http___festival.staynov.org_bg_2021_staynov_1.xml
http___www.staynov.org_en_the_1950s.xml
1.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 10.1 11.1
ПЕТКО СТАЙНОВ Петко Стайнов твори предимно в два жанра: симфоничния и хоровия. И в двата композиторът обобщава някои тенденции в българската музика и бележи нов етап в развитието й. Той приспособява европейската музикална традиция към българското световъзприемане, към възможностите на изпълнители и слушатели, към естествения развой на националната музика. Онова, което го характеризира като български музикален творец е създаването на собствен, български музикално-творчески стил. Този стил се проявява най-вече в авторската мелодика (без цитати от народната песен) и в хармоничния език на произведенията. Симфоничното творчество на Петко Стайнов обхваща: симфоничните сюити „Тракийски танци” (1924, 1926) и „Приказка”(1930), симфоничните поеми „Легенда” (1927) и „Тракия” (1937), Симфонично скерцо (1938), концертните увертюри „Балкан” и „Младежка увертюра” (1936 и 1953), две симфонии (1945 и 1949). В него са пресъздадени красотата на родната земя, устремът на народните танци, образи от народните приказки. На двете му симфонии са присъщи философски обобщения. Симфоничните произведения на Стайнов притежават силно художествено внушение, а някои от тях, напр.: „Тракийски танци” и „Тракия” са се превърнали едва ли не – в символ на българската музика. В хоровите си песни Петко Стайнов разкрива страни от душевността и характера на българина („Ела се вие, превива”, „Изгреяло ясно слънце”, „Бре Иване”, „Засвири Димо”, „Пусти Димо”, „Де бре, Димо”). Докъм началото на 30-те години на ХХ век. Стайнов едновременно следва традициите в хоровото творчество на първите композитори и внася елементи от личния стил. С хоровите си балади става основоположник на нов дял в българската музика. В тях той претворява предимно драматични събития от старата и новата история на България и постига национално баладично звучене (Тайната на Струма”, 1931, текст Теодор Траянов; „Урвич” – за смесен хор, текст Никола Ракитин, 1933; „Конници” – за мъжки хор, текст Никола Фурнаджиев, 1932; „Сто двадесет души” – за мъжки хор, текст Пенчо Славейков, 1935; „Момина жалба” – за смесен хор, текст Трифон Кунев,1936; „Другарят Антон” – за смесен хор, текст Иван Радоев, 1954; „Кум Герман” – за смесен хор, текст. Димитър Пантелеев, 1955). Петко Стайнов черпи интонации за баладите си от целия национален интонационен фонд. За едно действено и конфликтно повествование тясно фолклорното звучене би възпряло творческия му порив. Баладите на Стайнов съдържат технически трудности и днес още са костелив орех за българските хорове. Творчеството на Петко Стайнов и в симфоничния, и в хоровия жанр попълва пропуснати етапи в развитието на българската музика и това също определя значението му за нея. Голяма и плодотворна е музикално-обществената дейност на Петко Стайнов. Той е председател на Съюза на народните хорове в България (Български певчески съюз) и на Дружеството на българските композитори „Съвременна музика” (1933-1944), директор на Народната опера (1941-1944). През 1941 г. е избран за редовен член на Българската академия на науките (академик). От 1948 г. е директор на новосъздадения Институт за музика с музей при БАН (днес Институт за изследване на изкуствата) и заема тази длъжност до смъртта си. Бил е още член на Президиума на БАН, академик-секретар на Отделението за изобразителни изкуства и архитектура при БАН и др. Под неговото мъдро и компетентно ръководство посочените институти, съюзи, дружества и др. бележат най-високите точки в дейността си. Своите схващания за социалните функции на музиката, за значението на народната песен за творчеството на българските композитори, за създаването на български музикален стил, за хоровото пеене, за музикалното образование в училищата, за отделни хорове, композитори, творби, изпълните и събития в музикалния живот Петко Стайнов излага в многобройни статии. Носител е на най-високи държавни награди. Петко Стайнов умира на 25.06.1977 г.
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 14.1 14.2 15.1 15.2 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 23.1
1950-1959 - a period devoted to choral and balladic creative work, to the leadership of the Institute for Music at the Bulgarian Academy of Sciences, to dynamic action in the field of the amateur musical-arts activities, to energetic participation in the activities of the Union of Bulgarian Composers. 1950 - appointed Director of the Institute of Music at the Bulgarian Academy of Sciences ( a position he holds until his death). 1950 - writes: the ballad “They have fought for three days”, for a male choir, lyrics by Dim. Bozakov; “A youth’s song” (unpublished); “A pioneers’ salute to Stalin”, for three voices, lyrics by Elisaveta Bagryana. 1950 - on Apr. 30, awarded the “Honored Artist” title, for his long years of creative activities in the field of musical arts. 1950 - the General Assembly of the Bulgarian Academy of Sciences appoints him as an academician - secretary responsible for the division of fine arts and culture (until 1960). 1950 - on May 13, is bestowed Dimitrov’s Award, I-degree, for the works “Thracian dances”, “Thrace”, “Symphonic scherzo”, two symphonies, and choral songs. 1952 - elected a member of the Presidium of the Union of Composers, Musicologists and Concertizing Artists (later Union of Bulgarian Composers). 1952 - on April 29, awarded the title “People’s Artist”. 1952 - elected by the General Assembly of the Bulgarian Academy of Sciences as a member of the Editorial Publishing Council of the Academy. 1952 - at a general assembly of the Union of Bulgarian Composers, is elected as a member of the Editorial College of the “Bulgarian Music” journal. 1953 - writes “Youth overture”. The premiere takes place on April 1, performed by the State Radio-Orchestra with Vasil Stefanov, conductor. 1953 - writes the songs: “March refrains”, for two voices, lyrics by N. Marangozov; “A song to the golden fields”, for a mixed choir, lyrics by Ml. Isaev; “A folk song”, for two voices, lyrics by K. Zidarov; “A song to the forest workers”, for a mixed choir, lyrics by D. Panteleev; and a “Song to Stalin”, for a mixed choir, lyrics by N. Vulchev. 1953 - by a resolution of the Council of Ministers is selected as a member of the International Jury of the IV World Youth Festival in Bucharest. 1954 - writes the ballad “Comrade Anton”, for a mixed choir, lyrics by Iv. Radoev. 1955 - writes the ballads: Best-man German”, for a mixed choir, lyrics by Dim. Panteleev; “A sailors’ ballad”, for a male choir, lyrics by D. Bozakov; and the song “Patriots”, for a mixed choir, lyrics by D. Bozakov. 1955 - by a resolution of the Council of Ministers is selected as a member of the International Jury of the V World Youth Festival in Warsaw. 1956 - the 60-th anniversary of the composer is celebrated officially; he is awarded the People’s Republic of Bulgaria Order, I degree. 1957 - by a resolution of the Council of Ministers is selected as a member of the International Jury of the VI World Youth Festival in Moscow. 1957 - writes the song “Oh, Motherland”, for a mixed choir, lyrics by St. Poptonev. 1957 - the monograph “Petko Stainov”, written by Venelin Krustev, is published. 1957 - on Dec. 12, is elected people’s representative in the Third People’s Assembly (Parliament). 1958 - writes the two-voice songs “Brook”, lyrics by Kalina Malina, “My home village” and “A night in the mountain”, lyrics by Iv. Davidkov. 1959 - in his quality of a member of the Presidium of the Union of Bulgarian Composers, represents the Union at the Festival of the Bulgarian chamber and symphonic music in Plovdiv.