http___blog.robbiecooper.org_bg_2008_08_page_2__1.xml
http___blog.robbiecooper.org_2008_08_page_2_.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 5.3 5.4
"Съзнанието е слава в мозъка"Четвъртък, 21-ви август, 2008 Даниел Денет дава своите възгледи върху съзнанието в Edge интервю , описвайки го като "слава в мозъка"; Аз твърдя, че съзнанието не е някакво допълнително светлина или аура или "quale", причинени от дейностите от функционалната организация на зрялата кора; съзнание е тези различни дейности. Един от тях е в съзнание на тези съдържания, чиито представителства накратко монополизират някои от кората на ресурси, в конкуренция с много други представителства. Губещите липсва "политическо влияние" в този конкурс-бързо избледняват оставяйки малко, ако никакви следи, и това е единствената разлика между това да бъдеш съзнателен съдържание и е в безсъзнание съдържание. Не е отделен носител в мозъка, където съдържание може да "се появи" и по този начин да се гарантира един изстрел в съзнание. Съзнанието не е като телевизията е като слава. "Достъп" до тези представи не е въпрос на възприемането им с някои допълнителни вътрешен сензорни системи; достъп е просто въпрос на тяхното влиятелен, когато те са. Така съзнанието е слава в мозъка, или мозъчна знаменитост. Това предполага, разбира се, че тези, които твърдят, че мога да си представя същество, което има всички тези конкурентни дейности, всички функционални ползи и непредвидени характеристики на тези дейности, в кората на главния мозък, но не е в съзнание, просто си сбъркал. Те не могат повече да си представим това последователно, отколкото могат да си представят същество, което има всички метаболитни, репродуктивната и саморегулиране правомощията на нещо живо, но не е жив. Не е привилегирован център, без душа, няма място, където всичко идва заедно настрана от самия мозък. Идеята на Аристотел за душата Всъщност, не е лошо "вегетативно душата" на растението не е нещо, някъде в завода, тя е просто хомеостатична организация, правилното функциониране на различните системи, поддържане на живота на растението. Съзнателно човешката душа е същия вид феномен, не е нещо, а начина, по който се организират и поддържане на тази организация. Части на тази организация са по-устойчиви, и да играе по-болезнен (а оттам и отчитане) роли, отколкото други, но границите между тях като праг на човешката слава са далеч от остри.
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 5.3 5.4
“Consciousness is fame in the brain”Thursday, August 21st, 2008 Daniel Dennett gives his views on consciousness in an Edge interview, describing it as “fame in the brain”; I claim that consciousness is not some extra glow or aura or “quale” caused by the activities made possible by the functional organization of the mature cortex; consciousness is those various activities. One is conscious of those contents whose representations briefly monopolize certain cortical resources, in competition with many other representations. The losers—lacking “political clout” in this competition—quickly fade leaving few if any traces, and that’s the only difference between being a conscious content and being an unconscious content. There is no separate medium in the brain, where a content can “appear” and thus be guaranteed a shot at consciousness. Consciousness is not like television—it is like fame. One’s “access” to these representations is not a matter of perceiving them with some further inner sensory apparatus; one’s access is simply a matter of their being influential when they are. So consciousness is fame in the brain, or cerebral celebrity. That entails, of course, that those who claim they can imagine a being that has all these competitive activities, all the functional benefits and incidental features of such activities, in the cortex but is not conscious are simply mistaken. They can no more imagine this coherently than they can imagine a being that has all the metabolic, reproductive, and self-regulatory powers of a living thing but is not alive. There is no privileged center, no soul, no place where it all comes together—aside from the brain itself. Actually, Aristotle’s concept of a soul is not bad—the “vegetative soul” of a plant is not a thing somewhere in the plant; it is simply its homeostatic organization, the proper functioning of its various systems, maintaining the plant’s life. A conscious human soul is the same sort of phenomenon, not a thing, but a way of being organized and maintaining that organization. Parts of that organization are more persistent, and play more salient (and hence reportable) roles than others, but the boundaries between them—like the threshold of human fame—are far from sharp.