http___blogs.cgdev.org_globaldevelopment_bg_2011_09_we-agree-ugandan-oil-debate-should-take-place-in-uganda-plus-a-few-clarifications-about-our-paper.php_1.xml
http___blogs.cgdev.org_globaldevelopment_2011_09_we-agree-ugandan-oil-debate-should-take-place-in-uganda-plus-a-few-clarifications-about-our-paper.php.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 7.2 8.1
12 септември, 2011 Това е съвместен поста Majerowicz със Стефани. Как трябва да Уганда използва своите бъдещи приходи от петрол? Нашите скорошното книга по този въпрос твърди, че изборите трябва да се разглежда заедно с едно око към тяхното развитие, въздействието и последиците за управление. Ние сме щастливи, че хартията предизвика дебат в Уганда, включително дискусии в Daily Monitor от на Tabu Butagira и Ник Йънг . Както Ник Йънг правилно отбелязва, че въпросът на какво да правят с приходите от петрола трябва да бъде обсъден в Уганда, а не във Вашингтон. В надеждата да провокира допълнително информиран дебат на местно ниво, ние искаме да се изяснят няколко точки за нашата хартия, които изглежда са били неразбрани. Ние не твърдим, че директни трансфери на индивидуални угандийците са непременно най-добрият вариант. Нашата хартия признава остра инфраструктурни Уганда дефицит и отбелязва, че едно добре-избран и добре и изпълнява програма за инвестиции може да помогне на Уганда да преодоляване на така наречения холандски заболяванията чрез увеличаване на ефективността на непетролните сектори, включително, като отбележи на проучване IFPRI цитираните от млади, в селското стопанство. Да цитирам нашия хартия, по принцип "инвестиция път е може би първата най-добра по отношение на пряката потенциалното въздействие на материала." Въпросът е ефективността на тази инвестиция, и възможните широките последствия от такъв път за управление, които са не всичко, което обещава. Други страните износителки на петрол, като например Нигерия, Венецуела и Алжир, са използвали петролните ресурси за финансиране на големи инвестиционни програми, но не непременно с благоприятни икономически резултати, включително върху растежа и конкурентоспособността на непетролните сектори. Нов индекс на качеството на управление на публичните инвестиционни програми, произведени от МВФ дава някаква представа за този въпрос. Това е първата интегрирана оценка на управлението на публичните инвестиции в голям брой страни и заслужава да бъдат взети на сериозно, въпреки че, разбира се, оценките са винаги предмет на границите на грешки. Като цяло, износителки на петрол се класира добре по-ниски от други страни; като ресурси за инвестиции не означава непременно, като способността да ги управляват добре. Въпреки че все още не е водещ износител на петрол, Уганда се нарежда доста ниско в индекса, номер 41 от 71 страни. Тя е оценена като изключително слаба в критичните области за изпълнение (която включва обществени поръчки) и оценка на изпълнението на инвестициите. Докато държите част от приходите офшорни временно, както е предложено от проучване на IFPRI, може да бъде полезна за изглаждане на всяка програма на вътрешното разходи няма да е задължително справяне с тези проблеми. Индексът на МВФ и на опита на други страни предлагат предупреждава за бъдещето. Привидно спешни инвестиции сами по себе си не са достатъчни, те трябва да бъдат ефективни и съчетана с политики, които позволяват на частния сектор да се възползват от тях. Коментарът е посочено на риска, че трансферни плащания може да бъде обект на корупция, с "Ghost граждани" и други измами. Тези проблеми са добре, призраци и измами е нападнал обществени програми в много страни, включително Уганда. Но съвременната технология може да помогне. В друго скорошно CGD работен документ, смятаме, че използването на технологии, включително биометрична идентификация на получателите и електронни преводи, за изпълнение на такива програми. Този подход има голям потенциал за намаляване на измамите, тъй като трансфери могат да бъдат проследени чрез системата на индивида, и се осъществява от редица програми по целия свят. Тя може да се използва за подкрепяне на друго обслужване, Индия дава няколко примера, включително програма за здравно осигуряване за бедните, която се основава на биометрични смарткарти и сега обхваща над 24 милиона домакинства. Въпросът за това как най-добре да използва приходите от петрола и да се гарантира, че гражданите могат да държат държава, отговорни за тяхното използване трябва наистина да бъде на масата в Уганда. Ние приветстваме дискусия около нашата хартия, като принос за това. Вероятно свързани Мнения
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 7.2 8.1
September 12, 2011 This is a joint post with Stephanie Majerowicz. How should Uganda use its prospective oil revenues? Our recent paper on this question argued that choices should be considered with an eye towards both their development impact and the implications for governance. We are happy that the paper has sparked debate in Uganda, including discussions in the Daily Monitor by Tabu Butagira and Nick Young. As Nick Young correctly observes, the question of what to do with oil revenues should be debated in Uganda rather than in Washington. In hopes of provoking further informed debate locally, we wish to clarify a few points about our paper that seem to have been misunderstood. We do not argue that direct transfers to individual Ugandans are necessarily the first-best option. Our paper recognizes Uganda’s acute infrastructural deficit and notes that a well-chosen and well-implemented investment program could help Uganda to overcome the so-called Dutch Disease by increasing the efficiency of non-oil sectors, including, as noted in the IFPRI study cited by Young, in agriculture. To quote from our paper, in principle “an investment path is perhaps a first-best in terms of direct potential material impact.” The question is the effectiveness of that investment, and the possible wider implications of such a path for governance, which are not all that promising. Other oil exporting countries, such as Nigeria, Venezuela and Algeria, have used oil resources to fund massive investment programs, but not necessarily with favorable economic outcomes – including on growth and the competitiveness of non-oil sectors. A new index of the quality of management of public investment programs produced by the IMF provides some insight into this question. It is the first integrated assessment of the management of public investment across a large number of countries and deserves to be taken seriously, even though, of course, assessments are always subject to margins of error. Overall, oil exporters rank well below other countries; having resources to invest does not necessarily mean having the ability to manage them well. Though not yet an oil exporter, Uganda ranks quite low in the index, at number 41 out of 71 countries. It is rated as particularly weak in the critical areas of implementation (which includes procurement) and evaluation of the performance of investments. While holding a portion of the revenues offshore temporarily, as suggested by the IFPRI study, may be useful in smoothing any program of domestic spending, it will not necessarily address these problems. The IMF index and the experiences of other countries offer cautions for the future. Seemingly urgent investments alone are not sufficient; they have to be effective and coupled with policies that enable the private sector to take advantage of them. The commentary also referred to the risk that transfer payments could be subject to corruption, with “ghost citizens” and other scams. These concerns are well taken; ghosts and scams have plagued public programs in many countries—including Uganda. But modern technology can help. In another recent CGD working paper we consider the use of technology, including biometric identification of recipients and electronic transfers, to implement such programs. This approach has great potential for reducing fraud since transfers can be tracked through the system down to the individual, and is being implemented by a number of programs around the world. It can also be used to underpin other service delivery; India provides several examples, including a health insurance program for the poor which is based on biometric smartcards and now covers over 24 million households. The question of how best to use oil revenues and ensure that citizens can hold the state accountable for their use should indeed be on the table in Uganda. We welcome the discussion around our paper as contributing to this. Possibly Related Posts