http___bojia-princip.blogspot.de_2013_01_4.html_1.xml
http___megafree2009.blogspot.com_2015_.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 10.8 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 12.8 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 18.8 18.9 18.10 18.11 18.12 18.13 18.14 18.15 19.1 19.2 19.3 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 22.1 22.2 22.3 23.1 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 30.1 31.1 31.2 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 33.1 33.2 34.1 34.2 34.3 35.1 36.1 36.2 36.3 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 38.1 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 40.1 40.2 40.3 40.4 40.5 40.6 40.7 40.8 40.9 40.10 41.1 41.2 41.3 41.4 41.5 41.6 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 42.6 42.7 43.1 43.2 43.3 43.4 44.1 44.2 45.1 46.1 46.2 46.3 47.1 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 49.1 49.2 49.3 50.1 50.2 50.3 50.4 50.5 50.6 50.7 50.8 50.9 50.10 51.1 51.2 51.3 52.1 52.2 52.3 52.4 52.5 52.6 52.7 52.8 53.1 54.1 54.2 54.3 54.4 54.5 54.6 54.7 54.8 55.1 55.2 55.3 55.4 55.5 56.1 56.2 57.1 57.2 57.3 57.4 57.5 57.6 58.1 58.2 58.3 58.4 59.1 60.1 61.1 61.2 62.1 62.2 63.1 63.2 63.3 64.1 65.1 65.2 65.3 65.4 65.5 65.6 65.7 65.8 66.1 66.2 66.3 66.4 66.5 66.6 67.1 67.2 67.3 67.4 67.5 67.6 67.7 67.8 67.9 68.1 69.1 69.2 69.3 70.1 70.2 70.3 71.1 71.2 72.1 72.2 73.1 73.2 73.3 73.4 73.5 73.6 74.1 74.2 74.3 74.4 74.5 75.1 75.2 75.3 75.4 76.1 76.2 76.3 77.1 78.1 78.2 78.3 78.4 79.1 80.1 80.2 81.1 81.2 81.3 81.4 81.5 82.1 82.2 82.3 82.4 82.5 83.1 83.2 83.3 83.4 83.5 84.1 85.1 86.1 86.2 86.3 86.4 86.5 86.6 86.7 87.1 87.2 87.3 87.4 87.5 87.6 87.7 87.8 88.1 88.2 89.1 90.1 91.1 91.2 91.3 91.4 91.5 91.6 91.7 91.8 91.9 91.10 92.1 92.2 92.3 92.4 92.5 92.6 92.7 93.1 94.1 94.2 94.3 94.4 94.5 94.6 95.1 96.1 96.2 96.3 96.4 96.5 96.6 96.7 96.8 97.1
МЕСИЯТА: НЕГОВОТО ИДВАНЕ И ЦЕЛ НА ВТОРОТО МУ ПРИШЕСТВИЕ Месията, Мисия на Христа, Помазаник, Исус Христос, Иисус, Йоан Кръстител, Мариа, Йосиф ГЛАВА 4: БОЖЕСТВЕНИЯ ПРИНЦИП Думата “Месия” на еврейски означава “помазаник”, обозначавайки “цар”. Избраният израелски народ вярвал в Божие Слово, разкритото им чрез пророците, което обещава, че Бог ще им изпрати цар и спасител. Това бе тяхното месианско очакване. Бог изпраща този Месия в лицето на Исус Христос. “Христос” е Гръцката дума за Месия. Месията идва, за да изпълни целта на Божията работа по спасението. Хората се нуждаят от спасение поради грехопадението. Ето защо, преди да можем да изясним смисъла на спасението, първо трябва да разберем същността на грехопадението. Но понеже Грехопадението представлява провала в изпълнението на Божията Цел на Творението, то преди да уточним значението на грехопадението, първо трябва да разберем Целта на Творението. Божията Цел за Творението трябваше да бъде осъществена с установяването на Небесно царство на Земята. Но поради човешкото грехопадение, ние сме създали ад на змята, вместо Божието царство. От момента на съгрешаването на човешките предци до ден днешен, Бог непрестанно се опитва да възстанови Небесното царство. Тъй като историята е история на Провидението за възстановяване, то главна цел на човешката история е да се установи Небесното царство на Земята. “Есхатология” 1-2) ЧАСТ 1 СПАСЕНИЕ ЧРЕЗ КРЪСТА Цел на идването на Исус като Месия Исус дойде като Месия за нищо по-малко от пълното спасение на човечеството; той трябваше да изпълни целта на провидението за възстановяване. Исус трябваше да установи Небесното царство първо на Земята. Разбираме това от думите на Исус, с които обучава последователите си, “И тъй, бъдете съвършени и вие, както е съвършен вашият небесен Отец” (Мат. 5:48) Съгласно Принципа на Творението, човек, който е изпълнил Целта на Творението, става едно тяло с Бог, придобива Божествена природа и не може да извършва грях. От гледна точка на целта на Творението, такъв човек е съвършен, както е съвършен и Небесният Отец. Следователно, думите на Исус към последователите му означават, че те трябва да станат граждани на Небесното царство, след като бъдат възстановени, като хора, изпълнили целта на творението. Исус учи хората да се молят Божията Воля да се осъществи на земята, така както е на небето, понеже Той идва, за да преобрази грешните хора в граждани на Божието царство и да изгради Царството на Земята. Той приканва хората: “Покайте се, защото наближи Небесното царство.” (Мат. 4:17) По същата причина, Иоан Кръстител, който идва, за да подготви пътя за Господа, провъзгласява наближаването на Небесното царство. Какви ще бъдат хората, когато бъдат възстановени, постигнат Целта на Творението и станат съвършени, както е съвършен Небесния Отец? Такива хора са абсолютно единни с Бог и с цялата си същност преживяват Божието Сърце. Те стават едно с Бог, неделими от Него, и живеят в съответствие с Божията воля. Чувствайки напълно това, което Бог чувства, те притежават Божествена природа. Такива хора не притежават първороден грях и следователно не се нуждаят от изкупление и спасител. Те нямат нужда да се молят усърдно, нито да практикуват вяра, неща които са нужни на грешните хора, докато търсят Бог. Още повече, тъй като самите те нямат първороден грях, техните деца естествено се раждат добри и без грях. Те по същия начин нямат нужда от спасител за изкупление на греховете им. Беше ли завършено спасението чрез кръста? Дали разпъването на Исус, което донесе изкупление на греховете ни, изпълни целта на Провидението за възстановяване? Ако е така, бихме очаквали, че искрено вярващите в Исус ще възстановят първоначалната си природа и построят Небесното царство на Земята. Но в цялата християнска история не е имало нито един човек, колкото и да е бил отдаден, който да е живял в неразрушимо единство с Бог. Никой човек не е преживявал Сърцето на Бог в пълната Му дълбочина, нито пък е притежавал Божествена природа. Никога не е имало вярващ, който не се нуждае от изкупление или живот на усърдни молитви и посвещаване. Дори и велик Божи човек, като Свети Павел, не можеше да избегне нуждата от живот на вяра и отчаяни молитви. (Рим. 7:18-25) Нито едни християнски родители, колкото и отдадени на вярата, не са дали реаждането на дете без първороден грях, което може да влезне в Божието царство без нуждата от спасение. Християнските родители все още предават първородния грях на своите деца. Какво може да научим от тези обзор на християнския живот? Той показва, че изкуплението на кръста не е изкоренило напълно първородния ни грях, нито е възстановило изцяло първоначалната ни природа. Знаейки, че изкуплението чрез кръста не може да изпълни докрай целта на идването му, Исус обещава да дойде отново. Той разбира, че Божията Воля и желание да възстанови Небесното Царство на земята са абсолютни и непроменливи. Ето защо Исус се надява да се върне и да изпълни Божията воля докрай. Беше ли жертвата на Исус на кръста напразна? Разбира се, че не. (Иоан 3:16) Ако беше, християнството нямаше да създаде такава значима история. Още повече, личните ни преживявания във вярата показват колко велика е благодатта на изкуплението чрез кръста. Истина е, че кръстът изкупва греховете ни, но също така е и вярно, че той не изчиства докрай първородия ни грях. Той не ни възстановява до безгрешното състояние на съвършена първоначална природа, в което никога не бихме извършили грях, и не ни прави способни да установим Небесното царство на Земята. Каква би била правилната оценка на степента на спасението чрез кръста? Докато не отговорим на този въпрос, ще бъде трудно за хората от съвременния интелектуален свят да имат коректна вяра. Затова, ние трябва да преразгледаме смъртта на Исус на кръста. Смъртта на Исус на кръста Беше ли смъртта на Исус на кръста най-желаната Воля на Бог? Нека първо проучим думите и делата на апостолите, записани в Библията. Забелязваме едно единодушно чувство всред апостолите относно смъртта на Исус; те са смазани от скръб и изпълнени с негодувание. Стефан например е изпълнен с възмущение относно невежеството и неверието на еврейските водачи и осъжда техните действия, наричайки ги убийци и предатели. (Деяния 7:51-53) Християните до ден днешен споделят същите чувства като учениците от времето на Исус. Ако смъртта на Исус е била предопределеният изход за изпълнението на Божията Воля, то скръбта на последователите щеше да е естествена, но те нямаше да са изпълнени с толкова горчива ненавист, нито толкова яростно да обвиняват еврейските лидери, които я причиниха. От тяхната остра реакция можем да заключим, че смъртта на Исус бе несправедлива и ненужна. Сега нека изследваме дали от гледна точка на Божието Провидение разпъването на Исус е неизбежно, като предопределената Воля на Бог. Бог призова избрания израелски народ от потомците на Аврам. Той ги закриля, храни ги и често ги дисциплинира чрез трудности и изпитания. Бог им изпраща пророци, за да ги утеши с твърдото обещание един ден да им изпрати Месията. Той ги подготвя да приемат Месията, като ги кара да построят Скинията и храма. Когато Исус се ражда, Бог възвестява неговото Пришествие, изпращайки тримата мъдреци от Изтока, както и Симон, Анна и Йоан Кръстител, за да свидетелстват за Него. Що се отнася до Йоан Кръстител, всички Евреи са знаели, че ангел се явява на баща му, за да благовести зачатието му. (Лука 1:13) Чудесата около раждането му поставят цяла Юдея в трепетно очакване. (Лука 1:63-66) Още повече, аскетичният живот на Йоан в пустинята е бил толкова впечятляващ, че много хора се питат в сърцата си, дали той не е Христос. (Лука 3:15) Целта на Бог с изпращането на такава изключителна личност като Йоан Кръстител бе да свидетелства за Исус като Месия и насърчи евреите да повярват в него. След като Божията Воля бе да накара Евреите от онова време да повярват в Исус като в свой Месия, то те, възпитани да живеят по Божията Воля, трябваше да повярват в него. Ако го бяха сторили, в съответствие с желанието на Бог, то би ли им хрумнала дори мисълта да го изпратят на кръста? Биха ли искали да се случи нещо лошо на Месията, когото толкова дълго и жадувано са чакали? Но тъй като те тръгват против Божията Воля и не повярваха, че Исус е Месията, Той бе предаден на разпятие. Ето защо е необходимо да разберем, че Исус не идва, за да умре на кръста. И накрая, нека разгледаме думите и делата на самия Исус, за да установим дали действително разпъването му бе начинът да изпълни докрай мисията си на Месия. Думите и делата на Исус имаха за цел да породят вяра в хората, че той е Месията. Когато например те го питат какво трябва да сторят, за да вършат Божиите дела, Исус им отговаря: “Това е Божието дело, да повярвате в Този, когото Той е изпратил.” – Иоан 6:29 Един ден, страдайки поради неверието на Фарисеите, нямайки никого, с когото да сподели сърцето си, Исус поглежда с мъка над града, Йерусалим. Той плаче, скървейки за бъдещата съдба на Евреите, които Бог с толкова усилия и любов е водил цели 2000 години. Исус предрича, че градът ще бъде напълно опустошен и камък върху камък няма да остане. Той ясно посочва невежеството на хората с думите: “защото ти не разпозна времето, когато беше посетен.” (Лука 19:44) В друг цитат Исус оплаква упорството и неверието на хората в Йерусалим, казвайки: “Йерусалиме! Йерусалиме! Ти, който избиваш пророците и с камъни убиваш пратените до теб, колко пъти съм искал да събера твоите чада, както кокошката прибира пилетата си под крилата си, но не искахте!” – Мат. 23:37 Исус укорява хората, които отказват да повярват в него, макар и да познават писанията, свидетелстващи за него: “Вие изследвате писанията, понеже мислите, че в тях имате вечен живот, и те са , които сведитилстват за Мен, и въпреки това не искате да дойдете при Мен, за да имате живот.” – Иоан 5:39-40 “Аз дойдох в името на Моя Отец и не ме приемате… ако вярвахте на Моисей, щяхте да повярвате и на Мен; понеже той за Мене писа.” – Иоан 5:43-46 Колко чудеса и знамения извършва Исус в отчаяните си усилия да изведе хората от неверието им! Но макар и да виждат удивителните му дела, религиозните водачи го заклеймяват, наричайки го обсебен от Велзевула. (Мат. 12:24) Изпаднали в такова окаяно положение, Исус извиква: “Макар да не вярвате на Мене, вярвайте на делата, за да познаете и разберете, че Отец е в Мене и Аз в Отца.” – Иоан 10:38 В друг случай, той ги проклина силно възмутен, пророкувайки тяхното страдание, заради лицемерието им. Чрез думите и делата си, Исус се опитва да накара своя народ да повярва в Него, защото това бе Божията Воля. Ако те следваха Божията Воля и бяха повярвали в Исус, като свой Месия, кой тогава би дръзнал да го изпрати на кръста? От тези примери, можем да заключим, че смъртта на Исус е трагичен резултат от безверието и невежеството на хората по негово време и не е била нужна за изпълнието неговата мисия като Месия. Това е доста ясно илюстрирано и от последните думи на Исус на кръста: “Отче, прости им, защото те не знаят какво правят” - Лука 23:34 Ако Бог първоначално бе предопределил неговата смърт на кръста, Исус би трябвало да очаква да извърви този път, като свой неотменен курс. Защо тогава той се моли три пъти: “Отче Мой, ако е възможно, нека Ме отмина тази чаша, но не както аз искам, а както ти искаш.” (Мат. 26:39) Истината е, че Исус изрича тези отчаяни молитви, тъй като той ясно осъзнава, че неговата смърт ще унищожи надеждата за осъществяване на Небесното царство на Земята; че това би съкрушило Бог, който е работил неуморно за осъществяването на тази мечта през всичките епохи от грехопадението; и че нещастията на човечеството ще трябва да бъдат удължени, без шанс за разрешение, до времето на Неговото Второ Пришествие. Исус казва: “И както Моисей издигна змията в пустинята, така трябва да бъде издигнат Човешкият Син.” (Иоан 3:14) Змиите започват да убиват Израелтяните, когато те изгубват вяра в Моисей по пътя към Ханаан. Затова Бог заповядва на Моисей да направи бронзова змия и да я постави на един висок стълб, та който погледне към нея, да остане жив. (Числа 21:4-9) Подобно на това, Исус предвижда, че поради провала на избрания народ да повярва в Него, човечеството ще бъде обречено за Ада. Той предвидя, че в такъв случай той ще бъде прикован на кръста като бронзовата змия, за да избави цялото човечество, давайки спасение на всеки, който се обърне към Него. Съзирайки тази възможност, Исус прави това страшно предсказание с дълбоко опечалено сърце. Друго свидетелство за това, че смъртта на Исус на кръста не е по Волята на Бог, а по-скоро следствие от неверието на хората, е упадъкът на Израел след разпъването му. (Лука 19:44) Още повече бе пророкувано, че Исус ще дойде и седне на трона на Давид, установявайки вечно царство: “Защото ни се роди Дете, Син ни се даде; И управлението ще бъде на рамото Му; И името Му ще бъде Чудесен, Съветник, Бог могъщ, Отец на вечността, Княз на мира. И управлението Му и мирът непрестанно ще се увеличават на Давидовия престол и на неговото царство, за да го утвърди и поддържа чрез правосъдие и правда, от сега и до века. Ревността на Господа на Силите ще извърши това.” – Исая 9:6-7 Ангел се явява на Мария преди зачеването на Исус с подобно предвещание: “И ето, ще заченеш в утробата си и ще родиш Син, когото ще наречеш Исус. Той ще бъде велик, и ще се нарече Син на Всевишния; и Господ Бог ще му даде престола на баща Му Давид. Ще царува над Якововия дом до века; и царството Му не ще има край.” – Лука 1:31-33 Ясно се вижда, че намерението на Бог относно избрания израелски народ, който Той, още от времето на Авраам, е водел през всякакви изпитания, е било да им изпрати Месията и да изгради Небесно царство на Земята. Но тъй като еврейските водачи преследват Исус и Го изпращат на кръста, Израел изгубва позицията си на нация – основател на Божието царство. За няколко поколения еврейският народ е пръснат по цялото лице на Земята. От тогава насам те са подтискани и подлагани на гонения. Това може да се разглежда като трагична последица от грешката, която извършват техните предци, изпращайки на смърт Месията – този, когото трябваше да почитат, осуетявайки с това осъществяването на Провидението за възстановяване. Но не само евреите, а и много вярващи християни също поемат кръста на страданието, като свой дял от колективния грях за убийството на Исус. Степента на спасение чрез кръста и целта на второто Пришествие на Исус Какво щеше да се случи, ако Исус не бе разпънат? Исус щеше да осъществи както духовния, така и физически аспект на спасението. Със сигурност той щеше да установи вечното и неразрушимо Небесно Царство на земята. В края на краищата, това е предсказано от пророк Исая, известено е и от ангела, който се явява на Мария. Това намира израз и в думите на Исус, когато той обявява, че Небесното царство наближава. Бог първо "създаде човека от пръст из земята, и двъхна в ноздрите му жизнено дихание, и човекът стана жива душа.” (Бит. 2:7) Следователно, човешките същества са създадени едновременно, в дух и в тяло. Тяхното грехопадение също е духовно и физическо. Тъй като Исус идва, за да донесе пълно спасение, Той е отговорен да го осъществи както духовно, така и физически. Да вярваш в Исус означава да станеш едно с Него. Ето защо, Исус оприличава себе си на истинската лоза, а последователите си с нейните пръчки. (Иоан 15:5) Той също каза, “В оня ден ще познаете, че Аз съм в Отца си, и вие в Мене, и Аз в вас.” (Иоан 14:20) За да спаси грешните хора и физически, и духовно, бе необходимо Исус да дойде в плът. Ако хората бяха повярвали и се бяха обединили с Исус в дух и в плът, те щяха да получат и двата вида спасение; духовно и физическо. Но хората не повярваха в Исус, а вместо това го пратиха на кръста. Тялото на Исус бе изложено на атаките на Сатана и той бе убит. Ето защо, дори когато вярващите християни са обединени с Исус, телата им остават изложени на сатанинските атаки, точно както бе и тялото на Исус. Следователно, независимо от това колко силно отдаден е един вярващ, той не може да получи физическо спасение чрез изкуплението на кръста, направено от Исус. Първородният му грях, предаден по кръвна линия от Адам, не е примахнат из корен. Дори и най-посветеният християнин все още носи първородния грях в себе си и го предава на децата си още при раждането им. В личния си живот на вяра може да чувстваме, че е нужно да подчиним и отречем плътта си, в усилията си да предотвратим нахлуването на Сатана, който непрестанно се опитва да ни впримчи чрез телата ни. Казано ни е да се “молим непрестанно” (І Сол. 5:17), за да премахнем условията, чрез които Сатана може да ни атакува. Тези условия произтичат от първородния грях, който не е бил изкоренен въпреки спасението, чрез изкуплението на кръста. Исус не успява да осъществи целта на пълното спасение, духовно и физическо, тъй като тялото му бе нахлуто от Сатана. Въпреки това Исус полага основата за духовно спасение, като създава победна основа за възкресение, чрез изкуплението с кръвта Му пролята на кръста. В резултат, всички вярващи, от възкресението Му насам, са получавали предимствата на духовното спасение, но не и физическо спасение. Спасението, получено вследствие на изкуплението чрез кръста, е само духовно спасение. Първородният грях остава активен в плътта и на най-преданите християни и се предава по кръвна линия на техните потомци. Колкото по-ревностна е нечия вяра, толкова по-ожесточено той трябва да се бори срещу греха в себе си. Дори Свети Павел, най-преданния всред апостолите, оплаква своята неспособност да предотврати нахлуването на греха в тялото си: “Защото, колкото за вътрешното ми естество, аз се наслаждавам в Божия закон; но в телесните си части виждам различен закон, който воюва против закона на ума ми, и ме заробва под греховния закон, който е в частите ми. Окаян аз човек, кой ще ме избави от тялото на тая смърт? Благодарение Богу има извавление чрез Исус Христа, нашия Господ. И тъй, сам аз с ума слугувам на Божия закон, а с плътта – на греховния закон.” – Рим. 7:22-25 Това изявление противопоставя вдъхновението на Павел за полученото духовно спасение със агонията, която той чувства поради неспособността му да постигне физическо спасение. Иоан също изповядва. “Ако речем, че нямаме грях, лъжем себе си и истината не е в нас… Ако речем, че не сме съгрешили, правим Бога лъже., и Неговото слово не е в нас.” – І Иоана 1:8-10 Ние, които получаваме спасение в следствие разпъването на Исус, не можем да се освободим от оковите на греха, поради първородният грях - все още активен, дълбоко в нас. Ето защо, за да изкорени първородния грях, който не е можал да премахне чрез разпятието и да завърши делото на физическото спасение, Исус трябва отново да дойде на земята. Само тогава целта на Божието спасително дело ще бъде изпълнена, както духовно, така и физически. Двата вида пророчества относно кръста Ако смъртта на Исус на кръста не е предопределена като необходима, за пълното изпълнение на целта Му като Месия, защо в Исая се пророкува, че той ще изстрада изпитанията на кръста? (Исая 53) Може да си мислим, че Библията съдържа единствено пророчества, които предричат страданието на Исус. Но когато прочетем Библията отново, знаейки Принципа, осъзнаваме, че има и други, противоположни пророчества. Както пророкува Исая (Исая 9,11,16) и както ангелът предизвестява на Мария (Лука 1:31-33), бе предсказано, че Исус ще стане цар на евреите още приживе и ще установи вечното царство на Земята. Нека разследваме причините, поради които Бог дава два вида противоположни пророчества относно Исус. Бог създава хората да достигнат съвършенство само когато изпълнят своя собствен дял от отговорността. “Възкресение” 5.2.2 ) В действителност, първите човешки предци не изпълниха своята отговорност и съгрешиха. Следователно хората имат потенциала или да изпълнят своята отговорност в съответствие с Волята на Бог или да се провалят в нейното изпълнението, противно на Божията Воля. Нека разгледаме няколко примера от Библията. Адам е бил отговорен да не яде от Дървото за познание на доброто и злото. Той е можел или да се подчини на Божията зоповед и да постигне съвършенство или да яде от плода и да умре. Адам избира второто. В Стария Завет Бог дава 10-те заповеди и Моисеевия закон, които хората трябваше да спазват като условие за спасението си. Това е тяхната част от отговорността; или да спазвят Закона и получат спасение или да не се подчинят и така да се погубят. (Второзаконие 30:15-20) Израелтяните, които напускат Египет, по пътя към Ханаан, имат отговорността да се подчинят на инструкциите на Моисей. Те можеха или да следват с вяра напътствията на Моисей и влязат в Ханаанската земя, или да се разбунтуват срещу него и да не влязат в обетованата земя. Всъщност Бог предрича, че Той ще заведе израелтяните в земята на Ханаан (Изход 3:8) и заповядва на Моисей да ги предвожда. Но поради липсата им на вяра, хората загиват в пустинята и само техните потомци успяват да достигнат крайната цел. По същия начин човешките същества имат своя дял от отговорността; те могат или да я изпълнят в съответствие с Божията Воля, или противно на нея, да се провалят. Какъв плод ще принесат зависи от това, дали ще изпълнят, или не, своята част от отговорността. По тази причина, Бог дава два вида пророчества относно изпълнението на Неговата Воля. Божият дял от отговорността е да изпрати Месията. Да повярват в Месията обаче е човешкият дял от отговорността. Израелският народ можеше или да повярва в Месията, според Божието желание или да не вярват в него - противно на Божието желание. Имайки в предвид тези две възможности, Бог дава два вида пророчества, отнасящи се до осъществяването на Волята Му чрез Исус. Едното предрича, че поради безверието на хората, Исус ще умре. (Исая 53) Другото предвещава, че хората ще вярват в Исус и ще го почитат като Месия, помагайки Му славно да осъществи Волята на Бог. (Исая 9,11,60; Лука 1:31) Когато Исус умира на кръста, в следствие от неверието на хората, се изпълнява само първият вид пророчество. Другото остава неизпълнено до Второто Пришествие на Христос. Пасажи от Евангелието, в които Исус говори за разпъването, като необходимо В Евангелието има няколко стиха, в коио Исус говори за страданието си на кръста, като необходимост за спасението. Например, когато Петър чува предсказанието на Исус, за предстоящето му разпъване и се опитва да го разубеди, Исус го смъмря с думите: „Махни се от мен, Сатана! Ти ме изкушаваш”. (Мат. 16:23) Защо Исус укорява Петър толкова сурово? Истината е, че когато Исус изрича тези думи, неверието на избраните хора вече бе осуетило усилията Му за изпълнение на провидението за спасение и в двата аспекта – духовен и физически. По това време Исус вече е абсолютно решен да приеме съдбата си за кръста (Лука 9:31), като условие на изплащане, за да отвори поне пътя за духовно спасение на човечеството. Разубежденията на Петър можеше да попречат на Исус да прокара пътя за духовното спасение чрез кръста. По тази причина Исус го порицава. Друг пример са последните думи на Исус на кръста: “Свърши се”. (Иоан 19:30) Исус няма в предвид, че чрез разпването е завършило напълно Провидението за спасение. Когато разбира, че не може да промени неверието на хората, Исус избира пътя на кръста, за да положи фундамент за духовно спасение. С това задачата да се постигне физическо спасение остава неизпълнена до Второто Пришествие. Ето защо с думите “свърши се”, Исус има впредвид, че е завършил поставянето на основа за духовно спасение – нещо, което по това време е станало алтернативната цел на Провидението. За да бъде вярата ни коректна, първо трябва да имаме пряко общение с Бог чрез духовни преживявания в молитва; след което да разберем истината чрез правилен прочит на Писанието. По тази причина, Исус ни казва да се покланяме на Бог “с дух и истина”. От времето на Исус до днес, християните са вярвали, че Исус е дошъл в този свят, за да умре на кръста. Те не са знаели фундаменталната цел с която Исус идва като Месия и възприемат погрешно донесеното от него духовното спасение, мислейки, че с него мисията Му се изчерпва. Исус искаше да живее и да постигне Своята крайна цел; но поради неверието на хората в него, той умира със сърце, изпълнено с разочарование. Днес на Земята трябва да се появат верни годеници – чистосърдечни вярващи, които могат да изтрият болката и горчивината от сърцето на Исус. Трябва да се появят годеници, които да въздигнат желанията в сърцето на Исус, преди той да може да се завърне като годеник. Исус проплаква: “Обаче, когато дойде Човешкият Син, ще намери ли вяра на земята?” (Лука 18:8) предвиждайки, че когато той се завърне, хората най-вероятно отново ще бъдат в тъмнина. От този поглед върху Библията става ясно, че Исус не идва, за да умре на кръста. Можем да потвърдим този факт още по-ясно, ако влезем в духовно общение с Исус и Го попитаме директно. Ако сме неспособни сами да виждаме духовната реалност, трябва да потърсим свидетелството на хора, надарени с такива способности, за да разберем правилно сърцето на Исус и задълбочим вярата си. Само тогава ще сме достойни да станем невестата на Исус и да го приеме в Последните дни. ЧАСТ 2 ВТОРОТО ИДВАНЕ НА ИЛИЯ И ЙОАН КРЪСТИТЕЛ Пророк Малахия предрича, че Илия ще се завърне: “Ето, Аз ще ви изпратя пророк Илия, преди да дойде великият и страшен ден Господен.” 36 (Мал. 4:5) Исус свидетелства, че предвещаното идване на Илия се е изпълнило в лицето на Й. Кръстител: “Но казвам ви, че Илия вече е дошъл и не го познаха, но постъпиха с него както си искаха. Тогава учениците разбраха, че им говореше за Иоан Кръстител.” – Мат. 17: 12-13 И точно както Йоан Кръстител не разбира, че чрез него се извършва второто идване на Илия 37 (Иоан 1:21), така той самият не е разпознат от хората. Невежеството на Йоан подсилва собствените му съмнения относно Исус. 38 (Мат. 11:3) Тъй като много хора го почитат, те приемат за правилна неговата гледна точка, което от своя страна увеличава неверието им в Исус. Невежеството на Йоан Кръстител е главният фактор, принудил Исус да поеме пътя на кръста. Еврейското вярване в завръщането на Илия В епохата на обединеното царство, идеалът на Бог за Неговия свещен храм е осуетен от Сатана, чрез прегрешенията на цар Соломон. 39 (вж. “Паралели” 3) За да бъде възстановен храма и прокаран пътя за идването на Месията, който е въплъщението на храма, Бог изпраща на Израел четири големи и дванадесет по-малки пророци и действа чрез тях за пречистването на страната от всякакви сатанински влияния. Освен тях Бог изпраща и пророк Илия, за да се възправи срещу Валаалските пророци на хълма Кармел; той ги побеждавасъс силата на Бог и събаря ваалските им олтари. Вихрушка възнася Илия на небето с огнена колесница 40 (ІІ Царе 2:11), преди той да доведе докрай Божествената си мисия. Силата на Сатана се възражда и продължава да спъва Божието провидение. Докато не се е отстранело сатанинското влияние, пътят за Месията не е можело да бъде проправен. Ето защо, преди Исус да може да постигне идеала на въплътения храм, друг пророк е трябвало да наследи и доведе докрай незавършената мисия на Илия – да пререже връзките на хората със Сатана. Затова Провидението изисква пророк Малахия да предизвести завръщането на Илия. 41 (Мал. 4:5) Евреите, които са вярвали в пророчествата на писанията, горещо са се надявали на идването на Месията. Трябва обаче да знаем, че също толкова жадно са очаквали и завръщането на Илия. Това се дължи на ясното Божие обещание, дадено чрез пророк Малахия, че преди идването на Месията Той ще изпрати пророк Илия, който да проправи пътя на Господа. Илия се възнася на Небето 850 г. преди раждането на Исус и оттогава обитава духовния свят. Известна ни е историята на Преображението, когато Моисей и Илия духовно са се явили на учениците на Исус. 42 (Лука 9:28-36) Много евреи са вярвали, че когато Илия се завърне, ще слезе от Небето по същия начин, по който се е възнесъл. Точно както днес много християни упорито гледат в небесата, очаквайки, че Исус ще дойде на облаци, така и в дните на Исус е имало оевреи, които са се взирали в небето, тревожно очаквайки завръщането на Илия. Преди обаче да се разнесе някаква вест за завръщането на Илия, за да се изпълни пророчеството на Малахия, неочаквано се появява Исус и претендира, че е Месията. Не е чудно, че появата и изявлението на Исус предизвикват голямо объркване в цял Йерусалим. Където и да отидат учениците на Исус, те са затрупвани с въпроси относно Илия, който е трябвало да дойде преди Месията. Нямайки сами правилен отговор, учениците питат Исус: “Защо тогава думат книжниците, че Илия първо трябва да дойде?” 43 (Мат. 17:10) Тогава Исус им отвърнал, че Йоан Кръстител е Илия, когото хората очакват. 44 (Мат. 17:12-13) Тъй като апостолите вече са вярвали, че Исус е Месията, те с лекота приемат и твърдението, че Иоан Кръстител е Илия. Как обаче биха приели това противоречиво изявление другите, които не позвават Исус? Той предполага, че няма да Му повярват лесно, затова и казва: “И, ако искате да го приемете, тоя е Илия, който имаше да дойде.” 45 (Мат. 11:4) За евреите е още по-трудно да приемат Исусовото изявление, тъй като по-рано самият Иоан Кръстител е отрекъл да е Илия. Йоан Кръстител настоява, че той не е Илия: “И го попитаха: Тогава що? Илия ли си? И каза: Не съм.” 46 (Иоан 1:21) Чия гледна точка биха избрали евреите Исус ясно показва, че Иоан Кръстител е Илия, когото хората тревожно очакват, докато Иоан Кръстител категорично отрича това твърдение. На чии думи биха повярвали евреите? Това обстоятелство очевидно е зависело от репутацията на двамата, от това дали Исус или Йоан е вдъхвал повече респект и доверие в хората от онова време. Нека разгледаме как е изглеждал Исус в очите на евреите. Той е бил необразован млад мъж, израстнал в бедния дом на обикновен дърводелец. Този неизвестен млад човек неочаквано се появява и се обявява за “Господаря на съботата”, спазвана с най-дълбоко благоговение от набожните евреи и така явно я осквернява. 47 (Мат. 12:1-8) С това Исус си извоювал репутацията на престъпник, желаещ да отмени закона, представляващ за евреите основата за спасение. 48 (Мат. 5:17) Ето защо, водачите на еврейската общност преследват Исус и Той е принуден да събира ученици от средите на простите рибари, да се сприятелява с бирници, блудници и грешници, да яде и пие с тях. 49 (Мат. 11:19) Още по-лошо от гледната точка на еврейските лидери е изявлението на Исус, че бирниците и блудниците ще влязат в Небесното царство преди тях. 50 (Мат. 21:31) Друг път, при Исус идва една грешница, която плаче и започва да облива нозете Му със сълзи, да ги трие с косите си, да ги целува и маже с миро. 51 (Лука 7:37-38) Да приемат такова поведение от проститутка би било неприемливо за еврейството с неговите строги морални норми, където прелюбодейците е трябвало да се убиват с камъни. Исус не само одобрява нейното щедро посещение, а дори я похвалва и смъмря учениците, когато укоряват жената. 52 (Лука 7:44-50) Освен това, Исус сякаш се е поставял на равна нога с Бог 53 (Иоан 14:9), твърдейки, че никой няма да влезе в Небесното царство, освен чрез Него. 54 (Иоан 14:6) Той заявява, че хората трябва да Го обичат повече от собствените си родители, братя и сестри, съпрузи и деца. 55 (Мат. 10:37; Лука 14:26) Прекалено голяма част от думите и постъпките му изглеждат богохулни. Ето защо, не е изненадващо, че еврейските водачи го упрекват и осмиват, набеждавайки го, че е обсебен от Велзевула – принцът на демоните. 56 (Мат. 12:24) От всичко това можем да заключим, че Исус съвсем не е вдъхвал доверие на хората от онова време. Как е изглеждал Йоан Кръстител на тогавашните израелтяни? Той е роден във видно семейство, бил е син на свещеника Захария. Чудесата и знаменията, съпътстващи неговото зачеване и раждане, са изненадали цяла Юдея. Един ден, когато е ред на Захария да окади в храма, пред него се явява ангел и му благовестява, че жена му, стара и неплодна, скоро ще зачене син. Тъй като Захария не повярвал в думите на ангела, той загубил говора си до деня, в който се родило детето. 57 (Лука 1:9-66) От своя страна, Йоан водел безукорен живот на вяра и въздържание в пустинята, хранейки се със скакалци и див мед. По тази причина, много евреи са се чудили дали случайно той не е Христос и пратеници на свещениците и левитите са идвали при него да го питат за това направо. 58 (Лука 3:15; Иоан 1:20) До такава степен са го уважавали евреите. Предвид тези обстоятелства, когато евреите са сравнявали Исус и Йоан Кръстител, кой им е вдъхвал повече доверие? Несъмнено думите на Йоан са звучали по-правдоподобно. Ето защо, те естествено са повярвали повече на Йоан Кръстител, когато е отрекъл да е Илия, отколкото на Исусовото твърдение, че Йоан Кръстител е Илия. След като са вярвали на Йоан, те са смятали думите на Исус за измислица, съчинение, за да подкрепи съмнителните му месиански претенции. Вследствие на това, Исус е бил заклеймен като самозванец. Веднъж обявен за такъв, неверието на хората в Него е нараствало от ден на ден. Думите и делат му са им се виждали все по-оскърбителни. След като са вярвали повече на Йоан, отколкото на Исус, единственото, което са можели да мислят е, че Илия все още не се е завърнал. Така че не са могли дори и да си представят, че Месията е дошъл. Докато евреите все още са вярвали в пророчеството на Малахия и са очаквали то да се изпълни, те не са можели да приемат Исус, претендиращ, че е Месията, тъй като от тяхна гледна точка все още не е дошъл Илия. От друга страна, за да повярват в Исус, е трябвало да пренебрегнат Библейскито пророчество, според което Месията ще дойде само след завръщането на Илия. Тъй като за набожните евреи всякакво отричане на пророчества е било немислимо, на тях не им е оставал друг избор, освен да отхвърлят Исус. Неверието на Йоан Кръстител Мнозина от еврейските водачи и хората от времето на Исус са хранели дълбоко уважение към Йоан Кръстител, някои дори са мислели, че е Месията. Ако Йоан Кръстител бе потвърдил Исусовото свидетелство, че той е Илия, много хора щяха да му повярват с лекота и да се съберат около Исус. Вместо това, невежеството му относно Божието Провидение става причина за твърденията му, че той не е Илия и се превръща в основна пречка за приемането на Исус. На река Йордан Йоан свидетелства за Исус: “Аз ви кръщавам с вода за покая ние, а Оня, Който иде след мене, е по-силен от мене, Комуто не съм достоен да поднеса обущата, Той ще ви кръсти със Светия Дух и с огън.” – Мат. 3:11 “И аз Го не познах; но Оня, Който ме прати да кръщавам с вода Той ми рече: Онзи ,над Когото видиш да слиза Духът и да почива върху Него, Той е Който кръщава със Светия Дух. И видях, и свидетелствам, че Тоя е Божият Син.” – Иоан 1:33-34 Всъщност свидетелската мисия на Иоан Кръстител завършва в момента, в който кръщава Исус и разкрива кой е Той. Каква трябва да е мисията му от този момент нататък? Баща му Захария, изпълнен със Святия Дух, пророкува по време на неговото раждане, че мисията на сина му ще бъде да служи на Месията: “Да даде нам…да Му служим без страх, в святост и правда пред Него през всичките си дни.” 61 (Лука 1:74-75) И след като Йоан Кръстител свидетелства за Исус, то той трябва повече от всеки друг да Му служи през остатъка от живота си с предаността на ревностен последовател. Но той оставя Исус и продължава да кръщава независимо от Него. Не е чудно, че евреите се объркват до там, че да смятат Йоан за Месията. 62 (Лука 3:15) Водачите им също са объркани. 63 (Иоан 1:19-20) Още по-неприятен е случаят, при който юдеин, следващ Исус и ученици на Йоан Кръстител се препират помежду си чий учител е покръстил повече хора. 64 (Иоан 3:25-26) От изявлението на Йоан: “Той трябва да расте, а пък аз да се смалявам” 65 (Иоан 3:30), можем да заключим, че в сърцето си Йоан не е считал, че трябвада сподели съдбата на Исус. Ако Йоан Кръстител и Исус са вървели рамо до рамо по един общ път, как може тогава Йоан да се смалява, а Исус да расте? Всъщност Йоан Кръстител е трябвало да бъде първият апостол на Исус, ревностно разпространяващ словото Му. Поради слепотата си, той не изпълняма своята мисия. Ценният му живот, който трябва да бъде посветен на Исус, накрая е изгубен заради една незначителна история. 66 (Марко 6:14-29) Когато съзнанието на Йоан Кръстител е било фокусирано върху Бог, той разпознава в Исус Месията и свидетелства за Него. По-късно, когато вдъхновението го е напуснало, той започва да гледа със светски очи на нещата и отново потъва в невежество, което увеличава неверието му. Неспособен да разбере, че той е завърналият се Илия, Йоан започва да се отнася към Исус също така скептично, както и евреите гледат на Него, особено след като попада в затвора. Всяка дума и действие на Исус му изглеждат странни и смущаващи. В един момент Йоан се опитва да разреши съмненията си, като изпращи учениците си при Исус с въпроа: “Ти ли си този, който има да дойде или друг да очакваме?” 67 (Мат. 11:3) Тъй като с този въпрос Йоан сее конфронтира с Исус, Той възмутено отвръща, несдържайки укора си: “Идете, съобщете на Йоана това, което чувате и виждате; Слепи прогледват, куци прохождат, прокажени се очистват и глухи прочуват; мъртви биват възкресявани и на сиромасите се проповядва благовестието.” – Мат. 11:4-6 Още в утробата на майка си Йоан Кръстител е бил избран за мисията да следва Исус. Той води труден и аскетичен живот в пустинята, поставяйки основа за по-нататъшното си служение, с една единствена цел – да подготви пътя за идването на Месията. Когато Исус започва Своята обществена дейност, преди да покаже на когото и да било друг, Бог разкрива на Йоан кой е Исус и го вдъхновява да свидетелства за Него като за Сина на Бог. Йоан обаче не съумява да приеме по правилния начин даденото му от Небето благоволение. Затова и Исус не му отговаря направо, а по заобиколен начин, когато той Го провокира с въпроса си, изпълнен със съмнения. Йоан Кръстител положително е знаел за извършваните от Исус чудеса и знамения. Въпреки това, в един обширен отговор, сам Исус изброява делата си с надеждата да събуди Йоан за истинската му мисия. Необходимо е да разберем, че когато Исус казва “на бедните се проповядва благовестието”, той дава израз на дълбокото си страдание поради неверието на Йоан Кръстител и еврейските водачи. Подготвените юдеи и особено Йоан Кръстител са богатите хора, благословени с невероятните блага на Божията любов. Но тъй като всички те отхвърлят Исус, Той трябва да се скита по брега на Галилея и из Самария, да търси сред “бедните” онези, които биха чули словата на Евангелието. Тези бедни хора са необразованите рибари, бирници и блудници. Исус би желал да намери ученици, различни от тях. Дошъл с мисията да установи Небесното царство на Земята, на Него Му е бил нужен по-скоро един лидер, който да поведе след себе си хиляди, отколкото хиляди, които сляпо следват Него – единственият. Не проповядва ли той Евангелието най-напред на свещениците и книжниците в храма? Той отива там, търсейки подготвени и способни хора. Както обаче се изразява в една притча, тъй като поканените не идват на вечерята, Той трябва да броди из улиците и страничните пътища и да събере сиромасите, недъгавите, слепите и куците. 68 (Лука 14:16-24) Поставен в жалката ситуация, при която е принуден да заплени богатите гости, поканени на вечерята, с отхвърлените от обществото хора, Исус излива болката си в следните осъдителни думи: “И блажен оня, който не се съблазнява в мене!” 69 (Мат. 11:6) Макар по своето време Йоан да е високо почитан, Исус по косвен път осъжди живота му с думите, че този, който се съблазнява в Него, независимо за колко велик е считан, няма да бъде благословен. Йоан се съблазнява и затова се проваля в своята мисия, а именно – да отдаде живота си на Исус. След като учениците на Йоан Кръстител свършват с въпросите си и си тръгват, Исус отбелязва, че макар и да е бил най-великият от всички пророци, Йоан не успява да изпълни поверената му от Бог мисия: “Истина ви казвам: Между родените от жена не се е издигнал по-голям от Йоана Кръстителя; обаче по-малкият в небесното царство е по-голям от него.” – Мат. 11:11 Всеки един, който е на Небето, е бил роден от жена и е живял на Земята. Възможно е да очакваме, че след като Иоан е бил по-велик от всеки, роден от жена, то би трябвало той да е най-голям и в Божието царство на Небето. Защо тогава Йоан е по-нищожен и от най-малкия в Небето? Множество пророци в миналото са свидетелствали за Месията непряко, според предоставените им от времето възможности. От друга страна, Йоан е имал мисията да свидетелства директно. Ако главната задача на пророците е била да свидетелсват за Месията, то тогава положително Йоан Кръстител е бил най-великият сред тях. Но е бил по-малък от всичките, що се отнася до следването и отдаването на Месията. Всеки един в Небесното царство, дори и най-малкият, е знаел, че Исус е Месията и Му се е бил посветил. Йоан Кръстител, призован да служи на Месията, бидейки му по-приближен от всеки друг, се е отделил от Исус и е тръгнал по свой собствен път. Ето защо, по отношение на неговата отдаденост на Исус, той е бил по-малък и от най-малкия в Небесното царство. Исус продължава: “А от дните на Иоана Кръстителя до сега Небесното царство насила се взема, и които се насилят, го грабват” 70 (Мат. 11:12 (NIV)) Йоан Кръстител е избран още преди рождението му и води труден, аскетичен живот в пустинята. Ако се е посветил на Исус с искрено сърце, позицията на главен първосвещеник положително щеше да е запазена за него. Но тъй като той не изпълнява мисията си да служи на Исус, то Петър, “мъж на силата”, се насилва и я грабва. От израза “от времето на Иоана Кръстителя до сега” можем да заключим, че в следващите стихове 71 (Мат. 11:16-19) Исус има предвид не хората по принцип, а по-специално Йоан Кръстител. Накрая Исус завършва: “Но пак мъдростта се оправдава от делата си” 72 (Мат. 11:19) Ако Йоан е действал мъдро, той е нямало да изостави Исус и делата му щяха да останат в историята като праведни. За нещастие, той постъпва глупаво като блокирва както пътя на евреите към Исус, така и своя собствен. От всичко казано дотук става ясно, че основната причина, поради която Исус е трябвало да умре на кръста, е провалът на Йоан Кръстител. В какъв смисъл Йоан Кръстител е бил Илия По-горе казахме, че Йоан Кръстител е трябвало да поеме и доведе докрай мисията, която Илия оставя незавършена на земята. Както е писано в Библията, той е роден с мисията да върви пред Господа “в духа и силата на Илия, за да обърне сърцата на бащите към чадата и непокорните към мъдростта на праведните, да приготви за Господа благоразположен народ”. 73 (Лука 1:17) Ето защо, от гледна точка на мисията си, Йоан е второто идване на Илия. Освен това, както по-подробно ще бъде разгледано 74 (вж. “Възкресение” 2.3.2), Илия фактически се завръща в дух и се опитва да помогне на Йоан Кръстител да доведе докрай мисията, която той самият не успява да завърши през земния си живот. Йоан Кръстител заедно с това служи като тяло на Илия, чрез което последният работи, за да изпълни своята мисия. Ето защо, вземайки под внимание общата им мисия, Йоан и Илия могат да се разглеждат като една и съща личност. Нашето отношение към Библията Разбрахме, че невежеството на Йоан Кръстител и липсата му на вяра в Исус пораждат неверието у хората, поради което накрая се стига и до разпятието. До днес никой не е разкрил тази небесна тайна, тъй като ние сме чели Библията с неподлежаща на съмнение увереност, че Йоан Кръстител е най-великият от всички пророци. Новото ни разбиране относно личността на Йоан Кръстител ни учи, че трябва да се освободим от консервативната си вяра, поради която ни е страх да поставим под въпрос конвенционалните вярвания и традиционните доктрини. Нямаше ли да е погрешно да се отнасяме към Йоан Кръстител като към провалил се, ако той беше успял? По същата логика, изобщо не е правилно да считаме, че Йоан Кръстител е изпълнил мисията си при условие, че той на практика не е. За да имаме правилната вяра, непрекъснато трябва да полагаме усилия да търсим в дух и истина. Макар в дискусията ни за Йоан Кръстител да се опирахме на Библията, тези, които притежават способността да общуват с духовния свят, могат да видят в какво състояние се намира Йоан Кръстител и да потвърдят правилността и истинността на по-горното откровение. Продължава СЛЕДВАЩИ ГЛАВИ:
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 28.6 28.7 28.8 28.9 28.10 28.11 28.12 28.13 28.14 28.15 28.16 29.1 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 30.6 30.7 30.8 31.1 31.2 31.3 32.1 32.2 32.3 33.1 34.1 35.1 35.2 36.1 37.1 37.2 37.3 38.1 38.2 39.1 40.1 41.1 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 43.1 43.2 43.3 43.4 44.1 44.2 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 49.2 49.3 49.4 49.5 49.6 49.7 49.8 50.1 50.2 50.3 50.4 50.5 51.1 51.2 51.3 51.4 52.1 53.1 54.1 54.2 55.1 55.2 55.3 56.1 57.1 58.1 58.2 58.3 58.4 58.5 58.6 58.7 59.1 60.1 60.2 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 68.2 68.3 69.1 70.1 70.2 70.3 70.4 70.5 71.1 71.2 72.1 73.1 74.1 75.1 75.2 75.3 75.4 75.5 75.6 75.7 75.8 76.1 76.2 76.3 76.4 77.1 77.2 77.3 77.4 78.1 79.1 80.1 81.1 81.2 81.3 81.4 81.5 81.6 81.7 81.8 81.9 81.10 81.11 81.12 81.13 81.14 81.15 81.16 81.17 82.1 82.2 82.3 82.4 82.5 83.1 83.2 84.1 85.1 86.1 87.1 87.2 87.3 87.4 88.1 89.1 89.2 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 96.2 96.3 96.4 97.1 97.2 97.3 97.4 97.5 97.6 97.7 97.8 97.9 97.10 98.1 99.1 100.1 100.2 101.1 101.2 102.1 103.1 104.1 105.1 106.1 107.1 107.2 107.3 107.4 107.5 108.1 108.2 108.3 108.4 108.5 108.6 109.1 109.2 109.3 110.1 110.2 111.1 112.1 112.2 112.3 112.4 112.5 113.1 113.2 114.1 114.2 114.3 115.1 116.1 117.1 118.1 118.2 118.3 118.4 118.5 118.6 118.7 119.1 119.2 119.3 119.4 120.1 121.1 122.1 123.1 123.2 123.3 123.4 123.5 123.6 123.7 124.1 124.2 124.3 124.4 124.5 125.1 125.2 125.3 126.1 126.2 127.1 128.1 129.1 130.1 130.2 130.3 130.4 131.1 131.2 131.3 131.4 132.1 132.2 132.3 133.1 134.1 135.1 136.1 136.2 136.3 136.4 136.5 136.6 136.7 136.8 137.1 138.1 138.2 139.1 140.1 141.1 142.1 143.1 144.1 145.1 146.1 147.1 147.2 147.3 147.4 148.1 149.1 149.2 149.3 149.4 150.1 151.1 152.1 153.1 153.2 153.3 153.4 153.5 153.6 153.7 153.8 153.9 153.10 153.11 153.12 153.13 153.14 153.15 154.1 154.2 154.3 155.1 155.2 155.3 156.1 157.1 158.1 159.1 159.2 159.3 159.4 159.5 159.6 159.7 160.1 160.2 160.3 160.4 161.1 162.1 163.1 164.1 164.2 165.1 165.2 165.3 165.4 165.5 165.6 165.7 165.8 165.9 166.1 166.2 166.3 166.4 167.1 168.1 168.2 169.1 170.1 171.1 172.1 172.2 172.3 172.4 172.5 172.6 172.7 172.8 172.9 172.10 173.1 173.2 173.3 173.4 173.5 173.6 173.7 174.1 174.2 175.1 176.1 176.2 176.3 176.4 177.1 177.2 177.3 178.1 179.1 180.1 181.1 181.2 181.3 181.4 181.5 181.6 181.7 182.1 182.2 182.3 182.4 182.5 183.1 183.2 183.3 183.4 183.5 184.1 185.1 186.1 187.1 187.2 187.3 187.4 187.5 188.1 188.2 188.3 188.4 188.5 188.6 188.7 189.1 190.1 191.1 192.1 192.2 192.3 192.4 192.5 192.6 192.7 192.8 193.1 193.2 193.3 193.4 193.5 193.6 194.1 195.1 196.1 197.1 198.1 198.2 198.3 198.4 198.5 198.6 198.7 198.8 198.9
Saturday, December 26, 2015 Saturday, December 12, 2015 Psalm 150- A Simple Study Psalm 150 — Hallelujah [OPEN ENGLISH BIBLE] 365 Nuggets Of Gold- 25 The day draws nigh when Jesus Christ will return to the earth to judge the rebellious. The final showdown between Jesus and (the Antichrist and Satan) is not far away. The Bible says, "The devil, who deceived them, was cast into the lake of fire and brimstone where the beast and the false prophet are. There they will be tormented day and night forever and ever." (Revelation 20:10) At the great White Throne judgment..... Anyone whose name was not found written in the Book of Life was cast into the lake of fire. (Revelation 20:15) Is your name in the Book of Life? Blessed are you if it is so; if not, take a decision this day to accept God's offer of salvation through his son, Jesus Christ. For God so loved the world that He gave His only begotten Son, that whoever believes in Him should not perish but have everlasting life. Tuesday, October 27, 2015 Thursday, October 22, 2015 New Testament- Lesson 136 Wednesday, October 21, 2015 Tuesday, October 20, 2015 New Testament- Lesson 135 Jesus prophesies his death a third time- Read (Matthew 20:17-19) (Mark 10:32-34) (Luke 18:31-33) The first time that Jesus prophesied about his death is read in Matthew 16:21-28, where Peter rebuked him for saying so. The second time Jesus prophesied about his death is read in Matthew Chapter 17:22, 23. Here, Jesus prophesies about his death a third time. Jesus while going to Jerusalem, walked ahead of them. Mark writes that the disciples were amazed and they were afraid. Twice he had told them about his death and they were grieved. They were amazed because he was walking boldly towards his death. They were afraid thinking of what harsh treatment awaited them. All 3 synoptic Gospel authors write about Jesus speaking to his disciples of betrayal, condemnation, spiteful treatment, death and resurrection. Matthew writes of Jesus speaking of his crucifixion. The betrayer walked with them; the disciples knew it not, but he knew it all. Yet, he walked towards what his Father had sent him to earth for, death on the cross. Not only that, he was going to accomplish something that no one had ever accomplished. The writer of Hebrews, puts it in this manner......that through death he might destroy him that had the power of death, that is, the devil; and deliver them who through fear of death were all their lifetime subject to bondage. Friday, October 9, 2015 Sunday, October 4, 2015 New Testament- Lesson 134 The parable of the laborers in the vineyard- Matthew Chapter 20:1-16 Jesus spoke a parable, saying, "The kingdom of heaven is like a landowner, who went out early in the morning to hire labourers for his vineyard. And when he had agreed with the labourers for a penny/denarius a day, he sent them into his vineyard. He went out about the third hour (9 a.m.), and saw others standing idle in the marketplace, and said to them; You too go and work in my vineyard, and whatsoever is right I will pay you. They accepted and started working. Again he went out about the sixth (12 p.m.) and ninth hour (3 p.m.), and did likewise. About the eleventh hour (5 p.m.)he went out, and found others standing idle, and said to them, Why have you been standing here idle all day? They said, "Because no one hired us." He said to them, Go into my vineyard; and whatsoever is right, I will pay you. When it was evening, the Lord of the vineyard told his steward, "Call the labourers, and give them their pay, beginning from the last to the first." When those who were hired at the eleventh hour (5 p.m.) came, they received a penny/denarius. When those who were hired first in the morning came, they thought they would receive more; but each one was given a penny/denarius. When they had received it, they murmured against the landowner, saying, "These last have just worked one hour, and you have made them equal to us; we, who have borne the burden and heat of the day." But he answered one of them, and said, "Friend, I did you no wrong: did you not agree to work for me for a penny/denarius? Take that which is yours and go your way: I will give to this last, even as I have given you. Is it not lawful for me to do what I will with my own things? Is your eye evil, because I am good?" Jesus ended the parable by saying, " So the last shall be first, and the first last: for many be called, but few chosen." The period of service in the vineyard was not considered important here by the landowner. He paid the laborers what he felt was right, because he was the owner of all. Only the laborers hired first were told that they would be given a penny; all the others were told that the landowner would give them what he felt was right. All the laborers received the same wages, a penny, though some came in late and worked for shorter durations. When called in to the service for God and his kingdom, some labor for longer durations and some shorter; the rewards may seem unjust because it is done with human calculations and often with jealousy and envy, but since God is the giver of grace to do anything that we do, it's finally up to him to decide whom to reward in what way. Having the mind of Christ, integrity and faithfulness are what God focuses upon more than the duration of service. The one who has worked for shorter duration may receive the same reward as the one who labored longer. The last becomes the first and the first last, so as to say. The Jews (called first) had the covenant blessings of God, but most of them rejected Jesus through whom grace came. The Gentiles who were called eventually and they who accepted the offer of salvation through Jesus, were rewarded with the same promise of eternal life as was first presented to God's chosen people. They who were last became first, and the first became last. The Gospel call goes out to all who hear through all generations. Yet, the chosen ones are the ones who would accept the offer of eternal life by grace through faith and then live for their Lord and Savior and remain faithful to him, working diligently for him, till their call to go to their eternal home comes. Many are called, but few are chosen. Wednesday, September 30, 2015 Check Points-1 This is the Revelation of Jesus Christ, which God gave him to show to his servants the things which must happen soon, which he sent and made known by his angel to his servant, John, who testified to God's word, and of the testimony of Jesus Christ, about everything that he saw. (Revelation 1:1, 2) The Apostle John was faithful to God in what he was entrusted with. He testified to God's word and made known his testimony of Jesus Christ. How about you? How's your testimony? Evaluate yourself today. Be a faithful witness of the Lord. Sunday, September 27, 2015 New Testament- Lesson 133 A rich young man, the rich and salvation, temporal and eternal rewards- Read (Matthew 19:16-29) (Mark 10:17-30) (Luke 18:18-30) To Peter's question as to what would be their (disciples) gains for having left everything and followed him, Jesus spoke about eternal and temporal rewards. Jesus promised his disciples that when God restores the order of all things (as we read in Revelation 21), they would be given prominent positions; they would he highly honored and respected. The twelve tribes of Israel could mean "all of God's redeemed people." "Judging" would not mean literal judging, but being esteemed among the redeemed. The word "regeneration" here means "new birth" or "renewal" or "restoration". For those who have left house, or brothers, or sisters, or father, or mother, or wife, or children, or land, for Jesus' sake, and for the sake of the gospel, will receive one hundred times (manifold) now in this time, houses, brothers, sisters, mothers, children, and land, (Mark adds "with persecutions"). By this Jesus meant, that the loss of personal relationship with family members would be compensated by God giving the sacrificing believer many more spiritual relationships. In earthly terms, persecutions would not be counted as a reward, but Jesus said, "Blessed are they which are persecuted for righteousness' sake: for theirs is the kingdom of heaven." (Matthew 5:10) Finally, Jesus ended by saying, "But many who are first will be last ; and those that are last will be first." In this context, where Jesus is dealing with "the rich who trust in their riches", it means that the rich of the world, who are considered first by the world, had yet to get on the path to eternal life, because of their love for riches (they became last), while the disciples who are poor and considered of no worth or last by the world, had gained access to heaven and were well on their way to inherit eternal life (they became first). Saturday, September 26, 2015 New Testament- Lesson 132 A rich young man, the rich and salvation, temporal and eternal rewards- Read (Matthew 19:16-29) (Mark 10:17-30) (Luke 18:18-30) Jesus here tells the man who called him "Good teacher", that there is a great difference between man's standard of goodness and God's standard of goodness and from his view point when comparing humans with God, God alone is good, for all goodness flows from God to his creation. The rich man drew Jesus in to a conversation and Jesus told him what the Law required for one to gain eternal life and he answered that he had complied with all that since long. He persisted in questioning Jesus as to what he lacked even though he was keeping all the commandments, implying that he still did not believe that he would inherit eternal life because of all that he was doing. So Jesus told him what it was that hindered him from being sure of his salvation. It was his love for his riches. That exceeded his love for God and it had to be put away. Jesus said, "One thing you lack; If you want to be perfect, go, sell what you have, and give to the poor, and you will have treasure in heaven; and come, follow me, taking up the cross." But when the young man heard that, he went away sad, for he had great possessions. Sadly this is true in every generation; people love the one true God and desire to follow him, but cannot give up their love for riches and some hoard it to a great extent, living with fear and insecurity. Jesus did not say that the rich would not enter the Kingdom of Heaven; what he said was, "It is hard for those who trust in riches to enter into the kingdom of God! It is easier for a camel to go through a needle's eye, than for a rich man to enter into the Kingdom of God." Jesus spoke a proverb here to express an impossibility. The Talmud (a central text of Rabbinic Judaism) gives the parallel phrase of an elephant passing through a needle’s eye. In some Syrian cities, the narrow gate for foot-passengers, at the side of the larger gate by which wagons, camels and other beasts of burden enter is known as the “needle’s eye,” and if a camel had to go through the needle's eye gate, it had to bend it's neck low and it's body as well, which would become a difficult and often impossible task for the animal. When the disciples heard that it was hard for those who trust in riches to enter the kingdom of God, they were astonished and said, "Who then can be saved?" Jesus replied, "With men this is impossible; but with God all things are possible." Salvation is a gift of God. We can work towards the salvation of a person, but it's the work of the Holy Spirit of God that accomplishes the task. To be contd...in next lesson LOVE YOUR ENEMIES I happened to know this because the Lord would show me a dream regarding this each time the fellow planned evil against us. Every time I would pray to the Lord not to allow his tricks to work. When the Lord started showing me several dreams regarding his plans, I developed a dislike for the man and I changed my prayers. I started praying that the Lord should instead send that fellow away from that place. Some sort of hatred developed inside of me because outwardly he pretended to be kind but was scheming secretly. Finally when the Lord had been repeatedly showed me these dreams, I asked the Lord, "I have been praying all along about this, why you don’t do something?" The Holy Spirit spoke to me at that moment and said, "Love your enemies, do good to those who persecute you". I understood that my attitude as a Christian towards this man was wrong. So I confessed my sin to God and decided to do something good for this man for all the wrong that he was doing. I had a brand new shaving set with me and I decided to present him that. That same day when I met him, I presented that set to him. He looked surprised and thanked me. Because of the act, I found great peace in my heart. I was happy that I had obeyed the voice of the Holy Spirit. The Lord was pleased too and I know it for sure because in 2 days, he sent the fellow away from that place, no more to trouble us. The Lord is in his holy temple; the Lord is on his heavenly throne. He observes the sons of men; his eyes examine them. Dreams, Visions, The Still Small Voice & Miracles Friday, September 25, 2015 New Testament- Lesson 131 Tuesday, September 15, 2015 Monday, September 14, 2015 New Testament- Lesson 130 Jesus blesses little children- Read (Matthew 19:13-15) (Mark 10:13-16) (Luke 18:15-17) Little children (infants/babes) were brought to Jesus that he might lay his hands on them and pray for them, but the disciples rebuked those who brought them. When Jesus saw it, he was displeased and said, "Let the little children come to me, and do not forbid them; for of such is the kingdom of heaven." Mark and Luke add Jesus saying, "Whosoever shall not receive the kingdom of God as a little child, he shall not enter it." Jesus then took the little children up in his arms, put his hands upon them, and blessed them. It was a custom of Jewish mothers to carry their little ones to eminent Rabbis for their blessing and thus they brought them to Jesus, who had been teaching them as one with authority telling them great truths of the Kingdom of Heaven and healing their sicknesses and demonic afflictions. The disciples rebuked the parents for the same. Perhaps, on the spur of the moment, they decided to have exclusive rights to approaching their Master. Right before this happened, Jesus spoke on how some live like eunuchs for the sake of the kingdom of heaven and this might have suddenly changed the way they thought about their Master, elevating him to an unapproachable level, though he himself remained with a servant attitude. Another cause must be that the disciples considered bringing little children to Jesus as a trivial intrusion, when great things were happening. Jesus was displeased with the attitude of the disciples and opened the way for the parents to bring their children to him and he took them up in his arms, put his hands upon them, and blessed them, reminding all that, they had to be like little children in their receiving the kingdom of God, if they desired to enter it. Innocence, simple acceptance, clinging trust are qualities that define little children. Thursday, September 10, 2015 New Testament- Lesson 129 Jesus' Teaching on Divorce- Read (Matthew 19:3-12) (Mark 10:1-12) When Jesus came to Judea, the Pharisees came to test him and asked, "Is it lawful for a man to divorce his wife for any reason?" Jesus answered quoting Genesis 1:27, "Have you not read that he who made them at the beginning, made them male and female" and also Genesis 2:24, "For this reason a man shall leave his father and mother and be joined to his wife, and the two shall become one flesh"; so then, they are no longer two but one flesh. Therefore what God has joined together, let not man separate. The Pharisees again asked, "Why then did Moses command to give a certificate of divorce, and to put her away?" He said to them, "Because of the hardness of your hearts, Moses permitted you to divorce your wives, but from the beginning it was not so." Whoever divorces his wife, except for sexual immorality, and marries another, commits adultery; and whoever marries her who is divorced, commits adultery." His disciples said, "If such is the case of a man with his wife, it is better not to marry." Jesus answered, "All cannot accept this saying, but only those to whom it has been given: For there are eunuchs who were born so from their mother's womb, there are eunuchs who were made eunuchs by men and there are eunuchs who have made themselves eunuchs for the sake of the kingdom of heaven." There were 2 schools of thought regarding the interpretation of Deuteronomy 24:1-4 which spoke of divorce. The Shammai school interpreted Deut. 24:1 (something indecent) as sexual immorality to be the cause for divorce, while the Hillel school taught that a man could divorce his wife if she did anything that was not pleasing to him. Jesus pointed to God's original plan and then affirmed the Shammai teaching on the matter. The disciples then presented Jesus with a radical solution to the matter...." If such is the case of a man with his wife, it is better not to marry." Jesus answered that, that was not an acceptable solution for all. He spoke of exceptions though....them who are born as eunuchs, others who undergo castration for any reason and finally those who choose to live as eunuchs or practice celibacy, so that they can give themselves completely to God's work. Wednesday, September 9, 2015 New Testament- Lesson 128 Jesus teaches about forgiveness- Read Matthew 18:21-35 Peter asked Jesus, "Lord, how often shall my brother sin against me, and I forgive him? Up to seven times?" Jesus said to him, "Not seven times, but up to seventy times seven. Therefore the kingdom of heaven is like a certain king who wanted to settle accounts with his servants. When he began to settle accounts, one was brought to him who owed him ten thousand talents. But as he was not able to pay, his master commanded that he be sold, with his wife and children and all that he had, and he paid it all. The servant fell down before him and said, "Master, have patience with me, and I will pay you all." The master was moved with compassion, released him, and forgave him the debt. But that servant went out and found one of his fellow servants who owed him a hundred denarii; and he laid hands on him and took him by the throat, saying, "Pay me what you owe!" His fellow servant fell down at his feet and begged him, saying, "Have patience with me, and I will pay you all." But he went and threw him into prison till he should pay the debt. So when his fellow servants saw what had been done, they were very grieved, and came and told their master all that had happened. When his master had summoned the servant whom he had forgiven his debt, he said to him, "You wicked servant! I forgave you all your debt because you implored me. Should you not also have had compassion on your fellow servant, just as I had pity on you?" Then his master was angry, and delivered him to the torturers until he paid all that was due to him. So my heavenly Father will also do to each of you, if from your heart, you do not forgive your brother his trespasses." Jesus compared the kingdom of heaven to a compassionate king who forgave a great debt of one of his servants. A fellow servant of this servant who owed a small sum to this servant was treated very harshly and when the king knew about the matter, he punished the wicked servant for not being kind and forgiving. He was delivered to the torturers. Jesus ended his teaching on forgiveness by saying, "So my heavenly Father will also do to each of you, if from your heart, you do not forgive your brother his trespasses." This would mean that those who harbour unforgiveness in their hearts would have to suffer punishment from the Father and that is a reality in the lives of many. God the Father has forgiven our great debt of sin, through the atoning sacrifice of his son, Jesus Christ. He expects the forgiven, to forgive others, the smaller debts of sin done against them. Tuesday, September 8, 2015 New Testament- Lesson 127 Where two or three are gathered together in my name, I am there in the midst of them.(Matthew 18:20) Is it not possible for a person to pray or worship or meditate on God's Word alone and feel God's presence? Yes, definitely; yet here, Jesus says that "where two or three are gathered together in his name, he is there in the midst of them." Perhaps, he was pointing to a notion prevalent among the Jews that at least 10 were to be gathered to be a congregation. Not needed, Jesus seemed to imply by his statement. Ubi tres, ibi Ecclesia (“Where three are, there is a church”) is a well known patristic axiom- (Patristic means-of or relating to the church fathers or their writings; axiom means established or accepted statement) At any moment of time, any place in the world, where two or three are gathered in Jesus' name, he is in their midst. Christ's omnipresence and omniscience is so very evident in his statement and it provides great comfort to those who believe. Jesus' promise stays true through the centuries, despite major changes in culture, technology, politics and other factors that tend to change over time. Monday, September 7, 2015 Sunday, September 6, 2015 New Testament- Lesson 126 Agreeing in Prayer- "If two of you agree on earth concerning anything that they ask, it will be done for them by my Father in heaven." Praying alone, praying in two's and praying as a congregation are all effective and brings answers from heaven. Yet, Jesus, who himself often detached temporarily from his disciples and prayed alone to the Father, here proclaims that... If two of you agree on earth concerning anything that they ask, it will be done for them by my Father in heaven. So what's the mystery? When a person prays alone, most often his/her prayers are directed towards his/her needs. Some of such prayers tend to border on the selfish. But an immediate change comes when two different persons get together in prayer. The needs then are addressed regarding the other person in the presence of the Father. Each one praying for the other brings about encouragement and edification too. Burdens are lightened by the thought that there is someone to pray to the Father on one's behalf. This effect is multiplied when a whole congregation prays together for a needy soul. Also, sometimes, one may be so distressed, so as not being able to pray and in such situations, when another prays a fervent prayer, the burdens are lightened immediately. The fruit of the Spirit is increased too as we pray for and with another, as we are loosing the great virtues of love, compassion and mercy in to the lives of others. James writes in his epistle, "Confess your sins to one another, and pray for one another, that you may be healed...(James 5:16) Encouragement, edification, healing, effective burden bearing, fruit bearing, miracles; all these result from prayers prayed together in unity and with humility. 3 important things need to be addressed here, regarding Jesus' statement- "If two of you agree on earth concerning anything that they ask, it will be done for them by my Father in heaven" Now this is the confidence that we have in him, that if we ask anything according to His will, he hears us. (1 John 5:14)- Asking should be according to the Father's will. Whatever we ask, we receive from him, because we keep his commandments and do those things that are pleasing in his sight. (1 John 3:22)- A Scripture directed living is needed. The answer can be immediate or after a while- It's God's time. Finally, the context in which Jesus speaks this is the disciplining of an erring member of Church and if taken in that context, it says that, the Father in heaven will answer prayers concerning this issue when two agree regarding the matter. Saturday, September 5, 2015 New Testament- Lesson 124 & 125 How to deal with "brother sinning against brother" in a Church setting- Jesus taught, "If your brother sins against you, go and tell him his fault between you and him alone. If he hears you, you have gained your brother. But if he will not hear, take with you one or two more, that "by the mouth of two or three witnesses every word may be established.' and if he refuses to hear them, tell it to the church. If he refuses even to hear the church, let him be to you like a heathen and a tax collector. "Assuredly, I say to you, whatever you bind on earth will be bound in heaven, and whatever you loose on earth will be loosed in heaven." When Jesus taught this precept, there was no Church as yet, but there was the Jewish community and also Jesus' group of 12 disciples and other disciples who followed him regularly. Here was a simple yet definitive plan given by Jesus to deal with a brother (or sister) who is sinning against another brother (or sister) in a Church setting. Sinning here, may be with regard to words or deeds. "Gained your brother" means having saved your relationship with your brother or sister. Often this plan is overlooked by many due to ignorance of the Word of God or due to disregard and many problems ensue. Some seek revenge; some keep a grudge against the offender and breed bitterness; others skip the 1st and 2nd steps and openly spread the harm done by the brother or sister to the Church from the start and more harm is done than good. The third step is a public announcement of the offence to the Church after the first and second steps have been exercised and have failed. Should the sinning brother/sister persist in his sin, the Church could then excommunicate him as the final step. It would do great harm to a Church to keep a unrepentant, willfully sinning brother or sister. As time passed and different denominations came in to existence, those leading the Churches often kept the congregation in the dark regarding offences occurring in the Church and the 4 step plan of Jesus was sidelined. Peter the Apostle writes (1 Peter 5:1-3) that leaders are not to be Lords over those entrusted to them, but shepherd the flock of God, being examples to them. How to deal with "brother sinning against brother" in a Church setting- Continued from last lesson. Jesus taught, "If your brother sins against you, go and tell him his fault between you and him alone. If he hears you, you have gained your brother. But if he will not hear, take with you one or two more, that "by the mouth of two or three witnesses every word may be established.' and if he refuses to hear them, tell it to the church. If he refuses even to hear the church, let him be to you like a heathen and a tax collector. "Assuredly, I say to you, whatever you bind on earth will be bound in heaven, and whatever you loose on earth will be loosed in heaven." Jesus ended his 4 step strategy of dealing with a sinning member in a Church by stating- "Assuredly, I say to you, whatever you bind on earth will be bound in heaven, and whatever you loose on earth will be loosed in heaven"..... which meant that whatever decision taken justly by the Church was binding on the person (unrepentant member) concerned. It would be agreed upon in heaven too. But there's more to the statement- Binding and loosing in a Church setup could have major implications if looked at from the Savior's point of view. If the fruit of the Spirit as mentioned in Galatians 5:22, 23 (love, joy, peace, long suffering, kindness, goodness, faithfulness, gentleness, self-control) was kept bound by Church members, the Church would suffer greatly with dullness and dreariness setting in sooner or later despite worship, prayer and the Word being preached. On the other hand, if these qualities were loosed in to the Church by it's members, it would result in a vibrant, joyous, Spirit filled and abundant fruit bearing Church. Thursday, September 3, 2015 New Testament- Lesson 123 The Parable of the Lost Sheep- Read (Matthew 18:11-14)(Luke 15:1-7) Once the tax collectors and the sinners came to Jesus to hear him. When the Pharisees and scribes saw this, they complained, saying, "This man receives sinners and eats with them." Jesus then spoke a parable: "What man of you, having a hundred sheep, if he loses one of them, does not leave the ninety-nine in the mountains (Luke writes wilderness), and go after the one which is lost until he finds it? And when he has found it, he lays it on his shoulders and rejoices and when he comes home, he calls together his friends and neighbors, saying to them, "Rejoice with me, for I have found my sheep which was lost! I say to you, likewise there will be more joy in heaven over one sinner who repents than over ninety-nine just persons who need no repentance. Matthew writes of Jesus saying, "For the Son of Man has come to save that which was lost. " and also, "Even so it is not the will of your Father who is in heaven that one of these little ones should perish." Combining the writings of Matthew and Luke we can decipher that Jesus came, not only to save sinners who were lost (without God), but also to bring back to the fold, them who had gone astray after being in the flock. This parable shows the Shepherd character of God who cares for his sheep and in John Chapter 10, we read Jesus' emphatic statement, "I am the good shepherd. The good shepherd gives his life for the sheep"(John 10:11). Jesus accomplished this, when he laid down his life as the atoning sacrifice for the sins of all humanity. Wednesday, September 2, 2015 New Testament- Lesson 122 Judgment on those who cause believers to sin, How to deal with sin & Guardian angels- Read (Matthew 18:6-10)(Matthew 5:29, 30)(Mark 9:42-48) Whoever causes one of these little ones who believe in me to sin, it would be better for him if a millstone were hung around his neck, and he were drowned in the depth of the sea. Woe to the world because of offenses, for offenses must come, but woe to that man by whom the offense comes. "If your hand or foot causes you to sin, cut it off and cast it from you. It is better for you to enter into life lame or maimed, rather than having two hands or two feet, to be cast into the everlasting fire. And if your eye causes you to sin, pluck it out and cast it from you. It is better for you to enter into life with one eye, rather than having two eyes, to be cast into hell fire. "Take heed that you do not despise one of these little ones, for I say to you that in heaven their angels always see the face of my Father who is in heaven." Christ affectionately calls his disciples "little ones" and he denounces people who would lead such astray by teaching to sin or belittling living in holiness or minimizing the evilness of sin. Not all believers are strong and some tend to fall easily when they see evil being portrayed in their presence. Jesus condemned such evil doers who lead believers astray and said that, "It would be better for him if a millstone were hung around his neck, and he were drowned in the depth of the sea." Such a capital punishment was not practiced among the Jews but was seen among the Greeks, Syrians & Romans. Millstone here, was that which was pulled by an ass for grinding purposes. The radical treatment of the eye, hand and foot which sinned was spoken by Jesus, not literally advocating it, but he pointed to his disciples how sin should be dealt with. Sin had/has to be dealt with drastically, with total dependence on the Savior for deliverance and by practicing self-discipline. Believers are not to take sin lightly, for as James says, "It will eventually lead to death when fully grown." Jesus spoke of guardian angels for believers who have constant access to the Father. This is also mentioned in Psalm 34:7, Psalm 91:11 and Hebrews 1:14. Monday, August 31, 2015 New Testament- Lesson 121 Greatest in the Kingdom of Heaven- Read (Matthew 18:1-5) (Mark 9:36, 37) (Luke 9:46-48) Matthew writes.... The disciples came to Jesus and asked him "Who then is greatest in the kingdom of heaven?" Jesus called a little child to him, set him in the midst of them, and said, "Assuredly, I say to you, unless you are converted and become as little children, you will by no means enter the kingdom of heaven. Therefore whoever humbles himself as this little child is the greatest in the kingdom of heaven." Luke writes...... A dispute arose among the disciples as to which of them would be greatest. Jesus, perceiving the thought of their heart, took a little child, set him in their midst, and said to them, "Whoever receives this little child in my name receives me; and whoever receives me receives him who sent me. For he who is least among you all will be great." Jesus advocated a child like attitude (conversion) for entry in to the kingdom of Heaven. Humble, trusting, not disputing or seeking prominence, power or privilege; receiving others as receiving Christ and considering oneself as of no importance. The one humbling himself as a little child would be the greatest in the kingdom of heaven and the one who truly considered himself least would be great. Sunday, August 30, 2015 New Testament- Lesson 120 Miracle in the mouth of a fish- (Matthew 17:24-27) When Jesus and his disciples had come to Capernaum, those who received the temple tax came to Peter and said, "Does your Teacher not pay the temple tax?" He said, "Yes." When he had come into the house, Jesus knowing all, asked Peter, "What do you think, Simon? From whom do the kings of the earth take customs or taxes, from their sons or from strangers?" Peter said to him, "From strangers." Jesus replied, "Then the sons are free. Nevertheless, so that we do not offend them, go to the sea, cast in a hook, and take the fish that comes up first. And when you have opened its mouth, you will find a piece of money; take that and give it to them for me and you." Temple tax was a tax that was used for the upkeep of the Jewish Temple....... This is what everyone among those who are numbered shall give: half a shekel according to the shekel of the sanctuary. The half-shekel shall be an offering to the Lord. Special tax collectors were assigned to collect the tax because some did not care to pay it. The tax was a half shekel (two drachmas) and Jesus miraculously provided a four drachma coin to pay for Peter and for himself. Interestingly, Jesus remarked that the sons are free from paying the tax, implying that he being the son of the Most High God did not have to pay tax for the upkeep of the temple that belonged to his Father. Matthew doesn't write that Peter did what Jesus asked him to, but that is a certainity. Though the name of the fish is not mentioned here, Tilapia is sometimes called St. Peter's fish. Thursday, August 27, 2015 New Testament- Lesson 119 Unbelief, prayer & fasting- Read (Matthew 17:19-21)(Mark 9:28, 29) When Jesus was on the mount where he was transfigured, a man had brought his demon afflicted epileptic son to Jesus' disciples, but they could not cast out the demon. Later after Jesus had cast out the demon and set the boy free, his disciples came to him privately and asked, "Why could we not cast out the demon?" Jesus said to them, "Because of your unbelief; for assuredly, I say to you, if you have faith as a mustard seed, you will say to this mountain, "Move from here to there,' and it will move; and nothing will be impossible for you. However, this kind does not go out except by prayer and fasting." Jesus stressed on 3 important aspects of the Christian faith here- Unbelief, solid faith and fasting as a vital addition to prayer. Perhaps the gravity of the situation gripped the disciples with unbelief. When they saw the boy convulsing and being hurtled around by the satanic power, they must have questioned themselves whether they could command a deliverance. Jesus addressed their unbelief by telling them that if they could muster faith as a mustard seed, which is packed to it's maximum capacity with substance, indicating total faith with no space for unbelief, then it would have been possible for them to effect the deliverance; nothing would be impossible for them. There was the matter of being stronger than the enemy too and Jesus said that adding fasting to prayer would bolster their faith and make them overcome their unbelief and then victory over the enemy would become a reality. Wednesday, August 26, 2015 New Testament- Lesson 118 Deliverance for a demon possessed epileptic child- Read (Matthew 17:14-18)(Mark 9:17-27)(Luke 9:37-42) The Gospel writer Mark is the one who describes this miracle in detail. When Jesus came down from the mountain where he was transfigured, a great multitude had gathered and a man cried out to him, saying, "Lord, have mercy on my son, for he is an epileptic and suffers severely; he often falls into the fire and often into the water. So I brought him to your disciples, but they could not cure him." Jesus answered and said, "O faithless and perverse generation, how long shall I be with you? How long shall I bear with you? Bring him here to me." When the boy saw Jesus, immediately the evil spirit convulsed him, and he fell on the ground, foaming at the mouth. Jesus asked his father, "How long has this been happening to him?" and he said, "From childhood often he has been thrown both into the fire and into the water to destroy him. But if you can do anything, have compassion on us and help us." Jesus said to him, "If you can believe, all things are possible to him who believes." Immediately the father of the child said with tears, "Lord, I believe; help my unbelief!" Jesus rebuked the evil spirit, saying to it, "Deaf and dumb spirit, I command you, come out of him and enter him no more!" Then the spirit cried out, convulsed the boy greatly, and came out of him. The boy lay on the ground as one dead, so that many said, "He is dead." But Jesus took him by the hand and lifted him up, and he arose and he gave him back to his father. A desperate father had brought his ailing son to Jesus' disciples, hoping for a deliverance, but they could not help him any. He must have been relieved to see Jesus and gaining an oppurtunity cried out to him. Jesus' statement to him, "If you can believe, all things are possible to him who believes", must have perplexed him, but he confessed his unbelief immediately and saw his son being delivered from a demon that had oppressed him for long. Jesus' power over demonic forces was clearly evident throughout his ministry. He has bestowed the same power to his disciples then and now. As he said, "If you can believe, all things are possible to him who believes". Tuesday, August 25, 2015 New Testament- Lesson 117 Questions after the transfiguration- Read (Matthew 17:9-13)(Mark 9:9-13) As they came down from the mountain where Jesus was transfigured, Jesus told Peter, James & John "Tell the vision to no one until the Son of Man is risen from the dead." So they kept their experience to themselves, questioning what the rising from the dead meant. Later they asked him, "Why do the scribes say that Elijah must come first?" Jesus answered, "Indeed, Elijah is coming first and will restore all things. But I say to you that Elijah has come already, and they did not know him but did to him whatever they wished. Likewise the Son of Man is also about to suffer at their hands." The disciples understood that he spoke to them of John the Baptist. The disciples knew that their questions and doubts would find answers with their Teacher and when alone with Jesus they asked him the same. Here they asked him about the prophecy of Malachi which spoke of the coming of Elijah before the coming of the great and dreadful day of the Lord (ref. Malachi 4:5). Jesus answered and told them that it was true and it had happened, but the scribes had not realized it, indirectly speaking of John the Baptist and how he was dealt with. Jesus ended by saying that he himself was to suffer likewise. Saturday, August 22, 2015 New Testament- Lesson 116 Jesus is transfigured- Read (Matthew 17:1-8) (Mark 9:2-8)(Luke 9:28-36) The synoptic gospel authors write about the transfiguration of Jesus which was witnessed by Peter, James and John; three disciples of Jesus. Peter mentions him being an eyewitness of this in his second epistle...(2 Peter 1:16-18) Jesus took his disciples, Peter, James, and John with him on a high mountain by themselves and he was transfigured before them. His face shone like the sun, and his clothes became as white as the light. Moses and Elijah appeared to them, talking with Jesus and spoke of his death which he was about to accomplish at Jerusalem. As they were parting from him, Peter said to Jesus, "Lord, it is good for us to be here; if you wish, let us make three tabernacles here: one for you, one for Moses, and one for Elijah." While he was still speaking, a bright cloud overshadowed them; and suddenly a voice came out of the cloud, saying, "This is my beloved Son, in whom I am well pleased. Listen to Him!" And when the disciples heard it, they fell on their faces and were greatly afraid. But Jesus came and touched them and said, "Arise, and do not be afraid." When they had lifted up their eyes, they saw no one but Jesus only. Even when Jesus was baptized, there was a voice from heaven which said, "This is My beloved Son, in whom I am well pleased." (Matthew 3:17) Here another statement is made by the Father, which is "Listen to Him" signifying Jesus to be the mouth piece or representative of the Father. Moses represented the Law and Elijah the Prophets and both, the Law and the Prophets found fulfillment in Jesus. Peter blurted out what came to his mind on the spur of the moment and the heavenly voice brought great fear to the disciples, but they were reassured by Jesus. The transfiguration signifies God exalting and honoring Jesus above all creation; his holiness and sanctity being shown forth by his body and even clothes becoming radiant with the glory of God. Some have identified Mount Tabor as the site of the transfiguration, but there is no evidence suggesting that. Mount Tabor has long been a place of Christian pilgrimage and is the site of the Church of the Transfiguration. Thursday, August 20, 2015 New Testament- Lesson 115 Jesus reveals his coming sufferings and speaks of true discipleship-Read (Matthew 16:21-28)(Mark 8:31-37, Mark 9:1)(Luke 9:22-27) Jesus told his disciples that he must go to Jerusalem, and suffer many things from the elders and chief priests and scribes, and be killed, and be raised on the third day. Peter took him aside and began to rebuke him, saying, "No Lord, this shall not happen to You!" But he turned and said to Peter, "Get behind me, Satan! You are an offense to me, for you are not mindful of the things of God, but the things of men." Then Jesus said to his disciples, "If anyone desires to come after Me, let him deny himself, take up his cross, and follow me. For whoever desires to save his life will lose it, but whoever loses his life for my sake will find it. For what profit is it to a man if he gains the whole world, and loses his own soul? Or what will a man give in exchange for his soul? For the Son of Man will come in the glory of his Father with his angels, and then he will reward each according to his works. Assuredly, I say to you, there are some standing here who shall not taste death till they see the Son of Man coming in his kingdom." Peter took Jesus aside and rebuked him for speaking of his death. He was their king and shouldn't/coudn't die. He was to be with them forever as their leader and teacher. Jesus on the other hand, had only one goal in mind i.e. to fulfill the Father's will and he wouldn't let anyone stand as hindrance to that. He knew that Satan would bring hindrances to God's divine plan and he rebuked Satan for being an offense. True discipleship had costs involved and Jesus spoke precisely of what it meant for someone to be his disciple.. Denial and picking up one's cross were of paramount importance if someone decided to follow him. Luke adds a few important words here..... If anyone desires to come after me, let him deny himself, and take up his cross daily, and follow me. For whoever is ashamed of me and my words, of him the Son of Man will be ashamed when he comes in his own glory, and in his Father's, and of the holy angels. Unlike Matthew and Mark, Luke adds the word "daily" regarding picking up the cross. So true, for believers do sometimes forget that they have to continually live a life "dead to sin" to be "alive in Christ". Jesus affirmed that having all material gains in this world and not having salvation of one's soul was worthless. A disciple should never be ashamed to testify to others regarding his/her salvation that God the Father has provided him/her through his son Jesus Christ. Jesus ended this teaching session with his disciples by saying, "Assuredly, I say to you, there are some standing here who shall not taste death till they see the Son of Man coming in his kingdom." He was speaking of his resurrection here and it proved true. His disciples and several others were witnesses, except some who died, including Judas, his betrayer. Wednesday, August 19, 2015 New Testament- Lesson 114 True identity of the Savior and new revelation of kingdom power- Read (Matthew 16:13-19)(Mark 8:27-29)(Luke 9:18-20) When Jesus came into the region of Caesarea Philippi, he asked His disciples, saying, "Who do people say that I, the Son of Man, am?" They replied, "Some say John the Baptist, some Elijah, and others Jeremiah or one of the prophets." He said to them, "But who do you say that I am?" Simon Peter answered, "You are the Christ, son of the living God." Jesus said to him, "Blessed are you, Simon son of Jonah, for flesh and blood has not revealed this to you, but my Father who is in heaven. You are Peter, and on this rock I will build my church, and the gates of hades shall not prevail against it. I will give you the keys of the kingdom of heaven, and whatever you bind on earth will be bound in heaven, and whatever you loose on earth will be loosed in heaven." Revelation comes to a fisherman turned fisher of men (Peter) and he gives the precise answer to Jesus' question when all others kept quiet. Jesus' acceptance of Peter's answer that he indeed is Christ, "the anointed one" and also the "son of the living God" clearly established his identity among his followers, when the general impression regarding him among the multitudes were varied. Many are averse to the fact that God is one who deals personally and gives revelation to those whom he chooses, like here he did in Peter's life. A question can then be asked why God the Father revealed this only to Peter and not to the others. The answer is that God is sovereign and he reveals that which he wishes to those whom he chooses, in ways that he chooses. Jesus had more to say to Peter (mentioned only by Matthew)...."you are Peter, and on this rock I will build my church, and the gates of hades shall not prevail against it." There are varied interpretations regarding this, with some even looking at the comma after Peter and interpreting it as Jesus speaking of himself as the "on this rock". But with authority being bestowed upon Peter in the next verse, one can conclude that Peter was being chosen as a pillar of the coming new church after Pentecost. The "binding and loosing" is again mentioned in Matthew 18 in a totally different context. Here, with Jesus laying emphasis that "the gates of hades shall not prevail against the Church that was to be built", the "binding and loosing" means having authority over satanic powers if one exercised faith and used the name and power that comes from the name of the one who mattered i.e. "Christ, the son of the living God". Tuesday, August 18, 2015 New Testament- Lesson 113 Pharisees & Sadducees try to test Jesus; Jesus warns his disciples - Read (Matthew 16:1-12, Mark 8:11-21) The Pharisees and Sadducees came to test Jesus and asked him to show them a sign from heaven. Calling them hypocrites, he told them that they were clever enough to predict the weather looking at the sky, but they could not discern the signs of the times. Calling them a wicked and adulterous generation, he told them that no sign shall be given to them except the sign of the prophet Jonah. (Matthew doesn't detail the sign here, because he did it in Chapter 12:38-40). Jesus then left them and departed. Later Jesus warned his disciples, "Beware of the leaven of the Pharisees and the Sadducees." They reasoned among themselves, saying, "It is because we have taken no bread." Jesus, being aware of their discussion, said to them, "O you of little faith, why do you reason among yourselves because you have brought no bread? Do you not yet understand, or remember the five loaves of the five thousand and how many baskets you took up? Nor the seven loaves of the four thousand and how many large baskets you took up? How is it you do not understand that I did not speak to you concerning bread, but to beware of the leaven of the Pharisees and Sadducees." Then they understood that he did not tell them to beware of the leaven of bread, but of the doctrine of the Pharisees and Sadducees. Monday, August 17, 2015 New Testament- Lesson 112 4000+ fed miraculously by Jesus- (Matthew 15:32-38) (Mark 8:1-9) Jesus had healed many who were sick and made many whole; people were engrossed in his teachings and in the wondrous healings they had seen; it was three days now since they had been with Jesus. Jesus had compassion on them and did not want to send them away hungry, lest they faint on the way, because some of them had come from far off places. On expressing his desire to his disciples for providing them food, the disciples replied, "Where could we get enough bread in the wilderness to feed such a great multitude?" Jesus said to them, "How many loaves do you have?" They said, "Seven, and a few little fish." So he commanded the multitude to sit down on the ground and he took the seven loaves and the fish and gave thanks, broke them and gave them to his disciples and the disciples gave to the multitude. So they all ate and were filled, and they took up seven large baskets full of the fragments that were left. Those who ate were four thousand men, besides women and children. The presence of Jesus, his words and the power of the kingdom of God had captivated the multitude so much, that they did not think of time or home or hunger. Yet, the reality of the needs of the human body was realized by their Teacher and he asked his disciples for a solution but they faltered easily despite the fact that their own hands had distributed loaves and fish to a greater multitude sometime back; 5000+ being fed by their Master after giving thanks for 5 loaves and 2 fish. Their unbelief was unjustified; yet their Lord did another great miracle with seven loaves and a few fish and fed the 4000+ people. The disciples seemed to have forgotten the 12 baskets of fragments that they carried after the 5000+ were fed; now the Master had 7 large baskets of fragments for them. A miracle that teaches us that we serve an Unchanging God and he can provide us all through our lives as we serve him. He is the same, yesterday, today and forever. Sunday, August 16, 2015 Saturday, August 15, 2015 New Testament- Lesson 111 Great Healings - Read (Matthew 15:29-31) (Mark 7:31-37) Departing from Tyre and Sidon, Jesus went to the region of the Sea of Galilee and went up on a mountain and sat down there. Matthew writes about multitudes of sick people (the lame, the blind, the crippled, the mute...)coming to him and being healed. Mark writes of a specific healing... People brought to him one who was deaf and had a problem in his speech, and they begged Jesus to put his hand on him. Jesus took him aside from the multitude, and put his fingers in his ears, and he spat and touched his tongue. Then, looking up to heaven, he said to him, "Ephphatha," that is, "Be opened." Immediately his ears were opened, and the impediment of his tongue was loosed, and he spoke plainly. Whether with this miracle or the mutliple healings as Matthew writes, the people marvelled and glorified God. Jesus commanded them that they should tell no one of what they had witnessed; but the more he commanded them, the more widely they proclaimed it.