http___blogs.cgdev.org_globaldevelopment_bg_2012_02_you_E2_80_99ve-heard-of-herman-cain_E2_80_99s-9-9-9-here_E2_80_99s-nigeria_E2_80_99s-20-20-20-and-this-one-might-fly.php_1.xml
http___blogs.cgdev.org_globaldevelopment_2012_02_you_E2_80_99ve-heard-of-herman-cain_E2_80_99s-9-9-9-here_E2_80_99s-nigeria_E2_80_99s-20-20-20-and-this-one-might-fly.php.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 9.1 9.2 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1
15 февруари, 2012 г. Напоследък си мисля Нигерия трябва да бъде малко по-скоро, на всички места, Иран. Да, Иран. И може би Аляска. Ето как. Африка е най-многолюдната нация на масивна underperformer след обявяването на независимост. Той е спечелил стотици милиарди долари от износа на петрол, но средната нигериец има малко да се покаже за това. Най-малко три десетилетия бяха загубени, а средните доходи в средата на 2000 г. са същите като в средата на 1970 г.. Съвсем наскоро, икономическите данни, е по-ярка. И винаги се надяваме, че страната най-после обърна ъгъла. Но Нигерия е имал груб старт на 2012. Boko Харам се очертава като сериозен вътрешен терористичната заплаха. Опит на правителството да се премахне на регресивните и бюджетно-бюст субсидии за гориво е провал. И сега тази седмица, на нови статистически данни показват , че въпреки високите темпове на икономически растеж, равнището на бедност в действителност се изкачи от 55% през 2004 г. до 61% през 2010 г.. Да, Нигерия напоследък е спечелил около 50 млрд. долара годишно от петрол, но броят на нигериеца живот "ръка-уста по-малко от 1 долар на ден се покачи до почти 100 милиона. Yikes. Аз все още съм оптимист за Нигерия. В действителност, проблемите, които тя е изправена днес - неизвинима бедност, бюджет на отпадъците, както и отчаяна нужда за национално единство биха могли да бъдат смекчени, като се прави нещо подобно 20-20-20 Националната дивидент , въз основа на следното: - 20% от държавните приходи, извлечен в специален фонд - Всеки нигерийски до 20-годишна възраст ще получават редовно плащания - На максимум $ 0.20/day или 20% от линията на бедност (подобно ниво, използвано за трансфер програми в Латинска Америка) Въз основа на тези 20-20-20 параметри, около 90 милиона нигерийци биха отговаряли на условията за плащания, възлизащи на $ 50-75 на година на цена от $ 4,5 млрд. и $ 6,8 годишно. 20% от общите приходи се равнява на близо 9 милиарда щатски долара и повече от покриване на това ниво на доходи. Излишъкът от средства може да отиде в спестовна пот за следващите години. Звучи неправдоподобно? Индия и Иран също завърши на субсидиите за горивата, но направи това едновременно с въвеждането на редовни плащания в брой на бедни семейства. Иран е особено умен за последователност, създаването на около 61 милиона банкови сметки, внасяне на пари в брой, но също и замразяване на пари, докато субсидиите са били официално отстранени. В резултат на това иранците плачели за субсидия отстраняване! (Прочетете завладяващ сметка на това тук ). В Нигерия, за разлика от това, внезапно политика ход доведе до бурни протести, стачки и частично правителствени изкачване-надолу. Национална дивидентите би била в много видими и осезаеми ползи за гражданите. Също така би било ефективна инвестиция: паричните преводи са вече показва че е много ефективен при увеличаване на образование, хранене, и други резултати на развитието (виж страхотно DFID мета-изследване тук Мексико и Бразилия са най-известните, но паричните преводи са все повече.) да бъде съден в Африка. Когато са изпълнени, те стават изключително популярни програми ( попитайте Lula !), така, че е само въпрос на време преди африкански политици се кача на борда. В страна с конфликта в делтата на Нигер, нарастване на сектантско насилие, както и историята на разделението, универсален национален дивидент също могат да се извърви дълъг път към насърчаване на националното единство и справедливост. Тя дори може да се извърви дълъг път към създаването на стимули за справяне с прословутите проблеми на Нигерия управление. Национална дивидент вероятно ще създаде допълнително публично търсене за отчетност на приходите и повишаване на обществените очаквания. Постоянен фонд Аляска дивидент, който е разпространил на суверенни печалба на инвестиционен фонд на държавата от 1982 г., беше стартирана от управител Jay Хамънд главно като проверка на разточителни публични разходи. Ние можем да мисля, че на много причини национален дивидент ще бъде трудно. Да, Нигерия отчаяно се нуждае от инфраструктура. Но инвестициите рекорд на страната е бездънен ( Ajaokuta стомана, някой? ) и Трудно е да убеди средната нигерийци, че след 50 години, правителството наистина ще направи по-добре този път-на субсидиране бунтове са доказателство правителството се ще трябва да направи повече от обещания. Освен това 20% оставя много фискалната пространство. Най-голямата пречка за преодоляване на политическата система, изградена върху doling парите от петрола, а от обществената подкрепа. Какво нигерийски политик просто да даде пари на гражданите? Някои недоволство от високо уважаван централна банка управител Lamido Sanusi, и по-специално позовавайки се на опита на Иран с отстраняване на субсидия , дава известна надежда, че тази идея може да се набира скорост. На Арвинд Subramanian и Ксавиер Сала-и-Мартин се носеше тази идея преди почти десетилетие , но страната все още не е готов. Сега може да е точното време за добре разработени национални дивидент, за да помогне на Нигерия Отмяна субсидии, постигането на осезаеми резултати в развитието, и дори голямата награда за изграждане на стимули за отговорно правителство. Вероятно свързани Мнения
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 6.1 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1
February 15, 2012 Lately I’ve been thinking Nigeria should be a little bit more like, of all places, Iran. Yes, Iran. And maybe Alaska. Here’s how. Africa’s most populous nation has been a massive underperformer since independence. It’s earned hundreds of billions of dollars from petroleum exports, but the average Nigerian has little to show for it. At least three decades were lost; average incomes in the mid-2000s were the same as in the mid-1970s. More recently, the economic data has been brighter. And there is always hope that the country has finally turned a corner. But Nigeria has had a rough start to 2012. Boko Haram has emerged as a serious domestic terrorist threat. The government’s attempt to remove regressive and budget-busting fuel subsidies was a debacle. And now this week, new statistics show that, despite high economic growth rates, the poverty rate actually climbed from 55% in 2004 to 61% in 2010. Yes, Nigeria lately has been earning some $50 billion per year from oil, but the number of Nigerians living hand-to-mouth on less than $1 a day has climbed to nearly 100 million. Yikes. I’m still optimistic on Nigeria. In fact, the problems it faces today—inexcusable poverty, budget waste, and a desperate need for national unity—could all be alleviated by doing something like a 20-20-20 National Dividend, based on the following: - 20% of government revenues sequestered into a special fund - Every Nigerian up to age 20 would receive regular payments - At a maximum of US$0.20/day or 20% of the poverty line (a similar level used for transfer programs in Latin America) Based on these 20-20-20 parameters, some 90 million Nigerians would be eligible for payments totaling $50-75 per year at a cost of US$4.5bn-$6.8bn per year. The 20% of total revenue now equals nearly US$9 billion and would more than cover this level of benefit. Any excess funds could go into a savings pot for future years. Sound implausible? India and Iran also ended fuel subsidies, but did so concurrently with the introduction of regular cash payments to poor families. Iran was especially clever about sequencing it, creating some 61 million bank accounts, depositing the cash, but also freezing the money until the subsidies were officially lifted. As a result, Iranians were clamoring for subsidy removal! (Read a fascinating account of it here.) In Nigeria, by contrast, the sudden policy move led to violent protests, strikes, and a partial government climb-down. A National Dividend would be a highly visible and tangible benefit for citizens. It would also be an efficient investment: cash transfers are already showing to be highly effective at increasing schooling, nutrition, and other development outcomes (see terrific DFID meta-study here.) Mexico and Brazil are the most famous, but cash transfers are increasingly being tried in Africa too. Where implemented, they become hugely popular programs (ask Lula!), so it’s only a matter of time before African politicians get on board. In a country with conflict in the Niger Delta, rising sectarian violence, and a history of division, a universal national dividend could also go a long way toward promoting national unity and equity. It could even go a long way toward creating incentives to deal with Nigeria’s notorious governance problems. A national dividend would likely create additional public demand for accountability of revenues and raise public expectations. Alaska’s permanent fund dividend, which has distributed the state’s sovereign wealth fund profits since 1982, was launched by Governor Jay Hammond primarily as a check on wasteful public spending. We can think of many reasons a national dividend would be difficult. Yes, Nigeria desperately needs infrastructure. But the country’s investment record is abysmal (Ajaokuta Steel, anyone?) and it’s hard to convince average Nigerians that, after 50 years, the government really will do better this time—the subsidy riots are proof the government is going to need to do more than promises. Moreover 20% leaves plenty of fiscal space. The biggest barrier is overcoming the political system built on doling out oil money rather than popular support. What Nigerian politician would just give money to citizens? Some rumblings from the highly respected central bank governor Lamido Sanusi, specifically citing Iran’s experience with subsidy removal, give some hope that this idea could be gaining traction. Arvind Subramanian and Xavier Sala-i-Martin floated this idea almost a decade ago, but the country wasn’t yet ready. Now may be just the right time to for a well-designed national dividend to help Nigeria repeal subsidies, deliver tangible development results, and even—the grand prize—build incentives for accountable government. Possibly Related Posts