http___flow.bg_2016_11_paradoxat-na-nasheto-vreme-2__1.xml
https___godswordforwomen.wordpress.com_2013_09_20_wow-true-paradox-of-our-times_.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 4.10 4.11 4.12 4.13 5.1 5.2 5.3 6.1 7.1 8.1 9.1 9.2 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 20.3 21.1 22.1 23.1
Парадоксът на нашето време Това е текст приписван на много хора – Джордж Карлин, Далай Лама, Джеф Диксън… Истинският автор е Боб Мурхед – доктор по теология и дългогодишен пастор в Сиатъл. Статията е публикувана многократно къде ли не, при това напълно заслужено. Позволяваме си отново да я публикуваме защото това трябва да бъде настолно ежедневно четиво за всеки от нас! Насладете се на всяка дума…. Парадоксът на нашето време е, че имаме високи сгради, но ниска търпимост; широки магистрали, но тесен мироглед; харчим повече, но имаме по-малко; купуваме повече, но му се радваме по-малко. Имаме по-големи къщи, но по-малки семейства; повече удобства, но по-малко време. Имаме повече степени в образованието, но по-малко разум; повече знания, но по-лоша преценка; повече експерти, но и повече проблеми; повече медицина, но по-малко здраве; приемаме повече витамини, но виждаме по-слаби резултати. Пием твърде много; пушим твърде много; харчим твърде безрасъдно; смеем се твърде малко; шофираме твърде бързо; ядосваме се твърде лесно; лягаме си твърде късно; събуждаме се твърде уморени; четем твърде малко; гледаме твърде много телевизия и се молим твърде рядко. Увеличихме притежанията си, но намалихме ценностите си; правим големи планове да стигнем по-бързо до целта си, но всъщност правим по-малко и по-бързо даваме заден ход. Говорим твърде много; обичаме твърде рядко и лъжем твърде често. Знаем как да преживяваме, но не знаем как да живеем; добавихме години към живота, но не и живот към годините. Бяхме на луната и се върнахме, но ни е трудно да пресечем улицата, за да се запознаем с новия си съсед. Покорихме космическите пространства, но не и душевните. Правим по-големи неща. но не и по-добри неща; пречистихме въздуха, но замърсихме душата; разцепихме атома, но не успяхме да се преборим с предразсъдъците си. Пишем повече, но научаваме по-малко; планираме повече, но постигаме по-малко. Научихме се да бързаме, но не и да чакаме; имаме повече оръжия, но по-малко мир; по-високи доходи, но по-нисък морал; повече партита, но по-малко забавление. Имаме повече храна, но все по-малко се чувстваме наситени. Запознаваме се с повече хора, но имаме все по-малко приятели. Полагаме повече усилия, но имаме по-малко успехи. Създаваме нови компютри, за да складираме повече информация, но общуваме по-малко; караме по-малки коли, но имаме по-големи проблеми; строим по-големи фабрики, но произвеждаме по-малко. Създаваме количество, но не и качество. Това са времена на бързото хранене и лошото храносмилане; на високите мъже, но и на низките души; на внезапните печалби, но и на плитките взаимоотношения, на по-красивите къщи, но и повече разбити домове. Това са времена на кратките пътувания, еднократните памперси и еднократния морал, на връзките за една нощ, на наднорменото тегло и на хапчетата, които правят всичко – възбуждат ни, успокояват ни, убиват ни. Времена, когато технологията позволява това писмо да стигне до вас, а вие може да го споделите или просто да натиснете “изтриване”. Не забравяйте да отделяте повече време на тези, които обичате, защото те няма да са с вас завинаги. Не забравяйте да казвате блага дума на този, който ви гледа отдолу нагоре с възхищение, защото това малко същество скоро ще порасне и няма да е вече до вас. Не забравяйте да прегърнете горещо човека до себе си, защото това е единственото съкровище, което можете да дадете от сърцето си и не струва нито стотинка. Не забравяйте да казвате “обичам те” на любимите си, но най-вече наистина го мислете. Целувката и прегръдката могат да излекуват всяка болка, когато са от сърце. Не забравяйте да се държите за ръце и да цените моментите, когато сте заедно, защото един ден този човек няма да е до вас. Отделяйте време да се обичате, да си говорите, да споделяте ценните мисли в ума си. Защото животът не се мери с броя вдишвания, които правим, а с моментите, които спират дъха ни. 4 Comments - December 1, 2016 парадокс е да се запасяваме, да ограбваме бъдещето, да променяме миналото …………… - December 10, 2016 Vihara i lubov Kato nyamame pomejdu si, nichto nyamame… - December 27, 2016 Статията чета, вече не знам за кой път. Всичко написано е чиста златна монета, без примес,но е предназначено за стока МЕНТЕ! Само да попитам: Ако се молим по-често, гореказаното ще изчезне ли? И хора – които не влизат обществена църква, макар че тя, църквата, е замислена да бъде обществена баня за гузността на душата – са си построили лична такава за да се молят повече от другите, те различават ли се от нас грешниците? Не някаква вяра в нещо не съществуващо и постоянно плашещо, спре човешката алчност, о мощни, социално-регулиращи закони валидни за всички! А който иска да се моли и по десет пъти на ден. Мюсюлманите, например, се молят по пет пъти дневно! - December 29, 2016 Това не е парадокс – а резултат от отдавна замислен и прилагащ се план от шепа хора, които владеят огромна част от земните ресурси, подчинили са чрез заеми огромна част от правителствата и им диктуват буквално как да управляват…държавата, медиите, земеделието, здравето, образованието, … Основното правило “разделяй и владей” се налага с манипулацията “Всичко ценно е грешно – всичко грешно е ценно” и с новата религия с единствен бог – парите. Парадокс е, че хората са със свободна воля – а избират да живеят като роби… Парадокс е, че могат да са щастливи, а избират страданието… и докато не осъзнаят единствената истина, че живота им зависи единствено от тях и тяхната свободна воля – целия им живот ще е парадокс!
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6
Jude 1:22 “And of some have compassion, making a difference.” Definitely something to think about. Someone said, “The paradox of our time in history is that we have taller buildings, but shorter tempers; wider freeways, but narrower viewpoints; we spend more, but we have less; we buy more, but enjoy it less.” We have bigger houses and smaller families; more conveniences, but less time. We have more degrees, but less sense; more knowledge, but less wisdom; more experts, yet more problems; more medicine, yet less health of the whole person. We have multiplied our possessions, but reduced our values. We talk too much, love too seldom, and hate too often. We’ve learned how to make a living, but not a life; we’ve added years to life, not life to years. We’ve been all the way to the moon and back, but have trouble crossing the street to meet the new neighbor. We’ve conquered outer space, but not inner space. We’ve cleaned up the air, but polluted the soul. We’ve split the atom, but not our prejudice. We have higher incomes, but lower morals. We’ve become long and on quantity, but short on quality. These are times of tall men and short character; steep profits and shallow relationships. These are the times of proclaimed world peace, but domestic warfare; more leisure, but less joy; more kinds of food, but less nutrition. These are days of two incomes, but more divorce; of fancier houses, but broken homes. It is a time when there is much in the show window, yet little in the moral stockroom. And a time when you can choose to make a difference through Jesus Christ, or to…just ignore. Thank you Dr. Tom Wallace, Pastor! This is just what I needed in my time with the Lord this morning! My prayer today is that we, His children “come out from among them and be separate.” Let us truly be God’s shining light and the opposite of the things of this world to make a Godly difference and point the world to Jesus. Our time is very short, even at the door. Amen