http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100525732_pijo-i-penda-folklornata-simvolika-na-martenicata_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100525734_pizho-and-penda-the-folklore-symbolism-of-the-martenitsa.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 10.1 10.2 10.3 10.4
Първи март е една от любимите дати в празничния календар на българите. Той бележи наближаването на пролетта и е повод близки и приятели да си разменят мартеници – традиционни амулети от усукани бели и червени конци. На този ден тъмните зимни дрехи на млади и стари се украсяват с ярките цветове на мартениците, които носят надежда за здраве и радост. Мартениците са също и знак на почит към Баба Марта – древен езически образ, който запазва своето очарование и до най-ново време. В традиционните представи тя се свързва с женското начало заради променливото си настроение, но и заради силата да вдъхне живот на природата, доскоро потънала в дълбок зимен сън. „Марта, Марта, вешелена”, изп. Росица Лазарова и Румяна Тодорова Download Малцина съвременни хора си дават сметка, че освен желан подарък и красиво допълнение към облеклото, мартеницата е символ с древно значение и магическа сила. Първи март е един от моментите в календара, които се възприемат като граница между зимата и пролетта и символично се тълкуват като преход от смърт към живот, от безплодие към плодородие и раждане. Затова този период се смята за опасен, но същевременно и благодатен за наричане на здраве, благополучие, любов и брак. Затова и символиката на мартеницата е насочена в две посоки – предпазва от зли сили, лоши очи и беди и същевременно носи здраве, сила и плодовитост. Нашите предци са я изработвали от вълна или памук, като класическата комбинация е между червено и бяло. Срещат се обаче и други варианти: синьо и бяло (обикновено за момче) или синьо и червено (характерно за някои райони като Софийско и Мелнишко). Мартениците могат да бъдат и едноцветни – чисто бели или чисто червени, а в Родопите са популярни пъстрите мартеници, украсени с разноцветни конци. Понякога на двата края на пресукания конец се закрепят направени от конци или вълна фигурки на мъж и жена, известни като Пижо и Пенда. Днес мартениците се носят най-вече закичени на дрехата, вързани на китката или като колие на врата. В миналото обаче се поставяли на различни места по тялото: на пръстите и китките на ръцете; на врата, на пръстите на краката, на лактите под ръкавите на ризата или пък на кръста под пояса или в гащите – при мъже и ергени. Тези места не са избрани случайно, това са ставите, които свързват определени части на тялото и се мислят като слаби и застрашени, затова имат нужда от защитната сила на мартеницата. Според традицията мартениците се изработват най-често от възрастни жени, но има и изключения, например на някои места момите правят мартеници за любимите си като специален любовен дар. Мартеници се връзвали не само на хората, но и на домашните животни – за да са здрави и да се плодят през годината. Белият и червеният цвят на мартеницата обикновено се тълкуват като символи на женското и мъжкото начало, на пасивното и активното, на чистотата и жизнената сила. Показателно е, че със същата символика тези цветове присъстват и в сватбената обредност. На много места въвеждането на младоженците в новия дом става по червен конец или мартеница, постлана на пътя им. Преплитането на бялото и червеното се вижда и при облеклото на младоженците: булката е с бяла престилка и прибулена с червен пояс, а младоженецът е запасан с червен пояс и носи бяла кърпа. По тази логика в лицето на младоженеца и булката могат да се видят „живи мартеници”, а във фигурките на Пижо и Пенда – младоженци. Връзката на мартеницата със зачеването и раждането се вижда и от някои специфични народни ритуали, при които църквата се опасва с мартеница за осигуряване на щастлив брак или за забременяване, а пелените на новороденото дете се привързват с повой от пресукан бял и червен конец. „Пролетно настроение” (хоро), изп. Орк. „Найден Киров”, гр. Русе Download
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 7.1
March 1 is a feast day Bulgarians love very much. It marks the coming of spring, a day on which friends and relatives exchange martenitsas – traditional amulets made of intertwined white and red thread. On this day young and old adorn their somber winter clothes with flashes of colour – the martenitsas which usher in the hope of health and happiness. Martenitsas are also a token of reverence for Granny Marta – an ancient pagan figure that has lost none of its fascination to this day. She is traditionally seen as a symbol of femininity because of her mood changes but also because she has the power to breathe life back into nature and awaken it from a deep sleep. Few people nowadays realize that besides a gift to be exchanged with their loved ones or a pretty addition to their attire, martenitsas are a symbol imbued with an ancient meaning and magical powers. March 1 is seen as the borderline between winter and spring and a symbolical transition from death to life, from barrenness to fertility and birth. That is why this is a time deemed dangerous but at the same time blessed, a time for incantations for health, prosperity, love and marriage. That is why there are two sides to the symbolism of the martenitsa – it wards off evil eyes and trouble but also brings health, power and fertility. Our ancestors used to make it out of wool or cotton in a classical combination of red and white. But there are other combinations as well: blue and white (usually for a boy) or blue and red (typical of some regions near Sofia and Melnik). Martenitsas can even be just one colour – plain white or plain red, whereas multicoloured martenitsas with threads of all colours are very popular in the Rhodopes. In some cases the two twisted ends of the martenitsa have a male and female figure, made of cotton or wool, hanging from them - Pizho and Penda. In our day martenitsas are worn pinned onto an item of clothing, tied to the wrist or around the neck as a necklace. Once, they would be placed on different parts of the body: on the fingers or wrists, around the neck, on the toes, on the elbows underneath the shirt sleeves or around the waist underneath the waist-band or even inside the pants – this for men and bachelors. These are bodily parts that are not chosen randomly – the joints connect different parts of the body and are thought to be fragile or at risk so they need the power of the martenitsa to protect them. By a tradition, martenitsas are usually made by elderly women but there are exceptions when it is unmarried lasses that make a martenitsa for their beloved as a special token of their love. It was not just people but farm animals that would be adorned with martenitsas – for health and so they would multiply throughout the year. The white and the red colours of the martenitsa are usually seen as symbols of masculinity and femininity, of passive and active, of purity and the force of life. Significantly, these same colours have their symbolic place in wedding ceremonies. In many parts of the country, when newly weds enter their home for the first time a red thread or a martenitsa is laid out for them to step on. The intertwining of red with white is also an element of the clothes of the newly weds: the bride wears a white apron and a red sash, the groom – a red waist-band and a white kerchief in hand. In this sense the couple are like a martenitsa come to life, and vice versa - Pizho and Penda are seen as newly weds. The way martenitsas are connected with conceiving and giving birth is evident in some specific traditional rituals when the church is girdled with a martenitsa to ensure that the marriage shall be a happy one and that the bride shall beget a child; the baby’s diapers are tied together with a band made out of a white and red thread twisted together. Ass. Prof. Vihra Baeva is a folklore expert at the Bulgarian Academy of Sciences Institute for Ethnology and Folklore Studies with Ethnographic Museum. English version: Milena Daynova