http___bnr.bg_radiobulgaria_post_100423226_1.xml
http___bnr.bg_en_post_100423681_bnr-80-years-in-80-weeks-peter-uvaliev-and-the-bnr-international-service.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12 6.13 6.14 6.15 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 8.9
В началото на 2015-а ще се навършат 100 години от рождението на големия български ерудит, полиглот, дипломат, сценарист и режисьор, теоретик и критик на изкуството, преподавател, писател, преводач, радиожурналист Петър Увалиев. В годините на Студената война той избира емиграцията. Беседите му по Би Би Си го превръщат в легенда. Не са много обаче хората, които знаят, че прощъпулникът му в ефира е в Радио София. През 1937 година стартират редовните предавания на френски, немски, английски и италиански. Програмата на италиански например се подготвя от младия Увалиев. Това радио изглеждаше съвсем невероятно – споделя в интервю за Радио България приживе той. – То се роди, за да ни убеди, че е на пъпа на простора и границите отпадаха, защото гласовете ни излитаха. Ние бяхме млади момчета, може би не съвсем домътени пилета, но ние говорехме някому отвъд. Докато светът тогава упорито се делеше на врагове, радиовълните прескачаха рововете на омразата, радиото ни учеше да не мразим... И още от спомените на Петър Увалиев: За нас беше много по-явно, че истинските посланици бяха обикновените или необикновените българи в чужбина и те бяха по-интересни от служебните представители. Като казвам необикновените българи, искам да възкреся едно кафене – „Стефани“ в Мюнхен, където Дечко Узунов, Бенчо Обрешков, Елисавета Багряна, Николай Марангозов, Константин Гърнев и кой ли не, са между германци. Ние говорехме за тях не за да поддържаме някакво абстрактно национално чувство, а за да подкрепяме ежедневното културно самочувствие на българина. Ето защо беше особена радост да чувстваш, че общуваш с хора, които са по-добри от теб може би, но ти хитро си по-осведомен от тях. Това ти даваше самочувствие и им даваше и на тях самочувствие. С чувство за хумор Увалиев нарича себе си „един от малолетните престъпници”, които първи са започнали да говорят на задграничната аудитория. Говорим за героични времена, когато цялото радио се помещаваше в 4-5 стаи. То нямаше и много пари. Но се ръководеше от един човек с невероятно въображение, Сирак Скитник, художник, писател, критик, и, чудо на чудесата – организатор. Тези радиопредавания за чужбина се родиха, защото той се сети, че други служби плащат на грамотни български момчета да превеждат новини, които са за употреба от българското Министерство на външните работи, Двореца и вестниците. Защо тези новини, които така и така се превеждат и са в наличност, да не бъдат прочетени? И така се получи първото прецеждане на хората, които трябваше да четат на тези езици. Жорж Милчев, който стана журналист, чете на френски, и даже не усети. Иван Дорев, син на германка, си чете на немски. Аз говорех на италиански. Интересен беше случаят с английския – преводачът фъфлеше. Но Сирака с неговото си въображение не се смути. Сети се за българин, който възнамеряваше да стане певец – Михаил Хаджимишев. Той не стана певец, а оперен режисьор. Бе първият, който заговори на английски и продължихме така. И беше извънредно приятно. Постепенно, освен новините, в предаванията на чужди езици се включват прегледи на културни събития в страната, беседи, специално се превеждат дори стихове на български поети. Аз самият съм превеждал много, главно за радиото, фонетично – казва Петър Увалиев. – Например стихотворения на Багряна. (Рецитира на български, френски и италиански строфи от нейни творби). В случая е много важно да се запази ритъмът. Работата на преводача е пре-вод, брод, мост, тя ни повежда от една култура към друга. Колкото до българската култура, аз не вярвам, че има много Европи, но има две успоредни Европи. Нашата култура е напълно достатъчна, за да попие като сюнгер това, което става по света. Българската култура е отворена. Ако я разбирате, вие вече сте в Европа.Редактор: Венета Павлова
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9 5.10 5.11 5.12 5.13 5.14 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1
Early 2015 will mark the 100th birth anniversary of Bulgarian diplomat, erudite, polyglot, screenplay writer and film director, art critic, pedagogue, writer, translator and broadcaster Prof. Petar Uvaliev. During the Cold War era he emigrated to the West. With his essays aired by the BBC he became iconic. It is little known however that his radio career actually kicked off on the wavelengths of Radio Sofia, the international service of the BNR, succeeded by Radio Bulgaria today. In 1937 daily broadcasts began in French, German, English and Italian. Young Uvaliev was in charge of the Italian-language broadcasts. “This radio was absolutely incredible”, Petar Uvaliev once told Radio Bulgaria. “It saw the light of day to convince us that it stood at the very center of the expanse and so borders started to collapse as our voices took off. We were young guys, somewhat not fully hatched birdies, but we spoke up to somebody beyond. While the world would stubbornly break up to produce enemies, the radio waves jumped over the trenches of hatred. The radio taught us how not to hate…” „We were aware that the genuine ambassadors of the country were ordinary and extraordinary Bulgarians abroad and they were head and shoulders above officials. By saying extraordinary Bulgarians I should like to bring back to life a café, Stephanie in Munich where Dechko Uzunov, Bencho Obreshkov, Elisaveta Bagryana, Nikolay Marangozov, Konstantin Garnev and God knows who besides, mixed with Germans. We talked about them not to keep an abstract national sentiment but rather to keep up the day-to-day cultural self-confidence of Bulgarians”. Showing a remarkable sense of humor, Petar Uvaliev once described himself as “one of the delinquents” who were the first to address foreign radio audiences. „We are talking about heroic times when the entire radio occupied 4-5 rooms. It had little money but its boss was a man with an incredible imagination, Sirak Skitnik, artist, writer, critic, and how very amazing, a good manager. The international broadcasts were launched because it had crossed his mind that other services were paying to literate Bulgarian boys to translate news for the needs of the Bulgarian Ministry of Foreign Affairs, the Palace and the press. Why not broadcast the news then once they had been translated? And so, there was the original selection of the guys who had to read the news in these languages. George Milchev, later a journalist, was reading the French language news. Ivan Dorev, a son to a German mother, was reading the news in German. I was reading the news in Italian. The situation with English was a bit curious: the presenter spoke with a lisp. Well, this did not disturb Sirak at all – he had his vivid imagination at hand. He thought of a Bulgarian who planned to become an opera singer – Mihail Hadzhimishev. In fact, he became an opera stage-director. He was the first to present the news in English and we went on like that. It was absolutely nice working there”. Gradually, foreign language broadcasts expanded to include apart from news and current affairs, reports from cultural events in the country, essays and even translations of Bulgarian poetry. “I myself have long experience translating for the Radio, phonetically”, Petar Uvaliev said, “for instance, poems by Elisaveta Bagryana. I have recited stanzas from her poems in Bulgarian, French and Italian. In this case what matters most is to keep the rhythm. The job of a translator is to span a bridge, taking us from one culture to another”. English Daniela Konstantinova