http___stmarysparishmoscow.org_reconciliation__2.xml
http___franjevacki-samostan-knin.hr_Ispovijed.php_1.xml
1.1 1.2 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 12.1 12.2 13.1 14.1 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 34.2 34.3 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1
In celebration of our lives within the Christian Mystery, the Church has always provided Sacraments for the healing of body and soul. These include the Sacraments of Reconciliation and the Anointing of the Sick . How to ask for the Sacrament St. Mary’s in Moscow offers the Sacrament of Penance and Reconciliation at 3:30pm each Saturday in the church, and St. Augustine’s on the University of Idaho campus also has regularly scheduled times. You may also call the office to make a personal appointment. The Sacrament can be ANONYMOUS (behind the screen) or FACE to FACE. If it has been some time since you have celebrated this Sacrament please call the office and make an appointment with the priest and discuss what you would like to do. You may also tell the priest in the Reconciliation Room that you require assistance in how to celebrate the sacrament and he will guide you through the process. Sacramental Preparation for Children St. Mary’s Parish offers families with children the opportunity to receive the sacraments of First Reconciliation (Confession) and First Holy Communion. Children are first prepared to receive the Sacrament of Reconciliation and then their preparation will continue for reception of First Holy Communion (the Eucharist.) Preparation for both Sacraments begins in the Fall each year and concludes with the celebration of First Communion in the Spring. The overall objective is to foster a deeper love of Christ that will allow these children to fully participate in the mass and receive the abundant graces our Lord wishes to bestow on those who come forward to receive Him at Communion. Parish children who are entering the 2nd grade or already 7 years of age and validly baptized are required to participate in parish based sacramental preparation-this includes our home schooling families. For more information on the programs for First Reconciliation and First Holy Communion please contact the Director of Religious Education at St. Mary’s (208-882-8001) or call the parish office at 208-882-4813. We are very happy to help answer your questions, provide you with information and register your children for these programs. To register online please click on the following link: >>>/////. About the Sacrament of Penance and Reconciliation ... Read More Often called “Confession” the Sacrament of Penance and Reconciliation has many unofficial titles. It is called the sacrament of conversion because it makes present Jesus’ call to conversion, the first step in returning to the Father from whom one has strayed by sin. It is called the sacrament of Penance, since it demonstrates the Christian sinner’s personal steps toward conversion, penance, and satisfaction. It is called the sacrament of confession, since the disclosure or confession of sins to a priest is an essential element of this sacrament. In a profound sense it is also a “confession” of our belief in the holiness of God and of his mercy toward sinners. It is called the sacrament of forgiveness, since by the priest’s sacramental absolution God grants the penitent pardon and peace. It is called the sacrament of Reconciliation, because it imparts to the sinner life in God, the one who reconciles. Nevertheless, the Lord himself taught us to pray: “Forgive us our trespasses,” linking our desire of forgiveness to the forgiveness of our sins that God grants us in this Sacrament. Christ’s call to conversion and penance continues to resound in the lives of Christians. It is by faith that one renounces evil and gains salvation, that is, the forgiveness of all sins and the gift of new life. The reception of this sacrament ought to be prepared for by an examination of conscience made in the light of the Word of God. The passages best suited to this can be found in the Ten Commandments, the Gospels, the Sermon on the Mount and the Beatitudes. When the priest celebrates the Sacrament of Penance with you, the priest is fulfilling the ministry of the Good Shepherd who seeks the lost sheep, of the Good Samaritan who binds up wounds, of the Father who awaits the prodigal son. Confession to a priest is an essential part of the sacrament of Penance. Without being strictly necessary, confession of everyday faults (venial sins) is nevertheless strongly recommended by the Church. Indeed the regular confession of our venial sins helps us form our conscience, fight against evil tendencies, lets ourselves be healed by Christ and progress in the life of the Spirit. The Catechism of the Catholic Church states: “All mortal sins of which penitents after a diligent self-examination are conscious must be recounted by them in confession, even if they are most secret for these sins sometimes wound the soul more grievously and are more dangerous than those which are committed openly.” The sacrament of Penance consists of the penitent’s acts of confession, repentance and the intention to make reparation for sins. After Confession the penance the confessor imposes must take into account the penitent’s personal situation and must seek his spiritual good. It can consist of prayer, an offering, works of mercy, service of neighbor, voluntary self-denial, sacrifices, and above all the patient acceptance of the cross we must bear. After counsel from the priest the Penitent is asked to say the following or similar ACT OF CONTRITION: My god, I am sorry for my sins with all my heart. in choosing to do wrong and failing to do good, I have sinned against you whom I should love above all things. I firmly intend, with your help, to do penance, to sin no more, and to avoid whatever leads me to sin. Our Savior Jesus Christ suffered and died for us. In his name, my God, have mercy. Amen. Following this is the priest’s absolution. The formula of absolution used in the Latin Church expresses the essential elements of this sacrament: the Father of mercies is the source of all forgiveness. He effects the reconciliation of sinners through his Son, the gift of his Spirit and through the prayer and ministry of the Church: “God, the Father of mercies, through the death and the resurrection of his Son has reconciled the world to himself and sent the Holy Spirit among us for the forgiveness of sins; through the ministry of the Church may God give you pardon and peace, and I absolve you from your sins in the name of the Father, and of the Son and of the Holy Spirit.“ For more information on the Sacrament of Penance and Reconciliation see the Catechism of the Catholic Church.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 3.10 3.11 3.12 3.13 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 9.1 10.1 10.2 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 18.1 18.2 19.1 20.1 20.2 20.3 21.1 22.1 22.2 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 27.2 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1
Sakrament ispovijedi Gospodin Isus Krist ustanovio je poseban sakrament pokore za oproštenje grijeha počinjenih nakon krštenja. Kristov učenik koji, nakon grijeha, potaknut Duhom Svetim, pristupa sakramentu pokore, treba da se prije svega svim srcem obrati Bogu. To nutarnje obraćenje srca obuhvaća kajanje za grijeh i odluku za novi život. Da bi postigao spasonosni lijek pokore, vjernik mora po rasporedbi milosrdnoga Boga ispovjediti svećeniku sve i pojedine teške grijehe kojih se, nakon ispita savjesti, sjeća. Sakrament ispovijedi može dijeliti samo svećenik. Ispovjednik je po dužnosti obvezan najsvetije obdržavati sakramentalni pečat (ispovjednu tajnu). Pomirenje pokornika može se slaviti u svako doba i svakoga dana. Osobito pogodno vrijeme za slavljenje pokore jest korizma. Sakrament pokore je sakrament ozdravljenja. To je sakrament Božjeg milosrđa. Zove se i ispovijed, jer je priznanje ili ispovijed grijeha pred svećenikom bitni element ovoga sakramenta. Postoje laki i smrtni grijesi. Smrtnim grijehom nazivamo čin kojim čovjek slobodna i svjesno odbacuje Boga, njegov zakon, savez ljubavi što mu ga Bog nudi te se radije okreće samomu sebi, nekoj stvorenoj i ograničenoj zbiljnosti, nečemu što je protivno Božjoj volji. Formula odrješenja, koju izgovara svećenik, glasi: Bog, Otac milosrđa, pomirio je sa sobom svijet smrću i uskrsnućem svojega Sina, i izlio Duha Svetoga za otpuštenje grijeha. Neka ti po službi Crkve udijeli oproštenje i mir. I ja te odrješujem od grijeha tvojih u ime Oca i Sina i Duha Svetoga. Amen. (latinski: Deus, Pater misericordiarum, qui per mortem et resurrectionem Fílii sui mundum sibi reconciliavit et Spiritum Sanctum effudit in remissionem peccatorum, per ministerium Ecclesiae indulgentiam tibi tribuat et pacem. Et ego te absolvo a peccatis tuis in nomine Patris, et Filii, et Spiritus Sancti. Amen.) Odrješenje briše grijeh, ali ne popravlja sve nerede, što ih je grijeh uzrokovao. Grješnik nakon što je rasterećen od grijeha, treba steći puno duhovno zdravlje. Težina pokore zavisi o težini grijeha. Neizvršena pokora ne poništava sakrament, ali ako je propuštena krivnjom pokornika, grijeh je. Ne dospije li pokornik obaviti pokoru prije pričesti, može primiti euharistiju, a pokoru će izvršiti kasnije. Ako nije razumio pokoru neka priupita ispovjednika. Najvažniji i bitni pokornikov čin je kajanje. To je bol duše i osuda počinjenog grijeha s odlukom više ne griješiti. Pokornik će biti iskren, točan i vjeran istini. Svojevoljna laž u materia necessaria confessionis čini ispovijed svetogrdnom. Tko namjerno miješa male i velike grijehe, već ispovjeđene i neispovjeđene (da bi ispovjednika doveo u zabludu) ili se svjesno služi nejasnim formulacijama, postupa svetogrdno. Priređeno prema: Sveti zbor za bogoštovlje, Rimski obrednik. Red pokore, Kršćanska sadašnjost, Zagreb, 2009. Pastoral sakramenata (skripta), don A. Čondić. Kako se može postići oproštenje grijeha učinjenih nakon krštenja? Oproštenje grijeha učinjenih nakon krštenja podjeljuje se u posebnu sakramentu koji se naziva sv. ispovijed, pokora, pomirenje ili obraćenje. Kad je Isus ustanovio ovaj sakrament? Uskrsne večeri Isus Gospodin se pokazao svojim učenicima i, nakon što ih je obdario svojim mirom, rekao im je: "Primite Duha Svetoga! Kome oprostite grijehe opraštaju im se, kome zadržite zadržani su im" (Iv 20,22-23). Zašto je grijeh tako veliko zlo? Tko griješi, ranjava Božju čast i ljubav, vlastito dostojanstvo čovjeka pozvana da bude dijete Božje, kao i duhovno zdravlje Crkve u kojoj svaki kršćanin treba biti "živi kamen". Tko nam oprašta grijehe u sv. ispovijedi? U sv. ispovijedi Bog nam oprašta grijehe snagom Kristove smrti i uskrsnuća preko svećenika pred kojim sam iskreno priznao sve svoje grijehe. Što je najvažnije kod obavljanja ispovijedi? Najvažnije je pokajanje i čvrsta odluka da se neću povraćati na grijehe. To je obraćenje jer bez toga nema prave ispovijedi. Kajanje mora uključivati prave motive. Koji trebaju biti motivi kajanja? Kajanje ili skrušenje treba biti nadahnuto vjerskim motivima. Ako je iz ljubavi prema Bogu, naziva se "savršeno", ako se temelji na drugim motivima, npr. strahu od Božje kazne, naziva se "nesavršeno". Koje grijehe treba ispovijedati? Onaj tko želi postići pomirenje s Bogom i Crkvom treba ispovijedati svećeniku sve smrtne grijehe koje još nije ispovijedio, a kojih se sjeća nakon što je pažljivo i temeljito ispitao svoju savjest. Za ove grijehe dužan sam reći i broj koliko sam ih počinio. Crkva živo preporuča ispovijedanje i lakih grijeha, i to onih kojih se toga trenutka sjećam, iako to nije nužno za valjanu sv. ispovijed. Što se događa ako neki teški grijeh nisam ispovijedio? Ako je to učinjeno nesvjesno zbog zaborava, ispovijed je valjana i dužan si taj grijeh ispovjediti kod sljedeće ispovijedi, a ako je to učinjeno svjesno, zbog nekoga srama ili drugoga razloga, ispovijed nije valjana. Naprotiv, učinio si još jedan smrtni grijeh koji se zove "svetogrđe" jer si povrijedio svetost sakramenta. Što u nama čini ispovijed? Sv. ispovijed nam oprašta grijehe, pomiruje nas s Bogom i vraća nam posvetnu milost, daje nam novu snagu da se lakše čuvamo grijeha i oprašta nam vječnu kaznu. Zašto je nužna zadovoljština? Svećenik određuje pokorniku vršenje određenih čina zadovoljštine i pokore da bi nadoknadio štetu prouzročenu grijehom i ponovno uspostavio prave odnose s Bogom i bližnjima kako priliči kršćanima. U crkvi se čuje za riječ "oprost". Je li oproštenje i oprost isto? Oproštenje i oprost nemaju isto značenje. U sv. ispovijedi, nakon iskrena priznanja i pokajanja, Bog mi oprašta sve moje grijehe ali na duši ostaju "ožiljci" koje su grijesi prouzročili. To "ožiljci" se uklanjaju samo pokorom, zadovoljštinom i pravom i neprekidnom molitvom te dobrim djelima. Što misliš: Je li ona pokora (zadovoljština) koju ti svećenik naredi da je izvršiš dovoljna da izbriše sve te "ožiljke" na tvojoj duši? Zato je potreban oprost. Oprost je otpuštanje pred Bogom vremenite kazne za već oproštene grijehe, koje vjernik, prikladno raspoložen i pod određenim uvjetima koje je Crkva propisala, postiže zauzimanjem Crkve koja je službenica otkupljenja i koja autoritetom podjeljuje i primjenjuje obilje zadovoljština Krista i svetaca. Oprost djelomično ili potpuno oslobađa od vremenite kazne za grijehe. Oni koji ispovjeđeni umru, nemaju smrtnog grijeha na duši, ali kako nisu dali dovoljno zadovoljštine zbog učinjenih grijeha, tj. odlaze s "ožiljcima" na duši, za njih je pripravljeno stanje čistilišta. Oprosti se, također, mogu namijeniti i za pokojne (pomaže dušama u čistilištu) i to posebno uz svetkovinu Svih svetih i Dušni dan. Prema: Žarko Vladislav Ošap, Rastimo u vjeri, nadi i ljubavi, Drvar, 2009.