http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100902582_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100902884_st-andrews-day-legends-beliefs-customs.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 12.8 12.9 13.1
Голям празник е Андреевден. На 30 ноември църквата почита Свети апостол Андрей Първозвани. В православните храмове се отслужва празнична литургия, част от нея е песнопението, отправено към светия апостол. Като първозван между апостолите и брат на върховния от тях, моли се, Андрее, на Владиката Христа: да дарява мир на Вселената, и на душите ни велика милост. За българите Св. Апостол Андрей Първозвани е много тачен светец, избиран в миналото за семеен покровител. Има сведения, че апостолът е проповядвал и по днешните български земи. Почитали го и българите, които се преселили в Италия през VII в., отбелязват някои историци. На 30 ноември своя имен ден честват Андрей, Андрея, Андриан, Андриана, Първан … На гръцки Андрей означава смел, мъжествен, доблестен. Затова празнуват и хората, носещи имената Храбър, Храбрин, Храбрина. Разположен на границата между есента и зимата, Андреевден се свързва с обичаи, извършвани за здраве и плодородие. „Мятало Ленче ябълка“, изп. Борис Машалов В българските фолклорни представи свети Андрей е свързан с мечката – най-едрият хищник, който обитава горите ни. Една от най-популярните легенди разказва как той се оттеглил в планината на пост и молитва. Около него често се появявала мечка. Светецът я опитомил и един ден яхнал животното, за да отиде до близкия манастир и да вземе причастие. Според друга история, също много разпространена, в едно ранно утро свети Андрей впрегнал един вол в ралото и започнал да оре нивата си. Но от гората се появила мечка и изяла вола, впрегнат в ралото. Тогава светецът хванал силното животно, надвил го и го впрегнал. Така с мечка вместо вол довършил работата си. Фолклорните обичаи на Андреевден са посветени на мечката, както и на представата, че денят започва да се увеличава с едно просено или царевично зърно. Затова празникът се нарича още Мечкинден, Едрей, Едревдън и пр. В българската традиция мечката е символ на плодовитост и раждаемост. Това обяснява забраната младите булки да не работят на празника. Косъм от мечка използвали за лечение на уплах. Най-често плащали за малко от козината на дресираните животни, с които мечкари обикаляли селата до късна есен. Посещението на мечкаря и мечката се смятало за добър знак – ще има дебел сняг, добра реколта и здраве за хора и животни. Хората плащали на мечкаря „да ги погази мечката за здраве“. Мечка и мечкар има и сред персонажите на кукерски игри и карнавални обичаи. „Мечкадарска песен“ (архивен запис) Народът казва, че мечка се убива само, ако е станала стръвница. Иначе тя е най-силното животно и от нея се боят дори вълците. Разбира се, никой не би искал да го срещне мечка в гората. Затова има и един фолклорен анекдот. Една баба предложила на селянин да му бае, за да не го закача мечка, ако го срещне. А той отвърнал: „По-добре, бабо, побай ми да ме не срещне!“ „Андреевско хоро“, изп. оркестър „Брестовица“ На Андреевден в много селища и до днес се сваряват в общ съд различни зърнени култури. Най-добре в глинено гърне. Слагат се по няколко зърна от всичко – боб, леща, грах, просо, жито, ечемик, овес, лимец, царевица. Това се прави, за да има берекет и да наедрява всичко, което се сее и сади. Разпространен е и обичаят да се хвърля варена царевица „из комина“. Тя е предназначена за мечката: „На ти, мечко варен кукуруз, да не ядеш суровия и да не ядеш стоката и човеците!“ Големият български етнограф Димитър Маринов пише, че в отделните краища на България съществували различни обичаи, които не са общи. Например в Новозагорско на този ден правели пуканки и варели жито – също наречено за мечката и за берекет. На други места варели само жито и раздавали на роднини и съседи. В някои селища в Тетевенско, освен царевица, в гърнето слагали плодове – круши, сливи, тиквени семки… В Панагюрище пък, докато хвърляли “из комина“, викали: „Да си здрава, Баба Мецо!“ На някои места на този чистели житото, което по-късно трябвало да бъде смляно – за да е едро житото и да дава повече брашно. Снимки: архив
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 11.9 11.10 11.11 12.1
To Bulgarians, the Holy Apostle Andrew the First-Called is a highly revered saint, chosen, in days of yore, as the patron saint of family. He is known to have preached in what are today the lands of Bulgaria. He was also honoured by the Bulgarians who emigrated to Italy in the 7th century, some historians say. 30 November is the name-day of peopled called Andrey, Andrea, Andrian, Andriana, Purvan… In Greek, the name Andrew means brave, courageous, valorous. That is why it is also the name-day of people bearing names like Hrabur, Hrabrin, Hrabrina – all of them derived from the word hrabur, brave. On the threshold between autumn and winter, the day of St. Andrew is connected with rituals performed for health and for abundance. Elena throwing apples In Bulgarian folklore St. Andrew is bonded to the bear – the biggest predatory animal prowling the woods in our lands. One of the most popular legends tells the story of his seclusion up in the mountain to fast and pray. A bear would appear every day. The saint tamed it, and, one day, mounted it as he would a horse, and rode it to the monastery nearby to take communion. According to another tale, also very popular, one early morning, St. Andrew yoked an ox and started plowing his field. But a bear came out of the forest and ate the ox. So, the saint grabbed the powerful animal, overpowered it and put it to the yoke. And, with a bear harnessed in place of the ox, he continued to plow the field. The rituals performed on St. Andrew’s Day are all about bears, and the idea that as of 30 November, the day begins to grow by one millet or maize grain a day. That is the reason why it also goes by the name of Mechkinden, Bear Day, Edrey, Edrevden, from edur, big. In Bulgarian tradition, the bear is a symbol of fertility and birth. That is why young brides would not be allowed to work on this day. A bear hair would be used to banish fright. More often than not, fur hairs would be bought from bear keepers who would make the rounds of villages with their animals until late autumn. When bear keepers came with their bears, that was thought to be a good sign, boding abundant snow, a good harvest and health to people and animals. People would pay the bear keeper so “a bear would tread on them for health”. The kuker, mummer games and carnival rituals also have a bear and bear keeper among their characters. Bear song (archive recording) People say that a bear should only be killed if it becomes a man-eater. It is the strongest of all animals and even wolves fear it. Of course, no one wants to encounter a bear in the forest. There is even a folklore anecdote about that. A granny once said to a peasant she would say magical incantations for him so that if he met a bear, it wouldn’t touch him. But he answered: Why don’t you say incantations so I won’t meet a bear at all! Andreevden chain dance, performed by Brestovitsa folk band To this day, in many towns and villages different cereals and pulses are boiled in one big pot on St. Andrew’s Day, usually a pot made of clay. People put in a few grains of everything, like beans, lentils, peas, millet, wheat, barley, oats, spelt, maize. This is done so there will be a bountiful harvest, so everything that is sown shall grow. There is another popular ritual – throwing boiled maize “out of the chimney”. The maize is for the bear: “Here you are, bear, take this boiled maize, so you don’t eat the raw maize, so you don’t eat our livelihood, so you don’t eat people!” Prominent Bulgarian ethnographer Dimitar Marinov writes that in different parts of Bulgaria there existed different kinds of customs. For example, in the region of Nova Zagora popcorn is made and wheat boiled – again for a good harvest and for the bear to eat. In other places only wheat was boiled and handed out to relatives and neighbours. In some towns and villages near Teteven besides maize, fruit was also put into the pot – pears, plums, pumpkin seeds. In Panagyurishte, when they threw maize “up the chimney” people would say: “To your health, Mama Bear!” In some parts of the country, the wheat that was to be ground up later, was first cleaned, leaving the big grains so there will be more flour. English version: Milena DaynovaPhotos: archive