http___monasteryhappenings.blogspot.jp_2014_04_a-biblical-reflection-for-2nd-sunday-of.html.xml
http___garevac.net_tekst_931__1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 11.9 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1
THOMAS WAS THE ONLY ONE BOLD ENOUGH ... (A biblical reflection on SECOND SUNDAY OF EASTER, 27 April 2014) Gospel Reading: John 20:19-31 First Reading: Acts 2:42-47; Psalms: Psalm 118:2-4,13-15,22-24; Second Reading:1Peter 1:3-9 The Scripture Text On the evening of that day, the first day of the week, the doors being shut where the disciples were for fear of the Jews, Jesus came and stood among them and said to them, “Peace be with you.” When He had said this, He showed them His hands and His side. Then the disciples were glad when they saw the Lord. Jesus said to them again, “Peace be with you. As the Father has sent Me, even so I send you.” And when He had said this, He breathed on them, and said to them, “Receive the Holy Spirit. If you forgive the sins of any, they are forgiven; if you retain the sins of any, they are retained.” Now Thomas, one of the twelve, called the Twin, was not with them when Jesus came. So the other disciples told him, “We have seen the Lord.” But he said to them, “Unless I see in His hands the print of the nails, and place my finger in the mark of the nails, and place my hand in His side, I will not believe.” Eight days later, His disciples were again in the house, and Thomas was with them. The doors were shut, but Jesus came and stood among them, and said, “Peace be with you.” Then He said to Thomas, “Put your finger here, and see My hands; and put out your hand, and place it in My side; do not be faithless, but believing.” Thomas answered Him, “My Lord and my God!” Jesus said to him, “Have you believed because you have seen Me? Blessed are those who have not seen and yet believe.” Now Jesus did many other signs in the presence of the disciples, which are not written in this book; but these are written that you may believe that Jesus is Christ, the Son of God, and that by believing you may have life in His name. It is said that truth is stranger than fiction, and the disciples’ story to Thomas is a classic example. “Guess what, Thomas? Jesus isn’t dead anymore! In fact, He showed up here, wounds and all, while you were out!” Then a week went by with nothing – no sign of Jesus. If you were Thomas, would you have believed such a tall tale? Thomas wasn’t asked only to believe that Jesus rose from the dead. He could only base his belief upon the testimony of others. No wonder Thomas asked for more evidence. Thomas was no coward. In fact, he seems to have been the only disciple to go beyond their locked doors to face a hostile world. No, he had to be sure about his choice to risk his life for a crucified Messiah. Some of the other disciples also had doubts, but Thomas was the only one bold enough to ask to touch Jesus’ wounds. We often focus on the way Jesus chided Thomas for his unbelief, but we also need to remember that Jesus answered Thomas’s request! He revealed Himself, and ultimately Thomas believed. In a way, we are in a similar position as Thomas. We too have to trust other people’s ancient testimony about Jesus. Such trust is important, but it is not enough. We also need to “see” Jesus for ourselves so that our faith will spring to life in a transforming way. We need to be convinced in our hearts as well as in our heads. Jesus is eager to reveal Himself to us, even if it is not in the physical way He did for Thomas. If we unlock our minds and hearts, He can show Himself to us through His creation or through the kindness of others. Anything is possible when we are open to His presence! We will know our hearts are being stirred when we join with Thomas and cry out: “My Lord and my God!” Prayer: Jesus, glorious risen Lord, I open my heart to you. Flood every corner of darkness and doubt with the light of Your truth. Blessed and holy are You! Amen. Jakarta, 25 April 2014 A Christian Pilgrim
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 4.10 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 17.1 17.2
Današnji datum: 17. prosinca 2016. Reče mu Isus: "Budići da si me vidio, povjerovao si. Blaženi koji ne vidješe, a vjeruju!" Čitanje svetog Evanđelja po Ivanu Uvečer toga istog dana, prvog u tjednu, dok su učenici u strahu od Židova bili zatvorili vrata, dođe Isus, stane u sredinu i reče im: "Mir vama!" To rekavši, pokaza im svoje ruke i bok. I obradovaše se učenici vidjevši Gospodina. Isus im stoga ponovno reče: "Mir vama! Kao što mene posla Otac i ja šaljem vas." To rekavši, dahne u njih i kaže im: "Primite Duha Svetoga. Kojima otpustite grijehe, otpuštaju im se; kojima zadržite, zadržani su im." Ali Toma zvani Blizanac, jedan od dvanaestorice, ne bijaše s njima kad dođe Isus. Govorili su mu dakle drugi učenici: "Vidjeli smo Gospodina!" On im odvrati: "Ako ne vidim na njegovim rukama biljeg čavala i ne stavim svoj prst u mjesto čavala, ako ne stavim svoju ruku u njegov bok, neću vjerovati." I nakon osam dana bijahu njegovi učenici opet unutra, a s njima i Toma. Vrata bijahu zatvorena, a Isus dođe, stade u sredinu i reče: "Mir vama!" Zatim će Tomi: "Prinesi prst ovamo i pogledaj mi ruke! Prinesi ruku i stavi je u moj bok i ne budi nevjeran nego vjeran." Odgovori mu Toma: "Gospodin moj i Bog moj!" Reče mu Isus: "Budući da si me vidio, povjerovao si. Blaženi koji ne vidješe, a vjeruju!" Isus je pred svojim učenicima učinio i mnoga druga znamenja koja nisu zapisana u ovoj knjizi. A ova su zapisana da vjerujete: Isus je Krist, Sin Božji, i da vjerujući imate život u imenu njegovu (Iv 20,19-31). Neka četrnaestogodišnjakinja piše: "Najveći poklon u životu bilo bi mi naći Boga. Ali to je tako teško. Mnogo je toga, naime teško, a ponešto mi izgleda i besmisleno. Iz dana u dan idem u školu, učim, a zašto? Je li to uopće neka vrijednost što sam na svijetu? Moj život je uglavnom besmislen. Pokušavala sam često pomagati. Bilo gdje, bilo kome. U tom vidim jedini smisao... Vjerujem, zaista postoje ljudi koji su našli svoj životni smisao. Oni vjeruju u Božju opstojnost. Zašto ne i ja?" Mnogi ljudi čeznu za tim da nađu životni smisao i uvjere se u Božju opstojnost. I oni traže i pitaju: zašto i čemu, odakle i kamo smjera svijet i njihov vlastiti život. Već dvije tisuće godina nudi kršćanstvo odgovor na to, odgovor nenadmašan, po kršćanskom uvjerenju, ali i konačan: Isus Krist je spas svijeta. U uskrsnuću Isusa od mrtvih priznao je Bog da se u njemu može zaista naći put, istina i život. Već dvije tisuće godina kruže po svijetu ove riječi, ali uvijek i komentar dr. Fausta: "Poruku slušam zacijelo, samo mi nedostaje vjera!" To je već u osnovi bila Tomina situacija: Drugi su mu prenijeli vijest: "Gospodin živi", ali ga nije uvjerila ova sama vijest. Htio je osobno susresti Uskrsnuloga i uvjeriti se u njegovu stvarnost. Riječi mogu samo pripremiti vjeru, tek vlastito životno iskustvo može oživjeti poruku i dovesti do ispovijesti. Kako bi se inače dogodilo da mladi ljudi koje se možda preko tisuću sati poučava o Bogu i njegovu djelu, a da se ipak ne probiju do Tomine ispovijesti: "Gospodin moj i Bog moj!" Visoko poučavanje i kršćansko naviještenje mogu otvoriti prilaze za dodire sa živim Kristom samo u iskustvu vlastitog života i zajednici drugih vjernika. Iskusiti Boga u iskustvu života! I ovo je poklon, koji se ne može po želji ostvariti, planirati. S pravom je rekla četrnaestogodišnjakinja: "Najveći poklon u životu bilo bi mi naći Boga!" Što mi možemo učiniti jest ovo: osluškivati život iznutra, ne ostajati na površini svakidašnjice, ne zadovoljiti se postojećim. "Mora u životu biti nešto više od "svega", rekao je neki suvremenik. Ako se izgubimo u "svemu": u posjedu, radu, blagostanju, ili u brigama, u tjeskobi i patnji, onda ćemo upropastiti osjećaj za "više, nego sve". Samo ako ostanemo otvoreni za "više" moći ćemo ostati dionici iskustva Boga. Može li se kod nas osjetiti: Bog živi? Imamo li hrabrosti jedan drugome priznati tu vjeru? Ili ostati u dosadnoj rezerviranosti i nezainteresiranoj udaljenosti? Može li se naslutiti iz naših služba Božjih to: koliko Kristovo uskrsnuće prouzrokuje u nama radost? Daje li uslužno obraćanje siromašnim, patnicima, usamljenim i izdvojenim mogućnost spoznaje da smo voljni provoditi Kristov nalog? Mogu li djeca koja ovog tjedna idu na prvu pričest na nama pročitati da nam vjera nešto znači, da nam znači sve? Mogu li potvrditi odgovor što ga je nekoć dao Klement Aleksandrijski kad su ga pitali: "Što činiš ako želiš pridobiti nekog čovjeka za Krista?" On je rekao: "Pustit ću ga da godinu dana stanuje u mojoj kući." Možda je to ovo po čemu je Toma simpatičan: On jednostavno ne vjeruje riječima drugih. Osobno želi iskusiti Krista kao uskrsloga. Susresti ga, smjeti staviti vlastitu ruku na njegov bok, dotaknuti ga se, iskusiti živoga Boga, to je najveća čežnja našega života. Kod Tome se ispunila ta čežnja. Ona je kod njega prouzrokovala divno i zahvalno priznanje: "Gospodin moj i Bog moj"! Za nas vrijedi blaženstvo Uskrsnuloga: "Blaženi koji ne vide a vjeruju!" Naš susret s Bogom nije manje ozbiljan: Krist nas susreće pod prilikom kruha, i njegovo preobraženo tijelo daje nam se kao jelo, o nama ovisi, hoćemo li ovaj susret u vjeri prihvatiti i zbog toga biti sretni kao što je nekoć bio Toma. – Amen.