http___bojidarmarinov.com_bgrecon_Chilton_dcdv_chap21.htm_1.xml
https___caldwellcommentaries.com_heaven-all-things-new_.xml
2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 6.1 7.1 7.2 8.1 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 26.2 27.1 28.1 28.2 28.3 29.1 30.1 30.2 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 46.2 47.1 48.1 49.1 49.2 50.1 50.2 51.1 52.1 52.2 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 58.2 59.1 60.1 61.1 61.2 62.1 63.1 64.1 64.2 65.1 65.2 66.1 66.2 67.1 68.1 68.2 69.1 69.2 69.3 70.1 70.2 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 75.2 76.1 77.1 77.2 78.1 79.1 79.2 80.1 81.1 81.2 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 86.2 87.1 88.1 88.2 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1 120.1 121.1 122.1 123.1 124.1 125.1 125.2 126.1 127.1 128.1 128.2 129.1 129.2 129.3 130.1 131.1 132.1 133.1 133.2 134.1 135.1 135.2 136.1 136.2 137.1 138.1 139.1 139.2 140.1 141.1 142.1 142.2 143.1 144.1 145.1 145.2 146.1 147.1 148.1 149.1 149.2 150.1 151.1 151.2 152.1 152.2 153.1 154.1 155.1 156.1 157.1 158.1 159.1 160.1 161.1 162.1 163.1 163.2 164.1 164.2 165.1 166.1 167.1 167.2 168.1 169.1 169.2 170.1 170.2 170.3 171.1 171.2 172.1 173.1 174.1 175.1 176.1 177.1 177.2 178.1 179.1 179.2 180.1 181.1 181.2 182.1 183.1 183.2 184.1 185.1 186.1 187.1 188.1 189.1 189.2 190.1 191.1 191.2 192.1 192.2 192.3 193.1 194.1 195.1 195.2 196.1 197.1 197.2 198.1 198.2 199.1 200.1 201.1 202.1 202.2 203.1 204.1 205.1 205.2 206.1 207.1 208.1 209.1 210.1 211.1 212.1 213.1 213.2 214.1 215.1 216.1 217.1 218.1 219.1 220.1 221.1 222.1 223.1 224.1 224.2 224.3 225.1 225.2 226.1 227.1 228.1 229.1 230.1 230.2 231.1 232.1 233.1 234.1 234.2 235.1 236.1 236.2 237.1 238.1 239.1 240.1 240.2 240.3 241.1 242.1 243.1 243.2 244.1 245.1 245.2 246.1 248.1 249.1 250.1 250.2 250.3 251.1 252.1 253.1 254.1 255.1 256.1 257.1 258.1 259.1 259.2 260.1 261.1 262.1 263.1 263.2 264.1 264.2 265.1 265.2 266.1 267.1 267.2 268.1 269.1 270.1 271.1 272.1 273.1 273.2 274.1 275.1 276.1 277.1 278.1 279.1 280.1 281.1 281.2 282.1 282.2 283.1 284.1 284.2 285.1 286.1 286.2 287.1 288.1 289.1 290.1 290.2 291.1 292.1 293.1 294.1 294.2 295.1 295.2 296.1 296.2 297.1 297.2 298.1 299.1 300.1 301.1 302.1 303.1 304.1 305.1 306.1 306.2 307.1 308.1 309.1 309.2 310.1 311.1 312.1 312.2 313.1 314.1 315.1 315.2 316.1 316.2 317.1 318.1 319.1 320.1 320.2 320.3 321.1 322.1 323.1 323.2 324.1 325.1 326.1 327.1 327.2 328.1 328.2 329.1 330.1 331.1 332.1 332.2 333.1 334.1 335.1 335.2 336.1 336.2 337.1 338.1 339.1 339.2 340.1 341.1 341.2 343.1 344.1 344.2 345.1 345.2 346.1 346.2 347.1 347.2 348.1 348.2 349.1 349.2 350.1 351.1 351.2 352.1 353.1 353.2 354.1 354.2 355.1 356.1 356.2 357.1 358.1 359.1 360.1 361.1 361.2 361.3 362.1 363.1 363.2 364.1 365.1 366.1 367.1 367.2 368.1 368.2 369.1 370.1 370.2 371.1 372.1 373.1 373.2 374.1 375.1 376.1 377.1 377.2 377.3 380.1 380.2 381.1 382.1 382.2 383.1 384.1 385.1 386.1 386.2 387.1 388.1 389.1 389.2 390.1 391.1 392.1 392.2 393.1 394.1 395.1 396.1 397.1 397.2 398.1 398.2 399.1 399.2 400.1 400.2 401.1 402.1 403.1 404.1 405.1 406.1 407.1 407.2 408.1 408.2 408.3 409.1 409.2 410.1 410.2 411.1 412.1 413.1 414.1 415.1 415.2 415.3 416.1 416.2 417.1 418.1 419.1 419.2 420.1 421.1 422.1 422.2 423.1 423.2 424.1 425.1 429.1 431.1 432.1 433.1 434.1 436.1 437.1 438.1 438.2 439.1 439.2 440.1 441.1 442.1 443.1 444.1 444.2 445.1 446.1 446.2 447.1 448.1 449.1 450.1 451.1 452.1 453.1 453.2 454.1 455.1 456.1 456.2 457.1 458.1 459.1 460.1 461.1 462.1 463.1 464.1 464.2 465.1 466.1 467.1 467.2 468.1 469.1 470.1 470.2 471.1 472.1 473.1 474.1 475.1 476.1 476.2 477.1 478.1 479.1 480.1 481.1 481.2 482.1 483.1 484.1 485.1 486.1 486.2 487.1 488.1 489.1 489.2 490.1 490.2 491.1 491.2 492.1 493.1 494.1 495.1 496.1 497.1 498.1 499.1 499.2 500.1 500.2 501.1 502.1 503.1 503.2 504.1 504.2 504.3 505.1 506.1 506.2 507.1 508.1 509.1 510.1 511.1 512.1 513.1 513.2 514.1 514.2 515.1 516.1 517.1 517.2 518.1 519.1 520.1 521.1 521.2 521.3 522.1 523.1 523.2 524.1 524.2 525.1 526.1 527.1 528.1 528.2 529.1 529.2 530.1 531.1 531.2 532.1 533.1 534.1 534.2 535.1 536.1 537.1 537.2 538.1 539.1 540.1 541.1 541.2 542.1 543.1 544.1 545.1 546.1 546.2 547.1 548.1 549.1 550.1 551.1 551.2 552.1 552.2 552.3 553.1 553.2 554.1 555.1 556.1 557.1 558.1 559.1 559.2 560.1 561.1 561.2 561.3 562.1 563.1 563.2 563.3 564.1 564.2 565.1 566.1 566.2 567.1 567.2 568.1 568.2 569.1 570.1 572.1 573.1 574.1 574.2 575.1 575.2 576.1 577.1 577.2 578.1 579.1 579.2 580.1 581.1 581.2 582.1 583.1 584.1 585.1 585.2 586.1 587.1 588.1 588.2 589.1 590.1 590.2 591.1 591.2 592.1 593.1 594.1 595.1 596.1 597.1 598.1 599.1 600.1 600.2 601.1 602.1 603.1 604.1 604.2 605.1 606.1 607.1 608.1 609.1 610.1 610.2 611.1 611.2 612.1 612.2 613.1 614.1 615.1 615.2 616.1 617.1 618.1 619.1 620.1 621.1 622.1 623.1 623.2 624.1 625.1 626.1 626.2 627.1 628.1 629.1 630.1 631.1 632.1 632.2 633.1 634.1 634.2 635.1 635.2 636.1 636.2 637.1 638.1 639.1 640.1 641.1 642.1 642.2 643.1 644.1 644.2 645.1 646.1 646.2 647.1 647.2 648.1 649.1 650.1 651.1 651.2 652.1 653.1 654.1 654.2 654.3 655.1 656.1 657.1 658.1 659.1 659.2 660.1 661.1 662.1 662.2 662.3 663.1 664.1 664.2 665.1 666.1 666.2 667.1 668.1 668.2 669.1 670.1 671.1 672.1 673.1 674.1 674.2 675.1 676.1 677.1 678.1 679.1 680.1 681.1 682.1 683.1 684.1 685.1 685.2 686.1 686.2 687.1 688.1 689.1 690.1 691.1 692.1 693.1 694.1 695.1 696.1 697.1 698.1 699.1 699.2 700.1 701.1 702.1 703.1 703.2 704.1 705.1 705.2 706.1 707.1 707.2 708.1 709.1 710.1 711.1 712.1 713.1 714.1 715.1 716.1 717.1 718.1 719.1 720.1 721.1 722.1 723.1 724.1 725.1 726.1 727.1 728.1 729.1 730.1 731.1 732.1 733.1 734.1 735.1 736.1 737.1 738.1 739.1 740.1 741.1 742.1 743.1 744.1 745.1 745.2 746.1 746.2 747.1 748.1 748.2 749.1 750.1 750.2 751.1 752.1 752.2 752.3 753.1 754.1 755.1 755.2 756.1 756.2 757.1 758.1 759.1 760.1 761.1 762.1 763.1 764.1 765.1 766.1 767.1 768.1 769.1 770.1 771.1 772.1 772.2 773.1 774.1 775.1 775.2 776.1 777.1 777.2 778.1 779.1 780.1 781.1 782.1 783.1 784.1 785.1 785.2 786.1 786.2 787.1 787.2 788.1 790.1 791.1 791.2 793.1 793.2 794.1 796.1 796.2 798.1 802.1 804.1 807.1 808.1 809.1 810.1 811.1 811.2 812.1 813.1 814.1 816.1 816.2 819.1 819.2 821.1 822.1 822.2 823.1 823.2 824.1 824.2 825.1 827.1 828.1 829.1 829.2 830.1 832.1 834.1 834.2 836.1 836.2 837.1 839.1 839.2 841.1 843.1 844.1 846.1 846.2 850.1 852.1 854.1 856.1 858.1 858.2 858.3 859.1 861.1 861.2 861.3 862.1 863.1 865.1 865.2 866.1 868.1 870.1 870.2 870.3 871.1 872.1 873.1 873.2 875.1 877.1 879.1 880.1 882.1 883.1
НОВИЯТ ЕРУСАЛИМ Библията е Книга, която разказва един Разказ. Този Разказ, който е за Исус Христос и Неговото спасение на света, е представен многократно в Библията, с многобройни варианти на една и съща основна тема. Една важна страна от този Разказ е Бог като Цар-Воин, Който възкресява Своя народ от мъртвите, побеждава Своите врагове, взема за Себе Си военната плячка и изгражда Своя Дом. Например, ето разказа на Изхода: “А Мойсей каза на хората: Не бойте се, стойте и гледайте избавлението, което Господ ще извърши за вас днес: защото колкото за египтяните, които видяхте днес, няма да ги видите до века. Господ ще воюва за вас, а вие ще останете мирни” (Изх. 14:13-14). Съответно, след успешното преминаване на Червеното море (кръщелното възкресение на Израел и кръщелното унищожение на Египет), Мойсей възкликна: “Господ е силен Воин!” (Изх. 15:3). Египет и цялото му богатство и слава бяха напълно изличени; всичко, което остана, беше “ограбеното” от израилтяните, сребро и злато и дрехи (Изх. Много от тези вещи бяха по-късно предадени на Господа при изграждането на Скинията, Божият Дом (Изх. 35:21-29; 36:3-8), в който Той влезе в пламтяща Слава (Изх. 40:34). Този модел се повтаря много пъти, като друг известен пример е разказът за Давид и Соломон: Давид действува като Божият Воин, воюващ Господните битки заедно с Господа (ср. 2 Царе 5:22-25), а неговият син Соломон изгражда Божия дом (2 Царе 7:12-13); и отново, белегът, че Бог е влязъл в него, е слизането на огън (2 Всички тези бяха временни победи и изграждания на домове, в очакване на окончателната Победа в делото на Исус Христос. Едно от най-удивителните прогласявания на идващият Воин-Цар е в пророчеството на Езекиил. Както видяхме, Книгата Откровение съзнателно е обвързана с Езекиил на много места; а специално последните дванадесет глави на Езекиил са в основата на заключителните глави на св. Йоан. В Езекиил 37 пророкът вижда видение за Израел в изгнание, представен като долина, пълна с мъртви кости; казано по човешки, всяка надежда е отминала. Но когато Езекиил проповядва на костите и се застъпва за хората с Божия Дух, Господ изпълнява чудото на повторното сътворение, връщайки народа на Израел към живот, изваждайки ги от техните гробове, и превръщайки ги в “превъзходно велика войска.” Обединеният Израел е възстановен в своето Царство, с Давид отново като Цар, завинаги. Но след това Възкресение идва Войната: “Гог от земята на Магог” идва с войските на езическите народи да воюва срещу възстановения Израел (Езек. 38). Той е погубен от огън и сяра от небето, неговата плячка е взета от победоносния Израел, а неговите войски са погълнати от небесните птици и земните зверове След тази сцена Езекиил пише едни от най-сложните и подробни глави в Библията (Езек. 40-48), в които той описва идален Храм-Град, Нов Ерусалим, в който самият Бог обитава сред Своя народ и изпраща благословения от Своя Престол до краищата на земята. Йоан вече използва темата за възкресението-битката-Храма няколко пъти в Откровение (един от най-забележителните примери е глава 11, в която двамата свидетели са възкресени, Царството идва, Божият гняв пада върху народите, погубителите са погубени, а Храмът се отваря). Но в Откровение 20 ясно се има предвид конкретната картина на Езекиил: Светиите участвуват в Първото Възкресение и царуват в Царството с техния по-велик “Давид”; след това са атакувани от Гог и Магог. Врагът е унищожен с огън от небето – белегът, че Бог е влязъл в Своя свят Храм. Всичко това ни отвежда към 21-22, Йоановото видение за окончателния Храм, осъществения Рай, който е станал Божия Град, където Бог обитава със Своя народ в съвършено общение. Първоначалната задача на Адам е изпълнена, и нейните обществени резултати са напълно реализирани, когато народите доброволно донасят своите съкровища в Божия Дом и Реката на Живота излиза да изцели света. Всичко стана ново (21:1-8) 1 Йоан започва това, последното и най-дълго от поредицата от видения, с думите И видях. Макар това да е седмото видение в поредицата, това е осмото използване на израза kai eidon – числото 8, както вече отбелязахме, се свързва с възкресението и новорождението (напр. еврейските момчета бяха обрязвани на осмия ден; Исус [888], също беше възкресен на осмия ден, и т.н.). Йоан го използва тук, за да подчертае картината на космическото възкресение и новорождение: Той вижда ново небе и нова земя, защото първото небе и първата земя преминаха, като побягнаха от лицето на Съдията (20:11). Старият ред напълно е заменен от нов; използваната дума не е neos (хронологично нов), а kainos (нов по вид, или превъзходно качество). Задачата на Адам да направи земята като небето беше завършена, поставена върху съвсем нова основа в делото на Христос. С първоначалното земно необитаемо състояние на дълбочина и тъмнина напълно е приключено: Вече няма Море или Бездна. Има небе и земя, но не “под земя,” обиталището на Левиатана. Това, което ни разкрива св. Йоан, е есхатологичното следствие от цялостното, космическо примирение, което св. Павел прогласява: “Защото Бащата благоволи да всели в Него съвършената пълнота, и чрез Него да примири всичко със Себе Си, и земните и небесните, като въдвори мир чрез Него с кръвта, пролята на Неговия кръст” (Кол. 1:19-20).[1] Но това видение за новото небе и новата земя не трябва да се тълкува като изцяло в бъдещето. Както ще видим многократно в нашето изследване на тази глава, това, което е абсолютно и напълно вярно във вечността, е първоначално и прогресивно вярно сега. Нашето наслаждаване на вечното ни наследство ще бъде продължение и съвършенство на това, което става с Църквата в този живот. Не трябва просто да очакваме благословенията на Откровение 21 в идещата вечност, а да им се наслаждаваме и радваме, и да ги увеличаваме тук и сега. Йоан разказва на ранната Църква за настоящи реалности, за благословения, които вече съществуват и ще се увеличават, когато Благовестието излиза и обновява земята. Спасението е последователно представяно в Библията като повторно сътворение.[2] Затова, когато Бог говори за спасението на Своя народ, са използвани език и символизъм от сътворението. Видяхме как избавлението от Бога на Неговия народ в Потопа и в Изхода са смятани от библейските автори като времеви Нови Създания, сочещи към първоначалното Ново Създание при Първото Идване на Христос. Така, Бог говори чрез Исая за благословенията на идещото Царство на Христос: Понеже, ето, създавам ново небе и нова земя; И предишните неща няма да се спомнят, Нито ще дойдат на ум. Но вие веселете се и радвайте се винаги В онова, което създавам; Защото, ето, създавам Ерусалим за радост, И людете му за веселие, Аз ще се радвам на Ерусалим, И ще се веселя за людете Си, И няма да се чува вече в него глас на плач Нито глас на ридание. Там не ще има вече младенец, който да живее само няколко дни, Нито старец, който да не е изпълнил дните си; Защото дете ще умре стогодишният, А грешник ако умре стогодишен ще бъде считан за проклет. Те ще построят къщи и ще живеят в тях; Ще насадят лозя, и ще ядат плода им. Няма те да построят, а друг да живее там; Няма те да насадят, а друг да яде; Защото дните на Моите люде ще бъдат като дните на дърво, И избраните Ми за дълго ще се наслаждават в делото на ръцете си. Не ще се трудят напразно, Нито ще раждат чада за бедствие; Защото те са род на благословените от Господа, Също и потомството им. Преди да Ме призоват те, Аз ще отговарям, И докато ще говорят те, Аз ще слушам. Вълкът и агнето ще пасат заедно, И лъвът ще яде слама както вола, И храна на змията ще бъде пръстта. Не ще повреждат нито ще погубват В цялата Ми свята планина, казва Господ. Това не може да се отнася за небето, или за време след края на света; защото в тези “ново небе и нова земя” все още има смърт (макар и на много напреднала възраст – “животът на дърво”); хората строят, сеят, работят и раждат деца. Исая ясно говори за тази епоха, преди края на света, показвайки какво могат да очакват бъдещите поколения, когато Благовестието изпълва целия свят, възстановява земята в Райска градина и довежда до изпълнение целите на Царството. Исая описва благословенията от Второзаконие 28 в тяхното най-голямо земно изпълнение. Така, когато св. Йоан ни казва, че е видял “ново небе и нова земя,” трябва да осъзнаем, че главното значение на този израз е символично и е свързано с благословенията на спасението. Вероятно категоричният новозаветен текст за “новото небе и новата земя” е 2 Там св. Петър напомня на своите читатели, че Христос и всички апостоли предупредиха за засилващото се отстъпничество към края на “последните дни” (2 Пет. 3:2-4; ср. Юда 17-19) – които, както видяхме, бяха четиридесетгодишният преходен период (ср. Евр. 8:13) между Христовото Възнасяне и разрушаването на старозаветния Храм, когато народите започнаха да се стичат към Господния Хълм (Ис. 2:2-4; Деян. 2:16-17; Евр. 1:2; Яков 5:3; 1 Пет. 1:20; Както изяснява св. Петър, тези “подиграватели” от последните дни са отстъпниците от Завета: юдеи, които са запознати със старозаветната история и пророчества, но са изоставили Завета чрез отхвърлянето на Христос. Върху това зло и извратено поколение щеше да дойде великият “Съден Ден,” предсказан в пророците, “погублението на нечестивите,” като това, понесено от нечестивите в дните на Ной (2 Пет. 3:5-7; ср. същата аналогия, очертана в Мат. 24:37-39; Лука 17:26-27). Точно както Бог погуби “света” от онова време чрез Потопа, така Той ще погуби “света” на Израел от първи век чрез огън при падането на Ерусалим. Петър описва това като разрушението на “настоящите небе и земя” (2 Пет. 3:7), освобождаващо място за “ново небе и нова земя” (ст. 13). Заради терминологията на “колапс на вселената,” използвана в този текст, много хора погрешно приемат, че св. Петър говори за окончателния край на физическото небе и земя, а не за разрушаването на старозаветния световен ред. Великият пуритански теолог от седемнадесети век Джон Оуен отговаря на този възглед като се позовава на библейската преобразна употреба на небе и земя, както в Исаевото описание на Мойсеевия Завет: Защото Аз съм Господ твоят Бог, Който уталожвам морето, когато бучат вълните му; Господ на Силите е името Ми. Турих словата Си в устата ти, и те покрих в сянката на ръката Си, за да устроя небето, да основа земята, и да река на Сиона: Ти си мой народ. Оуен пише: “Времето, когато споменатите тук дела за устройването на небето и за основаването на земята, беше изпълнено от Бога когато Той ‘раздели морето’ (ст. 15), и даде закона (ст. 16), и каза на Сион ‘Ти си Мой народ’ – т.е. когато Той извади децата на Израел от Египет и ги направи в пустинята църква и държава. Тогава той устрои небето, и постави основата на земята – направи нов свят; т.е. роди ред, и управление, и красота, от бъркотията, в която те бяха преди това. Това е устройването на небето, и основаването на земята в света.”[3] Друг такъв текст, между много, които биха могли да бъдат споменати, е Еремия 4:23-31, който говори за непосредственото падане на Ерусалим (587 пр. Хр.) в подобен език на разрушаване на създанието: “Погледнах на земята, и ето, тя беше пуста и празна, на небето, и нямаше светлината му. Защото така казва Господ: цялата страна ще запустее [ср. Мат. 24:15], но съвършено изтребление няма да нанеса. Затова земята ще жалее, и небето горе ще се помрачи. .” Божият Завет с Израел беше изразен от самото начало като ново създание; така старозаветният ред, в който целият свят беше организиран около централното светилище на Ерусалимския Храм, би могъл съвсем уместно да бъде описан, преди неговото пълно разрушаване, като “настоящите небе и земя.” Оуен продължава: “И оттук следва, че когато се споменава за унищожаването на държава или на власт, това е в такъв език, който излежда сякаш представя края на света. Така е Исая 34:4; което обаче говори за унищожението на Едом. Същото се заявява за Римската империя, Откр. 6:14; което юдеите постоянно твърдят, че е предназначено за Едом в пророците. И при предсказанието на нашия Спасител Христос за разрушението на Ерусалим, Матей 24, Той го поставя в изрази със същото значение. Тогава се вижда, че в пророческите изрази и начин на говорене под ‘небе’ и ‘земя’ често се разбират политическото и религиозното състояние и общност на хората в света, и самите хора. Така небето и земята бяха този свят, който беше унищожен от Потопа. На основа на това твърдя, че небето и земята, които се имат предвид в това пророчество на Петър, идването на Господа и деня на съда и гибелта на нечестивите, споменати при унищожението на това небе и земя, всичко това се отнася не за последния и окончателен съд на света, но за това пълно запустяване и разрушение, което щеше да бъде доведено върху юдаистката църква и държава.”[4] Това тълкувание се потвърждава от допълнителните думи на св. Петър: При този непосредствен “Господен Ден,” който ще дойде върху света през първи век “като крадец” (ср. Мат. 24:42-43; 1 Сол. 5:2; Откр. 3:3), “елементите нажежени ще се стопят” (ст. 10; ср. ст. 12). Какви са тези елементи? Така наречените “буквалисти” приемат, че апостолът говори за физиката, отнасяйки думата за атомите (или може би за субатомните частици), действителните физически съставки на вселената. Това, което тези “буквалисти” не успяват да разберат, е, че макар думата елементи да е използвана няколко пъти в Новия Завет, тя никога не се използва във връзка с физическата вселена! Думата винаги се използва във връзка със старозаветния ред (виж Гал. 4:3, 9; Кол. 2:8, 20). Авторът на посланието към евреите ги мъмри: “Понеже докато вие трябваше досега учители да станете, имате нужда да ви учи някой изново най-елементарните неща на Божиите словеса, и достигнахте да имате нужда от мляко, а не от твърда храна” (Евр. 5:12). В контекста авторът ясно говори за старозаветните истини – особено след като той ги свързва с думата Божиите словеса, израз, използван масово за временното старозаветно откровение (виж Посланието на св. Петър, твърди Оуен, е, че “небето и земята, които сам Бог посади – слънцето, луната и звездите на юдейската държава и църква – целият стар свят на поклонение и поклонници, който настоява в своето упорство срещу Господ Христос – ще бъдат видимо разложени и унищожени.”[5] Така “Земята и каквото се е вършило по нея ще изчезнат” (ст. 10). Оуен предлага още две основания (“от многото, върху които би могло да се настоява, от самия текст”) да се приеме тълкуванието за 70 от Хр. за 2 Пет. 3. Първо, отбелязва той, “това, за което се говори тук, трябваше да окаже своето конкретно влияние върху хората от това поколение.” Св. Петър е особено загрижен вярващите от първи век да помнят апостолските предупреждения за “последните дни” (ст. 2-3); юдейски присмивачи, явно запознати с библейските пророчества за съда, отказват да се вслушат в предупрежденията (ст. 3-5); читателите на св. Петър са увещавани да живеят свят живот в светлината на този непосредствен съд (ст. 11, 14); и за тези ранни християни постоянно се споменава като активно “очакващи и ожидащи” съда (ст. Точно близостта на наближаващия пожар е това, което Петър изтъква като мотив за прилежаването в свят живот. Второ, Оуен цитира 2 Пет. 3:13: “А според обещанието Му очакваме ново небе и нова земя, в които да живее правда.” Оуен пита: “Какво е това обещание? Къде можем да го намерим? Та ние го имаме подробно в Исая 65:17. така, кога ще бъде това, когато Бог създава ‘ново небе и нова земя, където обитава правда’? Петър казва, ‘Това ще бъде след идването на Господа, след съда и погублението на нечестивите хора, които не се покоряват на Благовестието, което аз говоря.’ Но сега е ясно от това място в Исая, заедно с текста в глава 66:21-22, че това е пророчество само за евангелските времена; и че устройването на тези ново небе и нова земя не е нищо друго, а създаването на евангелските наредби, които да траят вечно. Същото нещо се изразява по такъв начин в Евреи 12:26-28.”[6] Оуен е точен, когато задава въпроса, който толкова много тълкуватели пропускат да зададат: Къде Бог е обещал да доведе “ново небе и нова земя”? Отговорът е, както Оуен правилно заявява, в Исая 65 и 66 – текстовете, които ясно пророкуват периода на Благовестието, въведен чрез делото на Христос. Според Исая, това Ново Създание не може да бъде вечното състояние, тъй като то съдържа раждане и смърт, строене “Новото небе и новата земя,” обещани на Църквата, обхващат епохата на победата на Благовестието, когато цялото човечество ще дойде да се поклони пред Господа (66:22-23). Насърчението на св. Петър към Църквата от неговото време е да бъдат търпеливи, да очакват Божия съд да погуби онези, които преследват вярата и спъват нейния напредък. Когато Господ дойде да унищожи скелето на старозаветното устройство, новозаветният Храм ще бъде поставен на своето място, и победоносният поход на Църквата няма да може да бъде спрян. Светът ще бъде обърнат; земните съкровища ще бъдат донесени в Божия град, когато се изпълни (Откр. 21:24-27) Райският Затова апостолите постоянно твърдяха, че епохата на свършека вече е превърната в дело чрез възкресението и възнасянето на Христос, който изля Святия Дух. След като старият ред е пометен, обяви св. Петър, Епохата на Христос ще бъде напълно установена, епоха, “в която живее правда” (2 Пет. Отличителната характеристика на новата епоха, в ярък контраст с това, което я предшествува, ще бъде правдата – нарастваща правда, когато Благовестието ще бъде свободно в своята мисия към народите. Норман Шепърд токазва как това е предсказано във временното ново сътворение след Потопа: “Както Ной след първото семейно водно кръщение (1 Пет. 3:20f.) поставя крак върху нова земя, в която отново обитава правда, така Христос чрез Своето кръщение – своята смърт и възкресение – въвежда Своите деца чрез тяхното кръщениe в Него към ново съществуване, в което те могат да започнат да виждат и да участвуват в нова земя, характеризирана от праведност и святост. В силата на Духа те обработват земята за Божията слава.”[7] Определено е вярно, че правдата не обитава на земята в пълен смисъл; нито този свят някога ще бъде напълно праведен, докато последният враг не е победен при Второто Идване на Христос. Войната между Христос и Сатана за господството над земята все още не е приключила. Имало е много битки в историята на Църквата, и много битки предстоят. Но те не трябва да ни заслепяват за истинския напредък, който Благовестието е постигнало и продължава да постига в света. Войната е била първоначално спечелена; Новият световен ред на Господ Исус Христос е дошъл; и според Божието обещание, спасителното знание за Него ще изпълни земята, както водите покриват морето. Нещо повече, изразът небе и земя в тези контексти не се отнася, както посочва Оуен, за физическото небе и физическия свят, а за световния ред, религиозната организация на света, “Дома” или Храма, изграждан от Бога, в който Той да бъде прославян. Постоянното послание на Новия Завет е, че Домът на Новия Завет, над който Исус седи като Апостол и Първосвещеник, е безкрайно превъзходен пред Дома на Стария Завет, над който седи само Мойсей (ср. 1 Кор. Всъщност, както настоява авторът на Посланието към Евреите, “идещият свят” е дошъл; това е настоящото спасение, въведено от Божия Син в Последните Дни В този конкретен смисъл, правдата обитава “на небето и на земята.” Йоан вижда след това, като централна част на това Ново Създание, Святия град, Новия Ерусалим. Отново трябва да помним, че Исус Христос извърши едно спасение, едно Ново създание, с първоначална, прогресивна и окончателна част. Окончателната реалност на есхатологичното Ново Създание е също настоящата реалност на първоначално-прогресивното Ново Създание. Никоя страна на това спасение не трябва да се издига така, че да се изключват или незаслужено принизяват другите. Новият Завет учи, че при отлъчването и екзекуцията на Стария Ерусалим заради неговото нарушаване на завета, християните стават граждани и наследници на Новия Ерусалим, Града, чийто произход е в небето, който слиза от небето от Бога (3:12; ср. След това Новият Завет продължава, като казва: Всичко това, и небето! Фил. 3:21); Новото Създание не е само състояние, установено първоначално от Христос и прогресивно развиващо се сега; един ден то ще бъде окончателно установено, в завършено, абсолютно съвършенство![8] Градът е приготвен като Невяста украсена за нейния Съпруг. Невястата не е просто в Града; Невястата е Градът (ср. ст. 9-10). Ясното определяне от св. Йоан на Града като Невястата на Христос служи като друго свидетелство, че Божият Град е настояща, както и бъдеща реалност. “Невястата” от седмичното Сватбено Тържество на причастието (19:7-9) е “обичният Град” на Царството на Христос (ср. 20:9). Ние сега сме в Новия Ерусалим, както Библията ни казва категорично: “Но пристъпихме до хълма Сион, до града на живия Бог, небесния Ерусалим, и при десетки хиляди тържествуващи ангели, при събора на първородните, които са записани на небесата. 3 Ако сме граждани на небето, както заявява Павел (Еф. 2:19), също е вярно, че небето обитава в нас (Еф. 2:20-22). Всъщност, Самото Слово обитава между нас (Йоан 1:14); Той и Неговият Баща са направили Своето обиталище в нас (Йоан 14:23); и така ние сме Храмът на живия Съответно, видението на св. Йоан за Святия Град е последвано от силен глас от престола, който казваше: Ето, скинията на Бога е с хората; Той ще обитава с тях; те ще бъдат Негови хора, и сам Бог, техен Бог, ще бъде с тях. Отново, това е повторение, на това, което вече научихме в това пророчество (3:12; 7:15-17). новозаветната Църква обещанието на Закона и на пророците е осъществено: “Още ще поставя скинията Си между вас, и душата Ми не ще се погнуси от вас. Ще ходя между вас и ще съм вашият Бог, и вие ще бъдете Мои хора” (Левит 26:11-12); “При това ще направя с тях завет на мир, който ще бъде вечен завет с тях; и като ги настаня ще ги умножа, и ще положа светилището Си всред тях до века. И скинията Ми ще бъде всред тях; и Аз ще бъда техен Бог, и те ще бъдат Мои люде. Тогава народите ще познаят, че Аз Господ освещавам Израил, когато светилището Ми бъде всред тях до века” (Езек. 37:26-28). Както стих 9 изяснява, този текст е завършването на раздела от пророчеството за Чашите. В неговото начало св. Йоан видя Светилището на Скинията изпълнено с дим, така че никой не можеше да влезе в него (15:5-8), а после чу “силен Глас” от светилището да заповядва на седемте ангела да излеят своите Чаши на гняв върху Земята (16:1). При изливането на седмата чаша отново излезе “силен Глас” от Светилището, казващ: “Сбъдна се” – създавайки голямо земетресение, в което градовете паднаха и всяка планина и остров “побягнаха,” когато центърът на видението се обръща към унищожението на Вавилон, лъженевястата (16:17-21). Сега, при края на раздела за Чашите, земята и небето са “побягнали” (20:11; 21:1), и отново св. Йоан чува силен Глас от небето, обявяващ, че достъпът до светилището е бил осигурен в най-голямата възможна степен, защото Скинията на Бога е между хората. Скоро този същия Глас отново ще прогласи: “Сбъдна се” (ст. 6), когато видението обърне нашето внимание към установяването на Истинската Невяста, Новия Ерусалим. 4-5 Гласът, който св. Йоан чува, продължава: И Той ще избърше всяка сълза от очите им, и смърт няма да има вече; нито ще има вече жалеене, ни плач, ни болка. Можем да очакваме абсолютното и съвършено изпълнение на това обещание в Последния Ден, когато последният враг бъде победен. Но по принцип, това вече е вярно. Исус каза: “Аз съм Възкресението и Живота; който вярва в Мен, ако и да умре, ще живее; и никой, който е жив и вярва в Мене, няма да умре до века” Бог вече е избърсал нашите сълзи, защото сме участници в Неговото Първо Възкресение. Едно поразително свидетелство на това е очевидната разлика между християнските и езическите погребения: Ние, скърбим, но не като такива, които нямат надежда (1 Сол. 4:13). Бог е отнел жилото на Всички тези благословения са дошли, защото първите неща са преминали. И Седящият на Престола каза: Ето, подновявам всичко. Това е друга препратка към учението на св. Павел: “Затова, ако някой е в Христос, той е ново създание; старото премина; ето всичко стана ново” (2 Кор. 5:17). Отново, разбира се, виждаме факта, че това важи сега, както и за Последния Ден. Единствената съществена разлика между темите на 2 Коринтяни 5 и Откровение 21 е това, че св. Павел говори за изкупения индивид, докато св. Йоан говори за изкупената общност. И индивидът, и общността са сътворени наново, обновени, и възстановени в Рая в спасението, и това космическо възстановяване вече е започнало. Йоан вижда, че това, което започна в привидно (от гледна точка на първи век) изолирани случаи, е всъщност вълната на бъдещето. Новото Създание ще изпълни земята; цялото творение ще бъде обновено. Това е вярно първоначално, ще бъде абсолютно вярно есхатологични – и ни дава модел за нашата работа междувременно, защото то също ще бъде изработвано прогресивно. Новото Създание трябва да се разгръща, и всяка негова подробност трябва да бъде разбрана и приложена на практика, от царското свещенство в тази епоха. Великият историк на Църквата Филип Шаф разбира това: “На Господа и на Неговото царство принадлежи целият свят, с всичко, което живее и се движи в него. Всичко е ваше, казва апостолът [1 Кор. 3:22]. Религията не е изолирана, отделна сфера от човешкия живот, а божественият принцип, чрез който целият човек трябва да бъде проникнат, пречистен и усъвършенствуван. Той го обхваща в неговата неделима цялост, в центъра на неговото същество; за да внесе светлина в неговото разбиране, святост в неговата воля и небето в неговото сърце; и така да простре свещеното освещение на новото раждане, и славната свобода на Божиите деца, над целия негов вътрешен и външен живот. Никоя форма на съществуване не може да устои на обновяващата сила на Божия Дух. Няма рационален елемент, който да не може да бъде осветен; няма област на естествения живот, която да не може да бъде прославена. Създанието, в най-отдалечените краища на света, нетърпеливо очаква изявяването на Божиите синове, и въздиша за същото славно освобождение. Цялото творение се стреми към изкупление; а Христос е вторият Адам, новият универсален човек, не просто в религиозен, но в абсолютен смисъл. Възгледът, застъпван от римския монастицизъм и протестантския пиетизъм, чрез който християнството е направено да се състои в абстрактна съпротива срещу естествения живот, или в бягство от света, е напълно противен на духа и на силата на Благовестието, както и заблудителен в своето предназначение. Християнството е изкуплението и обновяването на света. То трябва обнови всички рече ми: Сбъднаха се! Това е другата страна на обявяването на разрушаването на Вавилон (16:17), като и двата текста служат като отглас на Неговия вик на Кръста: “Свърши се!” (Йоан 19:30). Чрез Своето изкупление Христос придоби вечно поражение на враговете Си и вечно благословение за Своя народ. Седящият на Престола назовава Себе Си (както в 1:8) Алфа и Омега (на български “А и Я”), означаващи Началото и Краят, Източникът, Целта и Смисълът на всички неща, Този, Който дава увереност, че обещанията ще бъдат изпълнени. Тук това се казва, за да потвърди следващите думи, в обещанието на Христос за Причастието. Отбелязахме по-горе, че последните думи на нашия Господ от Кръста в Евангелието на св. Йоан (“Свърши се!”) са отразени тук; но има нещо повече. Защото след като Исус прогласи това, Той издъхна; и когато римските войници дойдоха и видяха, че е умрял, “един от войниците прободе с копие ребрата Му; и веднага изтече кръв и вода” (Йоан 19:34). Йоан Златоуст коментира: “Не без цел, нито случайно, излязоха тези потоци, а защото Църквата е образувана от тях: Посветените са новородени чрез вода, и са хранени чрез Кръвта и Плътта. Тук е произходът на Тайнствата; че когато се приближавате към тази величествена чаша, да подхождате към нея, сякаш пиете от самия източник.”[10] По тази причина Господ казва: На жадния ще дам да пие безплатно от извора на Живата вода. “Безплатно” за нас; защото изворът на живота блика от Неговата собствена плът. Нашето изкупление беше платено “не с тленни неща като сребро или злато . . а със скъпоценната кръв на Христос, като Агне без недостатък и пречисто” (1 Пет. 1:18-19). Водата ни храни безплатно, извирайки вътре нас и след това изтичайки от нас, за да даде Живот на целия свят (Йоан 4:14; 7:37-39). 7 Темата на Седемте Писма е повторена в обещанието за победителя, победоносния християнски победител: Който побеждава, ще наследи тези неща. Това пророчество никога не е изпускало от погледа си своя характер като практично, етично послание към църквите (а не голо “предсказание” за идещи събития). Трябва също да отбележим, че наследяването на всички тези обещания е изключително право на победителя. Както вече видяхме, св. Йоан не допуска съществуването на пораженческо християнство. Има само един вид християнин: победителят. Божието дете се характеризира с победа срещу всяка съпротива, срещу самия свят (1 Йоан 5:4). Нещо повече, Бог също уверява победителя за Своята вярност към Неговото заветно обещание за спасение: Аз ще бъда негов Бог, и той ще бъде Мой син (ср. Най-висшата и най-пълна наслада на общението с Бога ще стане в небето за вечността. Но, първоначално и прогресивно, това е вярно сега. Ние вече живеем в новото небе и в новата земя; ние сме граждани на Новия Ерусалим. Старите неща преминаха, и всичко стана ново. 8 Всяка възможност за универсалистко тълкувание е отхвърлена от този мрачен стих. Самият Бог дава девет[11] описания на окончателно непокаяните и неизкупените – обобщено изброяване на Неговите врагове, последователите на Змея – които “няма да наследят Божието царство” (1 Кор. 6:9; ср. Гал. 5:21), но чийто дял е в езерото, което гори с огън и с жупел, което е Втората смърт. Тези осъдени на окончателна гибел са страхливите, обратно на богоугодните победители; невярващите, обратно на онези, които не са се отрекли от вярата (ср. 2:13, 19; 13:10; 14:12); грешници, обратно на (pharmakoi), дума означаваща “отровни магьосници или аборционисти” (ср. 9:21; 18:23; идолопоклонници (ср. 2:14, 20; 9:20; 13:4, 12-15); и всички лъжци (ср. Както изтъква Суит, “списъкът принадлежи, като подобните списъци в посланията, към контекста на кръщението, събличането на ‘стария човек’ и обличането на новия” (ср. Новият Ерусалим (21:9-27) 9 Този стих свързва в едно последната част на Откровение, установявайки литературната връзка на глави 15-22. Един от седемте ангела, които държаха Седемте чаши, е този, който открива на св. Йоан Новия Ерусалим, точно както един от същите седем ангела му показа видението за Вавилон (17:1); а тук Невястата, Жената на Агнето, е противопоставена на Блудницата, невярната съпруга. Йоан е отведен в Духа (ср. 1:10; 4:2; 17:3) на голяма и висока планина, съзнателно противопоставяне на пустинята, където видя Блудницата (17:3). Видяхме (при 14:1), че образът на Планината говори за Рая, който се намираше на високо плато, откъдето водата на живота течеше по целия свят (ср. 22:1-2). Апостолът вижда Святия град, Ерусалим, слизащ от небето от Бога. Картината, разбира се, не е предназначена да породи образи на космически станции, или на градове буквално плаващи във въздуха; тя по-скоро показва божествения произход на “Града, който има основи, на който архитект и строител е Бог” (Евр. 11:10). По време на отстъплението на Юда пророк Езекиил видя Облака на Славата да се оттегля от Храма и да отива на изток, към Елеонския хълм (Езек. 10:18-19; 11:22-23); по-късно, в своето видение на Новия Ерусалим, той вижда Облака на Славата да се завръща да обитава в новия Храм, Църквата (Езек. 43:1-5). Това е изпълнено когато Христос, въплътената Божия Слава, се възнесе до Своя Баща в Облака от Елеонския хълм (Лука 24:50-51), изпращайки след това Своя Дух да изпълни Църквата на Петдесятница. Вероятно е имало по-късен образ на това предаване на Облака на Славата към Църквата, когато на Петдесятница през 66 от Хр., докато свещениците в Храма са изпълнявали своите задължения, се е чуло “много силно разтърсване и грохот,” последвани от “глас, като на войска, викащ: ‘Отиваме си оттук!’”[14] Ърнест Мартин коментира: “Това напускане на Храма от Божеството в деня на Петдесятница през 66 от Хр. е било точно 36 години (с точност до един ден), след като за пръв път Святият Дух е бил даден в сила на апостолите и на другите при първата християнска Петдесятница, записана в Деяния 2. И сега, на същия ден на Петдесятница е дадено свидетелство, че самият Бог изоставя Храма в Ерусалим. Това означава, че Храмът вече не е свято светилище, и че сградата вече не е по-свята отколкото коя да е друга светска сграда. Забележително, дори юдейските писания показват, че юдеите са признавали, че Шекина, Божията слава, е изоставила Храма по това време и е останала над Елеонския хълм в продължение на 3½ години. По време на този период се е чувал глас от местността на Елеонския хълм, който призовавал юдеите да се покаят от своите дела (Midrash Lam. 2:11). Това има интересно отношение към историята на християнството, защото сега знаем, че Исус Христос беше разпнат и възкръсна от мъртвите на Елеонския хълм[15] – точното място, където юдейските писания казват, че Божията слава Шекина е останала в продължение на 3½ години след нейното напускане на Храма в деня на Петдесятница, 66 от Хр. Юдейските сведения казват, че юдеите отказали да се вслушат в това предупреждение от славата Шекина (което те наричали Бет Кол – Божия глас), и че тя напуснала земята и се върнала на небето точно преди последната обсада на Ерусалим от римляните през 70 от Хр. След Петдесятница 66 от Хр. никой мислещ човек сред християните, който зачитал тези очевидни чудотворни знамения свързани с Храма, не е можел да вярва, че сградата продължава да бъде свято светилище на Бога. Самият Йосиф Флавий обобщава убеждението на много хора, които повярвали, че Бог ‘се е отвърнал дори от светилището’ (Юдейската война, II:539), че Храмът ‘не е вече Божие обиталище’ (Юдейската война, V.19), защото ‘Божеството напусна светите места’ (Юдейската война, V.412).”[16] Пишейки по времето, когато тези събития все още силно занимават умовете на юдеите, св. Йоан обявява, че Шекина, Божията слава, сега почива върху истинския Свят Храм/Град, завършения Рай – Невястата на Христос. Новият Ерусалим е описан още като притежаващ светило (phōstēr) – буквално, звезда или светлинен носител (ср. Бит. 1:14, 16 [LXX], където това е използвано по отношение на слънцето, луната и зведите); св. Павел използва същата дума, когато казва, че християните блестят “като светила на света” (Фил. 2:15; ср. Това съответствува на слънцето, с което е облечена Жената в 12:1 – освен че сега светилото на Невястата, по-светло дори от слънцето, блести със Славата на самия Бог: като някой много скъпоценен камък, като яспис, прозрачен като кристал, по образа на Този, който беше като “камък яспис и Луис пише: “Сериозно нещо е да живееш в общество на възможни богове и богини, да помниш, че най-тъпата и най-безинтересна личност, с която можеш да говориш, един ден може да бъде създание, което ако беше видял сега, щеше силно да бъдеш изкушен да му се поклониш, или ужас и поквара, с които ако срещнеш сега, са само в кошмарите. По цял ден ние в известна степен помагаме един на друг към едно от тези направления. Ние трябва да провеждами всичките си общувания един с друг, всички приятелства, всяка любов, всяка игра, всяка политика имайки предвид тези смайващи възможности, със страхопочитанието и благоразумието, което им се дължи. Няма обикновени хора. Никога не сте говорили с обикновен смъртен. След самото Благословено Тайнство, вашият ближен е най-святият предмет, който е представен на вашите сетива. Ако той е ваш християнски ближен, той е свят почти по същия начин, защото и в него Христос vere latitat* – прославящият и прославеният, Самата Слава, е напълно скрит.”[17] 12-14 Жената от 12:1, освен славното си облекло, носеше корона от дванадесет звезди; тя сега е заменена от друга корона с дванадесет звезди – този път “корона” от украсени със скъпоценни камъни стени. Но тъй като облеклото на Невястата отговаря на това на възцарената Слава в 4:3, Йоан е внимателен да направи нейната “корона” да отговаря на окръжността от дванадесет и в този текст. Там Престолът беше ограден от две групи от дванадесет, двадесетте и четири старци на престоли. Така и тук, Невястата-Град е коронясана с две групи по дванадесет: патриарсите и апостолите. “Преминаването от корона върху челото на жена към пръстен от градски стени е било нещо обикновено за съвременниците на св. Йоан; установената емблема за град е била фигурата на жена с корона от крепостни укрепления.”[18] Във видението на Езекиил се намеква, че Градът има голяма и висока стена, защото “портите, за които говори пророкът [Езек. 48:31-34], са входните пристройки, входа или кулите на портата, които съставляват градската стена”;[19] това става ясно от сведенията на св. Йоан. Дванадесетте порти на Града са пазени от дванадесет ангела (ср. херувима, който пазеше Едемската врата в Бит. 3:24), и са надписани с имената . . на дванадесетте племена на на синовете на Израил, друг общ белег с видението на Езекиил (Езек. 48:31-34). Суит коментира: “Дванадесетте порти на Зодиака в небесния град са поставени под контрола на Библията: Израел е ядрото на божественото общество.”[20] Градът има три порти на изток, и три порти на север, и три порти на юг и три порти на запад. В дискусията върху 7:5-8 видяхме, че дванадесетте племена на Израел са изброени от св. Йоан (и преди него от Езекиил) по такъв начин, че да “уравновесяват” синовете на Лия и Рахил. Редът, по който са изброени портите (изток, север, юг, запад) отговаря на този племенен списък – което трябва естествено да очакваме, след като св. Йоан споменава портите в техния необичаен ред непосредствено след като споменава дванадесетте племена. С други думи, той възнамерява ние да използваме сведенията от този стих, за да се върнем и да решим гатанката от 7:5-8 (виж таблиците в Глава 7, “Истинският Израел”). Има друго любопитно нещо в този стих: Св. Йоан ни казва, че портите са буквално от изток, от север, от юг, от запад – представяйки, както предполага Суит, “картина на мнозина, идващи от четирите посоки на света (Ис. 49:12; Лука 13:29).”[21] Както показва св. Йоан по-късно, народите ще ходят по светлината на Града, земните царе ще донасят своето богатство в него, и неговите порти ще бъдат винаги отворени за тях (ст. 24-26). Йоан разширява тази образност: Градската стена имаше дванадесет основни камъка с дванадесет имена на тях, имената на дванадесетте апостоли на Агнето. Това, разбира се, е точно Павловата теология: “Затова вие не сте вече странни и пришелци, но сте съграждани на светиите и членове на Божието семейство: понеже бяхте съградени върху основата на апостолите и пророците, като е краеъгълен камък сам Христос Исус, върху когото всяко здание, стройно сглобено, расте за храм свет на Господа; в който и вие се съграждате заедно в Духа за Божие обиталище” (Еф. 2:19-22). Излишно е да се казва, че възгледът на св. Павел и на св. Йоан за Божия град, Църквата, е, че в своите стени тя обхваща и старозаветните, и новозаветните вярващи. Както историческата църква винаги е признавала, има само един начин за спасение, Заветът на Благодатта; фактът, че той е действувал под различни наредби, не влияе на същностното единство на единия Божий народ през вековете. 15-17 И този, който говореше с мене – един от седемте ангели на Чашите (ст. 9) – имаше мярка, златна тръстика, за да измери Града, неговите стени и портите му. Светилището беше измерено по-рано, като признак на неговата неприкосновеност и защита (11:1-2); сега самият Град ще бъде измерен, защото самият Град е Храмът. За да покаже това, св. Йоан ни казва, че Градът е изложен като квадрат, и дължината е равна на широчината му: той е съвършено квадратен. И измери града с тръстиката . . неговата дължина и широчина и височина бяха еднакви. Като Пресвятото място – божественият модел за всяко общество – Градът е съвършен куб (ср. 3 Царе 6:20): самият Нов Ерусалим е космическо Пресвято място. В същото време, обаче, трябва да отбележим друго измерение на тази образност. Съчетанието на квадрат с планина (ст. 10) показва идеята за пирамида, “космическата планина,” която се вижда в древните общества по целия свят. Първоначалният Рай беше първата “пирамида,” Градина-Храм-Град на върха на планина; и когато пророците говорят за спасението и обновлението на земята, то почти винаги е Всяка страна на Града – дължина, широчина и височина – се оказва дванадесет хиляди стадии; стената на Града се оказва сто четиридесет и четири лакти. Абсурдността на “буквализма” е смущаващо видима, когато той се опитва да борави с тези мерки. Числата са очевидно символични, множители на дванадесет, които се отнасят за величието, обхватността и съвършенството на Църквата. Но “буквалистите” се чувствуват принудени да преведат тези числа в съвременни мерни единици, получавайки стена, която е дълга 1,500 мили и 216 фута (или 72 ярда) висока.[22] Ясните символи на св. Йоан са изтрити, и нещастният читател на Библията е оставен само с бърканица от безсмислени числа (какво може да означава “216 фута”?). Иронично, “буквалистът” се оказва в нелепата позиция да изтрие буквалните числа на Божието Слово и да ги замени с безсмислени символи! Йоан прави привидно небрежната, направена между другото и любопитна забележка, че тези човешки мерки (стадии и лакти) са също ангелски мерки. Но това не е толкова тайнствено както изглежда отначало. Йоан просто изважда наяве това, което се предполага в цялото пророчество: че има божествено отредени съответствия между ангелите и хората. Ангелската дейност, видяна в Откровение, е модел за нашата собствена дейност; когато видим Божията воля да се върши на небето, ние трябва да подражаваме на тази дейност на земята. Небето е модел за земята, Храмът е моделът за Града, ангелът е моделът за човека. Точно както Духът се носеше над първоначалното създание, извайвайки го по образа на небето, така нашата задача е да “направим на небе” света, осъществявайки Божиите инструкции в най-пълна степен. 18-21 Градът сега е описан чрез скъпоценни камъни, като съвършеното изпълнение на първоначалния Едемски модел (ср. Езек. 28:13).[23] Материалът на стената беше яспис, образ на Самия Бог (4:3; 21:11); а Градът беше от чисто злато, като чисто стъкло (златото е образ на Божията Слава, и затова беше използвано в Скинията и в Храма и върху облеклото на свещениците; а за златото, свързвано с Рая, се казва, че е “добро,” т.е. чисто, без примеси: Бит. 2:12). Дванадесетте основни камъни на Града бяха украсени с всякакъв вид скъпоценни камъни, като нагръдника на Първосвещеника, който имаше четири реда с по три скъпоценни камъка на всеки, представляващи дванадесетте племена на Израил (Изх. 28:15-21): Невястата е украсена за своя Младоженец (ст. 2). Изразът скъпоценни камъни се използва в 3 Царе 5:17 за основните камъни на Соломоновия храм; сега, в есхатологичния Град-Храм, те са наистина “скъпоценни камъни,” във всякакъв смисъл. Първият основен камък беше яспис; вторият, сапфир, третият халкедон, четвъртият смарагд, петият сардоникс, шестият сард, седмият хрисолит, осмият, вирил, деветият топаз, десетият хрисопраз, единадесетият яцинт, дванадесетият аметист. Имало е няколко опита да се открие основанието на св. Йоан да изброи камъните в този ред, като най-известното е предположението на Р. Чарлз, че скъпоценните камъни са свързани със знаците на Зодиака, и че “знаците или съзвездията са дадени в определен ред, и то точно обратния ред на действителния ход на слънцето през съзвездията.” Това показва, както той казва, че св. Йоан “счита Святия Град, който описва, като нямащ нищо общо с етническите спекулации на собственото си време и на миналото относно града на боговете.”[24] Чарлз е последван по този въпрос от няколко коментатори,[25] но по-късните изследвания опровергават тази теория.[26] Суит изтъква, че “Филон (Специални закони I.87) и Йосиф Флавий (Юдейска история, III.186) свързват скъпоценните камъни със Зодиака, но само като част от космическия символизъм, който те приписват на облеклото на първосвещеника; ср. Целта на Йоан е подобна. Всяка пряка астрономическа връзка е унищожена, когато той ги свързва не с дванадесетте порти на небесния град, а с основите.”[27] Най-разумното обяснение за реда на камъните идва, както можем да очакваме, от Остин Фарър. Той показва, че камъните са положени в четири реда по три скъпоценни камъка на всеки ред, както на нагръдника на първосвещеника: “Св. Йоан не се придържа нито към реда, нито към имената на камъните от гръцкия вариант на Септуагинта на Изход, и всяко изследване, което можем да предприемем относно преводите на еврейските имена, които той може да е предпочел, пред онези, предложени от Септуагинта, може само да ни доведе до бездната на несигурността. Разумно е да предположим, че той не си е правил труда да направи нещо повече от даването на мелодичен списък в някакво грубо съответствие със списъка в Изход. Той така е подредил гръцките имена, че да наблегне на тяхното разделение на три. Всички, освен три от тях, завършват със звука с, а трите изключения със звука н. Той е поставил окончанията на н като местата на разделение, така: Яспис, сапфирос, халкидон; смарагдос, сардоникс, сардион; хрисолитос, вирилос, топазион; хрисопрасос; хиацинтос, аметистос. “Защо трябва да се стараем да направим повече? Ако той прави съвършено изработен списък, какво би направил, освен да съответствува точно на списъка с племената, които вече е подредил за нас в [глава] 7? И как нашето разбиране ще се увеличи от това? Йоан желае да даде плът на своето видение, като изброява племената; но той вече е изброил племената. Затова той изброява камъните, които (както знаем от Изход) трябва да се считат за равнозначни на племената. Той набляга на две неща: първо, че имената на племената могат да бъдат заменени с имената на апостолите – и в крайна сметка, по-вярно е новият мистичен дванадесетократен Израел да бъде описан като обществото, събрано около апостолите, отколкото като действителните наследници на Рувим, Симеон, Левит и останалите. Второ, той поставя ясписа начело на списъка и така без съмнение да означава Юда и неговия апостол (ср. А ясписът е общия материал на гореспоменатите стени, и цветът на божествената слава. Значението на алегорията е ясно. Месията е главният краеъгълен камък; бивайки основан върху Него, целият град, или Църква, придобива същността и цвета на божествената слава.”[28] Вместо да бъдат подредени според знаците на Зодиака и техните дванадесет порти, дванадесетте порти бяха дванадесет бисера; всяка от портите беше един бисер. Очевидно, тези врати са само декоративни и за украшение, а не предназначени да отблъснат атака; но тъй като Градът трябва да обхване целия свят, така или иначе няма опасност от атака. Наблягайки на огромното богатство и слава на Новия Ерусалим, св. Йоан ни казва, че улицата на Града е от чисто злато, като прозрачно стъкло. Можем да отбележим, че стойността, която хората винаги са вменявали на златото и скъпоценните камъни, произтича от първоначалната стойност, която Бог е вложил в тях. Бог е вложил в нас желание за скъпоценни камъни, но Неговото Слово говори ясно, че богатството трябва да се придобива като следствие от Божието Царство и от Неговата правда (Мат. 6:33). Блудницата беше украсена със скъпоценни камъни и загина с тях; Невястата е украсена със скъпоценни камъни заради своя съюз с Младоженеца. Бог е Този, Който дава силата да се придобива богатство, за Негова слава (Вт. 8:18); когато превърнем даденото ни от Бога богатство в идол, той го отнема от нас и го запазва за праведните, които го използват за Божието царство и са щедри към бедните (Йов 27:16-17; Пр. 13:22; 28:8; Екл. 2:26). Осем века преди св. Йоан пророк Исая описва идещото спасение като Град украсен със скъпоценни камъни: От наскърбена, смутена, безутешна, Ето, Аз ще постеля камъните ти в красиви цветове, И ще положа основите ти от сапфири; Ще направя кулите ти от рубини, Портите ти от антракс, И цялата ти ограда от отбрани камъни. Интересно е, че на еврейски думата преведена като красиви цветове е очни сенки (ср. 4 Царе 9:30; Ер. 4:30); отново, стената на Божия Град е само декоративна: построена от скъпоценни камъни, с козметика вместо “хоросан.” Идеята е, че Строителят е приказно богат, и напълно уверен, че няма да има атака. Това, казва Исая, е бъдещето на Църквата, Божия Град. Тя ще бъде богата и в безопасност от врагове, както обяснява останалата част от текста: Всичките ти чада ще бъдат научени от Господа; И голям ще бъде мирът на чадата ти. С правда ще се утвърдиш; Далеч ще бъдеш от угнетението, защото не ще се боиш, - Далеч от ужасяването, защото не ще се приближи до тебе. Ни едно оръжие скроено против тебе не ще успее; И ще победиш всеки език, който би се повдигнал против тебе в съд. Това е наследството на слугите Господни, И правдата им е от Мене, казва Господ. 22-23 Целият Град е Храмът, както видяхме – но в него няма светилище, защото неговия храм е Господ Бог Всемогъщият и Агнето. Това е наистина друг начин за изявяване на благословенията, описани по-рано: “Който победи, ще го направя стълп в храма на моя Бог; отгдето няма вече да излезе навън” (3:12), “Затова те са пред престола на Бога и Му служат денем и нощем в Неговия храм; и Седящият на Престола ще разпростре скинията Си върху тях” (7:15). Градът, в който живеят, е техният Храм; в него няма храм, чиито стени или врати да застават между тях и Бога, Когото почитат. Бог е храм на града, а градът е храм на Бога.”[29] Обитаван от Бога в Облака на Славата, Градът блести с първоначалната, непроменена Светлина на Духа. Така Градът нямаше нужда от слънце, нито от луна да го осветява, защото Божията слава го осветяваше, и неговото светило е Агнето, както Исая предсказа: Стани, свети, защото светлина дойде за тебе, И славата Господна те осия. Защото, ето, тъмнина ще покрие земята, И мрак племената; А над тебе ще осияе Господ, И славата Му ще ти се яви. Народите ще дойдат при светлината ти, И царете при бляскавата ти зора. Слънцето не ще ти бъде вече светлина денем. Нито луната със сиянието си ще ти свети; Но Господ ще ти бъде вечна светлина, И дните на жалеенето ти ще се свършат. Твоите люде всички ще бъдат праведни; Земята ще им бъде вечно наследсво; Те са клонче, което Аз съм посадил, Дело на Моите ръце, за да се прославям. 24-27 В същия текст Исая пророкува, че народите по земята ще се стекат към Божия Град, носейки цялото богатство на своите общества: Защото изобилието на морето ще се обърне към тебе, Имотът на народите ще дойде при тебе. Множеството камили ще те покрият, мадиамските и гефарските камилчета; Те всички ще дойдат от Сава; Злато и темян ще донесат И ще прогласят хваленията Господни... Ето, островите ще Ме чакат С тарсийските кораби набело, За да доведат от далеч синовете ти Заедно със среброто им, и златото им, Заради името на Господа твоя Бог, И за Светия Израилев, защото те прослави... Портите ти ще бъдат винаги отворени, Не ще се затворят ни денем, ни нощем, За да се внася в тебе имота на народите. Йоан прилага това пророчество за Новия Ерусалим: народите ще ходят по неговата Светлина, и земните царе ще донасят в него своите славни неща. Портите му не ще се затварят денем, (а нощ не ще има там); па и народите ще донасят в него савните си и ценни неща. И в него никак няма да влезе нещо нечисто, нито онзи, който върши мерзост и който лъже, а само записаните в книгата на живота на Агнето. Исус заповяда на Своята Църква да бъде точно това: Град върху хълм (Мат. 5:14-16), светлина на света, сияеща пред хората, за да могат те да прославят Бога Баща. Очевидно на Новия Ерусалим не може да се гледа само според вечното бъдеще, след крайния съд. Във видението на св. Йоан народите все още съществуват като народи; но народите са обърнати, стичайки се към Града и носейки своите богатства в него. Разбира се, “другата страна на факта, че езичниците донасят своята почит и слава, е че те донасят и своите мерзости. Достъпът на езичниците тук е в силно противопоставяне с техния достъп в 11:2. Самото присъствие на неновородените езичници във външния двор говореше за разрухата на Стария Ерусалим; Новият ги приема осветени в своите неразделени предели.”[30] В друго удивително пророчество за влиянието на Благовестието върху света Исая пише: Така казва Господ Иеова: Ето, ще издигна ръката Си към народите, И ще възвися знамето Си пред племената; И те ще доведат синовете ти в обятията си. И дъщерите ти ще бъдат донесени на рамената им. Царе ще бъдат твои хранители, И техните царици твои кърмилници; Ще ти се поклонят с лице до земята, И ще лижат пръстта на нозете ти; И ти ще познаеш, че Аз съм Господ, И че онези, които Ме чакат, не ще се посрамят. Уилиям Саймингтън коментира: “Пророчеството се отнася за новозаветните времена, когато езичниците се събират при Изкупителя. Забележителна характеристика на тези времена ще бъде подчинението на държавните владетели пред Църквата, което със сигурност предполага тяхното подчинение на Христос Главата. Царе ще бъдат твои хранители е образ, който изразява най-нежна грижа, най-търпеливо внимание; не само защита, но активно и неуморно хранене и подкрепа. Ако, според мнението на някои, най-доброто нещо, което може да направи държавата за Църквата, е да я остави на мира, да я остави да се справя сама, да не се интересува от нейните грижи, трудно е да се види как този възглед може да бъде примирен с образа на грижовната хранителка, чиито задължения ще бъдат зле изпълнявани при такова отношение на слаба грижа.”[31] Когато светлината на Благовестието свети чрез Църквата към света, светът се обръща, народите се научават, и богатството на грешниците се наследява от праведните. Това е основно обещание в Писанието от началото до края; това е моделът на историята, посоката, в която се движи светът. Това е нашето бъдеще, наследството на идещите поколения. Дарът на Святия Дух гарантира изпълнението на Божиите обещания: не че Той ще направи нови неща, но че ще обнови всичко.[32] Виж John Murray, “The Reconciliation,” The Westminster Theological Journal, XXIX (1966) 1, pp. 1-23; Collected Writings, 4 vols. (Edinburgh: The Banner of Truth Trust, 1976-82), Vol. 4, pp. 92-112. Виж David Chilton, Paradise Restored: A Biblical Theology of Dominion (Ft. Worth, TX: Dominion Press, 1985), pp. 23-26. John Owen, Works, 16 vols. (London: The Banner of Truth Trust, 1965-68), Vol. 9, p. 134. Ibid. Ibid., pp. 134f. Norman Shepherd, “The Resurection of Revelation 20,” The Westminster Theological Journal, XXXVII За нещастие, почти изключително футуристичното тълкувание на такива текстове в близкото минало – и съпътствуващият неоплатоничен възглед, че е безполезно и дори грешно да се работи за “превръщането на този свят в небе” – означава, че едно правилно настояване на настоящата реалност на Царството изглежда обръща посоката на Новия Завет. Където Библията казва: “Не само в този век, но и в идещия,” нашата ревност да възстановим библейския поглед ни води понякога да кажем: “Не само в идещия свят, но също и в този век.” Очевидно, опасността на това е, че може да произведе пренебрежение към една истински библейска есхатология. Philip Schaff, The Principle of Protestantism, trans. John Nevin (Philadelphia: United Church Йоан Златоуст, Проповеди на св. Йоан, lxxxv. Девет, т.е. ако се приеме варианта на “Текстът на мнозинството” за и грешници; Textus Receptus и т. нар. “критически текст” (Нестъл и пр.), пропускат тези думи, оставяйки осем описания. Според някои изследователи на символизма, числото 9 се свързва със съда в Библията, но свидетелството за това изглежда слабо и произволно; виж E. Bullinger, Number in Scriprure (Grand Rapids: Kregel Publications, [1894] 1967), pp. 235-42. Massyngberde Ford, Revelation: Introduction, Translation, and Commentary (Garden City, NY: Doubleday За употребата на pharmakeia и за сродните й думи по отношение на абортите в езическите и християнските писания, виж Michael J. Gorman, Abortion and the Early Church: Christian, Jewish, and Pagan Attitudes in the Greco-Roman World (Downers Grove, IL: InterVarsity Press, 1982), p. 48. Sweet, Revelation (Philadelphia: The Westminster Press, 1979), p. 300. Йосиф Флавий, Юдейската война, vi.v. 3. За това и други събития от 66 от Хр., виж Глава 9, “Целият ад се отприщва.” Виж Ernest L. Martin, The Place of Christ’s Crucifixion: Its Discovery and Significance (Pasadena, CA: Foundation for Biblical Research, 1984). Ernest L. Martin, The Original Bible Restored (Pasadena, CA: Foundation for Biblical Research, 1984), pp. 157f. vere latitat (лат.) – “наистина скрит.” Бел. прев. Lewis, The Weight of Glory: And Other Addresses (New York: Macmillan Publishing Co., 1949; revised ed., 1980), pp. 18f. Austin Farrer, The Revelation of St. John the Divine (Oxford: At the Clarendon Press, 1964), p. 215. Sweet, p. 304. Ibid. Виж например, New American Standard Bible. Виж Chilton, Paradise Restored, pp. 32-36. Charles, A Critical and Exegetical Commentary on the Revelation of St. John, 2 vols. (Edinburgh: Курсивът е негов. Виж напр. Caird, The Revelation of St. John the Divine (New York: Harper and Row, 1966), pp. 274-78; Rousas John Rushdoony, Thy Kingdom Come: Studies in Daniel and Revelation (Tyler, TX: Thoburn Press, [1970] 1978), pp. 221f. Виж T. Glasson, “The Order of Jewels in Rev. xxi. 19-20: A Theory Eliminated,” Journal of Theological Studies 26 (1975), pp. 95-100. Sweet, p. 306. Farrer, The Revelation of St. John the Divine, p. 219. Петнадесет години по-рано възгледите на Фарър върху предмета са били много по-сложни, както се вижда от неговата глава за реда на скъпоценните камъни в A Rebirth of Images: The Making of St. John’s Apocalypse (London: Dacre Press, 1949), pp. 216-44. Farrer, The Revelation of St. the Divine, p. 221. Ibid. William Symington, Messiah the Prince: or, The Mediatorial Dominion of Jesus Christ (Philadelphia: The Christian Statesman Publishing Co., [1839] 1884), p. 199f. Виж Alexander Schmemann, For the Life of the World: Sacraments and Orthodoxy (Crestwood, NY: Vladimir’s Seminary Press), p. 123.
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 10.8 10.9 10.10 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 18.1 18.2 18.3 18.4 19.1 19.2 20.1 21.1 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 23.7 23.8 23.9 23.10 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 26.7 26.8 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 28.6 28.7 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 29.7 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 31.6 31.7 32.1 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 34.1 34.2 34.3 34.4 35.1 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 38.1 38.2 38.3 38.4 38.5 38.6 39.1 40.1 40.2 40.3 41.1 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 42.6 42.7 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 43.7 43.8 43.9 43.10 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 44.6 45.1 45.2 45.3 45.4 45.5 45.6 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 47.1 47.2 47.3 47.4 47.5 47.6 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 48.6 48.7 49.1 49.2 49.3 49.4 49.5 49.6 50.1 50.2 50.3 50.4 51.1 51.2 51.3 51.4 51.5 51.6 51.7 52.1 52.2 52.3 52.4 52.5 52.6 52.7 52.8 52.9 53.1 53.2 53.3 53.4 53.5 53.6 54.1 55.1 55.2 55.3 56.1 56.2 56.3 56.4 56.5 57.1 57.2 57.3 57.4 57.5 57.6 57.7 57.8 57.9 57.10 58.1 58.2 58.3 58.4 58.5 58.6 58.7 59.1 60.1 60.2 60.3 60.4 60.5 61.1 62.1 62.2 62.3 62.4 62.5 63.1 63.2 63.3 63.4 63.5 64.1 64.2 64.3 64.4 64.5 64.6 64.7 65.1 66.1 66.2 66.3 66.4 66.5 67.1 67.2 67.3 67.4 68.1 68.2 68.3 68.4 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1
When the events of Revelation chapters 20 and 21 finally take place, the ages of testing, probation, and judgment will be ended. History and time will have run their course and “. the dispensation of the fulness of times” (Ephesians 1:10) will have come. These are the climax chapters of God’s written revelation of His purposes for creation, and chapter 21 especially gives us a glimpse into the eternal wonders all who are redeemed by the blood of the Lamb will spend in a place called Heaven. Beyond both the seven-year Tribulation and the 1,000-year Millennial Kingdom of Christ on Earth, there awaits the final reality: The Eternal State in the New Heaven and New Earth and the wonderful place called “The New Jerusalem”. There is, folks, a new and far better world soon coming! Most people have serious misconceptions about Heaven. Atheists claim Heaven is merely the illusion of a spiritually intoxicated people. The godless scientist dogmatically declares Heaven to be nothing but a mythological fantasy. The humanistic philosopher sneers at the Christian’s idea of Heaven as appallingly foolish, while the liberal theologian believes Heaven to be a worn-out superstition. Some say Heaven is a state of mind; others say it is the here and now (oh dear; that’s depressing). Some propose that Heaven is the total absence of existence (annihilation), while others hold to a non-distinct concept of an airy place of fluffy clouds, golden harps, and angelic wings. Even many Christians have misconceptions about Heaven, which is why it is important to learn from Scripture what the Architect and Carpenter of Heaven Himself has revealed to mankind about this magnificent place! One clear truth gleaned in the last two chapters of Revelation is that the Eternal State is not a spiritual condition void of a physical, specific locality. The New Heaven and Earth will be a literal place on the map of God’s providential plan. Believers will feel more “at home” in Heaven than in our present earthly homes. Heaven will contain much with which we are fondly familiar, except everything will be perfectly beautiful, perfectly holy, and permanent (no decay). Heaven does not float around somewhere in a “pie-in-the-sky” cloudy dream world. It is not a place of fantasy and make-believe. It is a real place where God the Father, the bodily risen Christ, the Holy Spirit, holy angels, and all the redeemed saints of God will ultimately reside. It is a place exceedingly more stable, secure, and permanent than the Earth we presently know. New Heaven and New Earth (Revelation 21:1) John saw “a New Heaven and a New Earth” and also saw that “the first heaven and the first earth [not the second earth, which eliminates the Gap Theory] were passed away” (21:1). This current Earth, although it will be divinely renovated in the Millennial Kingdom, does completely pass out of existence when God ushers in an entirely new creation. This is not some new teaching only revealed in the final chapters of Scripture. Isaiah 65:17 says, “For behold, I create new heavens and a new earth; and the former shall not be remembered, nor come into mind”. Psalm 102:25, 26 says, “Of old hast Thou laid the foundation of the earth; and the heavens are the work of Thy hands. They shall perish, but Thou [God] shalt endure; yea, all of them shall wax old like a garment; as a vesture shall Thou change them, and they shall be changed” (see Hebrews 1:10-12). In “The Olivet Discourse,” Christ said, “Heaven and earth shall pass away, but My words shall not pass away” (Matthew 24:35). Second Peter 3:13 says, “Nevertheless, we, according to His promise, look for new heavens and a new earth, wherein dwelleth righteousness, and Peter explained how Earth would be removed when he was inspired to write, “But the day of the Lord will come as a thief in the night; in the which the heavens shall pass away with a great noise, and the elements shall melt with fervent heat, the earth also and the works that are therein shall be burned up” (II Peter 3:10). This current Earth will be destroyed by fire (and that, folks, is real “global warming”!) There are three heavens according to God’s Word. They are: (1) The atmospheric heavens, where birds and airplanes fly and where Satan is now the “prince of the power of the air” (Ephesians 2:2). (2) The stellar heavens, home of our solar system, Milky Way Galaxy, the thousand-million other galaxies, and the unlimited billions of stars. (3) The Third Heaven, where God dwells and the souls of saints go the moment of death. The heavens that pass away after the Millennial Kingdom, with this Earth, are the atmospheric heavens. God will completely destroy the Earth, which has been so defiled, marred, and cursed by evil. This includes the atmospheric “heavens” because they, too, “. are not clean in His sight” (Job 15:15). In the days of Noah, the earth was renovated and purged by water in the global Flood. Earth’s second purging will be by fire (II Peter 3:6, 7). The first Earth was created and designed for man’s probationary state. The New Earth will be re-created and designed for man’s perfected state. The New Earth and New Heaven will be better than anything this world has ever known, including Eden. Satan was permitted to enter Eden, but no evil of any kind will gain admittance into the Eternal State! While there will be numerous similarities between today’s Earth and the New Earth (i.e., cities, residences, walls, gates, water, trees, people, songs, thoughts, praise, etc.), there will also be many new things. One “new” thing will be the absence of seas (Revelation 21:1). Earth is approximately 70% water. God has used the oceans of Earth to separate people, thereby preventing tens of hundreds of additional wars! A “sea” pictures separation; it also pictures storms and danger, none of which will be present in the Eternal State. All boundaries between people and nations are eliminated in the New Earth because there is perfect harmony. There will be no need to separate people, for all will be in one accord. Storms and dangers will no longer exist. Yet, the absence of seas does not mean there will be no water. In Revelation 21:6, we read about the fountain of the water of life. Although John was amazed by the destruction of Earth and the creation of a New Earth, his astonishment only increased by what he saw next. His focus was directed to the central feature of his vision of the Eternal State: “. the Holy City, New Jerusalem, coming down from God out of heaven”. New Jerusalem Descends (Revelation 21:2) Please notice there is nothing in Revelation 21:2 to imply the creation of the Holy City at this time. The language suggests that this marvelous city has existed in Heaven prior to her descent. The Holy City is a literal place prepared by Christ. In John 14:2, He told His disciples, “I go to prepare a place for you”. It is also the city for which Abraham looked; the city “which hath foundations, whose builder and maker is God” (Hebrews 11:10). It is the city described as “Jerusalem which is above . which is the mother of us all” (Galatians 4:26). The New Jerusalem will come down from Heaven to the New Earth. Christ has been preparing this place for 2,000 years (John 14:1-3). If He could create the magnificent creation we see all around us (which was far lovelier before the Fall) in merely six days, what fantastic wonders await us in the glories of the eternal abode He has been preparing for several millennium! It is to the Holy City (in the Third Heaven) the souls of believers in Christ go to await His return to Earth. It is possible, if the New Jerusalem is brought from Heaven to Earth during the Millennial Kingdom, that she will be like a satellite city suspended over Earth (perhaps hovering over “the old” Jerusalem) for the duration of the 1,000 years. Resurrected saints may dwell there, able to easily journey to Earth beneath as necessary. Travel is not a problem in a resurrected body. If this “suspension theory” is correct, perhaps the New Jerusalem is withdrawn from the earthly realm following the Millennial Kingdom, prior to Earth’s destruction by fire (II Peter 3:7, 10; 20:11; 21:1a). Then, as per John’s description in Revelation 21:2, she comes down to the New Earth (not hovering this time) to remain eternally. Christ will only bring His Holy City to an Earth free from the effects of sin. Although the Kingdom on Earth is to be free of demons and Satan, it will not be totally free from sin. People born during the 1,000 years will still inherit the Adamic sin nature, which is well demonstrated when so many humans join Satan in the final rebellion of Gog and Magog (20:8)! The New Jerusalem descending from Heaven appeared so lovely, John’s description of her was as a bride adorned for her husband (21:2b). Because all Old Testament, Tribulation, and Millennium saints will occupy this breathtaking city with the Church saints, we cannot say she is described as “the bride, the Lamb’s wife” (21:9b) because it is to be the exclusive home of the Church. The city will be populated by believers of all ages, but a distinct feature is that she is the dwelling place of Christ’s Bride. We must remember Revelation was written directly to the Church, the Bride of the Lamb. As John beheld the vision of the New Heaven and Earth, and the beauty of New Jerusalem, he heard (for the 21st time in Revelation) “a great voice” from Heaven (21:3). It spoke of new blessings. New Blessings (Revelation 21:3-8) God’s Presence (Revelation 21:3) The heavenly “great voice” of Revelation 21:3 said, “Behold, the tabernacle of God is with men” (21:3a). There will be many stupendous and new blessings in Heaven; blessings we cannot begin to imagine. Scripture says, “Eye hath not seen, nor ear heard, neither have entered into the heart of man, the things which God hath prepared for them that love Him” (I Corinthians 2:9). However, the most wonderful blessing will not be the street of gold, the gates of pearl, or the foundation jewels. The most wonderful blessing will be the presence of our Lord and Saviour! Christ the Lord will “dwell” or “tabernacle” with His people, fellowshipping with us eternally. The citizens of the New Jerusalem will be His people, and He will be our God, with us always. This was not even true in the Garden of Eden. The Lord walked with Adam in the cool of the day (Genesis 3:8), but He did not permanently dwell in the Garden. And though the Lord did tabernacle with men at another time, it was only for the brief span of 33 years. In the Eternal State, “the tabernacle of God is with men, and He will dwell with them” (Revelation 21:3b). The Lord Jesus, the only visible Member of the Trinity, will dwell with us forever in the full display of His glory. “God with us” or “Emmanuel” is one of His many names. So, the greatest new blessing of the New Jerusalem will be God’s presence. Another new blessing will be the absolute absence of grief. Grief’s Absence (Revelation 21:4) Since Adam and Eve first sinned, sorrow has been the rule of the world. Job 5:7 says, “. man is born unto trouble as the sparks fly upward”. Yet, from the beginning, God promised to restore joy and peace to the world usurped by Satan. “He [the Lord] will swallow up death in victory; and the Lord God will wipe away tears from off all faces and the rebuke of His people shall He take away from off the earth; for the Lord hath spoken it” (Isaiah 25:8). Death will be a thing of the past in the Eternal State. There will be no graves scarring the surface of the New Earth. There will be no need for funeral parlors, cemeteries, tombstones, undertakers, or mortuaries. Nor will there be hospitals, nursing homes, mental institutions, rehab centers, or Hospice care. There will be no need for armies, prisons, law enforcement, firemen, or first responders. There will be no more broken homes and broken hearts. The tissue industry will go out of business, for there will be no more tears, unless they are tears of unrestrained joy! All things are to be made new (21:5)! Glorious Water (Revelation 21:5,6) In Revelation 21:5, God spoke from Heaven’s throne saying, “Behold, I make all things new”. He has planned a new way of life we cannot yet comprehend. We will enter a dimension of life beyond our present ability to grasp. All things will be made new. Not only will there be a New Earth, New Heaven, and a New Jerusalem, there will be a new song on our lips (5:9)! We will receive new names given to us by Christ Himself (2:17; 3:12)! Even He will have a new name (19:12)! We will have new bodies, new homes, new surroundings, new perspectives, new understanding, new attitudes, and new wisdom. As God said, all things will be made new (21:5a). The Eternal State in the New Jerusalem on the New Earth will not just be a repair job of this old world. It will not be a major overhaul. It will be a brand-new creation. Hearing the “all things new” statement, John was in such deep thought he had to be reminded to “Write”. He was also reminded that the words he heard were “true and faithful” (21:5b). Many of us would like the prospect of moving into a brand-new home, especially if it was beautifully furnished and decorated perfectly to our individual taste, with everything in fine working order. Because God’s Word is “faithful and true,” we who believe on Christ will one day experience a brand-new home and a brand-new world. That future home will put the beauty of this present world to shame (and this world is awesome)! The unlimited creative power of Christ will be displayed in exceeding abundance in the new world. As there is no end to His designs for individual snowflakes, fingerprints, and faces, there is no end to His creative genius in the Eternal State. The voice from the throne of Heaven spoke again, and John heard the words, “It is done. I am Alpha and Omega, the beginning and the end” (21:6a). The voice is Christ’s, Who introduced Himself to us (through John) in Revelation 1:1 as “. the Alpha and Omega, the first and the last”. The Lord’s whole redemptive plan, for man and Earth, will be complete with the initiation of the Eternal State. Again, we have divine revelation to prove the Deity of Christ, for only Eternal God can claim to be “the beginning and the end”. So, either believe Christ is God – or do not claim to believe the Bible! Three times in Scripture, Christ speaks the words, “It is finished,” or “It is done”: (1) on the cross, when atonement for sin was paid in full (John 19:30), (2) at Armageddon, when judgment on sin is irrevocable (Revelation 16:17), and (3) at the dawn of the Eternal State when a new world order, eternally without the presence of sin, is established (21:6). In Revelation 21:6b, Christ spoke a promise He had made on another occasion (recorded by John in his gospel). To a Samaritan woman at a well, He said, “. whosoever drinketh of the water that I shall give him shall never thirst; but the water that I shall give him shall be in him a well of water springing up into everlasting life” (John 4:14; 7:37-39). In Revelation 21:6, the same invitation is presented: “I will give unto him that is athirst of the fountain of the water of life freely”. “The water of life” symbolizes the Holy Spirit and eternal life, both freely given to all who believe on Christ. The river of life in Heaven will be a literal, sparkling pure, abundant water supply freely flowing forth from the throne of God throughout the Holy City (22:1). The saints will thirst after God and always be satisfied. Symbolically “the water of life” represents the complete satisfaction of the believer’s condition in the Eternal State. We will be satisfied above and beyond all we can imagine (a stark contrast to the raging, unsatisfied, eternal thirst of those condemned by their unbelief in the Lake of Fire). Not only will there be the new blessings of God’s presence, grief’s absence, and unlimited satisfying water to drink, but the saints of eternity, called “overcomers (21:7), have a guaranteed inheritance. Guaranteed Inheritance (Revelation 21:7) In the seven church letters of Revelation chapters 2 and 3, Christ included special promises to the overcomers of each church (an “overcomer” is one who believes Jesus is the Son of God – I John 5:5). In Revelation 21:7, the eighth and final promise is given the overcomer, and it encompasses all the others. It says the overcomer will “inherit all things” (21:7a). Because Christ is “Heir of all things,” those “in Christ” are “joint-heirs” with Him (Romans 8:17). Believers will receive “. an inheritance incorruptible, and undefiled, and that fadeth not away, reserved in Heaven for [us]” (I Peter 1:4). The heir relationship to Christ is also a son relationship, the second promise given the overcomer in Revelation 21:7: “I will be his God, and he shall be My son”. First Corinthians 3:21-23 says, “. all things are yours; Whether . the world, or life, or death, or things present, or things to come; all are yours; and ye are Christ’s; and Christ is God’s”. What will be our glorious, guaranteed inheritance? EVERYTHING, and GOD, too! Guilty Banished (Revelation 21:8) In contrast to the wonderful inheritance that belongs to the saints, “the second death” is the guaranteed experience of the unsaved, who are in their lost condition because of unbelief, fear (i.e., the fear of man, of persecution, ridicule, peer pressure, etc.), and unrepentant sin committed against both their fellow man and God. The second death” is eternal separation from God in the lake that burns with fire and brimstone (21:8b; also 20:14). Verse 8 is the Spirit’s one final warning to the unrepentant, willfully unbelieving, or fearful sinner to come to Christ while he (she) still can (today)! New Jerusalem Described (Revelation 21:9-21) One of the vial-carrying angels (his vial already poured out) then invited John to “Come hither” to see “the bride, the Lamb’s wife” (21:9). John was carried away “in the spirit” to a great mountain, where he was privileged to see the “great city, the holy Jerusalem, descending out of Heaven from God” (21:10). There is no way to fully perceive the splendors of this resplendent city, for the things John beheld transcend earthly experiences. To give us even greater anticipation of our future glorious residence, John was permitted to share his brief glimpse of Heaven. If not for Revelation 21 and 22, we would know little about our future Home. Paul is no help, for though he also viewed Heaven, he was not permitted to write about it (II Corinthians 12:2-4). We are dependent on John for a description of Heaven. The first sight to capture the old Apostle’s attention as he gazed at the descending Holy City was her glory. She has “the glory of God,” he wrote (Revelation 21:11a). She shines with the same Shekinah Glory of God that once filled the Holy of Holies in the wilderness Tabernacle and Solomon’s Temple. Her shining brightness is described as “. like unto a stone most precious, even like a jasper stone, clear as crystal” (21:11b). The New Jerusalem is arrayed in the radiant, glorious light of God Himself, said to be like “a jasper stone”. Jasper is a transparent crystal similar to a diamond, but with a golden cast. The facets of a precious diamond sparkle with every color of the rainbow spectrum. The New Jerusalem evidently will look like a giant, transparent, gleamingly bright golden diamond. It will not only characterize “the Bride” of Christ, it will look like her wedding ring! The next feature of the New Jerusalem described by John is her surrounding wall, which symbolizes the security of God’s people. Although “great and high” (21:12a), it is small compared to the height of the city. The wall serves as a beautiful boundary for the Holy City of the New Earth. In the wall are twelve gates, each one inscribed with a name of one of the twelve tribes of Israel (21:12). As the saints of God enter the celestial city, they are reminded that it was through the Jews (sovereignly chosen by God to reveal Himself through both the written and Living Word) that Gentiles entered into (symbolized by the gates) Heaven’s Holy City. The “honor guards” positioned at each gate are holy angels (21:12), which tell us angels also will dwell in “the heavenly Jerusalem” (see Hebrews 12:22) and further emphasizes the security of both the city and God’s glory. In Revelation 21:13, John spoke of the position of the twelve gates. The city, at its base, forms a square (21:16). Thus, the wall around the city is also a square. The gates are symmetrically located with three in each of the four segments of the wall. Three gates are on the east, three on the north, three on the south, and three on the west. These gates eternally remind God’s people that His salvation was for all men, regardless of their national origin! Continuing his description of the external appearance of the New Jerusalem, John wrote of the twelve foundations of the wall of the city, which had written in them “. the names of the twelve apostles of the Lamb” (21:14). How thrilling it must have been for John to see his own name written on one of those foundations! The Apostles, being Jewish, were “of Israel”; yet they were called out of Israel to be the “foundational leaders” of the New Testament Church. In a sense, they represent both Israel and the Church, although they more significantly represent the Church. By the inclusion of the names of the twelve tribes of Israel in the gates of the city and the twelve Apostles in the foundation of the city wall, it is evident the citizens of the eternal city will be both Old and New Testament saints. Hebrews 12:22-24 specifically states that the heavenly Jerusalem is the eternal dwelling place of God, and “an innumerable company of angels,” as well as “the general assembly and church of the firstborn . [and] the spirits of just men made perfect”. These terms include the saints of Old Testament Israel, the Church, the Tribulation, and the Millennium. The Holy City will also be occupied by every miscarried or aborted baby, young infant and child who has ever died before the age of accountability! Praise the Lord! In the event someone wonders how large the New Jerusalem will be and questions whether it is large enough to house the billions of people and angels who will reside there, the angel took a golden reed with which he measured the city, gates, and walls (Revelation 21:15). The base of the city is a “foursquare” (21:16). It is the shape of a square, with all sides equal in length (“the length is as large as the breadth”). Each side measures “twelve thousand furlongs”. A furlong is equal to 582 feet, which means that each side is 1,342 miles. If we were to superimpose the Holy City over the United States, her area would expand from Canada in the north to the Gulf of Mexico in the south, and from the Atlantic Ocean in the east to Colorado in the west! When God does something, He does it in grand style! Not only is the base size of the New Jerusalem tremendous, so is its height. Since “. the length and the breadth and the height of it are equal” (21:16), the city is more than 1,300 miles high! Clouds are at a height of seven miles above the earth, and larger airplanes fly approximately 8 miles high. These measurements tell us the city is either in the shape of a gigantic cube or a pyramid. Most Bible expositors tend to believe it is in the shape of a cube, the same shape of the Holy of Holies in both the Tabernacle and Temple of Israel (I Kings 6:20). Our glorified bodies will not be limited by gravity or electromagnetic forces, as they are today. It will be just as easy for our resurrected bodies to travel vertically as horizontally. Dr. Henry Morris, in his book Biblical Cosmology and Modern Science, roughly calculated that there might be some 20,000,000,000 occupants from the human race living in the eternal city. Accounting for the theory that at least 25% of the city will be used for “dwelling places,” this still leaves each person a space of one-third of a mile in all directions if equally distributed throughout the city! The angel then measured the city walls, which were “. an hundred and forty and four cubits” (21:17). A cubit is about eighteen inches. Therefore, the height of the wall is 216 feet (72 yards), which is incredibly small compared to the city’s height, yet very high in our current human standards. In New Testament times, walls were built for protection against enemies. The New Jerusalem will need no protection. The walls are evidently only for boundary and beauty. Although the dimension of the wall is interesting, the construction material is even more interesting. The entire wall is made of jasper (21:18). The exact nature of jasper is not known precisely, but is a fine, translucent stone, clear as crystal (see 21:11), but goldish in color. The city itself, John said, “. was pure gold, like unto clear glass” (21:18). The wall is clear, with a gold cast, and the city is gold, like clear glass. With human eyes, we would need extra-strength sunglasses to even look at the city! Again, remember that John was limited to using human vocabulary to describe something that transcends all earthly experiences. His continuous mention of transparency (21:11b, 18b, 21b, 22:1) suggests the heavenly city is designed to transmit God’s glory no matter where one is positioned in it! In Revelation 21:19 and 20, John gave further information about “. the foundations of the wall of the city”. Each foundation is “. garnished with all manner of precious stones”: jasper, sapphire, chalcedony, emerald, sardonyx, sardius, chrysolyte, beryl, topaz, chrysoprasus, jacinth, and amethyst. Each stone represents the glory of God in a special way. Although the precise color of some of these stones is not dogmatically known, the overall impression is one of immense wealth and magnificent beauty – far beyond anything known in today’s world. Some of the colors of the stones (as best as can be determined) are: crystal clear gold, which refracts all the colors of the rainbow spectrum (jasper), deep, rich blue (sapphire), sky blue or translucent milky quartz (chalcedony), bright, grass-green (emerald), reddish-brown and white mixed (sardonyx), red or honey-colored (sardius), transparent gold (chrysolyte), translucent bluish or sea green (beryl), translucent yellowish or yellow-green (topaz), clear apple-green (chrysoprasus), translucent bluish-smoke color or violet (jacinth), and brilliant purple or transparent violet (amethyst). There is considerable uncertainty about the precise identity of some of these precious stones, but this may be intentional. The purpose for this revelation of Heaven is to present an overall impression of the indescribable glories awaiting the child of God. Such magnificence not only symbolically speaks of God’s infinite wisdom and power, but of the grace and love He extends to those who happily receive His free gift of salvation. Built in the walls of the city are twelve gates (see 21:12, 13), each “of one pearl” (21:21). This does not mean the gates are made of pearls (plural), but that each gate is one pearl. They are obviously very large pearls since the redeemed saints pass through them as they enter and leave the city! Although the Holy City will be our “home address,” we also will have access to the rest of the New Earth and New Heavens. We may even travel to places yet unknown in other parts of the universe! A pearl is the only precious gem that is not a metal or a stone. It is a gem formed inside a living creature: the oyster. Dr. John Phillips, in his commentary Exploring Revelation, wrote: “The humble oyster receives an irritation or a wound, and around the offending article which has penetrated and hurt it, the oyster builds a pearl. The pearl, we might say, is the answer of the oyster to that which injured it. The glory land is God’s answer, in Christ, to wicked men who crucified heaven’s beloved and put Him to open shame. How like God it is to make the gates of the New Jerusalem of pearl. The saints as they come and go will be forever reminded, as they pass the gates of glory, that access to God’s home is only because of Calvary . What gigantic suffering is symbolized by those gates of pearl! Throughout the endless ages we shall be reminded by those pearly gates of the immensity of the suffering of Christ. Those pearls, hung eternally at the access routes to glory, will remind us forever of One Who hung upon a tree and whose answer to those who injured Him was to invited them to share His home.” Revelation 21:21b seems to suggest there is just one street in the city (“the street of the city”). As there is only one way to Heaven (John 14:6), so there is only one way in Heaven! Like the city (Revelation 21:18b), the street is made of “. pure gold, as it were transparent glass”. In today’s world, streets are primarily made of concrete, asphalt, or blacktop. Gold is what we wear (if we can afford it), not what we walk on! But in Heaven, we will walk on a street the beautiful sunshine color of the finest translucent gold, which permeates the radiant light of Christ throughout the entire city! New Temple (Revelation 21:22) Something else that surprised John is the absence of a Temple structure in Heaven (21:22a). There is no need for one when all the purposes for an earthly Temple are accomplished. In the New Jerusalem, “the Lord God Almighty and the Lamb are the Temple of it” (21:22b). The presence of the Triune God with the redeemed saints of all ages will eliminate the necessity of a Temple, for all will have direct, intimate, and immediate communion with Him. The physical Temples of Israel were poor substitutes for the presence of God Himself. New Light (Revelation 21:23-26) Since God is Light and “in Him is no darkness at all” (I John 1:5), and since Christ is “the Light of the world” (John 8:12; 9:5), the Holy City has no need of any created light (i.e., sun, stars, reflected light of the moon). The glory of God illuminates every corner so that nothing is hidden! The good news is that nothing needs to hide in Heaven! The saints of the ages will walk in the light of Christ’s purity forever! Presumably, the light from the Holy City will be sufficient to illumine the entire New Earth. Revelation 21:24 states, “. the nations of them which are saved shall walk in the light of it”. This verse speaks of Gentiles who are neither part of Israel or the Church. They, too, will walk in the physical and spiritual light of God’s glory. Among them will be some with honored positions (i.e., “kings”), yet they easily attribute all glory and honor to the Father and His Son. John gives a further word about the city gates. They will never shut at night or against attacks because there is only continuous day – and no more enemy attacks (21:25). In God’s presence, there can be no night, for in Him there is no darkness. There will never be the absence of light, for God and Christ are Light Personified. Also, there will be no need for nighttime’s rest! Glorified bodies need no rest. Eternity will be full of vigorous activity, as the holy angels presently experience (and never grow weary). New Purity (Revelation 21:27) The New Jerusalem is distinguished by significant “missing” features. There will be no Temple, sun, moon, darkness, closed gates, or need for rest and in verse 27 we are further assured that nothing defiling or abominable will ever enter the city. Alleluia! The New Earth, Heavens, and Holy City will remain eternally free from everything that curses and mars our lives now. The Hell of war will be over forever, the incredible power of sin will be ended forever, and the pain of the separating power of death will be swallowed up in final and total victory forever! God will have accomplished His purpose for man, which is to have unhindered fellowship with him. He will have a creature who, as a free moral agent, willingly chose to worship, love, and serve Him. Who will be these free moral agents of fellowship? Verse 27 states it is those whose names are written in the Lamb’s book of life! Is your name there, my friend? Be absolutely certain it is! How? “Believe on the Lord Jesus Christ, and thou shalt be saved, and thy house” (Acts 16:31). Enjoy this poem from Katherine K. Caldwell: “Death’s Birth” Bursting forth with wings of praise My soul finds sweet release. Because I placed my faith in Christ, I sail to sights of peace! A living light of harmony Embraces me about New warmth and solace hug my heart; In transport bliss, I shout: “Holy, holy, holy! The Lamb of God divine Has purified and glorified This thankful soul of mine!” A stream of flowing water Surges from the light, Reflecting rainbow colors; Resplendent hues most bright! The water, clear as crystal, emerges from the throne. I realize a joy complete, God’s promises full known! A street of gold and gates of pearl Meet my wond’ring eye; I never could have visualized Such awesome sights on high! But though the beauty I behold Is like a perfect earth, It fades before the face of Him Who met me at “death’s birth!” His love consumed me head to toe, When He so gently smiled, And said, “Well done, My faithful one, I love you, My dear child.” O, finally, I know just how To give Christ Jesus praise! I’m seeing life’s reality Without sin-shadowed haze! I’m free at last to worship Him In undefiled delight! I see in full His holiness, His grace and love and might. I understand now what Paul meant: To die is surely gain, For Christ has wiped away all tears, And every former pain! Forever I will praise my Lord, The Lamb of God divine Who purified and glorified This thankful soul of mine! ©Katherine K. Caldwell