http___bnr.bg_sites_horizont_Shows_Thematic_grafiti_Culture_Pages_VIK.aspx_1.xml
http___bnr.bg_sites_en_Culture_Pages_2809interviewwithEdwardVick.aspx.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 4.1 4.2
Тръгваме по следите на литературния конкурс ВИК - роман на годината, който просъществува 7 години, тласна напред българския роман, събуди силен медиен интерес, но не събуди интереса у българските читатели. Защо? Какво може да се направи, за да се стимулира четенето на българска литература, да се създаде среда, стимулираща българските писатели, които се чувстват в периферията на обществения интерес, къде стана разминаването между амбициите на конкурса и реалността? Отговор на всички тези въпроси в "Графити по въздуха" потърсихме от двама от членовете на журито - Меглена Кунева и проф. Милена Кирова – известен литературен критик, както и от самия Едуард Вик, патрон и меценат на конкурса, който вложи много усилия и пари, но се разочарова и прекрати конкурса. Професор Милена Кирова беше член на последното жури на конкурса преди закриването му. Тя работи заедно с Кристина Патрашкова, проф. Светлозар Игов и Георги Тенев, носител на наградата от предишна година. Последната награда беше взета от Милен Русков и Захари Карабашлиев. Възхваляван и одумван, създателят на наградата Вик английският бизнесмен Едуард Вик в своето открито писмо до медиите обясни оттеглянето на наградата така - "Когато започнахме „Роман на годината”, дълго дискутирахме как трябва да се нарича фондацията, която да популяризира съвременната българска литература. ВИК се оказа добро решение - разбрах, че моята фамилия на български означава „вик“. Приех метафората - вик за помощ за българския роман. „Да викаш” за една малка група е страхотно. Успехът се нуждае от импулс. До ден днешен продължавам да се питам - защо книгите не се четат?" Чуйте последователно интервютата с Меглена Кунева, проф. Милена Кирова и Едуард Вик в звуковите файлове.
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 8.1
BNR’s leading journalist Svetlana Dicheva, radio host and a writer herself, goes on the trail of the literary contest VICK Prize - Novel of the Year, which lasted for seven years and boosted the Bulgarian novel forward, awakening great media interest, but not awakening the interest in the Bulgarian readers. Why was that so? What can be done to encourage the reading of Bulgarian literature, to create an environment that encourages Bulgarian writers who are feeling at the fringe of the public interest, where was the gap between the goals of the contest and reality, Svetlana Dicheva wants to know. We hear the answer of all these questions from Edward Vick, patron of the competition, who invested a lot of effort and money, but in the end was left with a disappointment that made him put an end to the contest. In his open letter to the media upon his withdrawal, Edward Vick – Chairperson of Vick Foundation, founder of the Vick Prize and EVS Translations, said: “When we started the Novel of the Year initiative we had long discussions regarding the naming of a foundation which promotes contemporary Bulgarian literature. VICK turned out a good solution – I was told that my surname means a “cry” in Bulgarian. I accepted the metaphor – a cry for help for the Bulgarian novel”. According to literary critics and media, the VICK Novel of the Year was the most prestigious and popular literary award in this country. It aired 7 winners, pushed forward the development of the novel as a genre and helped literature enter the news headlines. Talking to Svetlana Dicheva, Meglena Kuneva, member of the jury in 2006, said these awards show that foreign patrons of arts often have a greater contribution to the development of Bulgarian culture than the state or the people inside. Professor Milena Kirova, member of the last jury of the competition, said the award stimulates both the development of the Bulgarian novel and the reading of works by Bulgarian artists. The patron of the competition itself, the English businessman Edward Vick, explains his decision to stop the contest with the fact that his idea of promoting Bulgarian novel both inside and outside the country was met with resistance by the Bulgarian literary lobby, which closed in its elitist circle and propagated only intellectual works disliked by the general public. Is he feeling sorry today for having taken this decision after so many efforts to promote the prize – hear more from Svetlana Dicheva’s interview.