http___blog.robbiecooper.org_bg_2009_06__1.xml
http___blog.robbiecooper.org_2009_06_.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5
Преди няколко седмици Seed списание проведе кратко интервю с Алисън Gopnik, на развитието психолог, който наскоро публикува книга, наречена "Философският бебе" . "Защо децата съществува изобщо? Той не направи огромен еволюционен смисъл да има тези същества, които не могат дори да запазите себе си жив и изисква огромна инвестиция на време от страна на възрастните. Този период на зависимост е по-дълъг за нас, отколкото за всички други видове, и исторически този период е станала по-дълго и по-дълго ", пита тя. Тя продължава да направят случай, че по време на този период на безполезност, дете е безплатно, за да проучи на физическия свят, както и възможни светове чрез въображението игра и нови начини за търсене в света пролетта от детството; Пиаже и Фройд мислех, че причина децата толкова фантастично, нереално игра е, че те не може да каже разликата между фантазия и реалност. Но много по-новата работа на теория децата на ума показва точно обратното. Децата имат много добра представа за това как да се прави разлика между фантазия и реалности. Това е, просто те са еднакво заинтересовани от проучване и двете. Картината, ние използвахме да има деца е, че всички те прекарали на този път, това се преструвам игра, защото те са тези много ограничени умове, но в действителност това, което сме открили, е, че децата имат по-мощни способностите за учене, отколкото го правим като възрастни. Много от техните характерни черти, като се преструвам тяхната игра, са признаци на колко мощно въображение на техните способности са. Въображението не е просто нещо, ние разработваме за нашето забавление, тя изглежда да е нещо вродено и свързани с това как разбираме причинно-следствената структура на реалния свят. В действителност, новия изчислителен модел на развитие, ние сме създали - използване на компютърни учени наричат Бейс мрежи - показва систематично разбиране на причинно-следствената връзка ви позволява да си представим нови възможности. Ако децата се изчислява по този начин, тогава ние ще очакваме въображение и да се научим да вървят ръка за ръка. Да оставим настрана факта, че сме разработили компютърен модел на развитие (?), През февруари аз афиш за статия, озаглавена "измамни реалности", в който Шон Галахър твърди, че "в духа на въплътеното и феноменологични възгледи на познанието, "халюцинира предмет" не живее в Единния един свят на смисъла, който се определя обективно (в изглед от нищото), но в множество реалности, под-вселени или крайни провинции на смисъла ", интервюиращият го попитах" Това е философски подход към отговорите на психиатрична въпрос, но също така мисля, че има последици за други области на философията? Например, не показва, че хората могат да изпитват алтернативни реалности предполагат, че до известна степен аспекти на обективната действителност са просто споделени вярвания за света, и това предполага, че нашите идеи за света са конструирани, отколкото ние обикновено мислим за тях като? "Шон Галахър отговори" Аз мисля, един от най-големите въпроси, отдолу всичко това е, нали знаете, как да сме всъщност, че за ума -? какъв е умът ... И всеки е съгласен, то не е едно декартово вещество, но след това има едно огромна сума на беседи сред много философи около убежденията и желанията и умствени състояния, и след това има огромно количество приказки за членки Мозъчен ", което ни връща към на Алисън Gopnik и проучването си на бебета.; Все по-модерни философи казват, че можем да научим за големите въпроси, като се потърси в науката. Но науката, особено психология на развитието, може да ни разкаже за философия, то може да ни каже за това, което се започне с това, което научаваме, и какви са основните аспекти на човешката природа. Видът на снимката, която често се от научно ориентирана философия често е много в духа на еволюционната психология, с всичко, което е вродено и генетично обусловена. Но един от най-важните неща, които излизат от развитието работа е, че има и мощен капацитет за промяна. И ние започваме да разбираме как тази промяна се извършва на много детайлно неврологични и изчислителна ниво.
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5
A few weeks ago Seed magazine ran a short interview with Alison Gopnik, a developmental psychologist who has recently published a book called “The Philosophical Baby”. “Why do children exist at all? It doesn’t make tremendous evolutionary sense to have these creatures that can’t even keep themselves alive and require an enormous investment of time on the part of adults. That period of dependence is longer for us than it is for any other species, and historically that period has become longer and longer” she asks. She goes on to make the case that during this period of uselessness, the child is free to explore the physical world as well as possible worlds through imaginative play- and that new ways of looking at the world spring from childhood; Both Piaget and Freud thought that the reason children produced so much fantastic, unreal play was that they couldn’t tell the difference between imagination and reality. But a lot of the more recent work in children’s theory of mind has shown quite the contrary. Children have a very good idea of how to distinguish between fantasies and realities. It’s just they are equally interested in exploring both. The picture we used to have of children was that they spent all of this time doing pretend play because they had these very limited minds, but in fact what we’ve now discovered is that children have more powerful learning abilities than we do as adults. A lot of their characteristic traits, like their pretend play, are signs of how powerful their imaginative abilities are. Imagination isn’t just something we develop for our amusement; it seems to be something innate and connected to how we understand the causal structure of the real world. In fact, the new computational model of development we’ve created — using what computer scientists call Bayesian networks — shows systematically how understanding causation lets you imagine new possibilities. If children are computing in this way, then we’d expect imagination and learning to go hand in hand. Ignoring the fact that they’ve developed a computer model of development (?!), In February I posted about an article called “Delusional Realities” in which Shaun Gallagher argued that “in the spirit of embodied, situated and phenomenological views of cognition,” the delusional subject “does not live in the one unified world of meaning that is defined objectively (in a view from nowhere), but in multiple realities, sub-universes or finite provinces of meaning.” The interviewer asked him; “This is a philosophical approach to answering a psychiatric question, but do you also think it has implications for other areas of philosophy? For instance, does showing that people can experience alternate realities suggest that to some extent aspects of objective reality are just shared beliefs about the world, and does this suggest that our ideas about the world are more constructed than we normally think of them as being?” Shaun Gallagher replied “I think one of the big questions underneath all of this is, you know, how do we actually think about the mind – what is the mind?… And everybody agrees, it’s not a Cartesian substance, but then there’s a huge amount of talk among a lot of philosophers about beliefs and desires and mental states, and then there’s a huge amount of talk about brain states.” Which brings us back to Alison Gopnik and her study of babies; Increasingly, modern philosophers say that we can learn about the big questions by looking at science. But science, especially developmental psychology, can also tell us about philosophy; it can tell us about what we start with, what we learn, and what the basic facets of human nature are. The kind of picture you often get from scientifically oriented philosophy is often very much in the vein of evolutionary psychology, with everything innate and genetically determined. But one of the more important things that has come out of developmental work is that there’s also a powerful capacity for change. And we’re starting to understand how that change takes place at a very detailed neurological and computational level.