http___bogoposveteni.bg_index.php_2016-09-29-15-53-58_2016-12-31-07-39-19_85-a_403-2-04_1.xml
http___lectiodivinaonline.blogspot.com_2011_07_.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 1.9 1.10 1.11 1.12 1.13 1.14 1.15 1.16 1.17 1.18 1.19 1.20 1.21 1.22 1.23 1.24 1.25 1.26 1.27 1.28 1.29 1.30 1.31 1.32 1.33 1.34 1.35 1.36 1.37 1.38 1.39 1.40 1.41 1.42 1.43 1.44 1.45 1.46 1.47 1.48 1.49 1.50 1.51 1.52 1.53 1.54 1.55 1.56 1.57
ПЕТА ПОСТНА СЕДМИЦА Неделя, Година А ПЪРВО ЧЕТИВО Ще ви дам Моя дух и ще живеете. Четене из книгата на пророк Иезекиил. 37, 12-14 Това казва Господ Бог: "Ето, Аз ще отворя гробовете ви и ще ви изведа, народе Мой, из гробовете ви и ще ви въведа в земята Израилева; и ще познаете, че аз съм Господ, когато отворя гробовете ви и ви изведа, народе мой, из гробовете ви; и ще вложа във вас Моя дух и ще оживеете; ще ви настаня във вашата земя - и ще познаете, че Аз Господ казах това и извърших", казва Господ. Това е Божие слово. ОТПЕВЕН ПСАЛОМ Пс 129 1-2. 3-4ав. 4с-6. 7-8 (О: 7) В Господа е милосърдието и изобилно в Него изкуплението. От дън душа викам към Тебе, Господи; Господи, чуй гласа ми. Да бъдат ушите Ти внимателни към гласа на молбата ми. О Ако си спомняш за беззаконията, Господи, Господи, кой може да устои? Но в Тебе е прошката на греховете, за да Ти се служи с почит. О Уповавам се на Господа,уповава се душата ми на словото Му. Повече отколкото стражата утротода очаква Израил Господа. О Защото в Господа е милосърдието и изобилно в Него изкуплението. И Той ще избави Израил от всичките Му беззакония. О ВТОРО ЧЕТИВО Духът на Оня, който възкреси Исуса от мъртвите, живее във вас. Четене от посланието на Свети Павел Апостол до римляни. 8,8-11 Братя: Ония, които живеят по плът, не могат да угодят на Бога. Вие живеете не по плът, но по дух, само ако Духът Божий живее във вас. Ако пък някой няма Духа на Христа, той не е Христов. Ако ли Христос е във вас, тялото е мъртво за грях, а Духът живее за правда. Но ако Духът на Оня, който възкреси от мъртвите Исуса, живее във вас, то който възкреси Исуса Христа от мъртвите, ще оживотвори и смъртните ви тела чрез живеещия във вас Негов Дух. Това е Божие слово. СТИХ ПРЕДИ ЕВАНГЕЛИЕТО Ив 11, 25а. 26 Аз съм възкресението и животът, казва Господ; който вярва в Мене, не ще умре на веки. ЕВАНГЕЛИЕ Аз съм възкресението и животът. Четене от светото Евангелие според Иван. 11, 1-45. В онова време: Беше болен някой си Лазар, от Витания, от градеца на Мария и сестра й Марта. (А Мария, чийто брат Лазар бе болен, беше оная, която помаза Господа с миро и отри нозете Му с косата си). Сестрите проводиха да Му кажат: "Господи, ето оня, когото обичаш, е болен." Като чу това, Исус рече: "Тая болест не е за умиране, а за слава Божия, за да се прослави чрез нея Син Божий." Исус обичаше Марта и сестра й Мария и Лазар. А когато чу, че е болен, престоя два дни в мястото, дето се намираше. След това рече на учениците: "Да идем пак в Юдея." Учениците Му рекоха: "Рави, сега юдеите искаха с камъни да Те убият, и пак ли там отиваш?" Исус отговори: "Нали дванайсет часа има в деня? Който ходи денем, не се препъва, защото вижда светлината на тоя свят, а който ходи нощем, препъва се, защото светлината не е в него." Той рече това и после им казва: "Лазар, нашият приятел, е заспал; но отивам да го събудя." Учениците Му рекоха: "Господи, ако е заспал, ще оздравее." Исус бе казал за смъртта му; а те помислиха, че говори за сънно заспиване. Тогава Исус им рече открито: "Лазар умря, ала се радвам за вас, че Ме нямаше там, та да повярвате. Но да идем при него." Тогава Тома, наричан Близнак, каза на учениците: "Да идем и ние там да умрем с него." Като дойде Исус, намери, че той е вече от четири дена в гроба. А Витания беше близо до Йерусалим около петнайсет стадии. Мнозина юдеи бяха дошли при Марта и Мария да ги утешат за брата им. Марта, като чу, че иде Исус, посрещна Го; а Мария седеше вкъщи. Тогава Марта рече на Исуса: "Господи, да беше тука, нямаше да умре брат ми; но и сега зная, че каквото и да поискаш от Бога, ще Ти даде Бог." Исус й рече: "Брат ти ще възкръсне." Марта Му каза: "Зная, че ще възкръсне при възкресението в последния ден." Исус й рече: "Аз съм възкресението и животът; който вярва в Мене, ще оживее; и всеки, който живее и вярва в Мене, няма да умре во веки. Вярваш ли това?" Тя Му дума: "Да, Господи, аз вярвам, че Ти си Христос, Син Божий, който иде на света." Като каза това, отиде да повика скришом сестра си Мария и рече: "Учителят е тука и те вика." Тя, щом чу, става бързо и дохожда при Него; Исус още не беше дошъл в градеца, а стоеше на мястото, дето Го бе посрещнала Марта. Юдеите, които бяха с нея в къщи и я утешаваха, като видяха, че Мария стана бързо и излезе, отидоха подире й, мислейки, че отива на гроба да плаче там. А Мария, като стигна там, дето беше Исус, и Го видя, падна при нозете Му и рече: "Господи, да беше тук, нямаше да умре брат ми." Исус, като я видя да плаче и дошлите с нея юдеи да плачат, разтъжи се духом, смути се, и рече: "Де сте го положили?" Казват Му: "Господи, дойди и виж." Исус се просълзи. Тогава юдеите казваха: "Гледай, колко го е обичал." Някои пък от тях казаха: "Не можеше ли тоя, който отвори очите на слепия, да направи, щото и той да не умре?" А Исус пак тъгувайки в Себе Си, дохожда при гроба; това беше пещера, и камък стоеше отгоре й. Исус казва: "Дигнете камъка." Сестрата на умрелия Марта му казва: "Господи, мирише вече; защото е от четири дена." Исус и дума: "Не казах ли ти, че, ако повярваш, ще видиш славата Божия." Тогава дигнаха камъка от пещерата, дето лежеше умрелият. А Исус дигна очи нагоре и рече: "Отче, благодаря Ти, че Ме послуша. Аз си знаех, че Ти винаги Му слушаш; но това казах за народа, който стои наоколо, за да повярват, че Ти си Ме пратил." Като каза това, извика с висок глас: "Лазаре, излез вън". И излезе умрелият с повити ръце и нозе в погребални повивки, а лицето му забрадено с кърпа. Исус им казва: "Разповийте го и оставете го да ходи." Тогава мнозина от юдеите, които бяха дошли при Мария и видяха, що стори Исус, повярваха в Него. Това е слово Господне. или по-краткото Четене от светото Евангелие според Иван. 11, 3-7. 17. 20-27. ЗЗв-45 В онова време: Сестрите на Лазар проводиха да кажат на Исус: "Господи, ето оня, когото обичаш, е болен". Като чу това, Исус рече: "Тая болест не е за умиране, а за слава Божия, за да се прослави чрез нея Син Божий." Исус обичаше Марта и сестра й Мария и Лазар. А когато чу, че е болен, престоя два дни на мястото, дето се намираше. След това рече на учениците си: "Да идем пак в Юдея." Като дойде Исус, намери, че той е вече от четири дена в гроба. Марта, като чу, че Исус иде, посрещна Го; а Мария седеше вкъщи. Тогава Марта рече на Исуса: "Господи, да беше тука, нямаше да умре брат ми; но и сега зная, че и каквото да поискаш от Бога, ще ти даде Бог." Исус й рече: "Аз съм възкресението и животът; който вярва в Мене, ще оживее; и всеки, който живее и вярва в Мене, няма да умре во веки. Вярваш ли това?" Тя Му дума: "Да, Господи, аз вярвам, че Ти си Христос, Син Божий, който иде на света." Исус се разтъжи духом, смути се, и рече: "Де сте го положили?" Казват Му: "Господи, дойди и виж." Исус се просълзи. Тогава юдеите казваха: "Гледай, колко го е обичал." Някои пък от тях казаха: "Не можеше ли тоя, който отвори очите на слепородения, да направи, щото и той да не умре." Исус пак тъгувайки в Себе си, дохожда при гроба; това беше пещера и камък стоеше отгоре й. Исус казва: "Дигнете камъка." Сестрата на умрелия Марта, Му казва: "Господи, мирише вече; защото е вече от четири дена." Исус и дума: "Не казах ли ти, че, ако повярваш, ще видиш славата Божия?" Тогава дигнаха камъка от пещерата; дето лежеше умрелият. А Исус дигна очи нагоре и рече: "Отче, благодаря Ти, че Ме послуша. Аз си знаех, че Ти винаги Ме слушаш; това казах за народа, който стои наоколо, за да повярват, че Ти си Ме пратил." Като каза това, извика с висок глас: "Лазаре, излез вън." И веднага умрелият излезе с повити ръце и нозе в погребални повивки, а лицето му забрадено с кърпа. Исус им казва: "Разповийте го и го оставете да ходи." Тогава мнозина от юдеите, които бяха дошли при Мария и видяха, що стори Исус, повярваха в Него. Това е слово Господне.
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 1.9 1.10 1.11 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 4.10 4.11 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 26.7 26.8 26.9 26.10 26.11 26.12 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 27.6 27.7 27.8 27.9 27.10 27.11 27.12 27.13 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 28.6 28.7 28.8 28.9 28.10 28.11 28.12 28.13 28.14 28.15 28.16 28.17 28.18 28.19 28.20 28.21 28.22
I have come to hate that word [cope], because to cope with something you have to separate yourself from it. You make it your antagonist, your enemy. Like management, coping is a taming word, sometimes even a warfare word. Wild, untamed emotions are full of life-spirit, vibrant with the energy of being. They don't have to be acted out, but neither do they need to be tamed. They are part of our inner wilderness; they can be just what they are. God save me from coping. God help me join, not separate. Help me be with and in, not apart from. Show me the way to savoring, not controlling. Dear God, hear my prayer: make me forever copeless. Tuesday, July 26, 2011 Lectio Divina - One hundred and fifteen I have come to hate that word [cope], because to cope with something you have to separate yourself from it. You make it your antagonist, your enemy. Like management, coping is a taming word, sometimes even a warfare word. Wild, untamed emotions are full of life-spirit, vibrant with the energy of being. They don't have to be acted out, but neither do they need to be tamed. They are part of our inner wilderness; they can be just what they are. God save me from coping. God help me join, not separate. Help me be with and in, not apart from. Show me the way to savoring, not controlling. Dear God, hear my prayer: make me forever copeless. Wednesday, July 13, 2011 Lectio Divina - One hundred and fourteen Rilke’s Book of Hours: Love Poems to God, Trans. Anita Barrows and Joanna Macy. New York: Riverhead Books, 1996, 119. God speaks to each of us as he makes us, then walks with us silently out of the night. These are the words we dimly hear: You, sent out beyond your recall, go to the limits of your longing. Embody me. Flare up like flame and make big shadows I can move in. Let everything happen to you: beauty and terror. Just keep going. No feeling is final. Don’t let yourself lose me. Nearby is the country they call life. You will know it by its seriousness. Give me your hand. Tuesday, July 5, 2011 Lectio Divina - One hundred and thirteen John 11: 1-45, NRSV Translation Now a certain man was ill, Lazarus of Bethany, the village of Mary and her sister Martha. Mary was the one who anointed the Lord with perfume and wiped his feet with her hair; her brother Lazarus was ill. So the sisters sent a message to Jesus, “Lord, he whom you love is ill.” But when Jesus heard it, he said, “This illness does not lead to death; rather it is for God’s glory, so that the Son of God may be glorified through it.” Accordingly, though Jesus loved Martha and her sister and Lazarus, after having heard that Lazarus was ill, he stayed two days longer in the place where he was. Then after this he said to the disciples, “Let us go to Judea again.” The disciples said to him, “Rabbi, the Jews were just now trying to stone you, and are you going there again?” Jesus answered, “Are there not twelve hours of daylight? Those who walk during the day do not stumble, because they see the light of this world. But those who walk at night stumble, because the light is not in them.” After saying this, he told them, “Our friend Lazarus has fallen asleep, but I am going there to awaken him.” The disciples said to him, “Lord, if he has fallen asleep, he will be all right.” Jesus, however, had been speaking about his death, but they thought that he was referring merely to sleep. Then Jesus told them plainly, “Lazarus is dead. For your sake I am glad I was not there, so that you may believe. But let us go to him.” Thomas, who was called the Twin, said to his fellow disciples, “Let us also go, that we may die with him.” When Jesus arrived, he found that Lazarus had already been in the tomb four days. Now Bethany was near Jerusalem, some two miles away, and many of the Jews had come to Martha and Mary to console them about their brother. When Martha heard that Jesus was coming, she went and met him, while Mary stayed at home. Martha said to Jesus, “Lord, if you had been here, my brother would not have died. But even now I know that God will give you whatever you ask of him.” Jesus said to her, “Your brother will rise again.” Martha said to him, “I know that he will rise again in the resurrection on the last day.” Jesus said to her, “I am the resurrection and the life. Those who believe in me, even though they die, will live, and everyone who lives and believes in me will never die. Do you believe this?” She said to him, “Yes, Lord, I believe that you are the Messiah, the Son of God, the one coming into the world.” When she had said this, she went back and called her sister Mary, and told her privately, “The Teacher is here and is calling for you.” And when she heard it, she got up quickly and went to him. Now Jesus had not yet come to the village, but was still at the place where Martha had met him. The Jews who were with her in the house, consoling her, saw Mary get up quickly and go out. They followed her because they thought that she was going to the tomb to weep there. When Mary came where Jesus was and saw him, she knelt at his feet and said to him, “Lord, if you had been here, my brother would not have died.” When Jesus saw her weeping, and the Jews who came with her also weeping, he was greatly disturbed in spirit and deeply moved. He said, “Where have you laid him?” They said to him, “Lord, come and see.” Jesus began to weep. So the Jews said, “See how he loved him!” But some of them said, “Could not he who opened the eyes of the blind man have kept this man from dying?” Then Jesus, again greatly disturbed, came to the tomb. It was a cave, and a stone was lying against it. Jesus said, “Take away the stone.” Martha, the sister of the dead man, said to him, “Lord, already there is a stench because he has been dead four days.” Jesus said to her, “Did I not tell you that if you believed, you would see the glory of God?” So they took away the stone. And Jesus looked upward and said, “Father, I thank you for having heard me. I knew that you always hear me, but I have said this for the sake of the crowd standing here, so that they may believe that you sent me.” When he had said this, he cried with a loud voice, “Lazarus, come out!” The dead man came out, his hands and feet bound with strips of cloth, and his face wrapped in a cloth. Jesus said to them, “Unbind him, and let him go.” Many of the Jews therefore, who had come with Mary and had seen what Jesus did, believed in him.