http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100932015_strandjanskata-borovinka-dreven-plod-ot-epohata-na-terciera_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100932202_strandja-blueberry-the-ancient-berry-from-the-tertiary-period.xml
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6
Години наред лесничеи, горски служители и природолюбители преброждат Странджа, търсейки следите към изчезнал храст. Тъмносините му капки, криещи се зад гъстата планинска зеленина, обаче остават скрити множество десетилетия, преди да се “покажат” в началото на 90-те. През 1993 г. инж. Дико Патронов случайно се натъква на храст с непознати листа, който го отвежда към истинска гора с боровинки в защитената вече местност “Руденово”. Оказва се, че малкият плод, смятан от половин век за изчезнал, необезпокоявано виреел в най-труднодостъпните места в Странджа. Развълнуван от това откритие, някогашният директор на бургаската дирекция по горите посвещава книга на странджанската боровинка – архаично наследство от епохата на терциера и вписана днес в Червената книга на застрашените растителни и животински видове. В ”Странджанската боровинка в природен парк “Странджа” той посочва и туристически маршрут как да стигнем до нейното находище. Интервю на Дико Патронов Боровинката в странджанската растителност беше почти забравена, защото се среща много рядко – на съвсем закътани места в дълбоките влажни долчини – разказва Дико Патронов. Остатък от древната растителност от последните заледявания на Континента, тя е представена само в Странджа и на изток до Кавказ. През 1938 г. акад. Даки Йорданов предсказва, че няколко растителни вида, сред които и странджанската боровинка, ще изчезнат в следващите десетилетия заради пашата и сечта на горите. И наистина, до началото на 90-те години тя не се споменаваше никъде, докато не я намерихме в буковите гори със зеленика и по най-високите върхове. Плодът има същите хранителни и лечебни свойства като черната боровинка в Родопите (укрепва имунната система, полезен е за очите и успокоява стомашно-чревния тракт), но за разлика от родопското малко храстче, достига до три метра височина. През м. г. находищата със странджанска боровинка бяха обявени за защитени и в тях беше забранена сечта. За съжаление, и нашата планина не е защитена от незаконна и контрабандна сеч – казва Дико Патронов. През м. г. бяха установени обширни територии, изсечени незаконно под формата на почистване на пасища, и бяха предадени на прокуратурата. Изсечени бяха 3-4 хил. куб. м. дървесина и бяха отворени голи площи върху стотици декари. Безнаказаността всъщност позволява да се случват такива неща и то в защитени територии – а какво остава извън тях, където някои смятат, че могат безнаказано да секат в горите. Природният парк “Странджа”, който неотдавна отбеляза 23-та си годишнина, е изключително богат на ценни растителни видове – странджанска зеленика, странджанска боровинка, колхидски джел, пухесто горенче, тис, пирен, мушмула. Той разполага с 5 резервата и 18 защитени местности. Неприкосновеният статут на една от тях – биосферният резерват “Узунбуджак”, обаче така и не я защити от сечи заради новата ограда по българо-турската граница. Много просеки бяха променени, получиха се широки пространства, а това означава екологичен проблем – отсушаване на изсечените места и на реките, които са особено важни, тъй като поддържат влажния въздух, необходим на растителността – обяснява Дико Патронов. Вместо да се минава през резервата “Узунбуджак”, можеше на много места да се мине по старата мрежа, която е направена така, че да избягва дълбоките и влажни долове. Обилните валежи, които падат в Странджа, вече разрушиха новата мрежа на много места и ще продължат да я рушат. Още повече, че тя не върви по самата граница и когато навлезе в долината на Резовска река, вече беше издърпана от сушата и на места достигна няколко километра навътре в българската територия. Но ако беше минала по старата гранична мрежа, нямаше да има толкова поразии и щеше да бъде по-лесна за обслужване, а не както е сега в тези долове, където се руши, твърди инж. Дико Патронов.
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1
For years and years, forest rangers, forestry officials and environmentalists scoured Strandja Mountain in search of a shrub that had gone extinct. Its dark blue berries, hidden away amidst the dense verdure, remained hidden for decades, until they “reemerged” in the early 1990s. In 1993, engineer Diko Petronov stumbled on a shrub with leaves that looked unfamiliar, a shrub that led him to a veritable blueberry forest in an area, now protected, called Rudenovo. As it turned out this species of berry, thought to be extinct for 50 years, was growing freely in the remotest portions of Mount Strandja. Excited by the discovery, the one-time director of the forest department in Bourgas sat down and wrote a book about the Strandja blueberry – the ancient legacy from the tertiary period, which is now on the red list of endangered species. In his “Strandja blueberry in Strandja Nature Park” Diko Patronov has put down a tourist route leading to the blueberry: “The blueberry as part of Strandja plant life had been practically forgotten, because it is so rare it can only be found in out-of-the-way places deep in damp dells,” Diko Patronov says. “It is a remnant of the ancient plant life from the last ice ages on the continent and is now to be found only in Strandja and to the east of the Caucuses. In 1938, academician Daki Yordanov predicted that several plant species, among them the Strandja blueberry, would be made extinct over the decades to come by grazing and logging. And he was right – until the early 1990s, there was no mention of it at all, until we found it growing in the periwinkle beech forests and on the highest peaks.” The fruit has the same nutritional and medicinal properties as the European blueberry growing in the Rhodope mountain (it modulates the immune system, is good for the eyes and the gastrointestinal tract), but unlike it, the shrub of the Strandja variety can grow up to three metres in height. Last year the blueberry fields were declared a protected area and logging there was forbidden. “Unfortunately, our mountain is not protected from illegal logging. Vast territories were found to have been deforested, under the guise of clearing pastures, and were referred to the prosecutor’s office. 3-4 thousand cubic metres of wood were cut down opening up hectares of barren land. What makes such things possible inside protected areas is the feeling of impunity– we can only imagine what is going on in areas that are not protected.” Strandja Nature Park, which recently marked its 23rd anniversary, is rich in valuable plant species – Strandja Rhododendron ponticum, Strandja blueberry, Ilex colchica, yew, Erica arborea, medlar. It has 5 nature reserves and 18 protected areas. Yet this did not protect one of them – Uzunbudjak – from logging to clear the way for putting up the new fence along Bulgaria’s border with Turkey. “Many glades were altered, with vast openings appearing and that spells an environmental problem – the drying up of the bare areas and of rivers which are so important in keeping the air humid and which is essential to plant life,” Diko Patronov says. “Instead of cutting across Uzunbudjak, there were many other locations following the line of the old fence, which was constructed in such a way as to avoid deep and damp gullies. The abundant rainfall in Strandja has already demolished different sections of the new fence, it is going to demolish more. All the more so that it does not follow the border line, and when it penetrated into the Rezovska river valley, it was pulled inward by the aridity and now there are spots where it is several kilometres into Bulgarian territory. But if it had followed the old border fence, there would have been less damage and maintenance would have been easier. Now, in the gullies, it is falling to pieces.” English version: Milena Daynova