http___wyattgraham.com_john-11-18-a-paraphrase_.xml
http___garevac.net_tekst_1373__1.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 22.3 22.4 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 25.1 25.2 25.3 26.1 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 27.6
One of the most helpful kinds of Biblical commentary are biblical paraphrases. If you read New Living Translation or other similar translations, then you are really reading an interpretive paraphrase of the Bible. The paraphraser makes explicit his or her interpretation of the text. But this is really a commentary. It makes interpretive decisions for you. For my devotional study of the Scripture, I will be writing paraphrases of the Bible that accord with my interpretation of the Bible. My goal is to sharpen my understanding of God’s word and help people to understand what the Bible says. Yet I am only providing a paraphrase. Read the Bible for yourself and see if my paraphrase matches the context and meaning of the passage that I translate. I start this series with John’s Gospel. Leave a comment and tell me what you think! The Christian Creation Account: A Retelling of Genesis 1 In the beginning was the Word, and the word was with God. And God was the Word. He was in the beginning with God. Everything came into being through him, and, apart from him, not one thing came into being. In him is life, and this life is the light of humanity. And the light shines in the darkness, and the darkness does not overtake the light (v. 5). Let There Be Light [6] A man came into being who was sent from God. His name was John. [7] He came as a witness so that he might bear witness concerning the light, in order that all people might believe through him. [8] He was not the light instead he came in order to bear witness concerning the light. [9] He was the true light, who enlightens every person—he who came into the world. [10] In the world was he, and the world came into being through him. Yet the world did not know him. [11] To his own, he came, yet his own did not embrace him. And He Recreated Mankind as Children of God [12] Now to all who received him—to whose who are trusting in his name, he gave them authority to become children of God. [13] They are not children from blood, nor children from the will of the flesh, nor children from the will of a man. Instead, they are children born from God. God’s Only-Begotten Son Assumes Flesh [14] And the Word became flesh, and he tabernacled among us. And we beheld his glory, glory as the only-begotten from the Father, full of grace and truth. [15] John bears witness concerning him and has cried out, saying: “This one was whom I said, ‘The one who comes after me is before me because he existed first.'” [16] For from his fullness we all received grace in place of grace [17] because the Torah was given through Moses, while grace and truth came through Jesus the Messiah. [18] No one has even seen God at any time. The only-begotten of God who lays on the Father’s chest—he has made God known.
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 12.1 13.1 13.2 14.1 15.1
Današnji datum: 25. svibnja 2018. Svjetlo istinsko koje prosvjetljuje svakog čovjeka dođe na svijet; bijaše na svijetu i svijet po njemu posta i svijet ga ne upozna Početak svetog Evanđelja po Ivanu U početku bijaše Riječ i Riječ bijaše u Boga i Riječ bijaše Bog. Ona bijaše u početku u Boga. Sve postade po njoj i bez nje ne postade ništa. Svemu što postade u njoj bijaše život i život bijaše ljudima svjetlo; i svjetlo u tami svijetli i tama ga ne obuze. Svjetlo istinsko koje prosvjetljuje svakog čovjeka dođe na svijet; bijaše na svijetu i svijet po njemu posta i svijet ga ne upozna. K svojima dođe i njegovi ga ne primiše. A onima koji ga primiše podade moć da postanu djeca Božja: onima koji vjeruju u njegovo ime, koji su rođeni ne od krvi, ni od volje tjelesne, ni od volje muževlje, nego - od Boga. I Riječ tijelom postade i nastani se među nama i vidjesmo slavu njegovu - slavu koju ima kao Jedinorođenac od Oca - pun milosti i istine (Iv 1,1-5;9-14). U jednoj anketi u Njemačkoj postavljeno je pitanje: što Nijemcu još znači Božić? Pitalo se tisuću odabranih Nijemaca: što vam prvo padne na pamet kad pomislite na Božić? Unaprijed se prognoziralo da će ih samo 14% misliti na rođenje betlehemskog djeteta. Svi drugi su mislili na poklone, potrošeni novac, vrevu, jelo, piće ili na zimski sport. 2% su se tužili na usamljenost, dosadu ili na obiteljsku svađu koja se baš na Božić rasplamsa. Što Božić nama znači i što bi Božić mogao značiti i što bi mogao pokloniti svakom čovjeku upravo smo slušali u prvom poglavlju Ivanova Evanđelja. Promislimo još jednom ovu trajnu božićnu poruku! Možda će nam uspjeti, budući da su prošle sve vanjske priprave, bolje vidjeti među mnogim svjetlima "istinsko svjetlo" što je došlo na svijet da rasvijetli svakoga čovjeka i među mnogim poklonima otkriti istinski božićni poklon: Riječ koja bijaše u početku i koja je u našem vremenu postala tijelom da nama svima dadne moć kako bismo postali djecom Božjom i kako u smrtnom tijelu vidjesmo njegovu slavu puno milosti i istine. Onda ćemo tek shvatiti da Božić nije samo prolazna svetkovina nego zbilja što ostaje, te ima moć našemu životu dati trajnu nadu. U početku bijaše Riječ - Dakle, nije istina da bi na početku našega svijeta stajao slijepi i besciljni slučaj ili bešćutna sudbina kojoj smo nehotično izručeni. Silna Riječ ljubavi stoji na početku svega nastajanja i poziva u život prema svome planu svijeta i čovjeka. Bog tako ozbiljno shvaća ovaj svijet da u njemu očituje svoju silnu Riječ, svoga vječnoga Sina jer "Riječ tijelom postade i nastani se među nama." U određenom trenutku povijesti, na jednom mjestu ovoga svijeta Bog postade čovjekom, jedan od nas, "nama u svemu jednak osim u grijehu". Dogodilo se u Betlehemu, u zemlji Judinoj, da se Bog, koji "stanuje u nedostupnom svjetlu" pojavio u našoj sredini. To je normalno božićno čudo. Dakle, od sada ne vrijedi više: Bog je na nebu a čovjek na zamlji; Bog je daleko i ne možemo ga naći. Odsada vrijedi: "Evo Boga vašega!" (Iz 35,4). I "Evo, ja sam s vama u sve dane do svršetka svijeta" (Mt 28,20). Bog je u našoj sredini, nosi naš život, plače našim suzama, umire našom smrću i savladava je. Budući da je Riječ postala tijelom u ovom svijetu, može i ova zemlja postati nebom, Božjim, prostorom. Jer, odsada beskrajni Bog nije više samo svemogući Stvoritelj koji, kao njegov upravitelj i gospodar, stoluje nad svijetom, nego je on postao srcem svijeta, njegovo središte i smisao. Odsada se Boga može tražiti i naći u svijetu. Siromašni pastiri će sad reći: "Pođimo onamo u Betlehem i pogledajmo što se dogodilo!" (Lk 2, 15). Mudraci s istoka žure da se poklone jer su vidjeli njegovu zvijezdu kao znak mjesta gdje će ga naći i pokloniti mu se. Odsada Ivan Krstitelj može pokazati prstom i reći: "Evo Jaganjca Božjega, evo onoga koji oduzima grijeh svijeta!" (Iv 1,29). I Toma apostol može reći: "Idimo i mi da umiremo s njim!" (Iv 11, 16), da bismo s njime mogli živjeti. Božić, dakle, nije prošao. On se, naime, nije dogodio samo u betlehemskoj štali. Događa se posvuda gdje Bog koji traži naiđe na čovjeka koji će mu otvoriti vrata i dati mu svratište, te je spreman primiti svjetlo koje je došlo na ovaj svijet i pustiti ga da ono obasja. "A svima koji ga primiše podade mo da postanu djeca Božja." Svi koji su imali hrabrosti primiti ga doživjeli su ga kao svjetlo, život, put i istinu. Molimo Krista koji bijaše u početku i koji je došao na ovaj svijet kao naš brat da bi nas osposobio da čujemo njegovo kucanje i otvorimo mu vrata kako bi se i na nama ostvarilo božićno obećanje: "Vidjesmo ga u slavi, puna milosti i istine!"