http___fractalenlightenment.com_da_33008_life_horizons-a-bridge-between-heaven-and-earth.xml
http___fractalenlightenment.com_hr_33008_life_horizons-a-bridge-between-heaven-and-earth_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 20.1 21.1
Horizons: En bro mellem himmel og jord "Når vi ser op, det udvider vores horisont. Vi ser, hvad en lille plet vi er i universet, så ubetydelig, og vi alle tager os selv så alvorligt, men i himlen, Der er ingen grænser. Ingen forskelle i kaste eller religion eller race. "~ Julia Gregson Nogensinde følt så knust og tynget af en ukendte følelse af depression eller som om dit hoved var så proppet med så mange fluer svirret omkring deroppe det føltes som en Wall Street krak på højden af panik? Ganske ofte, the place we live has a much bigger impact on us than we might realize, and the thousand and one layers of electronic messages, the average humming chaos of the human mind; not to mention the historical memories of the land; the wars, times of conflict and invisible scars a place may carry, can often leave us responding to a web of energy that appears to have no place or resonance with our own agenda or the positive energy we desire to manifest. The feel of the ley linier and the energy the people who inhabit a place collectively carry may have just a big an impact on us when entering or living in a place for a long time, at least as much as the physical appearance and layout does. Time spent in London or any big city, for eksempel, is likely to crowd and confuse the usually un-spoilt energies we exude compared to time spent in a cabin tottering on a mountainous range that lifts above the usual bickering and mess and tangle of every day life. There is already much evidence that points to the influence of Wi-fi and other such technological ‘advances’ that are proving to create the most unwelcome ‘God Helmet’ that can cut us off from our primal purity and keep us stuck in the mud and vibrating on the most basic of levels. In most cases, the poetics of space are not easily changed, or even tapped into until a person gets stuck in a place due to the complicated circumstances that life presents us with. So what to do about it? I tibetansk buddhisme udnytter en sådan praksis retning af blikket under meditation at rette de fleste stemninger med den enkleste af metoder. Som Sogyal Rinpoche antyder - "Når dit sind er vildt, er det bedst at sænke dit blik, og når det er kedeligt og søvnig, at bringe blik op. So, fra denne praksis, vi kan antage, at, selv når vi ikke er bosat i skyerne, vores hoveder som tomme og rummelige som den mest avancerede buddhistiske munk vi stadig kan fange et glimt af den hvilende sind og finde en måde at klare det. For at øge ens blik til horisonten, blot ved den vinkel, hvor dine øjne er indstillet kan gøre en enorm mængde af forskel for vores klare sind. Det er også, som vi kender fra de fleste mainstream religioner, den retning, hvorfra det guddommelige normalt nærmer. Denne form for meditation er også inkluderet som tibetansk 'Phowa'; hvor den mediterende visualiserer guddom fremmøde dem og fylde dem med deres himmelske lys. Denne meditation kan bruges til dem, der er ved at dø, but as in The Tibetan Book of Living and Dying can also be a daily practice for oneself; cleansing karma and ‘preparing’ us for our inevitable death, whether it is imminent or not. The deity’s location? A little above the third eye, with the gaze turned up. Taking raising the gaze a step further, we can also refer to what the author of The Poetics of Space and the lover of French poetry, Gaston Bachelard had to say on the matter of ‘high up places’ and both the direct effect as well as the associations the creative mind has with castles in the sky – ‘the attic is a metaphor for clarity of mind. The basement, tværtimod, is the darker, subterranean and irrational entity of the house.’ (From The Cultural Studies Review) The attic represents pure rationality in comparison to the irrational basement, the root chakra where the basest of urges passes through… But say that the horizon – from lack of mountains or hills, canyons or forests – is not located on a raised angle, and in fact the gaze need only look straight ahead to find it? Still a bridge between heaven and earth, the horizon will still create the same effect and is well known throughout literature as a place where the imagination sings. ‘Walking off into the sunset’ has often been used as the final curtain of happy endings, and usually signifies the journey untold, in this world or the next. And how many times has any one of us experienced shivers down our spine from looking past all present notions at a seemingly endless line stretching out ahead of us; a line signifying the end of an endless road that knows no boundaries, imagining ourselves as the legend of Columbus might’ve, journeying to the unknown. It is an invitation to oblivion, and a journey that might end where we fall off the edge world, or into another time and space entirely. Or perhaps that shiver might’ve been induced when we have found no distinction between the two planes; instead seeing them mold into one in an eternal romance, or mirrored to perfection as a bridge over a river, or on a glass-like lake? The horizon has always been a sight that triggers ancient memories; a timeless image that provokes our dusky souls and connects us to the divine both within and without. Time spent in nature can often simply be spent gazing up at the star-lit sky or hued horizon in order to centre us; to remind us we are an expression of God; that our hearts mirror what we see before us. The universe resides inside us as well as in the glorious and un-reconstructed scenes that are constantly reborn and play out. The horizon invokes that speechless knowing that time forgot, no matter what square of earth we may be standing on in the present moment. It is something we can always call on, even in the depths of a concrete jungle, or the height of a Wall-Street-crash. Image Source Earth star Goddess Citat
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 20.1 21.1
Horizons: Most između neba i zemlje "Kada gledamo prema gore, ona širi naše horizonte. Vidimo ono malo trun smo u svemiru, tako beznačajan, i svi smo se uzeti tako ozbiljno, ali na nebu, nema granica. Nema razlike u kaste ili religiji ili rasi. "~ Julia Gregson Jeste li ikada osjetili kako slomiti i opterećena strane nepoznatoj osjećaj depresije ili kao da ti je glava bila tako punjena s toliko muha zuji oko tamo se osjećao kao sudaru Wall Street na vrhuncu panike? Vrlo često, Mjesto u kojem živimo ima mnogo veći utjecaj na nas nego što smo mogli shvatiti, i tisuću i jednog sloja elektroničkih poruka, Prosječna zuji kaos ljudskog uma; da ne spominjem povijesnih sjećanja na zemlji; ratovi, vremena sukoba i nevidljivi ožiljci mjesto može nositi, Možete nas često ostavljaju reagira na web energije koja se pojavljuje da nema mjesta ili rezonanciju s vlastitom dnevnom redu ili pozitivnu energiju želimo manifestirati. Osjetiti Zakon linije i energija ljudi koji nastanjuju mjesto zajedno nose može imati samo veliki utjecaj na nas pri ulasku ili žive u mjestu za dugo vremena, barem koliko je fizički izgled i raspored radi. Vrijeme provedeno u Londonu ili bilo koji veliki grad, na primjer, je vjerojatno da će gužve i zbuniti obično un-razmažena energije možemo izlučivati u odnosu na vrijeme provedeno u kabini teturajući na brdovitom rasponu koji podiže iznad uobičajene svađe i nered i zaplet svakodnevnog života. Tu je već mnogo dokaza koji ukazuju na utjecaj Wi-Fi i drugima, kao tehnološki "napretku" koje dokazuju stvaranje najviše nepoželjan Bog Kaciga "koja nas može odsječen od naše iskonske čistoće i da nas zaglavi u blatu i vibrira na najosnovnijih razina. U većini slučajeva, poetici prostora nije lako mijenjati, ili čak i odvodom u dok osoba dobiva zaglavi na mjestu zbog komplicirane okolnosti koje nam život donosi sa. Dakle, što učiniti o tome? U tibetanskom budizmu jedna takva praksa koristi smjer pogleda tijekom meditacije ispraviti većinu raspoloženja s najjednostavnijim metodama. Kao Sogyal Rinpoche sugerira - "Kad god tvoj um je divlja, to je najbolje smanjiti vaš pogled, i kad god je to dosadno i spava, donijeti pogleda gore. Tako, od ove prakse možemo pretpostaviti da, čak i kada se ne boravi u oblacima, naše glave kao prazne i prostrane kao najnapredniju budistički redovnik možemo dalje ugledali uma odmara i pronaći način da se to jasno. Podignuti pogled prema horizontu, jednostavno kuta u kojemu su oči postavili može napraviti ogroman razlika u našu jasnoću uma. Također je, kao što znamo iz većine svjetskih religija, smjer iz kojeg božanska obično pristupa. Ova vrsta meditacije je također uključen kao tibetanske 'Phowa'; gdje meditant vizualizira božanstvo pojavljuje pred njima i punjenje svog nebeskog svjetlo. Ova meditacija može se koristiti za one koji umiru, ali kako se u tibetanskoj knjizi života i smrti može biti svakodnevica za sebe; čišćenje karme i 'priprema' nas za naše neminovne smrti, da li je neizbježan ili ne. Božanstvo Lokacija? Malo iznad trećeg oka, uz pogled okrenuo se. Uzimajući podizanje pogled korak dalje, mi također može odnositi na ono što je autor poetiku prostora i ljubitelja francuske poezije, Gaston Bachelarda imao za reći o pitanju 'visokih do mjesta' i kako izravnog učinka, kao i udruge kreativni um s dvorcima u nebu - 'potkrovlju je metafora za jasnoću uma. Podrum, naprotiv, je tamniji, podzemni i iracionalno biće od kuće. " (Iz kulturalne studije pregled) Potkrovlje predstavlja čistu racionalnost u odnosu na iracionalnom podrumu, Korijen čakra gdje najnižim porivima prolazi kroz ... No, kažu da je na horizontu - od nedostatka planine ili brda, kanjoni i šume - ne nalazi se na povišenom kuta, i zapravo pogled treba samo gledati ravno ga naći? Ipak most između neba i zemlje, horizont i dalje će stvoriti isti efekt i dobro je poznat u cijeloj književnosti kao mjesto na kojem mašta pjeva. 'Walking off u zalazak sunca' često se koristi kao konačni zavjese sretnih završetaka, i obično označava putovanje neispričana, U ovom svijetu ili sljedeći. A koliko puta je bilo tko od nas doživljava drhtavice dolje naše kralježnice od izgleda pored svih prisutnih pojmova u naizgled beskrajne linija proteže ispred nas; crta označava kraj jedne beskrajne ceste koja ne poznaje granice, sebe zamišljajući kao legenda Columbus možda ste, putuje u nepoznato. To je poziv na zaborav, i put koji bi mogli završiti u kojima smo do pada s ruba svijeta, ili u nekom drugom vremenu i prostoru u cijelosti. Ili možda da je drhtaj možda sam izazvana kada nismo našli razliku između dvije ravnine; umjesto da ih vidim kalup u jedan u vječni romantiku, ili mirror do savršenstva kao most preko rijeke, ili na staklenoj poput jezera? Horizont uvijek bio prizor koji izaziva stare uspomene; bezvremenski slika koja izaziva naše mračan duše i povezuje nas na božansko i iznutra i izvana. Vrijeme provedeno u prirodi često može jednostavno biti potrošen i gledate u zvjezdano nebo ili hued horizont kako bi nas centra; da nas podsjeti da smo izraz Boga; da naša srca ogledalo onoga što vidimo pred sobom. Svemir prebiva u nama kao u slavnoj i UN-rekonstruirati prizore koji se stalno ponovno rađa i igrati. Horizont poziva da riječi znajući da je vrijeme zaboravio, bez obzira na kvadrat zemlje možemo stajati na u ovom trenutku. To je nešto što se uvijek može pozvati na, čak iu dubini konkretnog džungli, ili visina zida-Street-nesreći. Izvor slike Zemlja star Boginja Citat