http___fractalenlightenment.com_az_33735_life_on-the-road-to-recovery-building-an-identity-from-scratch.xml
http___fractalenlightenment.com_hr_33735_life_on-the-road-to-recovery-building-an-identity-from-scratch_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 14.4
Recovery gedən yolda: Not bir şəxsiyyət Bina "İndi həmişə vaxt, və meyvə həmişə yetişmiş. Siz yalnız daxili meşə daxil cəsarət toplamaq lazımdır. "~ Osho Bu dünyanın hər bir insanın əsl şəxsiyyət tamamilə unikal və orijinal olduğunu aydın olur və yol mükəmməl kimi deyil, Biz soğan kimi olmaq, əgər və ya yalan qat - belə ki, necə o şəxsiyyət vəsiqəsi saxta aydın olur, özünü ərzində ixtiraçılıq üz peeling - həqiqətən, and how the realization of this eternal truth might lead us closer to uncovering the seed that contains our true selves. Society teaches us not to wade through the falsehoods in order to discover this seed, but off load trucks of crap onto it; constantly dumping more spade-fulls of ego-centric candy over it to obscure it from the light and stunt its growth. Following on from my article; Lifting the burden, where I mention how alarming it can be when we discover that we no longer need to take responsibility for others only to discover that the very foundations of our identities has been built on doing exactly that, identity can often seem like a mirage in the desert, and for those who have never been taught how to properly and authentically connect with ourselves, it can seem like trying to view a fresco in a window-less church… We are constantly kept in the dark. Building an identity where we feel we have none can be a confusing business. For while it’s clearly not the television programs, football teams or songs that we enjoy – not abstract things that we like, or material possessions… it is also not how we might struggle to, or excel in communicating with our fellow man. It’s not the food we eat, the work we do, or the area we live in; the cultural identity we often hold so dearly onto, nor the religious or gender-specific one. It’s not our spiritual rituals, our strict raw diets or our recent awakening. Nor is it our knowledge; carefully accumulated, and if we were born in the west, then probably carefully sculpted to resemble something that looks remarkably like a personality; in our opinions and rejections of ideas; our complaints and curiosities. It’s also not the one our parents handed down to us or the invisible threads of subconscious desires and urges that might lace our dreams from our childhoods or, kim bilir, even hundreds of years ago, before the conscious mind can remember and rationally link this seemingly random stream of thoughts to. So what is it then? It is inexplicable. It is no solid entity but an impermanent one, and so impossible to pin down and label. It is on the opposite polarity to the ego. And how might we connect with it and view it in all its rich and awesome glory; like looking at a perfectly clear lake and seeing right to the bottom even when it’s hundreds of meters deep? Through shedding those layers in every waking moment we own. Masters talk of letting go; constantly letting go; of thoughts, of the past, of our fears. But we must also let go of our manufactured identities. That which does not truly belong to us. It has been given, handed down and packaged without our permission. And to let go of this takes great, great courage. As Osho says: “One thing is certain: the very search will help you to grow… Danger will be there, sacrifice will be there; you will be moving every day into the unknown, into the uncharted, and there will be no map to follow, no guide to follow. B?li, there are millions of dangers and you can go astray and you can get lost, but that is the only way one grows.” It’s no wonder that not many people opt to take this path. The built identity is comfortable, and not knowing what will come out of your mouth, how you might express yourself in that moment can be quite a scary thing. As well as with courage it takes a huge amount of trust. And that is what’s been taken away from us when we were young. We learnt not to trust. To always second guess things. The fear of getting it wrong, doing it wrong and appearing foolish turned the mirror on ourselves and the lake began to dry up. We lost connection with the very essence of being; that which is potent with life and also merely the potentiality of it. Like a blossom that blooms at every step we take, these metaphors provide the closest medium in which words might hope to encapsulate such self expression. Because words are like the ego; matrix-less and brittle. You have to know your true identity, and in knowing it you experience true bliss, or the whispers of the legendary nirvana; enlightenment in the garden of paradise. So before we get too poetic, let’s remind ourselves why we might desire to connect to such a scary and uncharted part of our-selves. The rewards seem obvious, so why do we keep on stalling? Perhaps it’s because we know that, eventually, one day we’ll inevitably get there, and that we might as well enjoy the ride on the side of ego-candy while it keeps on feeding us the good stuff. Let’s enjoy making mistakes and pretending to be imperfect while we still can. Like a game, life is eternally evolving, and that authentic part of us secretly knows it’s all a charade. Bu vaxt, in branching out on new paths and deepening the experience of our true identities, we can learn what is false and what is not through trial and error; constantly seeking out new ways of being and expressing what it is to be human.
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 14.4
Na putu oporavka: Izgradnja identiteta od nule "Sada je uvijek vrijeme, a plod je uvijek zrelo. Vi samo trebate skupiti hrabrosti da uđe u svoj unutarnji šumi. "~ Osho Kao što postaje jasnije da je pravi identitet svakog ljudskog bića na ovoj planeti je potpuno jedinstven i autentičan i savršen način da je, tako postaje jasno kako je netočno one osobne iskaznice - ili lažni slojevi ako želimo biti poput luka, piling daleko domišljatost u sebi - zapravo, i kako realizacija ovog vječne istine može nas dovesti bliže otkrivanju sjeme koje sadrži naše istinske sebe. Društvo nas uči da ne gaziti kroz laži kako bi otkrili ovo sjeme, ali s teretom kamiona sranje na nju; stalno odlaganje više Spade-fulls ego-centric bombona preko njega da ga zasjeniti od svjetlosti i štos svoj rast. Nastavno na moj članak; Podizanje tereta, gdje sam spomenuo kako je zabrinjavajuće to može biti kada smo otkrili da više ne morate preuzeti odgovornost za druge samo da otkrijete da je izgrađena u same temelje našeg identiteta raditi upravo to, identitet se često može činiti poput fatamorgane u pustinji, i za one koji nikada nisu učili kako se pravilno i autentično povezivanje sa samim sobom, to može činiti kao težak da biste vidjeli fresku u prozoru-manje crkve ... Mi stalno držati u mraku. Izgradnja identiteta u kojem osjećamo kako imamo nitko ne može biti zbunjujuće poslovni. Jer, dok je očito nije televizijskih programa, nogometnih momčadi ili pjesme koje smo uživati – Ne apstraktne stvari koje smo voljeli, ili materijalna dobra ... to je ne kako bismo mogli boriti za, ili Excel u komunikaciji s našim bližnjima. To nije hrana koju jedemo, posao radimo, ili područje u kojem živimo; kulturni identitet često drže toliko skupo na, niti vjerske ili rodno-specifične jedan. To nije naš duhovni rituali, Naši strogi sirova prehrana ili naša nedavna buđenje. Niti je naše znanje; Pažljivo akumulirana, a ako smo rođeni na zapadu, onda je vjerojatno pažljivo oblikovana tako da podsjeća nešto što izgleda nevjerojatno poput osobnosti; u našim stavovima i odbacivanja ideja; Naši pritužbe i zanimljivosti. To je također nije onaj naši roditelji prenosili na nas ili nevidljivim nitima podsvjesnih želja, što uzrokuje da se možda čipke naše snove iz našeg djetinjstva ili, tko zna, čak stotine godina prije, prije svjesnog uma može sjetiti i racionalno povezati ovo naizgled slučajni tok misli na. Pa što je to onda? To je neobjašnjivo. To nije čvrsta cjelina, ali nestalan jedan, pa nemoguće ustanoviti i oznaka. To je na suprotnoj polariteta na ego. I kako bismo mogli povezati s njim i vidjeti u svoj njegovoj bogatoj i strašan slave; kao što se gleda na kristalno čistom jezeru i vidim pravo na dno, čak i kada je više stotina metara dubine? Kroz prolijevanja one slojeve u svakom budnom trenutku smo posjedujete. Majstori Razgovor otpuštanja; Stalno ste ići; misli, prošlosti, naših strahova. Ali isto tako moramo pustiti naših proizvedenih identiteta. Ono što ne istinski pripada nama. To je dan, izrekao i pakirani bez našeg dopuštenja. I pustiti to traje velika, velika hrabrost. Kao što Osho kaže: "Jedno je sigurno: Vrlo pretraživanje će vam pomoći da rastu ... Opasnost će biti tamo, žrtva će biti tamo; ćete se kreće svaki dan u nepoznato, u neistraženo, i neće biti karta slijediti, Nema vodič slijediti. Da, postoje milijuni opasnosti i možete zalutati i možete izgubiti, ali to je jedini način na koji on raste. To nije ni čudo da su mnogi ljudi ne odluče da se ovaj put. Izgrađen identitet ugodno, i ne znajući što će izaći iz usta, Kako biste mogli izraziti sebe u tom trenutku može biti prilično zastrašujuće stvar. Kao i hrabro je potrebno veliku količinu povjerenja. I to je ono što je bio oduzet od nas kad smo bili mladi. Nismo naučili povjerenje. Da biste uvijek drugi pogodak stvari. Strah od uzimajući to u redu, to radiš krivo i pojavljuju glupo okrenuo ogledalo na sebe i jezero počeo presušivati. Izgubili smo vezu sa samom suštinom se; što je moćan u životu i samo mogućnost za to. Poput cvijeta koji cvjeta na svakom koraku možemo poduzeti, ove metafore dati najbliži medij u kojem riječi mogao nadati da ukratko opisali takvu osobnost. Budući da su riječi poput ega; Matrica-manje i krhka. Morate znati svoj pravi identitet, a znajući što doživjeti pravi blaženstvo, ili šapat legendarnog nirvane; prosvjetljenje u rajskom vrtu. Dakle, prije nego što smo dobili previše pjesnički, podsjetimo zašto smo mogli željeti spojiti na takvu zastrašujuće i nepoznatim dio naše-sebe. Nagrade se čini očito, pa zašto ne bismo dalje odugovlačenja? Možda je to zato što znamo da je, konačno, jednog dana ćemo neminovno doći, i da možemo i uživati u vožnji na strani ego-slatkiša, dok ga drži na hranjenje nam dobre stvari. Uživajmo pogreške i praveći se da nesavršeni dok još možemo. Poput igre, život je vječno razvija, i da je autentičan dio nas potajno zna da je sve šarada. U međuvremenu, U razgranali na novim stazama i produbljivanje iskustva naših istinskih identiteta, možemo naučiti što je lažno, a što nije kroz suđenje i pogreške; stalno tražeći nove načine postojanja i izražava ono što je biti čovjek.