http___fractalenlightenment.com_ms_28702_spirituality_death-the-desolation-of-thought.xml
http___fractalenlightenment.com_hr_28702_spirituality_death-the-desolation-of-thought_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 4.2 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 12.2 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 17.1 18.1 18.2 19.1 19.2 19.3 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 26.7 26.8 27.1 27.2 27.3 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 31.1 31.2
Kematian – The Desolation Pemikiran There are several theories and experiences surrounding death. Its abstract and mystifying tendencies of ultimate truths have long enticed my interest in it. Intipati fenomena ini adalah untuk mengeluarkan kami dari perhambaan jasmani badan untuk kecenderungan duniawi dan materialistik. Perbezaan antara detasmen dan kematian adalah persimpangan menarik kepercayaan dan realiti yang fana. Dalam kapal terbang ini apabila kita mengamalkan detasmen dari pemikiran dan tindakan kita masih bermain untuk keduaan keperibadian kita; pemberian hakmilik ego dan pencapaian pencerahan adalah motivator mementingkan diri sendiri dan ini adalah penting kerana dalam hidup kita perlu mengekalkan keperibadian kita; the expressions of the collective unconscious that we chose to embody in this life. It is only through working from this sacred mandala that we can attain progression and realizations of ultimate wisdom and sight while delivering our life’s performance in the many plays of karma we must act out in this ageing form. But in order to die and forever move to a higher world we must be ready and willing to let go of everything we learn, bermimpi, witness and grow to love through daily experiences. “Experience the interpreter between resourceful nature and the human species teaches that which this nature works out among mortals constrained by necessity cannot operate in any other way than that in which reason which is its rudder teaches it to work.” – Leonardo, da Vinci Life for us on this plane is a cognitive impression, a collection of rational and irrational interpretations of events that arise in our waking self. It is through our collective consciousness that we are subconsciously bound to the popular notions of reality that molds an acceptable fabrication of ‘real’. In reality our lives as we witness, cherish or detest exist only in our minds. We tend to contemplate everything through logic and forever remind ourselves of their tangibility through all our values, kepercayaan, and knowledge – that’s the voice of conscience and reason influencing our intuitive reactions. Thought; as it conceals an emotion at its root that breathes life into all our actions, govern us effectively in this form, but when the tsunami of time parleys it’s intended destruction we must remain aware that this is where we part ways; our ethereal and earthly crossroads. Kematian, as I understand it; is a force far greater than enlightenment, as the term enlighten applies to a personality, a person or tangible entity. In death we are removed from personality and in doing so merge with the collective unconscious to forever be part of the infinite energy. We lose all sense of individual presence and existence, and function in a far higher realm of pure consciousness and awareness not bound by boundaries and existentialism to reality. The state of our mind – its turmoil, takut, insatiable need to accomplish the unrelenting passion for life and all its comforts – restrain us from reaching the ultimate level of integration to the source. The power of our thoughts holds the key to our arrival and departure. This is the most raved battle we each must prepare for on our journey through the living mortality of our plane. To truly die at the end of our biological life span we must be content enough with our materialism, lust, needs, and every other form of attachment that we are willing to break off our karma’s tentacle grasp on our souls, so that we may ascend to complete the incomplete figure of god consciousness we are all a jigsaw part of. When personality death approaches we can feel the apprehension of all our fears formed in the subconscious, spring up into terrifying forms to inflict upon us the horrors of the deranged beliefs of ourselves and of reality as we see it. We are left torn bit by bit from the very fabric of our bodies and nerves as we deal with all the intricacies of our attachment to aversion and craving, beckoning to reserve the last dance. Ia adalah pada peringkat ini apabila kewujudan personaliti ini adalah yang paling lemah yang kita mencapai keadaan suci daripada kesedaran diri, kita Glimpse scooting yang melarikan diri daripada pemberhentian sistem kepercayaan kita kerana ia jatuh mendedahkan kita kepada diri kita sendiri. 'Kematian adalah pelucutan jauh daripada apa yang tidak anda – rahsia kehidupan adalah untuk 'mati sebelum anda mati’ … dan mendapati bahawa tidak ada kematian.’ – Eckhart Tolle Ia hanya di luar batas ini bahawa apa-apa perkembangan rohani benar di luar pemahaman biasa mencapai suasana didekati. As the journey kills all fears and enables us to embrace the unknown darkness of the void, so that we may see the souls luminosity shine within us as it reveals our path to salvation and deliverance from our internal hellish projection of the crouching ego. Carlos Castaneda in his book Ajaran Don Juan, through his conversations with the Shaman dissects fear as the first enemy on the path of a man of knowledge; “And thus he has stumbled upon the first of his natural enemies: Takut! A terrible enemy treacherous, and difficult to overcome. It remains concealed at every turn of the way, prowling, menunggu. And if the man, terrified in its presence, runs away, his enemy will have put an end to his quest.” In outer body experiences we battle with the same grip of our perceived realities, and its important to remember that the same principle of progression applies, as only through our personal vanquish of fear can we attain an unobstructed channel of communication and interactions with higher realms. As during heightened states of awareness we are exposed to the fractal nature of change and interactions with the worlds around us, and our distractions in those states are designed to feed off our personalities need for self. Once we’ve experienced these insights reveal themselves initially through thoughts, in the form of introspection, and provide a tangible outlet for the internal uprising. But as time passes these realizations seep their way into our subconscious and forever upgrade our intuition to more pure expressions and perception. The purpose of our spiritual progression is to feel without restrictions of thought. In order to experience reality as it unfolds we must be free of all ideas of freedom. Only then can we truly believe, anything is possible; and with this belief and a purified will we can move in worlds alien to our current conditioning but closer to our higher selves and sip from the pool of the collective unconscious, where answers to all the wonders and mysterious truths about our origins, existence and potential lie… Imej Sumber Alex Grey Comments There are so many inherent dichotomies in this article that profoundly indicate the erroneous nature of some of the ideas presented, seperti, ‘higher self’, ‘soul’, ‘higher realms’. The mentioned terms imply that one also has a spiritual purpose that is objective to all self-conscious entities. Tambahan pula, the elimination of the ego is just absurd, for it is the means in which one can transcend their own subjective individuality. ‘To truly die at the end of our biological span …', that is just too poor a description for a phenomenon that eats away at every aspect of existence. For everything dies and there is no dualistic aspect to dying where one could truly die whereas others falsely die. Lebih-lebih lagi, the idea of belief is obsolete if one pragmatically approaches life, so is hope. I m not sign up plz help me Anyone who has developed a strong link and connection to loved ones in the Spirit world can tell you that the positive aspects of the personality, of the soul, do survive physical death. Those we love are still themselves, in Spirit. Their souls are still evolving, still growing. Walau bagaimanapun, they are not restricted by the duality of darkness and light that exists in the physical world. They are even more free to be themselves, because they do not have to struggle to be themselves in this difficult world with it’s societal laws that tell us who and what we should be. Their souls are free. We will all return to this state of freedom when we “die”. The connections of Love between souls is Never broken. We are reunited with our loved ones, in a higher vibration, when we leave this world. Just ask any mother who gives birth to, and loves her child….more than life itself. A soul comes into this world as a Being. And that Being continues throughout Eternity. Souls are born from and to return to Love. A soul is created in and by Love. What is created by Love is never destroyed. It is our consciousness that makes us who and what we are. Individuality is the key to existence. We each vibrate at our very own frequency and tone, as a part of the sound and symphony of Spirit. Individuality is the key to eternal life. Not Individuality as Ego, but as something Special and Unique, as set apart, but as Part of the Whole. The Oneness of Love. Jadi, there is no need to fear…we do not need to, and will not lose anything when we die. We will shed our mortal coil, a container, which imprisons the splendor and freedom of our souls. We are here to be our best Selves, and to bring our own Light here to this world. This is the purpose of every soul. To grow and to serve and to become and be Love Incarnate. There is no “kematian”. There is only Progression.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 12.2 13.1 13.2 14.1 14.2 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 17.1 18.1 18.2 19.1 19.2 19.3 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 24.1 25.1 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 26.7 26.8 27.1 27.2 27.3 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 31.1 31.2
Smrt – Pustoš misli Postoji nekoliko teorija i iskustva okolnih smrt. Njegove apstraktne i mistificirajući tendencije krajnjih istina odavno mami moj interes u njemu. Bit pojava je da nas ukloniti iz našeg tjelesnog ropstva u svjetovnim i materijalističkih sklonosti. Razlika između odvojenosti i smrti je zanimljiva sjecište vjerovanja i smrtnog stvarnosti. U tom avionu kada prakticiramo odmak od misli i djela još uvijek igraju na dvojnosti naše osobnosti; otuđenje ega i postizanja prosvjetljenja su naši vlastiti sebični motivi i to je važno jer se u životu trebamo zadržati našu osobnost; izrazi kolektivno nesvjesno koje smo izabrali utjeloviti se u ovom životu. To je samo kroz rad s ovom svetom mandalu da možemo postići napredak i realizacije konačan mudrosti i vida, a isporuku našeg života nastup u mnogim igra karme moramo djelovati u tom obliku starenja. No, kako bi umrijeti i zauvijek premjestiti na višu svijetu moramo biti spremni i voljni pustiti sve što smo naučili, san, svjedočiti i rasti u ljubavi kroz svakodnevna iskustva. "Iskustvo tumač između snalažljiv prirode i ljudskog roda uči što to priroda radi se među smrtnicima ograničena nužnost ne može raditi u bilo koji drugi način osim onog u kojem razlog što je njegova kormila uči ga da radi." – Leonardo, da Vinci Život nam se na ovom planu je kognitivna dojam, skup racionalnih i iracionalnih tumačenja događaja koji nastaju u našem budnom sebe. To je po našoj kolektivnoj svijesti da smo podsvjesno vezani za popularne pojmove stvarnosti koja plijesni prihvatljiv izrada 'pravi'. U stvarnosti su naši životi su svjedoci smo, njeguju ili mrziti postoje samo u našim glavama. Mi imaju tendenciju da razmišljaju o svemu logike i zauvijek podsjetiti svoje opipljivost kroz sve naše vrijednosti, uvjerenja, i znanje – to je glas savjesti i razuma koji utječe naše intuitivne reakcije. Misli; jer skriva emocije u svom korijenu da diše život u svim našim akcijama, uređuju nas učinkovito u ovom obliku, ali kad tsunami vremenskih parleys to namjera uništenje moramo ostati svjesni da je to gdje smo dio načine; Naši eterična i zemaljski raskrižja. Smrt, kako ja to razumijem; je sila daleko veći od prosvjetljenja, kao izraz Prosvijetli odnosi na osobnost, osoba ili opipljiva osoba. U smrti smo ukloniti iz osobnosti i na taj način spojiti s kolektivnom nesvjesnom zauvijek biti dio beskrajne energije. Mi izgubiti smisao individualnog prisutnosti i postojanja, i funkcija u daleko višoj dimenziji od čiste svijesti i svijesti nije vezan granicama i egzistencijalizma do stvarnosti. Stanje našeg uma – njegova previranja, strah, nezasitna potreba da ostvari nemilosrdnu strast za životom i svim njegovim blagodatima – suzdržati nas od postizanja krajnji stupanj integracije na izvoru. Moć naših misli drži ključ našeg dolaska i odlaska. To je najviše bjesnio bitka svatko mora pripremiti za naše putovanje kroz dnevni mortalitet naše ravnine. Da doista umiru na kraju našeg biološkog životnog vijeka moramo biti dovoljno zadovoljan s našim materijalizma, zadovoljstvo, potrebe, i svaki drugi oblik vezanosti da smo spremni prekinuti naša karma je pipak razumijevanje o našim dušama, tako da smo se penjati završiti nepotpune lik Božji svijesti da smo svi jigsaw dio. Kad osobnost smrt približava možemo osjetiti strah od svih naših strahova formirana u podsvijesti, niknuti u zastrašujućim oblicima nanijeti na nas strahote poremećenu uvjerenjima sebe i stvarnosti kao što smo to vidjeli. Mi smo ostavili rastrgan malo po malo od samo tkivo našeg tijela i živaca, kao što se bave svim zamršenosti naše vezanosti za averziju i žudnja, Zovu rezervirati zadnji ples. To je u ovoj fazi, kada osobnosti postojanje je najranjiviji da dođemo do čiste stanje samosvijesti, smo uvid scooting bježe od suvišnosti našeg sustava vjerovanja, kao što pada nam otkriti sebe. "Smrt je skidanje daleko od svega što je ne – Tajna života je "umrijeti prije nego umrete’ … i da nema smrti.’ – Eckhart Tolle To je samo izvan tog praga da svaki pravi duhovni napredak izvan običnog razumijevanja navršava pristupačan zrak. Kao putovanje ubija sve strahove i omogućuje nam da prihvate nepoznatu tamu ništavila, pa da vidimo dušama Svjetlost sjaji u nama, otkriva naš put do spasenja i oslobođenja od naše unutarnje paklenog projekcije čučeći ega. Carlos Castaneda u svojoj knjizi Učenje Don Juana, preko svojih razgovora s šaman secira strah kao prvi neprijatelja na putu čovjeka znanja; “I tako je naišao na prvo od svojih prirodnih neprijatelja: Strah! Strašna neprijatelja podmukao, i teško svladati. On ostaje skriven na svakom koraku na putu, vreba, čeka. I ako je čovjek, prestravljen u nazočnosti, bježi, njegov neprijatelj će se stati na kraj njegovoj potrazi.” U vanjskim iskustvima tijelo mi se boriti s istim stiska naših uočenih stvarnosti, a njegova je važno imati na umu da isti princip vrijedi i napredovanja, jer samo kroz naš osobni pobijediti strah možemo ostvariti nesmetan kanal komunikacije i interakcije sa višim sferama. Kako vrijeme povećane stanja svijesti smo izloženi fraktalne naravi promjena i interakcija sa svjetovima oko nas, i naše nesuglasice u tim državama su napravljeni da bi se hranili naši likovi trebaju za sebe. Nakon što smo doživjeli te spoznaje se otkrivaju u početku kroz misli, u obliku introspekciju, i pružiti opipljive izlaz za unutarnje pobune. No, kako vrijeme prolazi ova saznanja curiti svoj put u našoj podsvijesti i zauvijek nadograditi svoju intuiciju da više čiste izraza i percepcije. Svrha našeg duhovnog napredovanja je osjećati bez ograničenja misli. Kako bi doživljaj stvarnosti jer se sve odvija moramo biti slobodni od svih ideja slobode. Tek tada možemo doista vjerujem, sve je moguće; is ovim uvjerenjem i pročišćeni ćemo se preseliti u svijet stran našoj trenutnoj uređaj, ali bliže našem višim sebe i pijuckati iz bazena kolektivno nesvjesno, gdje je odgovore na sva čuda i tajanstvene istine o našem podrijetlu, Postojanje i potencijalna laž… Izvor slike Alex Grey Komentari Postoji toliko svojstvene dihotomije u ovom članku koji je duboko ukazuju na pogrešno prirodu nekih ideja predstavljena, kao , "Više ja", 'Duša', 'viši realiteti'. Navedene uvjeti podrazumijevaju da je on također ima duhovni smisao koji je cilj svih samosvjesnih osoba. Osim toga, uklanjanje ega je samo apsurd, jer je sredstvo u kojem se može nadići svoj subjektivni individualnost. "Da doista umiru na kraju našeg biološkog span …', to je jednostavno previše siromašni opis za fenomen koji izjeda svaki aspekt postojanja. Za sve umire i nema dualistički aspekt umiranja gdje se doista može umrijeti dok drugi lažno umrijeti. Povrh toga, Ideja vjere je zastario ako se pragmatično pristupa život, tako je nada. I m ne prijavim plz pomoć mene Svatko tko je razvio snažnu vezu i povezivanje s voljenima u svijetu duha mogu vam reći da su pozitivne aspekte osobnosti, duše, ne preživi fizičku smrt. Oni volimo još uvijek sami, u Duhu. Njihove duše se još uvijek razvija, i dalje raste. Me?utim, nisu ograničeni dualnosti tame i svjetla koja postoji u fizičkom svijetu. Oni su još slobodni da sami, jer oni ne moraju boriti da se u ovom teškom svijetu sa svojim društvenim zakonima koji nas tko smo i što bismo trebali biti reći. Njihove duše su besplatni. Svi ćemo se vratiti na ovo stanje slobode kada smo “die”. Veze ljubavi između duše Nikada se pokvario. Mi se ujedinila s našim voljenima, u višoj vibraciji, kada napustimo ovaj svijet. Samo pitajte bilo majku koja rađa, i voli svoje dijete….više od samog života. Duša dolazi na ovaj svijet kao biće. A to se, nastavlja u cijeloj vječnosti. Duše su rođeni iz te povratak na Ljubav. Duša je stvorio i od ljubavi. Ono što je stvorio Ljubav nikad ne biva uništena. To je naša svijest da nas tko smo i što smo čini. Individualnost je ključ postojanja. Svatko od nas vibrira na našoj vlastitoj frekvenciji i ton, kao dio zvuka i simfonije Duha. Individualnost je ključ za vječni život. Ne Individualnost kao Ego, ali kao nešto posebno i jedinstveno, kao odvojiti, nego kao dio cjeline. Jedinstvo ljubavi. Tako, nema potrebe za strah…ne trebamo se, i neće izgubiti ništa, kada umremo. Mi ćemo prolio svoju smrtni omotač, spremnik, koji zatvara sjaj i slobodu naše duše. Mi smo ovdje da se naši najbolji sebe, i donijeti vlastiti svjetlo ovdje u ovaj svijet. To je svrha svake duše. Rasti i da služi i postati i biti ljubav utjelovljeni. Nema “smrt”. Postoji samo Progression.