http___blogatstvo.com_blogatstvo_spiritual_wear-sunscreen__1.xml
http___lovelivesurvivehome.blogspot.co.uk_search_label_life.xml
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 20.6 21.1 21.2 21.3 21.4 22.1 23.1 24.1 24.2 25.1 25.2 25.3 25.4 26.1 26.2 27.1 27.2 28.1 29.1 29.2 29.3 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 32.1 33.1 34.1 34.2 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1
За текста, който ще прочетете след малко се носят какви ли не легенди, но поне две от тях са пълна измислица. Първо, това не е реч, произнесена пред завършващите студенти от Масачузетския Технологичен Институт (mрочутия MIT) през лятото на 1997. И второ – авторът на тези мъдри слова не е Кърт Вонегът, въпреки че тонът доста напомня на неговия неповторим стил. А сега – истината. Въпросният текст наистина се ражда на 1-ви юни 1997 година. Но не като реч, а като публикация във вестник „Чикаго Трибюн“. Автор на тази публикация е журналистката Мери Шмих (Mary Schmich) и тя заслужава да й бъде признато авторството над тези думи, които ще ни накарат не само да се усмихнем (както го правеше и самия Вонегът). Наистина, текстът наподобява подобна реч пред завършващите студенти (въпросната година, да произнесе такава реч пред студентите от MIT е имал честта самият новоизбран Генерален секретар на ООН – Кофи Анан), защото самата авторка си е представила какво би казала на младежите ако тя трябваше да произнесе подобна реч. Дълго време из Мрежата битува легендата (че това е действителна реч и че неин автор е самия Кърт Вонегът), но истината, все пак, е друга. Това обаче е второстепенно. Независимо от автора – речта си я бива! Убедете се сами: Ползвайте плажно масло Дами и господа от випуск ’97, ползвайте плажно масло! Ако мога да ви дам само един съвет за бъдещето, той ще е за плажното масло. Ползата от него в дългосрочен план е доказана от учените, докато останалата част от моите съвети нямат по-реална основа от собствения ми лъкатушещ опит. Сега аз ще раздам тези съвети. Наслаждавайте се на силата и красотата на своята младост. О, няма значение. Вие няма да разберете силата и красотата на вашата младост докато не ги изгубите. Но, повярвайте ми, след 20 години, когато погледнете отново снимките си, ще си припомните по начин, който сега не можете да уловите, колко много възможности са лежали пред вас и колко прекрасно всъщност сте изглеждали. Не сте толкова дебели, колкото ви се струва. Не се безпокойте за бъдещето. Или се безпокойте, но знайте, че безпокойствието е толкова ефективно, колкото и опитът да се реши алгебрично уравнение чрез джвакане на дъвка. Истинските беди в живота ви ще дойдат от неща, които никога не са се появявали в обезпокоената ви глава, а ви заслепяват в 4 часа следобед на някой мързелив вторник. Всеки ден направете по нещо, което ви плаши. Пейте! Не бъдете безотговорни към сърцата на другите хора! Не се свързвайте с хора, които са безотговорни към вашето сърце! Не си губете времето да завиждате! Някога сте по-напред, друг път изоставате. Състезанието е дълго и накрая вие се състезавате само със самите себе си. Помнете похвалите, които получавате. Забравете обидите. Ако успеете да го направите, кажете ми как сте го постигнали. Пазете старите си любовни писма. Изхвърлете старите се банкови извлечения. Протягайте се. Не се чувствайте виновни, ако не знаете какво желаете да направите с живота си. Най-интересните хора, които познавам, не са знаели на 22 години какво искат да правят с живота си. Някои от най-интересните 40-годишни хора, които познавам, още не знаят. Взимайте калций. Внимавайте за колената си. Ще ви липсват когато няма да са наред. Може би ще се ожените, може би не. Може би ще имате деца, може би не. Може би ще сте разведени на 40, а може би ще танцувате патешкия танц на 75-та годишнина от брака си. Каквото и да правите, не се възгордявайте много, нито се ругайте. Избраните от вас решения са наполовина резултат от късмета. Което е валидно и за всички останали. Наслаждавайте се на тялото си. Използвайте го по всевъзможни начини. Не се безпокойте от начина, както и от това, какво другите мислят за него. Тялото ви е най-страхотния инструмент, който някога сте имали. Танцувайте, даже и ако нямате къде да го правите, освен в дневната. Четете упътванията, даже и ако не ги спазвате. Не четете списания за красота. Те само ще ви накарат да се чувствате грозни. Старайте се да опознаете родителите си. Не знаете кога ще си отидат. Бъдете мили с хората от вашето поколение. Те са най-добрата ви връзка с вашето минало и са вероятно хората, които ще са до вас и за в бъдеще. Помнете, че приятелите идват и си отиват, но на малко то тях трябва да държите. Работете здраво, за да преодолеете разстоянията в географския смисъл и в начина на живот, защото колкото повече остарявате, толкова повече са ви необходими хората, които са ви познавали, когато сте били млади. Поживейте в Ню Йорк, но го напуснете преди да ви е направил прекалено твърди. Поживейте в Северна Калифорния, но я напуснете, преди да ви направи твърде меки. Пътувайте. Приемете някои вечни истини : цените ще растат, политиците ще флиртуват. Вие също ще остареете. И когато това стане, ще си въобразявате, че когато сте били млади цените са били умерени, политиците честни, а децата са уважавали родителите си. Уважавайте родителите си. Не очаквайте друг да ви поддържа. Може би имате попечителски фонд. Или имате заможен съпруг(а). Но никога не знаете кога те могат да изчезнат. Не цапотете твърде косата си или на 40 тя ще изглежда като на 85. Внимавайте със съветите, които възприемате, но бъдете търпеливи с тези, които ви ги дават. Съветът е форма на носталгия. Даването му е начин да извадиш миналото от отпадъчните води, да го избършеш внимателно, да пребоядисаш по-грозните му части и да го възстановиш за повече, отколкото струва. Но, за плажното масло – не ви лъжа! През 1998-ма известният кинорежисьор Баз Лурман („Ромео и Жулиета“, „Мулен руж“) прави своя песен по този текст, като ползва мелодията на хита „Everybody’s Free (To Feel Good)“ на Rozalla. httpv://www.youtube.com/watch?v=xfq_A8nXMsQ&feature=player_embedded Главният виновник за днешната ми публикация за пореден път беше Митко Божанов, който публикува същия клип във Фейсбук и така ме провокира за нещо повече… 😉 Tags: iLearning Global, Вонегът, Мери Шмич, мъдри мисли, съвети, уроци
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 21.2 22.1 23.1 23.2 24.1 24.2 25.1 26.1 26.2 26.3 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 28.1 28.2 28.3 29.1 30.1 31.1 31.2 32.1 33.1 33.2 33.3 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 36.1 37.1 37.2 37.3 38.1 38.2 38.3 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 39.6 40.1 40.2 40.3 40.4 41.1 42.1 43.1 43.2 44.1 44.2 44.3 44.4 45.1 45.2 46.1 46.2 46.3 47.1 47.2 47.3 47.4 48.1 49.1 49.2 49.3 49.4 50.1 51.1 51.2 51.3 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 82.2 83.1 84.1 85.1 86.1 87.1 87.2 87.3 87.4 88.1 89.1 89.2 90.1 90.2 90.3 90.4 90.5 90.6 91.1 91.2 92.1 92.2 92.3 93.1 93.2 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 101.1 102.1 103.1
Thursday, June 30, 2011 My Heart is Overflowing Monday, February 7, 2011 Building An Ice Palace "Bonhomme Carnaval" Ice Palace. It struck me that I was given the opportunity to build my life like the ice palace. I had to work hard and in difficult circumstances in order to build something strong and beautiful for my family. But unfortunately it couldn't last, so I had to do it all over again. Building An Ice Palace Tuesday, December 14, 2010 Not Completely Frozen Yet Not Completely Frozen Yet Thursday, November 4, 2010 About Those Lemons Life Gave Me About Those Lemons Life Gave Me Wednesday, September 29, 2010 Where I'm Coming From Where I'm Coming From Wednesday, September 22, 2010 Time Is Flying Faster Than Ever Time Is Flying Faster Than Ever Tuesday, August 24, 2010 Owning My Time Today I wanted to share with you a wonderful article written by Mary Schmich for Chicago Tribune in June 1997. I wish I new some (or all!) of this things when I was 20 year old! "Advice, like youth, probably just wasted on the young Inside every adult lurks a graduation speaker dying to get out, some world-weary pundit eager to pontificate on life to young people who'd rather be Rollerblading. Most of us, alas, will never be invited to sow our words of wisdom among an audience of caps and gowns, but there's no reason we can't entertain ourselves by composing a Guide to Life for Graduates. I encourage anyone over 26 to try this and thank you for indulging my attempt. Ladies and gentlemen of the class of '97: Wear sunscreen. If I could offer you only one tip for the future, sunscreen would be it. The long-term benefits of sunscreen have been proved by scientists, whereas the rest of my advice has no basis more reliable than my own meandering experience. I will dispense this advice now. Enjoy the power and beauty of your youth. Oh, never mind. You will not understand the power and beauty of your youth until they've faded. But trust me, in 20 years, you'll look back at photos of yourself and recall in a way you can't grasp now how much possibility lay before you and how fabulous you really looked. You are not as fat as you imagine. Don't worry about the future. Or worry, but know that worrying is as effective as trying to solve an algebra equation by chewing bubble gum. The real troubles in your life are apt to be things that never crossed your worried mind, the kind that blindside you at 4 p.m. on some idle Tuesday. Do one thing every day that scares you. Sing. Don't be reckless with other people's hearts. Don't put up with people who are reckless with yours. Floss. Don't waste your time on jealousy. Sometimes you're ahead, sometimes you're behind. The race is long and, in the end, it's only with yourself. Remember compliments you receive. Forget the insults. If you succeed in doing this, tell me how. Keep your old love letters. Throw away your old bank statements. Stretch. Don't feel guilty if you don't know what you want to do with your life. The most interesting people I know didn't know at 22 what they wanted to do with their lives. Some of the most interesting 40-year-olds I know still don't. Get plenty of calcium. Be kind to your knees. You'll miss them when they're gone. Maybe you'll marry, maybe you won't. Maybe you'll have children, maybe you won't. Maybe you'll divorce at 40, maybe you'll dance the funky chicken on your 75th wedding anniversary. Whatever you do, don't congratulate yourself too much, or berate yourself either. Your choices are half chance. So are everybody else's. Enjoy your body. Use it every way you can. Don't be afraid of it or of what other people think of it. It's the greatest instrument you'll ever own. Dance, even if you have nowhere to do it but your living room. Read the directions, even if you don't follow them. Do not read beauty magazines. They will only make you feel ugly. Get to know your parents. You never know when they'll be gone for good. Be nice to your siblings. They're your best link to your past and the people most likely to stick with you in the future. Understand that friends come and go, but with a precious few you should hold on. Work hard to bridge the gaps in geography and lifestyle, because the older you get, the more you need the people who knew you when you were young. Live in New York City once, but leave before it makes you hard. Live in Northern California once, but leave before it makes you soft. Travel. Accept certain inalienable truths: Prices will rise. Politicians will philander. You, too, will get old. And when you do, you'll fantasize that when you were young, prices were reasonable, politicians were noble and children respected their elders. Respect your elders. Don't expect anyone else to support you. Maybe you have a trust fund. Maybe you'll have a wealthy spouse. But you never know when either one might run out. Don't mess too much with your hair or by the time you're 40 it will look 85. Be careful whose advice you buy, but be patient with those who supply it. Advice is a form of nostalgia. Dispensing it is a way of fishing the past from the disposal, wiping it off, painting over the ugly parts and recycling it for more than it's worth. But trust me on the sunscreen." Send this to EVERY young women you know, they'll thank you one day. Owning My Time Thursday, August 12, 2010 Happy Birthday to Me ! Happy Birthday to Me ! Monday, April 12, 2010 Message From the Past Message From the Past Friday, April 9, 2010 Life is Happening... Life is Happening... Saturday, March 27, 2010 The Love Story About Two Dirty Socks The Love Story About Two Dirty Socks Tuesday, March 16, 2010 I Am So Happy About... I Am So Happy About... Wednesday, March 10, 2010 10 Truths You Wish You’d Known Sooner What truth have you learned about life? 10 Truths You Wish You’d Known Sooner Friday, February 26, 2010 Very Special Family Portrait Very Special Family Portrait Tuesday, February 16, 2010 Coucou, c'est moi ! Coucou, c'est moi ! Tuesday, January 26, 2010 Living as a couple in a foreign country Back to the radio interview: if you are by any chance interested to listen to this radio program, tune in on radio CKIA on the February 24, 2010 at 1 pm Eastern Time (USA and Canada). The program is called 'Égalité: genre féminin' and it's in French. P.S. I love you! Living as a couple in a foreign country Wednesday, December 16, 2009 Salvation Art My first home was a very humble rental, I can remember exactly how it was furnished and decorated, but at that time it didn't matter at all. What did matter was that I was madly in love with my husband and so over happy to live with him under one roof after four years of being together. Then we had our first child and two years later our second. I still remember how impatient I was to fill that fourth chair around our little table. Our happiness was brutally interrupted by an (now) historical event in 1992 and we were forced to leave our home with nothing but our lives - yes, we were lucky. Then we were installed in Germany for six and a half years, working hard to build from scratch a sense of home for children, to protect them and to give them them a happy life. Tragically, for the political reasons this time, in 1998 we were not allowed to stay in Germany any longer and we were forced to search for a new country to call home. Since 1998, we have been living in Canada. It wasn't easy at all, starting a new life from scratch again, learning a new language, a new culture, having to acclimate to the new weather conditions. But from the first day on, I continued to dream about building a home for my little family, I wanted my children to be able to play in their own yard. We started by learning a language first (French, imagine!) then finding a job and saving every penny in order to realize our dream. It took us six years, many sleepless nights and lots of tears to get there. I didn't know we could be so strong... A hell of an introduction for what I was going to show you today! I can't change it, it's my life... I thought often about things that make me, make us feel home. Each time when I was confronted with an empty space, aside from getting the basic furniture, I went and bought large plants and art for our walls. This two elements gave me instantly the feeling that I was already there for a long time. Arriving in Quebec, Canada, I discovered the Salvation Army shops and, to my surprise, I was able to find many original paintings and prints for a couple of dollars only! And so I started my Salvation Art collection that didn't stop to grow since. Salvation Art Friday, October 23, 2009 Everyday Schmuseday Everyday Schmuseday Sunday, October 18, 2009 Decorating with (Love) Letters Decorating with (Love) Letters Monday, October 13, 2008 My finger in the ocean My finger in the ocean