http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100294120_ottuk-zapochva-balgaria-zlatograd_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100295405_zlatograd-where-bulgaria-begins.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 7.9 8.1
В Златоград се намира сградата на първата пощенска станция в България. В центъра на старата му част се издига и „Успение Богородично” от 1834 г. – най-старата църква в Родопите, построена по време на османското иго, както и първото в целия регион килийно училище. Първо тук през Възраждането пристигат европейските нововъведения в областта на техниката и земеделието. През ХIХ век златоградчанки първи дръзват да заменят селските си носии с елегантни градски тоалети по последен крясък на европейската мода. В наши дни Златоград отново се нарежда на едно от първите места – този път по предприемачество и далновидност. Благодарение на инициативността на местен бизнесмен, в началото на ХХI век старата чаршия на градчето се събужда за нов живот. С негови лични средства, както и с финансовата подкрепа на европейски фондове, изостаналите, рушащи се къщурки, бяха реставрирани, а в приземния им етаж отвориха врати работилнички за традиционни занаяти. Така се оформи единственият засега у нас частен т. нар. ареален етнографски комплекс. Градът, който допреди това тънеше в забвение, изведнъж се напълни с туристи: „През 2001 г. разполагахме само с един хотел с 10-ина легла и почти нямахме посетители. Сега имаме много хотели и къщи за гости и посрещаме близо 90 хиляди гости годишно” – хвали се Александър Митушев, предприемачът, заел се с възстановяването на комплекса и с туристическото облагородяване на града. В миналото селището се наричало Беловидово заради ослепително белите си къщи, накацали като птици по родопските чукари. Скитайки се по уличките на старата му част, се убеждаваме, че градът не е изгубил нищо от някогашния си чар. Първото нещо, което прави впечатление, това са облите бели комини. Те увенчават неизменните червени керемидени покриви на тукашните постройки, а зимно време от тях се понася сребриста нишка дим, която се извива в небето и се изгубва нейде високо сред чукарите. Повечето от тукашните къщи са над 200-годишни, изградени са от камък, дърво и кирпич, а някои от тях са все още обитаеми. Други пък са превърнати в малки хотели. Трети приютяват на приземния си етаж работилници. В тях днешните майстори възраждат старите занаяти, типични за тази част на България. Можеш да надникнеш в резбарската, грънчарската, ножарската и медникарската работилничка. Отбий се и при местния златар, ще ти харесат неговите пафти, огърлици, обеци и пр., изработвани по старинни технологии. В тъкачницата ще ти покажат как се тъкат родопските халища и ще те поканят да се пробваш на стана, а в сарачницата ще видиш как навремето са произвеждали седла за кон и магаре, хамути и юзди. Едни от първите, внесени преди повече от 150 години шевни машини в България, са изложени в тукашната терзийница, от която можеш да си купиш ръчно изработени ризи, престилки или дори цяла родопска носия. „Издирваме стари носии и от тях се учим на занаят” – обяснява Марина Теритова, майсторка на гайтани (характерните нашенски плетени вълнени шнурове) и добавя: „Гайтанът навремето се е използвал за съединителните шевове на дрехите и за украса. Колкото повече гайтани имала една носия, толкова по-богат бил притежателят й. Но днес не всеки може да си закупи подобна носия, затова изработваме и сувенири от гайтан. Като тези цветенца например, или тези пеперудки, са използвани за брошки или за украса на косата.” Разходи се на воля из етнографския комплекс, наслади се на спокойствието и на великолепните образци на родопската архитектура, а после се отбий в Старото кафене от 1823 г. От тогава, та чак до днес, в него се приготвя един типичен местен специалитет – кафе на пясък. В тукашните механи и ресторанти пък ще те нагостят с вкусни и здравословни родопски ястия. А иначе възможности за настаняване в града и околностите – колко щеш. Въпреки това през лятото е добре да си направиш предварителна резервация, защото по това време трудно се намират свободни места. Същото важи и за фолклорните фестивали, които редовно се провеждат в етнографския комплекс на Златоград. Тогава по тесните му улички се стичат стотици местни жители, пременени в народни носии, както и обикновени туристи, въоръжени до зъби с камери и фотоапарати. Без значение дали ще е Фестивал на виното или на стари градски песни, възстановка на „Пеперуда” – обичай за измолване на дъжд, или популярната т. нар. „Скариада” – традиционна скара на балканските народи, всяко празненство тук протича с приповдигнато настроение и завършва с всенародно кръшно хоро на мегдана.Златоград те очаква с куп изненади! Материалът е изготвен със съдействието на Проект на Областна администрация – Смолян по Програма за Европейско териториално сътрудничество „Гърция–България 2007–2013".Снимки : Венета Николова
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9 5.10 5.11 5.12 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 8.1 9.1 10.1
Zlatograd has always been “the gateway to the wide world”. People here say this is where Bulgaria begins, and with good reason. A gentle breeze from the Aegean Sea reaches this small town on the country’s border with Greece. Through the ages Zlatograd has brought different cultures together and they have all left their imprint on local customs and lifestyle. Nowadays this beautiful part of the Rhodope Mountain enthralls travelers with its white houses with round chimneys and its Revival style atmosphere. Zlatograd is where the first post office in Bulgaria was built. The oldest church in the Rhodopes, built in 1834, the times of Ottoman domination rises in the centre of the town’s historical part; the first monastery school in the entire region is also here, in Zlatograd. It was here again that at the time of the National Revival the first European innovations in technology and agriculture were applied. In the 19th century the people of Zlatograd were the first to leave their folk costumes behind and start wearing elegant city clothes, following European fashion to the minutest of details. In our day Zlatograd is once again a pioneer – this time of entrepreneurship and vision. Thanks to the initiative of a local businessman, at the turn of the 21st century the town’s old marketplace was born to a new life. Investing his own resources and with financing from European funds, the dilapidated old houses were restored and traditional craft workshops opened doors in their basements. That was how the only private so-called habitat ethnographic complex in the country came into being. The town, until then sunk in oblivion suddenly filled with tourists: “In 2001 we had but one hotel that could put up 10 tourists and almost no visitors. Now we have many hotels and guest houses and almost 90,000 visitors to the town every year,” says Alexander Mitoushev, the entrepreneur who undertook to renovate the complex and make the town a tourist attraction. The town was once called Belovidovo, the name being derived from the dazzling whiteness of its houses, perched on the rocky cliffs of the Rhodopes. If you take a stroll in the streets of its old part you will see it has lost none of its old-time charm. And the first thing that visitors notice are the rounded white chimneys. They invariably top the red tiled roofs; in winter a silvery strand of smoke rises up to the sky. Most of the houses here are more than 200 years old, they are made of stone, wood and adobe and some are still inhabited. Others have been turned into small hotels. Still others have workshops in their basements where latter-day master craftsmen bring to life the crafts of old, typical of this part of Bulgaria. Visitors can take a peek into the woodcarving, pottery, cutlery or coppersmith workshops. If you drop by the local goldsmith you will see how belt-buckles, necklaces, bracelets are made using ancient technologies. In the weaving workshop visitors can see how the typical Rhodope fleecy rugs are made, and try out the loom; at the saddlemaker’s – how horse and donkey saddles, horse-collars and bridles are made. Some of the first sowing-machines imported in Bulgaria 150 years ago are on display at the tailor’s where you can buy hand-made shirts, aprons or even entire Rhodope folk costumes. “We are always on the lookout for old folk costumes and we learn the trade from them,” says Marina Teritova, a master craftsman of braiding. “The typical Bulgarian braiding is applied instead of seams in clothing and also serves as decoration", Marina Teritova goes on to say. "The more braids a folk costume had, the wealthier its owner. Nowadays it is not easy to buy whole costumes with braiding, so we also make braid souvenirs. Like these flowers or these butterflies here, used as brooches or head ornaments.” If you take a walk in the ethnographic complex, enjoying the view of the magnificent Rhodope architecture you simply must pay a visit to the Old café, dating back to 1823. Since then, right down to our day, it offers a typical local specialty – coffee on sand. At the local taverns and restaurants guests can try delicious and healthy Rhodope dishes. While accommodation in the town and its environs is ample. Nonetheless, if you plan a visit in summer, you would be wise to book in advance, as in that season it is difficult to find vacancies. The same is true of the folklore festivals held regularly at Zlatograd’s ethnographic complex. At festival time hundreds of locals, dressed in folk costumes as well as tourists, cameras in hand, stream in the town’s narrow streets. Whether it is the Festival of Wine or of old-time city songs, a re-enactment of the Butterfly – an ancient rain ritual of the Balkan peoples – or the popular traditional barbecue, any celebration here lifts the spirits and invariably ends in a chain dance in the town square. Photos: Veneta Nikolova English version: Milena Daynova This article is issued with the support of the project of Smolyan District Administration under the Programme for European territorial cooperation "Greece - Bulgaria 2007-2013"