https___frted.wordpress.com_2017_04_23_st-thomas-a-jewish-confession-of-christs-divinity_.xml
http___garevac.net_tekst_753__1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 3.10 3.11 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12
St. Thomas Sunday: John 20:19-31 Then, the same day at evening, being the first day of the week, when the doors were shut where the disciples were assembled, for fear of the Jews, Jesus came and stood in the midst, and said to them, “Peace be with you.” When He had said this, He showed them His hands and His side. Then the disciples were glad when they saw the Lord. So Jesus said to them again, “Peace to you! As the Father has sent Me, I also send you.” And when He had said this, He breathed on them, and said to them, “Receive the Holy Spirit. If you forgive the sins of any, they are forgiven them; if you retain the sins of any, they are retained.” Now Thomas, called the Twin, one of the twelve, was not with them when Jesus came. The other disciples therefore said to him, “We have seen the Lord.” So he said to them, “Unless I see in His hands the print of the nails, and put my finger into the print of the nails, and put my hand into His side, I will not believe.” And after eight days His disciples were again inside, and Thomas with them. Jesus came, the doors being shut, and stood in the midst, and said, “Peace to you!” Then He said to Thomas, “Reach your finger here, and look at My hands; and reach your hand here, and put it into My side. Do not be unbelieving, but believing.” And Thomas answered and said to Him, “My Lord and my God!” Jesus said to him, “Thomas, because you have seen Me, you have believed. Blessed are those who have not seen and yet have believed.” And truly Jesus did many other signs in the presence of His disciples, which are not written in this book; but these are written that you may believe that Jesus is the Christ, the Son of God, and that believing you may have life in His name. One modern church historian comments on the confession which the Apostle Thomas utters upon seeing the Risen Jesus: “My Lord and my God!” “How could a faithful Jew who had recited the Sh’ma since childhood, whose prayers were addressed to God the king of the universe, address Christ as God or Son of God, as the earliest Christians did? Hilary’s answer is that the Resurrection of Christ transfigured everything. When Jesus came and stood among the disciples and put his finger in his side, Thomas said, “My Lord and my God!” When confronted by the risen Christ one does not say, “How interesting,” but “My Lord and my God!” The terms used by Thomas, Lord and God, are significant, and they allow Hilary [d. 367AD] to Drive home his point. “Lord” and “God” are the terms that occur in the Sh’ma, yet here they are used not of God the creator of the world and the king of the universe, but of Christ. Because of the Resurrection Thomas recognized that the one he knew, who had lived among them, was not just an extraordinary human being but the living God. “No one except God is able to rise from death to life by its own power,” writes Hilary. But his argument runs deeper. He wishes to say not only that the Resurrection revealed something about Christ to His disciples, namely, that he is God; his more penetrating observation is that Resurrection caused them to think about God differently. Once Jesus was raised, writes Hilary, Thomas “understood the whole mystery of the faith,” for “now,” that is, in light of the Resurrection, Thomas was able to confess Christ as God “without abandoning his devotion to the one God.” After the Resurrection he could continue to recite the Sh’ma because he had begun to conceive of the oneness of God differently. Thomas’s confession “my Lord and my God” was not the “acknowledgement of a second God, nor a betrayal of the unity of the divine nature”: it was a recognition that God was not a “solitary God” or a “lonely God.” God is one, says Hilary, but not alone.”. (Robert Louis Wilken, The Spirit of Early Christian Thought, pp. 91-92)
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 4.10 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 17.1 17.2
Današnji datum: 21. svibnja 2018. "Primite Duha Svetoga. Kojima otpustite grijehe, otpustaju im se; kojima zadrzite, zadrzani su im." Čitanje svetog Evanđelja po Ivanu Uvečer toga istog dana, prvog u tjednu, dok su učenici u strahu od Židova bili zatvorili vrata, dođe Isus, stane u sredinu i reče im: "Mir vama!" To rekavši, pokaza im svoje ruke i bok. I obradovaše se učenici vidjevši Gospodina. Isus im stoga ponovno reče: "Mir vama! Kao što mene posla Otac i ja šaljem vas." To rekavši, dahne u njih i kaže im: "Primite Duha Svetoga. Kojima otpustite grijehe, otpuštaju im se; kojima zadržite, zadržani su im." Ali Toma zvani Blizanac, jedan od dvanaestorice, ne bijaše s njima kad dođe Isus. Govorili su mu dakle drugi učenici: "Vidjeli smo Gospodina!" On im odvrati: "Ako ne vidim na njegovim rukama biljeg čavala i ne stavim svoj prst u mjesto čavala, ako ne stavim svoju ruku u njegov bok, neću vjerovati." I nakon osam dana bijahu njegovi učenici opet unutra, a s njima i Toma. Vrata bijahu zatvorena, a Isus dođe, stade u sredinu i reče: "Mir vama!" Zatim će Tomi: "Prinesi prst ovamo i pogledaj mi ruke! Prinesi ruku i stavi je u moj bok i ne budi nevjeran nego vjeran." Odgovori mu Toma: "Gospodin moj i Bog moj!" Reče mu Isus: "Budući da si me vidio, povjerovao si. Blaženi koji ne vidješe, a vjeruju!" Isus je pred svojim učenicima učinio i mnoga druga znamenja koja nisu zapisana u ovoj knjizi. A ova su zapisana da vjerujete: Isus je Krist, Sin Božji, i da vjerujući imate život u imenu njegovu (Iv 20,19-31). Neka četrnaestogodišnjakinja piše: "Najveći poklon u životu bilo bi mi naći Boga. Ali to je tako teško. Mnogo je toga, naime teško, a ponešto mi izgleda i besmisleno. Iz dana u dan idem u školu, učim, a zašto? Je li to uopće neka vrijednost što sam na svijetu? Moj život je uglavnom besmislen. Pokušavala sam često pomagati. Bilo gdje, bilo kome. U tom vidim jedini smisao... Vjerujem, zaista postoje ljudi koji su našli svoj životni smisao. Oni vjeruju u Božju opstojnost. Zašto ne i ja?" Mnogi ljudi čeznu za tim da nađu životni smisao i uvjere se u Božju opstojnost. I oni traže i pitaju: zašto i čemu, odakle i kamo smjera svijet i njihov vlastiti život. Već dvije tisuće godina nudi kršćanstvo odgovor na to, odgovor nenadmašan, po kršćanskom uvjerenju, ali i konačan: Isus Krist je spas svijeta. U uskrsnuću Isusa od mrtvih priznao je Bog da se u njemu može zaista naći put, istina i život. Već dvije tisuće godina kruže po svijetu ove riječi, ali uvijek i komentar dr. Fausta: "Poruku slušam zacijelo, samo mi nedostaje vjera!" To je već u osnovi bila Tomina situacija: Drugi su mu prenijeli vijest: "Gospodin živi", ali ga nije uvjerila ova sama vijest. Htio je osobno susresti Uskrsnuloga i uvjeriti se u njegovu stvarnost. Riječi mogu samo pripremiti vjeru, tek vlastito životno iskustvo može oživjeti poruku i dovesti do ispovijesti. Kako bi se inače dogodilo da mladi ljudi koje se možda preko tisuću sati poučava o Bogu i njegovu djelu, a da se ipak ne probiju do Tomine ispovijesti: "Gospodin moj i Bog moj!" Visoko poučavanje i kršćansko naviještenje mogu otvoriti prilaze za dodire sa živim Kristom samo u iskustvu vlastitog života i zajednici drugih vjernika. Iskusiti Boga u iskustvu života! I ovo je poklon, koji se ne može po želji ostvariti, planirati. S pravom je rekla četrnaestogodišnjakinja: "Najveći poklon u životu bilo bi mi naći Boga!" Što mi možemo učiniti jest ovo: osluškivati život iznutra, ne ostajati na površini svakidašnjice, ne zadovoljiti se postojećim. "Mora u životu biti nešto više od "svega", rekao je neki suvremenik. Ako se izgubimo u "svemu": u posjedu, radu, blagostanju, ili u brigama, u tjeskobi i patnji, onda ćemo upropastiti osjećaj za "više, nego sve". Samo ako ostanemo otvoreni za "više" moći ćemo ostati dionici iskustva Boga. Može li se kod nas osjetiti: Bog živi? Imamo li hrabrosti jedan drugome priznati tu vjeru? Ili ostati u dosadnoj rezerviranosti i nezainteresiranoj udaljenosti? Može li se naslutiti iz naših služba Božjih to: koliko Kristovo uskrsnuće prouzrokuje u nama radost? Daje li uslužno obraćanje siromašnim, patnicima, usamljenim i izdvojenim mogućnost spoznaje da smo voljni provoditi Kristov nalog? Mogu li djeca koja ovog tjedna idu na prvu pričest na nama pročitati da nam vjera nešto znači, da nam znači sve? Mogu li potvrditi odgovor što ga je nekoć dao Klement Aleksandrijski kad su ga pitali: "Što činiš ako želiš pridobiti nekog čovjeka za Krista?" On je rekao: "Pustit ću ga da godinu dana stanuje u mojoj kući." Možda je to ovo po čemu je Toma simpatičan: On jednostavno ne vjeruje riječima drugih. Osobno želi iskusiti Krista kao uskrsloga. Susresti ga, smjeti staviti vlastitu ruku na njegov bok, dotaknuti ga se, iskusiti živoga Boga, to je najveća čežnja našega života. Kod Tome se ispunila ta čežnja. Ona je kod njega prouzrokovala divno i zahvalno priznanje: "Gospodin moj i Bog moj"! Zanas vrijedi blaženstvo Uskrsnuloga: "Blaženi koji ne vide a vjeruju!" Naš susret s Bogom nije manje ozbiljan: Krist nas susreće pod prilikom kruha, i njegovo preobraženo tijelo daje nam se kao jelo, o nama ovisi, hoćemo li ovaj susret u vjeri prihvatiti i zbog toga biti sretni kao što je nekoć bio Toma. – Amen.