https___www.bibliacatolica.com.br_christian-community-bible_1-john_.xml
http___fst.ba_view-more_content_123_part_0_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1
1 John, 1 This is what has been from the beginning, and what we have heard and have seen with our own eyes, what we have looked at and touched with our hands, I mean the Word who is Life... The Life made itself known, we have seen Eternal Life and we bear witness, and we are telling you of it. It was with the Father and made himself known to us. So we tell you what we have seen and heard, that you may be in fellowship with us, and us, with the Father and with his Son, Jesus Christ. And we write this that you may have perfect joy. We heard his message from him and announce it to you: God is light and there is no darkness in him. If we say we are in fellowship with him, while we walk in darkness, we lie instead of being in truth. But if we walk in the light, as he is in the light, we are in fellowship with one another, and the blood of Jesus, the Son of God, purifies us from all sin. If we say, "We have no sin," we deceive ourselves and the truth is not in us. If we confess our sins, he who is faithful and just will forgive us our sins and cleanse us from all wickedness. If we say that we do not sin, we make God a liar, his word is not in us.
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 1.9 1.10 1.11 1.12 1.13 1.14 1.15 1.16 1.17 1.18 1.19 1.20 1.21 1.22 1.23 1.24 1.25 1.26 1.27 1.28 1.29 1.30 1.31
U vremenu došašća jedna od važnijih priprema koju obavljamo pred Božić jest sakrament ispovijedi u kojem propitujemo sebe i svoju savjest. Kod mnogih katolika postoji jedno krivo i duboko uvjerenje o čistoj i nečistoj savjesti. Mnogi naime smatraju da je čista savjest ures dobrog vjernika i da je ponekad dovoljno reći Moja je savjest čista i da ta rečenica vrijedi kao potvrda vlastite bezgrešnosti. No, treba imati u vidu da je čista savjest najčešće uspavana savjest. U tom slučaju trebamo znati prema kome i prema čemu mjerimo čistoću ili nečistoću svoje savjesti. Ukoliko je mjerimo prema drugima ili prema nekim svojim kriterijima, možda je onda i možemo smatrati čistom, ali ako je stavimo u odnos prema Bogu stvari se uvelike mijenjanju, jer pred Bogom naša je savjest uvijek nečista. Ljudska je savjest najosjetljiviji organ duha. Kao i sve što je osjetljivo, tako je i savjest vrlo krhka. Lomljiva je toliko da ju je lako ušutkati i učiniti nijemom. Mi u svom prosječnom kršćanstvu olako povjerujemo da je savjest glas koji nam ne da mira i da nas naša savjest progoni nakon počinjenog zla. U stvarnosti, savjest nas progoni samo ako je mi ne prisilimo na šutnju. A sva je nesreća u tome što mi svoju savjest možemo ušutkati. Ona može zanijemiti, prestati govoriti, povući se pred našim opravdanjima i izgovorima. Kad je jednom ušutkamo, ona se poslije teško javlja i mi onda nijemu savjest zamijenimo mirnom. Stoga se zavaravamo i mislimo da nam je savjest čista. Znamo da nije lako pogledati u lice svojim pogreškama, svom zlu i svojim grijesima. No, kršćanstvo u svom srcu čuva pravilo odnosa prema Bogu koje je sadržano u Prvoj poslanici svetog Ivana apostola. U njemu stoji Reknemo li da grijeha nemamo, sami sebe varamo i istine nema u nama. Ako priznamo grijehe svoje, vjeran je on i pravedan: otpustit će nam grijehe i očistiti nas od svake nepravde. Pogledamo li malo oko sebe primijetit ćemo što su ljudi bolji to su svjesniji svojih grijeha. Vrijedi i obratno: što su gori savjest im je mirnija. To znači da s porastom naše zloće raste i nijemost savjesti, a s porastom dobrote raste njezina osjetljivost. Stoga je razumljivo kako to da najveći zločinci neprestano ponavljaju da se ne osjećaju krivim, da im je savjest mirna, a da sveci, s druge strane, neprestano vide svoju grešnost. Naravno, sve ovisi u kojem i čijem svjetlu promatramo svoj život. Promatramo li se u svjetlu Boga, vidjet ćemo nepremostivo razliku njegove svetosti i svoje grešnosti. Promatrati sebe pred Bogom znači ispitivati svoju savjest. Također treba imati u vidu da Bog nije sudac, nego Otac, da ne optužuje nego opravdava, da ne osuđuje, nego ljubi. Bogu nije stalo do naših grijeha. Njemu je stalo do nas i do istine, do toga da mi sebe vidimo u istini. Istinski odnos s Bogom počinje u trenutku spoznaje sebe pred Bogom, u trenutku u kojemu uviđajući svoj grijeh, da je Božja ljubav veća od našeg srca. Stoga nečista savjest nije znak udaljenosti od Boga, nego znak da smo obasjani njegovim svjetlom.