http___bnr.bg_radiobulgaria_post_101027212_visshite-uchilishta-v-balgaria-kolichestvoto-za-smetka-na-kachestvoto_1.xml
http___bnr.bg_en_post_101027332_university-education-in-bulgaria-quantity-at-expense-of-quality.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 5.3 5.4
На 1 октомври беше открита новата академична учебна година в българските висши училища. В 55 висши училища влязоха 300 000 студенти в различни курсове и специалности, като първокурсниците бяха 55 000 срещу 70 000 заявени и одобрени за държавно финансиране от властите. При население от само 7 милиона души броят на следващите висше образование и броят на висшите учебни заведения са на пръв поглед внушителни. Но изглежда не е точно така, защото България все още не е достигнала приеманото като нормално в Европа равнище от 40 на сто от населението дипломирани висшисти, които засега у нас са около 30 процента. Българите винаги са държали много на доброто образование на децата си. По времето на комунизма, когато в страната имаше диктатура на пролетариата и на първо място стоеше физическият труд, един анекдот твърдеше, че трябва да се учи, за да не се работи. В началото на бурния и противоречив преход от комунизъм към демокрация този анекдот беше променен от множество примери от реалната действителност, когато агресивни, примитивни, неграмотни и яки младежи натрупаха с груба сила по незаконен начин цели състояния, на които всички завиждаха. Този криминален, но проспериращ контингент от „мутри”, както популярно ги наричаше народът, доказаха, че заможен може да се стане и без всякакво образование. Известен брой млади българи последваха този пример и преминаха от светлия в сенчестия сектор на обществото, пренебрегвайки каквото и да било образование, да не говорим за висше. Днес картината е противоречива. Престижът на университетската диплома е до известна степен възстановен благодарение и на официалната политика на властите. Министерството на образованието прави всяка година държавна поръчка за броя на новоприетите студенти в различните специалности във всяко държавно висше училище. Рядко обаче се случва тази поръчка да бъде напълно изпълнена, защото или е нереална, или залага на непрестижни сред младите българи университетски специалности. От своя страна висшите училища са заинтересовани да приемат колкото е възможно повече студенти, защото държавните субсидии идват с обучаващите се – колкото повече студенти, толкова повече пари за училището. Особено ценни в това отношение са 14-те хиляди чуждестранни студенти в страната, които плащат за обучениетоси в българските университети. Политиката, насочена към повишаване на броя на притежаващите дипломи за висше образование българи, има разнопосочни резултати, защото залага на количеството, а не на качеството. Често се наблюдава как качеството на обучението и изискванията към студентите спадат само и само неособено мотивираните студенти да не отпадат поради провал на изпитите. Тук може би е мястото да се каже, че българското висше образование не се радва на особено висок международен рейтинг. Най-старото и все още най-престижното висше учебно заведение е Софийският университет „Св. Климент Охридски”, който е обучил за 130 години съществуване над 300 хиляди българи. Той обаче заема 855-то място в рейтинга за академичните постижения на университетите (URAP) за 2017/2018 г. въпреки първото си място в страната. Подобно мнение се споделя и от работодателите. От доста време вече те твърдят, че висшето образование не е съобразено в достатъчна степен с икономическата и социалната действителност, че висшистите, които вземат диплома, са само на хартия специалисти с професионални умения и познания, от каквито се нуждаят бизнесът и цялото общество. Неслучайно наскоро беше решено известни и доказани бизнесмени и индустриалци да могат да преподават във висшите училища практически знания и умения от света на науката и бизнеса. Това очевидно ще е полезно и за двете страни и за цяла България, която няма друго бъдеще освен на технологично развита и конкурентоспособна на международните пазари средно голяма просперираща европейска държава.
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 5.3 6.1
The new academic year in the Bulgarian universities started on October 1. Fifty five Bulgarian universities welcomed 300,000 students in different majors. The number of freshmen amount to 55,000. Earlier the state authorities approved 70,000 university quotas for first year students. Bulgaria’s population amounts to 7 million people only. That is why the number of students and universities in this country looks quite impressive. However, Bulgaria is still far from the European average, because nearly 30% of all Bulgarians graduated from universities, whereas 40% of the Europeans are university graduates. The Bulgarian people have always wanted their children to receive a high-quality education. During the communist period when a dictatorship of the proletariat was established an anecdote had it that people had to study if they did not want to work a physical job. In the beginning of the stormy and controversial transition from communism to democracy this anecdote was changed by a number of examples from the reality when aggressive, primitive, uneducated and fit young people accumulated in an aggressive and illegal way a whole fortune and later provoked other peoples’ jealousy. This criminal, yet very prosperous contingent of thugs proved that one can become wealthy without having to study at all. Some young Bulgarians followed this example and neglected their education, let alone the university studies. Today, the picture is controversial. The prestige of the university diploma has been restored to a big extent, thanks to the official policy of the Bulgarian authorities as well. The Bulgarian Ministry of Education is planning and sponsoring the quotas of the newly-enrolled students in each Bulgarian university. However, sometimes these quotas are not filled in, because they are either unrealistic, or because some of the university subjects are not that attractive to the young Bulgarians. On the other hand, the universities are trying to attract as many new students as possible, because the state subsidies are allotted per student. Currently, there are nearly 14,000 foreign citizens studying in Bulgarian universities. These students pay for their education in Bulgaria which makes them quite attractive for the local universities. However, the policy aimed at increasing the number of university graduates is controversial, because it counts on the quantity rather than the quality. The quality of education and the requirements towards the students are often lowered, which helps less-motivated students pass their exams. Perhaps, we should mention here that the Bulgarian universities are not among the universities that occupy top positions at the University Ranking by Academic Performance (URAP). Over 300,000 people graduated from Bulgaria’s oldest and most prestigious university Saint Kliment Ohridski in the past 130 years. However, this university places 855th at the University Ranking by Academic Performance 2017/2018. The Bulgarian employers also claim that the university education does not correspond enough to the economic and social reality in this country and that the university graduates are experts on paper only and do not have enough professional skills and knowledge to meet the needs and the requirements of the local business and the Bulgarian society. That is why Bulgarian businessmen and industrialists received recently the opportunity to teach the Bulgarian students practical skills and knowledge in the field of business and science. This will be very useful both for the Bulgarian university graduates and the employers, because the future prosperity of Bulgaria depends on its competitiveness on the international markets. English version: Kostadin Atanasov