Last Supper what Jesus actually said was the Aramaic equivalent of "This is my flesh." Proof of Fr. Brown's theory may be found in the letters of St. Ignatius who, as the third Bishop of Antioch was martyred in ca 107AD. He had succeeding St. Evodius [the immediate successor to St. Peter when he left for Rome] as bishop of the first New Covenant community to be called "Christian". St. Ignatius uses the word "flesh" in numerous references to the Eucharist [Letter to the Romans 7.3; Letter to the Church at Philadelphia 4.1; Letter to the Church at Smyrna 7.1]. This terminology of Jesus' "flesh" is also found in the letter St. Justin the Martyr [m. circa 165AD] wrote to the pagan Roman Emperor Antoninus Pius explaining the Christian faith [see Apology I,66]. We must be very clear in understanding that what Jesus is teaching is not about cannibalism [a charge for which Christians would later executed during the Roman persecution]. To consume flesh and blood on the natural level of a lower level of life is what is forbidden under the Old Covenant Law [Genesis 9:4-5;Leviticus 3:17; 7:26; 17:10-12], so His statement on that level alone is shocking. But, Jesus is not speaking of cannibalism because the definition of cannibalism is the eating of a human who is dead. Jesus is not dead; in His glorified state He is more alive than we are. To consume Christ does not pull us down to the level of animals but elevates us to life in Christ. 2 Peter 1:3-4 "By his divine power, he has lavished on us all the things we need for life and for true devotion, through the knowledge of his who has called us by his own glory and goodness. Through these, the greatest and priceless promises have been lavished on us, that through them you should share the divine nature and escape the corruption rife in the world through disordered passion." CCC# 1391: "Holy Communion augments our union with Christ. The principal fruit of receiving the Eucharist in Holy Communion is an intimate union with Christ Jesus. Indeed, the Lord said: 'He who eats my flesh and drinks my blood abides in me, and I in him.' Life in Christ has its foundation in the Eucharistic banquet: 'As the living Father sent me, and I live because of the Father, so he who eats me will live because of me.'" It is interesting to note the different verbs for "to eat" which are being used in the dialogue. In the earlier part of the dialogue [verses 49-53] Jesus uses the normal Greek verbs for "eat or consume" = phago/ ephagos. He continues using the normal word for "eat" until, becoming frustrated with their lack of understanding, He increases the intensity of His words [beginning in verse 54] and He abruptly changes the verb. Now when He speaks about Himself in verses 54, 56, 57, and 58 He uses the verb whose Greek root trogo means to "chew or gnaw". This word is used in Greek literature to describe the feeding of animals such as mules, pigs, and cattle. It was not used in the 1st century to describe the eating habits of people. In chapter 6 this verb is used four times in the second half of the Bread of Life discourse. It is used 5 times in the Fourth Gospel [5th time is in John 13:18] and in every case it is used in connection with Christ. It is clear that the use of this verb marks a change of emphasis from ordinary eating to the necessity of faith in the consumption of the Eucharist. The graphic and almost crude connotation of this verb adds even greater force to the repetition of Jesus' words as He demands we express our faith by eating in a real and physical way His body and by consuming in a real and physical way His blood in the Sacrament of Holy Eucharist. CCC# 787 "From the beginning, Jesus associated his disciples with his own life, revealed the mystery of the Kingdom to them, and gave them a share in his mission, joy, and sufferings. Jesus spoke of a still more intimate communion between him and those who would follow him: "Abide in me, and I in you... I am the vine, you are the branches." And he proclaimed a mysterious and real communion between his own body and ours: "He who eats my flesh and drinks my blood abides in me, and I in him." CCC# 789 "When his visible presence was taken from them, Jesus did not leave his disciples orphans. He promised to remain with them until the end of time; he sent them his Spirit. As a result communion with Jesus has become, in a way, more intense: "By communicating his Spirit, Christ mystically constitutes as his body those brothers of his who are called together from every nation." Question: Under any conditions Jesus' statement that in order to have eternal life one must eat His flesh and drink His blood is outrageous but for these covenant people there is an additional aspect that would have caused great distress. What penalty would be imposed on a member of the covenant for such an act? Hint: see -Genesis 9:4; Exodus 12:7,13; 24:5-7; Leviticus 3:17; 7:26; 17:10-16; Deuteronomy 12:16; and Hebrews 9:22. Answer: There was a strict prohibition against eating flesh and drinking blood (also fat). Disobedience to this law will result in being outlawed [excommunicated] from your people: "If any member of the House of Israel or any resident alien consumes blood of any kind, I shall set my face against that individual who consumes blood and shall outlaw him from his people. For the life of the creature is in the blood, and I have given it to you for performing the rite of expiation on the altar for your lives, for blood is what expiate for a life. That is way I told the Israelites: None of you will consume blood, nor will any resident alien consume blood."-Leviticus 17:10-12 Please read verses 59-71: Conclusion Question: What was it about what Jesus was teaching that was intolerable to an orthodox Old Covenant Jew or Israelite? Did the people believe He was speaking symbolically or literally? Answer: The people believed He was speaking literally and demanding cannibalism, which was forbidden, but there was more to their outrage than that. Under the Noachide Law [Laws set down for all mankind after the flood] and the Law of the Sinai Covenant, no flesh or blood of any kind was to be consumed or the offender was to be completely cut off from the community. "If any member of the House of Israel or any resident alien consumes blood of any kind, I shall set my face against that individual who consumes blood and shall outlaw him from his people. For the life of the creature is in the blood, and I have given it to you for performing the rite of expiation on the altar for your lives, for blood is what expiates for a life." Leviticus 17:10-11 To consume flesh and blood will cut them off from the Old Covenant community. Even though in the holy Eucharist, believers are eating Christ's glorified body and drinking His glorified blood, He does intend that New Covenant believers be cut-off from the Old Covenant. After His Resurrection and Ascension the Old Covenant will be fulfilled. Question: What is Jesus suggesting when He asks "what if you should see the Son of man ascend to where he was before?" Will they every see this site and would that be proof enough? Answer: Yes, at the Ascension, the fulfillment of the Old Covenant when He takes His place before God the Father offering Himself to the Father as the perfect sacrifice for man [see Revelation 5:3-10]. Jesus is referring once again to the Daniel 7:13 vision and is asking them if that would be enough proof for them to accept for His authority. In verse 63 Jesus tells the crowd: "'It is the spirit that gives life, the flesh has nothing to offer. The words I have spoken to you are spirit and they are life.'" It is this passage that is the stumbling block to those who resist accepting the real presence of Christ in the Eucharist. Question: All life comes from one source. Who is that source? Answer: God. "It is the spirit that gives life" God is spirit: "God is spirit, and those who worship must worship in spirit and truth" John 4:24. Jesus does not reveal the mystery of God the Holy Spirit fully until He has been glorified through His death and resurrection. As His ministry progressed He occasionally alluded to "the Spirit"; for example in His discussion with Nicodemus [John 3:5-8], with the woman of Samaria [4:10, 14, 23-24], here in this passage, and later in John chapter 7 at the Feast of Tabernacles [John 7:37-39]. But to His disciples He speaks openly of the Spirit in connection with prayer and with the witness of Him that they will carry to the world [Luke 11:13]. When He tells us that "the spirit gives life" He is speaking of God the Holy Spirit who interacts with man to give us the gift of our first human birth. "Human life is sacred because from its beginning it involves the creative action of God and it remains for ever in a special relationship with the Creator, who is its sole end. God alone is the Lord of life from its beginning until its end....[see CCC# 2258]. "the flesh has nothing to offer." This is the crucial line that is often misinterpreted. Question: Whose "flesh" is Jesus referring to? Answer: It cannot be His flesh or He would be contradicting what He has already taught in verses 50-53. Verse 53: "In all truth [Amen, amen] I tell you, if you do not eat the flesh of the Son of man and drink his blood, you have no life in you." In verse 63 Jesus has just spoken of God the Holy Spirit giving man life. Man is God's greatest creation and yet that creation has nothing to offer that can compare with what Jesus is offering. There is no salvation through that flesh. The "flesh" Jesus is referring to is the "flesh" of man = mankind. Man cannot work out his own salvation. It is through Jesus' glorified flesh and His glorified blood made present by the power of the Holy Spirit that our souls will be nourished and will receive life. "The Father in heaven urges us, as children of heaven, to ask for the bread of heaven. [Christ] himself is the bread who, sown in the Virgin, raised up in the flesh, kneaded in the Passion, baked in the over of the tomb, reserved in churches, brought to altars, furnishes the faithful each day with food from heaven." St. Peter Chrysologus, Homilie 67: PL 52, 392 Even if you do not accept that Jesus is not referring to His own flesh, it must be conceded that it is not just His human Jewish flesh that gives us life. When we receive Christ in holy Eucharist we receive all of the glorified, resurrected Christ, body, blood, soul, and divinity, which is effused without limit with God the Holy Spirit. This is the "flesh" that gives life. "The words I have spoken to you are spirit and they are life." Jesus' teaching about the promise of eternal life through the gift of His body and blood, "the bread which comes down from heaven, so that a person may eat it and not die" [in verse 50-53] reveals something divine which only God the Holy Spirit can supply. It is from the Spirit that the source of life for all people of the world will come and it is only He who can provide the complete understanding of that gift. We cannot fully understand this miracle without the power of the Holy Spirit acting in our lives. Jesus will teach the disciples in John 14:26 that "the Paraclete, the Holy Spirit, whom the Father will send in my name, [He] will teach you everything and remind you of all I have said to you." The Catechism of the Catholic Church teaches "The Holy Spirit will lead us into all truth and will glorify Christ. He will prove the world wrong about sin, righteousness, and judgment." See CCC# 729 also 728. Dr. Hahn in his commentary on John's Gospel pointed out that this is one of three "scandals" or stumbling blocks which prevents belief in the crowd of Passover pilgrims. The first was the expectation at the feeding of the multitude that Jesus was going to be a nationalistic military leader who would become their king and defeat the Romans. The second was the refusal to accept His divine nature in verses 41-43. And the demand that we must consume Jesus as a sacrifice, body and blood is the third. Question: Verses 64-66 tells us that many of His disciples walked away. Why? Answer: This is undoubtedly the crucial point of the text. It is obvious that the crowd, including some of Jesus' disciples [meaning from the larger group of disciples not the Apostles] believed Jesus was speaking literally and not symbolically. The crucial point is that when they left Jesus did not stop them! Question: Jesus asks the 12 Apostles if they will go away as well. What is Simon Peter's response? Answer: Without complete understanding but with great faith Peter professes his belief that Jesus is the Holy One of God. "the Holy One" is one of the expressions which designates God Himself in the Old Testament [Isaiah 40:25; Hosea 11:9; Habakkuk 1:12; etc] and in the New Testament the divine Messiah [Mark 1:24; Luke 1:35; 4:34; Acts 2:27], Peter is affirming his belief in the divinity of Jesus. Questions for group discussion: Question: If you had lived in time of Jesus' ministry and you had known Judas for the liar and traitor that he was, would you have left Jesus because of your disappointment in Judas? Would you leave the Church because of your disappointment in a priest, or a Bishop, or a faith community? Answer: Peter's affirmation of faith in John 6: 67-68 is a lesson for us all. When we become frustrated with the Church because we do not understand why certain abuses continue or when priests disappoint us in their pastoral missions, it is good to remember what Peter voiced in this passage. Where would we go? It would have been better, down through Church history if others had remembered those words of St. Peter. The Church is the Body of Christ. We are the Body because we consume the Body. There can only be but One Body. It is our duty to safeguard, reform when necessary, and protect that Body. Question: Verses 70-71 is the first mention of Judas' betrayal. Why do you think it is mentioned in connection with this passage? Answer: Perhaps because like the others who left, Judas also did not believe in the divinity of Christ but he didn't have the integrity to leave. Also the message may be to warn us that there will always be "wolves among the sheep." Question: What do we know from Scripture about Judas? Answer: Peter testifies that it was foretold that Judas would betray Jesus in Psalms 41:9 "Even my trusted friend on whom I relied, who shared y table, takes advantage of me [lifts his heel against me]." The more literal translation "lifts his heel" reminds us to the curse on the Serpent in Genesis 3:15 "It [she, he] will brush your head and you will strike its heel." Matthew records that Judas betrayal was the fulfillment of a prophecy by Jeremiah "And they took the thirty silver pieces, the sum at which the precious One was priced by the children of Israel, and they gave them for the potter's field, just as the Lord directed me."[from Zechariah 11:12-13 & Jeremiah 32:6-15] Judas was the treasurer of the Apostles in charge of giving donations to the poor but he was a thief and stole from the common fund [John 12:40-6; 13:29]. There is no evidence that he ever had committed his heart to Christ and Scriptural evidence does not support the theory that he did not really betray Jesus but was just trying to bring Jesus' Kingdom about more quickly. All of the Gospel writers identify him as a traitor and betrayer of the Savior [Matthew 10:4; 26:16, 25, 48-49; 27:3. Question: If Jesus knew Judas was weak and false and would betray him why then did Jesus choose him to be one of the 12? Answer: Perhaps he was chosen as a lesson to us that there will be wolves among the sheep and we shouldn't judge the whole flock by one bad shepherd. Question: The Old Covenant was given to prepare and instruct us for the coming of Jesus the Messiah. Why was the Old Covenant imperfect; what was the Law of Moses incapable of giving that humanity so desperately needed? The Old Covenant could instruct and prepare the Church for the coming of the Messiah but the old Law could not offer the gift of Salvation. Jesus, the new Moses, surpasses the miracle of the manna, which could only temporarily satisfy the physical body and could only temporarily sustain life. Jesus gives life with a gift of food that sustains the soul eternally, Himself. He has come to fulfill and to replace imperfect Old Covenant sacraments by giving us the Sacrament of Holy Eucharist which separates us from sin which brings death, and instead brings us the gift of eternal life by giving us Himself, body, blood, soul, and divinity. CCC# 1393 "Holy Communion separates us from sin. The body of Christ we receive in Holy Communion is "given up for us", and the blood we drink "shed for the many for the forgiveness of sins." For this reason the Eucharist cannot unite us to Christ without at the same time cleansing us from past sins and preserving us from future sins: 'For as often as we eat this bread and drink the cup, we proclaim the death of the Lord. If we proclaim the Lord's death, we proclaim the forgiveness of sins. If, as often as his blood is poured out, it is poured for the forgiveness of sins, I should always receive it, so that it may always forgive my sins. Because I always sin, I should always have a remedy.'" [the CCC is quoting St. Ambrose, The Sacraments 4,6,28; and 1 Corinthians 11:26]. Archbishop Fulton Sheen in his wonderful book The Life of all Living, explains why Jesus' Flesh and Blood are meant to be consumed: "Communion is not something contrary to the workings of nature, but rather, the crowning glory of its orderly processes. It is the law of all living things which have not perfect life within themselves. If the chemical could speak, it would say to the plant, unless you eat me you shall not have life in you. If the plant could speak, it would say to the animal, unless you eat me you shall not have life in you. If the animal and plant and the air could speak, they would say to man, unless you eat me you shall not have life in you. With the same logic, but only speaking above and not from below, because the soul is spiritual, Jesus Christ can and did actually say to the soul, 'Except you eat the flesh of the Son of man, and drink His blood, you shall not have life in you.' Having called manna to a supernatural end, God gave the means to that end. And among these means, the one we hear singled out, to show how it perfects nature, is the communion of Himself in the Eucharist. The Law of Transformation works consistently throughout the whole order of nature and super-nature. The lower transforms itself into the higher. The plant transforms itself into the animal when taken into it as food. But man is transformed by grace and love into Christ when he takes Christ into his soul as food, for it is the quality of love to transform itself into the object loved. In the Holy Sacrifice of the Mass, the Bread and the Wine are changed into the Body and Blood of Christ. The word transubstantiation has been properly applied to that act. It means that the substance of the bread becomes the substance of the Body, and the substance of the wine becomes the substance of the Blood. But the outward appearances, taste, color, weight, shape, in a word, all of the sensible appearances, still remain." For more information on why the Mass is a true sacrifice please see the document Is the Eucharist a True Sacrifice? in the Charts and Handouts section and the document Was it God's Plan that the Christ Should Suffer and Die? Resources and recommended reading: Anchor Bible Commentaries: – Gospel of Luke, Gospel of Matthew, Gospel of Mark 2 The History of Greece, Will Durant Our Oriental Heritage, Will Durant Caesar and Christ, Will Durant Making Sense out of Scripture, Mark Shea The Didache, James Kleist, translator. Ancient Christian Writers Series, [Newman Press, New York, N.Y., 1948] The Navarre Bible Commentaries: John, Matthew, Luke, and Mark The Anchor Bible Commentary- The Gospel of John, Fr. Raymond Brown The Ignatius Study Bible – The Gospel of John Catechism of the Catholic Church Life is Worth Living, Archbishop Fulton J. Sheen The Gospel of John Study Guide, Dr. Scott Hahn Offerings, Sacrifices, and Worship in the Old Testament, J.H. Kurtz Feast of Faith, Joseph Cardinal Ratzinger The Annals, Tacitus The Life and Times of Jesus the Messiah The Temple, its Ministry and Services The Mishnah The Anchor Bible Commentary- The Gospel According to John, vol II The International Critical Commentary – St John The Ignatius Catholic Study Bible – The Gospel of John The Dictionary of the Bible, Fr. John McKenzie, S.J. The Feasts of the Lord, Kevin Howard and Marvin Rosenthal Many Religions, One Covenant, Joseph Cardinal Ratzinger Vincent's Word Studies in the New Testament The Works of Josephus: Antiquities of the Jews; The Jewish War The Works of Philo of Alexandria Hail Holy Queen, Dr. Scott Hahn The Jewish New Testament Commentary Jerusalem in the Time of Jesus, Jeremias Salvation is From the Jews: The Role of Judaism in Salvation History From Abraham to the Second Coming, Roy H. Schoeman, Ignatius Press The Jewish Book of Why, vol. II, Alfred J. Kolatch Michal Hunt, Copyright © 2008 Agape Bible Study. Permissions All Rights Reserved.