http___blog.robbiecooper.org_bg_2008_12_22__1.xml
http___blog.robbiecooper.org_2008_12_22_reality-check_.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7
Проверка на действителносттаПонеделник, 22 декември, 2008 Отидох на срещна вчера, за да видите тяхната "проверка на действителността: истина и илюзия в съвременната фотография" експонат. Това не е много богат. Две стаи с творби на Григорий Crewdson, Филип на Лорка DiCorcia и "Taryn Саймън наред с други. Кратък начин в първата стая е това; Лично аз обичам работата на Хироши Сугимото на, но чувствах, че тази снимка, седнал заедно с другите, просто падна напълно плосък. Концептуално, това, което върши е отлична, но не можех да се избегне чувството, че повторение и вариация е изключително важно за силата на неговата работа. Scale. Без други снимки в серия, този самотен пример е изолиран и без въздействие. Още повече, че от някоя от останалите картини в изложбата. Но също така, аз също чувствам, че е показано в серия, работата му е далеч по-мощен от цялата "реалността" изложба. По-специално (и може би неизбежно), аз обичам тази серия; Ето какво Сугимото, казва за него на своя уеб сайт ; Аз съм обичайно самостоятелно събеседник. Около времето аз започнах да се снимате в Природонаучния музей, една вечер имах почти халюцинации визия. Въпроси и отговори сесия, което е довело до тази визия бяха нещо такова: Да предположим, че се стреля целия филм в един кадър и отговора: Можете да получите ярък екран. Веднага скочи в действие, да експериментират към реализирането на тази визия. Облечени като турист, аз влязох в един евтин кино в East Village с голям формат камера. Веднага след като започне филма, определя затвора в широко отворена бленда, а два часа по-късно, когато филмът свърши, аз кликнали на затвора затворен. Тази вечер, аз разработи филма, както и визията избухна зад очите ми.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8
Reality Check I went to the Met yesterday to see their “Reality Check: Truth and Illusion in Contemporary Photography” exhibit. It wasn’t very extensive. Two rooms with works by Gregory Crewdson, Philip Lorca DiCorcia and Taryn Simon amongst others. A short way into the first room there was this; Personally I love Hiroshi Sugimoto’s work, but felt that this picture, sitting alongside the others, just fell completely flat. Conceptually, what he does is excellent- but I couldn’t avoid the feeling that repetition and variation is extremely important to the power of his work. Scale. Without the other pictures in the series, this lonely example was isolated and without impact. More so than any of the other pictures in the exhibit. But equally, I also feel that shown in a series, his work is far more powerful than the whole of the “Reality Check” exhibition. In particular (and perhaps inevitably), I love this series; Here’s what Sugimoto says about it on his web site; I’m a habitual self-interlocutor. Around the time I started photographing at the Natural History Museum, one evening I had a near-hallucinatory vision. The question-and- answer session that led up to this vision went something like this: Suppose you shoot a whole movie in a single frame? And the answer: You get a shining screen. Immediately I sprang into action, experimenting toward realizing this vision. Dressed up as a tourist, I walked into a cheap cinema in the East Village with a large-format camera. As soon as the movie started, I fixed the shutter at a wide-open aperture, and two hours later when the movie finished, I clicked the shutter closed. That evening, I developed the film, and the vision exploded behind my eyes.