http___celebrategodsword.com_2014_01_17_all-jesus-wants-is-what-you-have-right-now_.xml
http___fra3.net_rijec-o-rijeci_gladni-zedni-goli-i-bosi-1130_1.xml
2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 2.10 2.11 2.12 2.13 2.14 2.15 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3
Some time after this, Jesus crossed to the far shore of the Sea of Galilee (that is, the Sea of Tiberias), and a great crowd of people followed him because they saw the miraculous signs he had performed on the sick. Then Jesus went up on a mountainside and sat down with his disciples. The Jewish Passover Feast was near. When Jesus looked up and saw a great crowd coming toward him, he said to Philip, “Where shall we buy bread for these people to eat?” He asked this only to test him, for he already had in mind what he was going to do. Philip answered him, “Eight months’ wages would not buy enough bread for each one to have a bite!” Another of his disciples, Andrew, Simon Peter’s brother, spoke up, “Here is a boy with five small barley loaves and two small fish, but how far will they go among so many?” Jesus said, “Have the people sit down.” There was plenty of grass in that place, and the men sat down, about five thousand of them. Jesus then took the loaves, gave thanks, and distributed to those who were seated as much as they wanted. He did the same with the fish. When they had all had enough to eat, he said to his disciples, “Gather the pieces that are left over. Let nothing be wasted.” So they gathered them and filled twelve baskets with the pieces of the five barley loaves left over by those who had eaten. After the people saw the miraculous sign that Jesus did, they began to say, “Surely this is the Prophet who is to come into the world.” Even after the meager bit of food is offered to Jesus, it’s still not very much. You couldn’t feed the “Sons of Thunder” with it, much less all 12 apostles, much less the vast crowd of men. But here is where the miracle must begin. All too often, we are quick to make excuses, to evade responsibility, to give up and say, “It can’t be done.” And sometimes we do nothing because we think what we have doesn’t matter. “I can’t sing. I can’t speak. I’m not rich. I don’t have many talents. I’m not beautiful. I’m not well connected. I don’t know many people.” But things change when we step forward and offer whatever we have to Jesus. He never asks us to start accumulating more before we begin to minister. It’s not as if he said to Andrew, “Go out and round up three dozen more biscuits and 15 more fish, and I’ll see what I can do.” All he wants is what we have right now. As long as we keep what we have in our own hands, we are limited to what we can do. But when we transfer what we have to the mighty hands of Jesus, there is no limit to what he can do.
1.1 1.2 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 15.2 16.1 17.1 18.1 18.2 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 30.1 30.2 31.1 31.2 31.3 32.1 32.2 33.1 33.2 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 36.1 36.2 37.1 37.2 38.1 39.1 39.2 40.1 41.1 42.1 42.2 43.1 43.2 44.1 44.2 45.1 45.2 46.1 47.1 47.2 48.1 48.2 49.1 49.2 50.1 50.2 51.1 52.1 53.1 53.2 54.1 55.1 55.2 56.1 56.2 57.1 59.1
Mi koji se nazivamo njegovim učenicima trebamo biti ruke Krista hranitelja, tješitelja, blagoslivljatelja i spasitelja. Mi smo oni koji su danas tu da nahrane one koji su gladni kruha, ali i da nahrane sve one koji su gladni ljubavi, pažnje, smisla i ispunjenja... U ono vrijeme: Ode Isus na drugu stranu Galilejskog, Tiberijadskog mora. Slijedilo ga silno mnoštvo jer su gledali znamenja što ih je činio na bolesnicima. A Isus uziđe na goru i ondje sjeđaše sa svojim učenicima. Bijaše blizu Pasha, židovski blagdan. Isus podigne oči i ugleda kako silan svijet dolazi k njemu pa upita Filipa: »Gdje da kupimo kruha da ovi blaguju?« To reče kušajući ga; jer znao je što će učiniti. Odgovori mu Filip: »Za dvjesta denara kruha ne bi bilo dosta da svaki nešto malo dobije.« Kaže mu jedan od njegovih učenika, Andrija, brat Šimuna Petra: »Ovdje je dječak koji ima pet ječmenih kruhova i dvije ribice! Ali što je to za tolike?« Reče Isus: »Neka ljudi posjedaju!« A bilo je mnogo trave na tome mjestu. Posjedaše dakle muškarci, njih oko pet tisuća. Isus uze kruhove, izreče zahvalnicu pa razdijeli onima koji su posjedali. tako i od ribica – koliko su god htjeli. A kad se nasitiše, reče svojim učenicima: »Skupite preostale ulomke da ništa ne propadne!« Skupili su dakle i napunili dvanaest košara ulomaka što od pet ječmenih kruhova pretekoše onima koji su blagovali. Kad su ljudi vidjeli znamenje što ga Isus učini, rekoše: »Ovo je uistinu Prorok koji ima doći na svijet!« Kad Isus spozna da kane doći, pograbiti ga i zakraljiti, povuče se ponovno u goru, posve sam. Današnja čitanja imaju dva nosiva stupa: narod koji gladuje i Boga koji ga preko svojih poslanika hrani. S jedne strane, nama sasvim bliska i razumljiva situacija gladi, neimaštine i nemoći, a s druge strane stvarnost koja nas poziva da joj se povjerimo, da se u nju uzdamo, ali i stvarnost koja nam tako često izmiče – Bog. Prvo, svoju glad, svoju slabost vidimo gdje god se okrenemo. Nitko od nas nije potpuno sit. Prije svega pred očima imamo glad bezbrojnih siromaha koja je glad u osnovnom smislu, nedostatak hrane. Za takve nigdje nema mjesta. Čak ih nazivamo Trećim svijetom. To su oni kojih se i papa Franjo tako često spominje. To je onaj višak u svijetu kapitalizma. No, iako je to osnovni oblik gladi, glad na tome ne staje. Postoje i druge vrste gladi. Glad za ljubavlju, pažnjom i – vjerujem prije svega – smislom i ispunjenjem. Druga vrsta gladi ne mimoilazi nikoga na svijetu i svi ju ponekad osjete. Neki je nikada ne prevladaju i ostaju u mraku odbačenosti, besmisla i praznine. Takvi ljudi su često dosegli vrhunce onoga što čovjek u današnjem svijetu može ostvariti, ali nešto im svejedno nedostaje. I dalje su gladni. Drugo, religije, vjera i osobito Biblija i judeo-kršćanski pogled na svijet nas upućuju na to da postoji Netko tko će utažiti svaku glad. I onu za kruhom i onu druge vrste. Divni su iskazi povjerenja koje možemo pronaći i u današnjim starozavjetnim čitanjima. To je vjera židovskog naroda u Boga koji nikada ne ostavlja čovjeka koji vapi – gladnoga čovjeka. Međutim, poseban trenutak u ostvarivanju obećane utjehe koja dolazi od Boga jest pojavak Isusa Krista, Sina Božjega. On je svojim djelovanjem i svojom riječju odgovor na zazive gladnoga čovjeka. On uistinu siti gladne, tješi žalosne, ljubi odbačene, upućuje na Kraljevstvo kao smisao i ispunjenje. Isus Krist jest ključ utaživanja svake gladi čovječanstva kroz sva vremena. On svakoj hrani daje boju, okus i miris. Mi koji se nazivamo njegovim učenicima trebamo biti ruke Krista hranitelja, tješitelja, blagoslivljatelja i spasitelja. Mi smo oni koji su danas tu da nahrane one koji su gladni kruha, ali i da nahrane sve one koji su gladni ljubavi, pažnje, smisla i ispunjenja. Kršćani koji su doduše također gladni, žedni, goli i bosi trebaju biti bliski Gospodinu i njime nahranjeni. Osobito u euharistijskom zajedništvu te onda zasititi gladne ovoga svijeta. jest će i preostat će...