http___fgulen.com_bg_life-bg_zhizneopisanie-bg_Fethullah-Gulen-fathers-home-in-his-first-steps-towards-knowledge_1.xml
https___fgulen.com_en_fethullah-gulens-life-en_biography-en_years-of-education.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 8.9 8.10 8.11 8.12 8.13 8.14 9.1 9.2 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1
Фетхуллах Гюлен в бащиното огнище и първите му стъпки към знанието Фетхуллах Гюлен отваря очите си за живота в един свят, който е изграден върху руините на Османския модернизъм, и в който развалините все още не са изчистени и същевременно, където основните движещи сили в "Напредналото Османско общество" отпреди модернизма до голяма степен са отхвърляни. Може да се каже, че един от най-важните фактори, които го изграждат като бъдеща личност с дълбоки корени в миналото е бащиното огнище, където духът на исляма е жив и което се намира в центъра на декора, разпростиращ се от село Коруджук, наброяващ 50 – 60 семейства, до сърцевината на Ерзурум. В това огнище между дядо му Шамил Ага, който е еталон за респект, премереност, сериозност и ревностна защита на религията и него съществува духовна връзка, както той сам се изразява, която никой не усеща. Това огнище като че ли е гостилница, където отсядат и след това заминават всички прочути мъдреци и духовно извисени личности в околността. Понеже баща му Рамиз Ефенди, който много уважава мъдрите хора и желае всеки ден домът му да бъде посетен поне от един гост, още от самото си раждане малкият Фетхуллах ефенди, който обича да общува повече с възрастните отколкото с връстниците си, се озовава в едно средище на знанието и духовността. Фетхуллах Гюлен описва по следния начин декора на времето, в което получава първите си внушения, изграждащи подсъзнанието, когато получава първия си заряд към духовно съвършенство и в центъра на което стои това огнище, най-голямата особеност на чието е неразривната връзка между този и отвъдния свят: Първата ми учителка е майка ми. Тя ме научи да чета Корана. Преди в селото ни нямаше училище. По-късно беше открито. В училище имахме една учителка, казваше се Белма. Тя ме хвалеше много. Казваше: "Един ден на мост "Галата" ще се разхожда млад лейтенант и аз още отсега го наблюдавам." Първият ми учител по арабски беше баща ми. След това ме учи внукът на Мохамед Лютфи ефенди – Сади ефенди. Освен семейството ми най-голямо влияние върху мен оказа Мохамед Лютфи ефенди. Струваше ми се, че всяка дума, която се ронеше от неговата уста е вдъхновение, идващо от друг свят. Когато той говореше аз затаявах дъх така сякаш слушах разкази за небесата, които дотогава не съм чувал. Баща ми беше принуден да напусне село Алвар. Известно време беше на служба в село Артузу след което се установи в Ерзурум. Когато учех в Ерзурум целият ми багаж се побираше в куфарчето, което носех на рамото си. Следвах обучението си при много трудни условия. Приготвяхме храната в същата стая, в която нощувахме. През зимните студове често пъти бяхме принудени да се къпем с ледено студена вода. По едно време се преместихме в една твърде тясна стая. Когато реших да легна видях, че трябва да протегна краката си срещу един от приятелите ми. С мисълта това да не се възприеме като липса на благоприличие, не го направих. На другата страна бяха книгите, и срещу тях не можех да насоча краката си. По-другата стена съвпадаше с къбле (посоката, в която се намира Кааба, Мека). Единствената посока, към която можех да насоча краката си гледаше към село Коруджук. Този път се притесних да не би баща ми да е вкъщи, та да не проявя неуважение към него, не протегнах краката си и натам. Прекарах няколко нощи в безсъние, седейки. Нито веднъж през живота си не съм протягал краката си към своя баща, т.е. към родното му място и мястото, където сега е погребан – село Коруджук. Това е моето разбиране за уважение към родителите. Когато изучавах религиозните науки четях и други книги, също така се интересувах и от тасаввуфските науки. При мен религиозните науки и следите на тасаввуфа следваха един и същи ритъм. Обръщах голямо внимание на външния си вид. Дрехите ми винаги бяха чисти и в сравнение с онова време се обличах луксозно. Имаше дни, през които стоях гладен, но никога не съм обувал неизгладен панталон и небоядисани обувки. (Из книгата на Фетхуллах Гюлен "Моят малък свят"). - Създадено на .
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 9.11 9.12 9.13 9.14 9.15 9.16 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 16.1
Years of Education Destiny directed Gülen to put into effect all the aptitudes and characteristics brought by creation in a just and balanced manner. In his own words: My first teacher was my mother. At that time, our village had no elementary school. Later one opened. I began praying when I was 4 years old, and have never missed a prayer since. One of my teachers was extremely hostile to religion and could not accept this activity. Another teacher, Belma, liked me very much and would say: "One day a young lieutenant will pass over Galata Bridge. It is as if I were watching him now." I ran all of the errands for my family, helped my mother with the housework, and herded our cows and sheep. In my free time, I would read a book or memorize the Qur'an. When my father was an imam at Alvar village, I learned how to read the Qur'an with the correct pronunciation and rhythm from Haci Sidki Efendi of Hasankale, our district. I did not have a place to stay in Hasankale, so I had to walk back and forth on the 7 to 8 km. road. My first Arabic teacher was my father. Later I was taught by Muhammed Lutfi Efendi's grandson, Sadi Efendi. I was studying at Erzurum when I learned that my grandfather and grandmother had died. I was extremely shaken. Day and night I prayed: "Lord, take my soul too so that I can reunite with them." Such depth of feeling was common in my family. One of my siblings died during my chlidhood. For years I visited her grave and cried. One of the most shocking events of my life was Muhammed Lutfi Efendi's death. With his death, the world saw another void that could not be filled, and this "old mother of humanity" would groan once again. My father had to leave Alvar. After a period of time in Artuzu, he settled in Erzurum. While studying in Erzurum, I could fit all of my belongings in a box I carried in my hand. I continued my education under very difficult conditions. We prepared our food in the same place where we slept. Most of the time we had to bathe in ice-cold water. Once, the place we stayed in was so narrow that I would have to stretch my foot toward my friend while sleeping. Considering this disrespectful, I did not lie down. Our books were on the room's other side. How could I extend my legs toward them? Also, this side faced Mecca. The only other wall faced Korucuk. Thinking that my father might be there and that this would be disrespect to him, I could not extend my legs in that direction either. I sat like this for several nights without sleeping. Not once in my life did I extend my feet toward Korucuk, where my father was born and buried. This is how much respect I have for my parents. While studying the religious sciences, I also read other books and studied the Sufi sciences. For me, traces of the religious sciences and Sufism always produced the same rhythm. Being very energetic and active, I did not neglect physical exercise. I also was very determined, maybe even courageous. I would quickly climb the high cypress tree in front of the Kurşunlu Mosque, and then enjoy the surrounding view. I really liked walking on the top of the minaret's pinnacles. I was very careful about my dress. My clothes were very clean and a little expensive for that time. Sometimes I would be hungry for days, but I never wore pants that were not pressed or shoes that were not polished. When I could not find an iron, I would put my pants under the bed so that they would look pressed. [Fethullah Gülen, My Small World, interviewed by Latif Erdogan, Zaman daily] Gülen is naturally energetic and active, honorable, extremely brave and bold, and a supporter of order and orderliness. In addition, he has a serious historical consciousness and is full of heroic feelings. If his natural abilities had not been disciplined and balanced, he easily could have been a ruthless "ruler." He is extremely devoted to his friends and relatives, sensitive, compassionate, and kind. However, he and his family have suffered great deprivation and sorrow, such as the simultaneous deaths of a brother, his grandfather, and paternal grandmother. If he had not been brought up in a circle where the religious sciences and spirituality were studied together, he could have retreated into a life of mystical seclusion. Fethullah Gülen also studied positive sciences, literature, history, and philosophy. His education that began in his father's home continued in Erzurum. Again, beginning at home and continuing at the knees of Muhammed Lutfi Efendi, his spiritual and religious training have never ended. While in school, he met students of Bediüzzaman Said Nursî and was introduced to the Risale-i Nur, in one respect a complete and "contemporary" Islamic school that contributed a great deal to his intellectual and spiritual formation. A person is truly human if he or she learns, and teaches, and inspires others. It is difficult to regard as truly human someone who is ignorant and has no desire to learn. It is also questionable whether a learned person who does not renew and reform himself or herself to set an example for others is truly human. Meanwhile, he continued his "modern" education in science and philosophy, literature and history. While gaining a deep comprehension of the main principles of modern sciences from physics to chemistry, biology, and astronomy, he read the works of such existentialist philosophers as Camus, Sartre, and Marcuse. He also was introduced to other Eastern, Islamic and non-Islamic, and Western philosophies. All of these produced a man of enthusiastic love and deep spirituality and, at the same time, of broad knowledge, comprehensive logic, discernment, and wisdom. The public knows Gülen as a man of insight and sagacity, clearness, softness and generosity, pain and pleading, dignity and piety, compassion, mercy and tolerance. On the other hand, he is known for his "heroic life," unending hope, idealism, and measured discipline. Finally, he is a symbol of patience. Those close to him know him as a man of education and deep spirituality. - Created on .