http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100914264_na-granicata-mejdu-dvete-godini_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100914213_crossing-over-from-the-old-to-the-new-year.xml
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 17.1 17.2 19.1 19.2
От векове посрещането на Нова година е сред най-важните моменти в българската традиция. Това не е просто просто смяна на календара, а граница, която трябва да се премине с установена поредица от ритуали и обичаи. Те започват с първите дни на декември и продължават почти до края на януари – време, схващано като преход от тъмнината към светлината, от хаоса към новия ред. На 31 декември е последната кадена вечеря. Но за разлика от Игнажден и Бъдни вечер, когато се слага само постна храна, на новогодишната трапеза някога непременно трябвало да присъства свинска глава или някакво желирано ястие, приготвено от коледното прасе. Това е единственият случай, при който свинското месо е обредна храна. На някои места у нас, обикновено в селските райони, където хората отглеждат животни, обичаят се спазва и днес. Останалите храни, които обикновено присъстват на масата, до голяма степен повтарят трапезата на Бъдни вечер – жито, плодове и зеленчуци, орехи, сарми и пълнени чушки (обикновено с месо)... Вярва се, че колкото по-богата е трапезата, толкова по-голямо изобилие ще донесе следващата година. Баницата с късмети, приготвена в старата година, се разрязва с първите часове на новата. Някога жените слагали начупени дрянови клонки – по една за всеки член на семейството. Наричали всяка от тях – за здраве, любов, венчило и пр. „Изляла е Василия“, изп. ЖФГ от Бухово, Софийско На първия ден от януари е и църковният празник, посветен на Свети Василий Велики, наричан у нас Васильовден. Както във всички преходни моменти от фолклорния календар, на Васильовден се извършват и гадателни практики. Разпространено е ладуването – обичай, при който младите момичета гадаят дали ще се омъжат през новата година и за кого. Китки със завързани за тях пръстени се оставят да пренощуват в съд с мълчана вода. На сутринта девойките се събират, вадят една по една китките и припяват кратки обредни песни, в които се описват различни занятия и професии. Например: Бяло книже, черно мастило означава, че бъдещият жених ще е учител; Златни гривни на постеля дрънкат – златар и т.н. Любопитно е, че този обичай е запазен в много села и се провежда и в наши дни. Разбира се, по-скоро като весело продължение на празника и стремеж за запазване на старинните ни традиции. „Мелодии за ладуване“, изп. „Стралджанската група“ Може би най-устойчивият празничен ритуал е сурвакането, който на практика никога не е спирал да съществува. Сурвачките се правят от дрян – дървото, което цъфти първо през новата година, символ на здраве и устойчивост. Днес могат да се купят готови сурвачки, но много майки и баби предпочитат да ги изработят сами. Необходими са разноцветни вълнени конци (и непременно червени), червена ябълка, пуканки и сушени плодове. За разлика от коледарите, които са млади мъже, сурвакарите са момчета на възраст от 4 до 14 години. В някои села и по-малки градове, където всички хора се познават, сурвакарски групи обикалят в новогодишната нощ. По-често децата сурвакат близки, роднини и съседи, които ги даряват с пари, плодове и т.н. В зависимост от района наричанията имат различно съдържание, но смисълът на обичая навсякъде е един – да донесе здраве и благоденствие. Потупвайки с украсените дряновици, сурвакарите наричат: Сурва, сурва година, весела година, Златен клас на нива, червена ябълка в градина, Жълт мамул на леса, едър грозд на лоза, Пълни кошери със мед, малки пиленца навред! Да ви е честита новата година, до година, до амина ! „Сурва весела година“, изп. Андон Даскалов „Бориславско хоро“, изп. Христо Карлов – акордеон
1.1 1.2 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 11.1 13.1 14.1
For centuries the coming of the New Year has been one of the most important moments in Bulgarian tradition. It is more than a change of digits on the calendar, it is a borderline that has to be crossed, and it is crossed with a series of rituals and customs. They begin in the first days of December and continue throughout January – a time regarded as a transition from darkness to light, from chaos to a new order. On 31 December is the last dinner that is thurified. But unlike Ignazhden (the day of St. Ignatius) and Christmas Eve when the meal did not include meat, the meal on New Year’s Eve had to include pig’s head or pork jelly. This is the only instance when pork is used as ritual food. There are parts of the country still, usually in the rural regions, where people still keep livestock and that is where this custom is observed to this day. Otherwise, the food put on the table is, to a great extent, the same as on Christmas Eve – wheat, fruit and vegetables, walnuts, peppers and cabbage rolls stuffed with meat… It is said that the more food there is on the table, the more bountiful the coming year will be. The banitsa with fortune slips, made during the old year, is cut up into pieces in the first hours of the new year. In olden times the women of the house would snap off cornel twigs to use as fortune tokens – one for each member of the household. And each one would have a different meaning – health, love, marriage etc… Izlela e Vassilya – Female Folk Group from Buhovo, Sofia region The day of St. Basil, called Vassilyovden, falls on 1 January, and as any time of transition in the folklore calendar, it is a day to have one’s fortunes told. Laduvane is one of the rituals performed on this day with divinations – young lasses would find out whether they would get married the coming year, and to whom. Rings would be tied to posies and would be dropped into a receptacle full of “silent water” for the night. In the morning, the girls would fish the posies out to short ritual incantations describing different crafts and occupations. For example: White paper, black ink meant the future husband would be a teacher; Gold bracelets clanging on the bed meant he would be a goldsmith etc. Interestingly, this is a ritual that has been preserved and is performed in many villages in our day, though of course, now it is just part of the festivities on this day and a way to show commitment to ancient tradition. Laduvane Melodies, Filk Group from Straldja There is one ritual that is, perhaps, the most enduring ritual at this time of year, and it is survakane, a practice that has never ceased to exist. For this ritual a survachka is used – intertwined cornel twigs, a symbol of health and endurance. Nowadays, there are ready-made survachkas, though in olden times they were hand-made. The twigs were then decorated – with woolen threads of different colours, though red is a must, a red apple, popcorn and dried fruit. Unlike the koledari, who are young men, the survakari are boys aged 4 to 14. In villages and small towns where everyone knows everyone else, groups of survakari make the rounds of many of the houses on New Year’s night. But more often than not, the children go to relatives, friends and neighbours to tap them on the back with their survachkas, for which they are given money, fruit etc. Depending on the region, the incantations that accompany this ritual are different, but the meaning of this practice is the same – it is done for health and prosperity. Happy, Healthy New Year by Anton Daskalov Borislavsko Horo, Hristo Karlov (accordion) English version: Milena Daynova