http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100869865_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100870221_the-bulgarian-unification-lesson-that-showed-people-unity-means-strength.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 4.1 4.2 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2
На 6 септември България отбелязва Деня на Съединението на Княжество България с Източна Румелия. Предисторията на тази важна за нас дата започва на 3 март 1878 г. с подписването на Санстефанския мирен договор между Русия и Турция. Според него освободената от 5-вековния османски гнет България става „автономно княжество с християнско правителство и народна милиция“. Границите й обграждат териториите на българската Екзархия, призната като църковно самостоятелна от Високата порта – с обширни земи, населени с етнически българи. Договорът е временен, а действието му е в сила едва 4 месеца – до юли 1878 г., когато е подписан Берлинският договор. Куриоз, но в Берлин, както и преди, в Сан Стефано, няма български представители. България разчита на добрата воля на Великите сили, всяка от които преследва свои интереси. Берлинският конгрес разделя Санстефанска България на части – Княжество България, Източна Румелия, която става автономна област под властта на султана, и Македония, Одринска Тракия и Родопите, върнати на Османската империя. Връзките между разделените български области обаче продължават. Особено активни са те между Княжество България и Източна Румелия. В Румелия се заражда силно народно движение за обединението на всички българи. Нужен е лидер, който да поведе народа след себе си. Такъв се появява в лицето на Захари Стоянов – човек, израснал от неграмотен овчар до публицист и писател, един от апостолите от Априлското въстание. Подобно на революционните комитети от преди Освобождението, се създава Български таен централен революционен комитет. Идеята е чрез въстание в Източна Румелия да бъде отхвърлена османската власт и областта да бъде присъединена към Княжество България. Бунтът започва на 2 септември 1885 г. в Панагюрище с изстрели и викове „Долу Румелия, да живей Съединението“. Инициаторите са арестувани, но 2 хиляди души обсаждат околийското управление и властите са принудени да освободят задържаните. Бунтът се разраства. На 5 септември генерал-губернаторът на Източна Румелия Гаврил Кръстевич свиква спешно заседание. На заседанието е взето решение, каквото и да става Цариград да не бъде информиран. Военните застават на страната на надигналия глава народ. От името на революционния комитет Захари Стоянов и друг член на комитета – Иван Андонов, заявяват на генерал-губернатора Гаврил Кръстевич, че е свален от власт. Прочетено възвание, обявяващо съединението на Южна и Северна България под скиптъра на българския княз Александър I. Създава се временно правителство начело с Георги Странски, което да управлява до идването на княза. Новината за съединението намира княз Александър Батенберг в резиденцията му край Варна. Той веднага заминава за Търново и на 8 септември издава манифест, с който приема и узаконява съединението на Княжество България и Източна Румелия. Днес малко политици биха се решили против волята на всички Велики сили и дори без подкрепата на Русия да направят такова нещо, казва в запис от Златния фонд на БНР напусналият ни полк. Петко Йотов, бивш директор на Националния военноисторически музей: Подготовката на Съединението е била готова още през 1880 г. Но на този етап Русия успява да спре съединистите. Тя казва, че ще стане провал, ще загине България, и този процес спира. Но през 1885 г. вече и Господ не е в състояние да го спре. Българският дух ври и кипи. Русия е против Съединението, защото тя не е в състояние да го защити пред Великите сили. Но всъщност по отношение на тях Съединението е било подготвено. Батенберг умело води преговори с английския двор, с Австро-Унгария, донякъде с Германия. Съединението не е започнало просто така. Ако някой е залагал чест, достойнство, Батенберг е залагал главата си. Той до голяма степен подготвя Съединението в международен аспект и се съгласява против волята на Великите сили да го оглави. Така 7 години след Освобождението българите се чувстват готови да се противопоставят на Великите сили и да поемат съдбата си в свои ръце. За този период те са успели да поставят основите на своята икономика, демократични институции и силна армия. България никога не е била по-единна, както в този момент. Съединението е подготвено от революционни комитети в Източна Румелия, подкрепено е от българското правителство и княз Александър Батенберг, политическите партии, народа. Съединението е първият блестящ и може би неповторим по своята значимост урок на българщина, и за съжаление единственият акт на единение в мисли, чувства и дела, който по-късно се пропуква, разпада, т.е. пак показваме своите индивидуалности, казва в записа полк. Петко Йотов.
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9 5.10 5.11 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1
On September 6, Bulgaria marks the Day of Unification of the Principality of Bulgaria with Eastern Rumelia. Events that would lead to this important date for us started on March 3, 1878 with the signing of the Treaty of San Stefano between Russia and Turkey. According to it, liberated after 5 centuries of Ottoman oppression, Bulgaria became "an autonomous principality with Christian government and a people's militia." Its borders covered the territories of the Bulgarian Exarchate, recognized as independent from the Sublime Porte. It encompassed a vast territory inhabited by ethnic Bulgarians. The treaty was temporary and its effect was only valid for four months - until July 1878, when the Berlin Treaty was signed. A curios fact is that in Berlin, as well as during the signing in San Stefano, there were no Bulgarian representatives. Bulgaria relied on the goodwill of the Great Powers, while each of them was pursuing its own interests. The Congress of Berlin divided Bulgaria in parts - the Principality of Bulgaria and East Rumelia, which became an autonomous region under the sultan's rule, while Macedonia, Edirne Thrace and the Rhodopes were returned to the Ottoman Empire. The links between the divided Bulgarian regions, however, were kept. They were especially active between the Principality of Bulgaria and Eastern Rumelia. In Rumelia there was a strong popular movement for the unification of all Bulgarians. Leaders were needed and people like Zahari Stoyanov emerged. He was a man who grew up from an illiterate shepherd to a publicist and writer, one of the apostles of the April Uprising. Similarly to the Revolutionary Committees before the Liberation, a Bulgarian Secret Central Revolutionary Committee was created. The idea was to reject the Ottoman rule through an uprising in Eastern Rumelia and to announce unification with the Principality of Bulgaria. The rebellion started on September 2, 1885 in Panagyurishte with gunshots and people shouting "Down with Rumelia!" and "Long Live Union!" The initiators were arrested, but 2,000 people besieged the building of the district authorities and they were forced to release the detainees. The revolt was growing. On September 5, Gavril Krustevich, the governor of Eastern Rumelia, convened an emergency meeting. At the meeting a decision was made that Tsarigrad must not be informed of anything that was going on. The military stood on the side of the revolting people. On behalf of the Revolutionary Committee Zahari Stoyanov and another member of the committee, Ivan Andonov, announce that Gavril Krastevich was not a governor anymore and the union of southern and northern Bulgaria under the rule of Bulgarian Knyaz Alexander I was proclaimed. A temporary government headed by Georgi Stranski was set up to work until the Knyaz arrived. The news of the Unification reached Knyaz Alexander Batenberg in his residence near Varna. He immediately left for Tarnovo and on September 8 issued a manifesto accepting and legitimizing the union of the Principality of Bulgaria and Eastern Rumelia. "If it was today, a few politicians would have decided against the will of all the Great Powers and without the support of Russia to do such a thing," late colonel Petko Yotov, former head of the National Military Museum says in a record preserved in the Golden Audio Fund of the Bulgarian National Radio: "The preparation of the Unification was completed in 1880. But at this stage Russia managed to stop the organizers. Russia said the unification would fail, Bulgaria would perish, so preparations stopped. But in 1885 nobody could stop the process. The Bulgarian spirit reached it height. Russia was against the Unification because it was unable to protect it against the Great Powers. But, in fact, Bulgaria had done preparations in this respect. Batenberg had had success in negotiations with the English Crown, Austro-Hungary and partly with Germany. The Unification did not start just like that. If some risked their honor and dignity, Batenberg had staked his head. He played a big role in preparation of the Unification internationally and agreed against the will of the Great Powers to lead it." This way, 7 years after the Liberation, Bulgarians felt ready to oppose the Great Powers and take their fate into their own hands. For this period, they were able to lay the foundations for their economy, democratic institutions and build a strong army. Bulgaria had never been more united. The unification was prepared by revolutionary committees in Eastern Rumelia and was supported by the Bulgarian government and Knyaz Alexander Battenberg, the political parties, and the people. "Unification is the first brilliant and perhaps unique in its significance lesson of what the Bulgarian spirit is and, unfortunately, the only act of unity in thoughts, feelings and deeds, which later started to crack as individual struggles emerged again.” English: Alexander MarkovPhotos: Wikipedia and archive