http___blog.robbiecooper.org_bg_category_history__1.xml
http___blog.robbiecooper.org_2009_09_16_.xml
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3
New York Times Magazine ( ? е щастието Догонването ) и жична ( Системата за приятели: Как медицински данни, разкри тайната на здравето и щастието ) докладва за работата на Никълъс Кристакис и Джеймс Фоулър от Framingham Heart Study , което предполага, че поведения са "заразна". The New York Times парче включва някои замисли дискусия за ползата и ограниченията на анализ на социалната мрежа ; Социално-мрежа науката в крайна сметка предлага нова перспектива на вечния въпрос: до каква степен ние сме автономни индивиди? "Ако някой прави нещо добро, просто защото те копират другите, или правят нещо лошо просто защото те са копиране на другите, какво кредит те заслужават, или това, което вината те заслужават?" Кристакис пита. "Ако се откажат от пушенето, защото всички около мен" млъква пушене, какъв кредит да получа за демонстриране на самоконтрол? "Ако вие сте един от хората, които са частично задвижвани от неговата ДНК, за да се мотае в периферията на обществото, добре, че това също е там, където пушачите, което означава, че вие също сте по-вероятно да вземете своя навик. За да видите обществото като социална мрежа - вместо на събиране на физическите лица - може да доведе някои трънливи заключения. В колона, публикувано миналата есен в British Medical Journal, Кристакис пише, че строго утилитарна гледна точка предполага, ние трябва да дадем по-добри медицински грижи за добре свързани лица, защото те са тези, които по-вероятно да преминат на ползите заразно други. "Това заключение", пише Кристакис "ме кара да се чувстват неловко." Напомня ми на цитат на Оскар Уайлд, "Повечето хора са други хора. Техните мисли са на някой друг становищата, животът им мимикрия, страстите си оферта ". Въпреки, че идеята, че можем да вземем вътрешни състояния като щастие, чрез огледалните неврони, по същество имитира тези около нас изглежда малко по-малко тъмно.
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3
Framingham Heart StudyWednesday, September 16th, 2009 Both the New York Times Magazine (Is Happiness Catching?) and Wired (The Buddy System: How Medical Data Revealed Secret to Health and Happiness) have reported on the work of Nicholas Christakis and James Fowler on the Framingham Heart Study; suggesting that behaviors are “contagious”. The New York Times piece includes some thoughtful discussion on the usefulness and limitations of social network analysis; Social-network science ultimately offers a new perspective on an age-old question: to what extent are we autonomous individuals? “If someone does a good thing merely because they’re copying others, or they do something bad merely because they’re copying others, what credit do they deserve, or what blame do they deserve?” Christakis asks. “If I quit smoking because everyone around me quits smoking, what credit do I get for demonstrating self-control?” If you’re one of the people who are partly driven by his DNA to hang out on the periphery of society, well, that’s also where the smokers are, which means you are also more likely to pick up their habit. To look at society as a social network — instead of a collection of individuals — can lead to some thorny conclusions. In a column published last fall in The British Medical Journal, Christakis wrote that a strictly utilitarian point of view would suggest we should give better medical care to well-connected individuals, because they’re the ones more likely to pass on the benefits contagiously to others. “This conclusion,” Christakis wrote, “makes me uneasy.” Reminds me of the Oscar Wilde quote; “Most people are other people. Their thoughts are someone else’s opinions, their lives a mimicry, their passions a quotation”. Although the idea that we can pick up internal states like happiness, through mirror neurons, essentially mimicking those around us seems a little less dark.