http___bnr.bg_finance_post_100294097_krehkostta-na-razvivashtite-se-ikonomiki_1.xml
http___ww2.cfo.com_the-economy_2014_02_emerging-markets-locus-extremity_.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 15.1
Централната банка на Турция се гордее със своята впечатляваща колекция от картини, сред които е и платното, озаглавено “Геометрия на крайността”. Това до голяма степен е и мястото, на което Централната банка се намираше около полунощ на 28-и януари. Турската валута, лирата, бе паднала с 13% спрямо долара през предишните 6 седмици, бивайки една от най-трагичните жертви на разпродажбите, разразили се на развиващите се пазари. Цените растяха, но политическият натиск за намаляване на лихвените проценти оставаше силен. На своето непредвидено, нощно заседание, централната банка драстично опрости и затегна монетарната политика, увеличавайки основния си лихвен процент от 4,5% на 10%. Турците не бяха сами. По-рано през деня Индийската централна банка също изненада пазарите, увеличавайки лихвения си процент за трети път в рамките на 5 месеца. Държавната власт в Южна Африка последва примера следващия следобед, увеличавайки лихвения си процент с 0,5 пункта. Триото счита затягането на политиката за стъпка, необходима, за да бъде ограничена инфлацията и да се подкрепят пострадалите им валути. Но това даде на обменните курсове само мимолетен ръст и в края на 29 януари тяхното движение отново бе колебливо. Тези три икономики, заедно с Бразилия и Индонезия, принадлежат към “крехките пет”. Техните валути претърпяха драматични спадове през последната година, след като Бен Бернанке, председателят на Федералния резерв на САЩ, бе достатъчно нетактичен да каже, че няма да продължи завинаги да печата пари, с които да купува облигации. Обсадените пет се насладиха на малка почивка през септември, когато от Фед решиха да запазят “количествените облекчения” за още няколко месеца. Но през последните 2 месеца чуждите инвеститори отново имат причина да продават. Освен това не беше необходимо да търсят тази причина твърде старателно. През последните месеци Аржентина пропиля голяма част от резервите си в чуждестранна валута в обречена защита на песото, което в крайна сметка падна с около 20% въпреки колебливите усилия на правителството да ограничи отлива на капитал. На 23 януари широко следеният индекс на производството в Китай падна повече от очакваното, увеличавайки възможността за забавяне на растежа на фона на прекомерното кредитиране. В Турция синовете на трима министри от кабинета бяха арестувани през декември заради корупционен скандал. Междувременно както в Киев, така и в Банкок, протестиращите са на улицата. Тези местни затруднения, някои от които не толкова малки, се развиват на фона на постепенния ръст на световните лихвени проценти, оздравяващата икономика на САЩ и намаляването на програмата за икономически стимули на Фед. Възвръщаемостта на 10-годишните правителствени облигации все още е ниска, на около 2,8%. Но това е с повече от един процентен пункт повече, отколкото преди 9 месеца. На последното заседание на председателя Бен Бернанке на 29-и януари Фед реши да намали месечното изкупуване на облигации с 10 млрд. долара, като преди това направи същото и през декември. Изкупуването на облигации на Фед не беше много популярно в развиващите се икономики. Финансовият министър на Бразилия Гуидо Мантега веднъж обвини богатия свят в отприщването на валутна война: лесните пари на Фед отслабват цените на долара, намалявайки търсенето на стоки от развиващите се пазари. Но сега, с бавното намаляване на количествените облекчения, развиващите се пазари се изправят пред противоположния проблем: намаляването на стимулите на Фед ще подцени американските облигации, намалявайки търсенето на стоки от развиващите се пазари. Александре Томбини, председателят на Бразилската централна банка, оприличава увеличаването на лихвените проценти в богатия свят на “прахосмукачка”, която ще изсмуче чуждестранните пари от развиващите се икономики. Доколко са зависими развиващите се икономики от тези пари? Количеството от облигации и акции на развиващите се пазари, което чужденците са акумулирали, е впечатляващо. Но доходите и богатството на развиващите се икономики също е нараснало през този период. 30-те най-известни такива икономики представляват почти 40% от световния БВП, отбелязват от Института по международни финанси, който представлява световните банки. И все пак тяхното тегло в портфолиото на световните акции е само около 13%. Като група, развиващите се икономики всъщност са нетните износители на капитали към останалата част от света. Дори след като привлякоха големи притоци на частен капитал, техните централни банки проектираха още по-голям отлив на капитал чрез натрупване на големи резерви в чуждестранна валута. Те пушеха чуждестранни капитали, без да гълтат дима, както веднъж се изрази Мартин Улф от Financial Times. Това е истината за групата като цяло. Но това не е така при всеки член, някои от които дишаха доста дълбоко. Турция, Южна Африка, Индия, Бразилия и напоследък Индонезия натрупаха обезпокоителни дефицити по текущата сметка, които ги оставиха уязвими за износ на капитали. Още повече, че текущата сметка е само малка част от баланса на плащанията, която може да се види на повърхността, отбелязва Кит Джъкс от Société Générale. Държавите може да изпитат големи и потенциално дестабилизиращи капиталови движения и в двете посоки, докато текущата им сметка остава приблизително в равновесие, ако приходящите потоци се различават значително от изходящите по ликвидност, матуритет или валута. Индия и Индонезия се опитаха да ограничат експозицията си. Индия намали дефицита по текущата си сметка драматично, подпомогната от забраната за внос на злато. Индонезия намали субсидиите за горивата през юни и обложи с данък луксозните стоки, които до голяма степен бяха внасяни в страната. И двете страни оставиха валутите си да паднат - симптом на пренапрягане, който (насърчавайки износа и възпирайки вноса) също е частичен лек. След като издържаха големия срив през май, валутите на Индия и Индонезия се справиха добре с последните сътресения. Валутите на Турция и Южна Африка - не. Увеличаването на лихвените проценти ще помогне да се възстанови по-високата възвръщаемост, която техните активи трябва да плащат, за да привлекат чуждестранни инвеститори. Но според Джъкс този абсолютен диференциал на възвръщаемостите не е всичко, което е от значение. Веднъж след като пенсионните фондове на богатите страни започнат да печелят повече от смешната сума, генерирана от инвестициите на родна почва, те ще бъдат много по-склонни да се впуснат в нещо “вълнуващо” в чужбина, дори и ако спредът между местните и чуждите лихви остане същия в абсолютно изражение. Част от мен иска да гледа към лихвените проценти, не към лихвените диференциали, казва той. С други думи, ако възвръщаемостта на 10-годишните правителствени облигации на САЩ скочи от 2% на 3%, не би било достатъчно възвръщаемостите на развиващите се пазари да се увеличат с един процентен пункт. Те трябва да нараснат само с половин. Докато реалните дългосрочни лихвени проценти в Америка се качват над нулата, световните инвестиционни мениджъри минават през голяма “еднократна корекция”, смята Джъкс. Те очакват “по-нормален свят”, в който пенсионните фондове посрещат своите задължения, държейки сигурни, но доходоносни активи в страни, които познават добре. Това бе един свят, който Америка започна да оставя зад себе си през 2007-а, когато избухна кризата и започнаха драматичните намаления на лихвените проценти. По това време по ирония на съдбата “Геометрия на крайността” е дадена като гаранция по заем на Фед. По материали на световни информационни източници. Подготвена от отдел “Анализи валутни пазари”, Бул Тренд Трейдър
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4
The central bank of Turkey boasts an impressive art collection, including a canvas by Erol Akyavas entitled “Locus of Extremity.” That was pretty much where the central bank found pitself at midnight on January 28. Turkey’s currency, the lira, had fallen by 13 percent against the dollar in the previous six weeks, one of the worst casualties of a broader sell-off in emerging-market assets. Prices were rising (by 7.4 percent in the year to December) and yet the political pressure to suppress interest rates remained firm. At its unscheduled, nocturnal meeting, the central bank dramatically simplified and tightened monetary policy, raising what will henceforth be its key rate from 4.5 percent to 10 percent. The Turks were not alone. Earlier that day India’s central bank also surprised people by raising rates (albeit by a less-extreme 0.25 percentage points) for the third time in five months. South Africa’s monetary authorities followed suit the next afternoon, lifting rates by 0.5 points. The trio deemed their tightening necessary to keep a lid on troublesome inflation and to give a lift to their battered currencies. But it gave their exchange rates only a fleeting lift; late on January 29 they were wobbly again. These three economies, alongside Brazil and Indonesia, belong to the “fragile five.” Their currencies suffered dramatic declines last year, after Ben Bernanke, the chairman of America’s Federal Reserve, was tactless enough to say that it would not keep printing money to buy bonds at the same pace for ever. The beleaguered five enjoyed some respite in September, when the Fed decided to maintain its “quantitative easing” for a few months more. But in the past two weeks foreign investors have once again found reasons to sell (see chart 1). They did not have to look too hard. In recent months Argentina has squandered a big chunk of its foreign-exchange reserves in a doomed defense of the peso, which eventually fell by about 20 percent, despite the government’s fitful efforts to curtail capital outflows. On January 23 a widely watched index of manufacturing in China fell by more than expected, raising the prospect of slowing growth amid excessive credit. In Turkey, the sons of three cabinet ministers were arrested in December in a corruption scandal. Meanwhile, in both icy Kiev and balmy Bangkok, protesters are on the streets. These local difficulties, not all of them little, are unfolding against the backdrop of a gradual rise in global interest rates, as America’s economy strengthens and the Fed moderates its bond purchases. Yields on 10-year Treasuries are still low: about 2.8 percent. But that is more than one percentage point higher than nine months ago. At Mr. Bernanke’s last meeting as chairman, on January 29, the Fed decided to cut its monthly purchases by another $10 billion, having done the same in December. The Fed’s bond-buying was not popular in emerging economies. Brazil’s finance minister, Guido Mantega, once accused the rich world of unleashing a currency war: the Fed’s easy money cheapened the dollar, reducing the demand for emerging-market goods. But now that quantitative easing is slowly ceasing, the developing world faces the opposite problem: the Fed’s cutbacks will cheapen American bonds, reducing the demand for emerging-market assets. Alexandre Tombini, governor of Brazil’s central bank, has likened rising rates in the rich world to a “vacuum cleaner” that will suck foreign money out of emerging economies.