https___biblestoriesforchildren.wordpress.com_2013_10_17_the-risen-lord-jesus-appears-to-his-disciples-john-20_.xml
http___garevac.net_tekst_753__1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 9.1 9.2 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 12.2
The Risen Lord Jesus Appears to His Disciples – John 20 In our last story, we learned how Mary Magdelene met the Lord Jesus after he had risen from the tomb, and how she went to tell the disciples that she had seen the Lord. Then that very same day, which was Sunday, the disciples were in a room where they had shut the door because they were afraid of the Jews. Suddenly the Lord Jesus came and stood in the middle of them, and said “Peace be to you, as my Father sent me, so I am sending you.” And then he showed them his hands and his side, and the disciples were very happy when they saw the Lord. Then the Lord Jesus breathed on them and said “Receive the Holy Ghost”. But Thomas who was one of the disciples was not with them when Jesus came, and so the other disciples told him that they had seen the Lord. Thomas said to them “Except I see in his hands the nailprints, and put my finger into the print, and put my hand into his side, I will not believe.” Eight days later the disciples were in the room again, and Jesus came into the room when the doors were shut, and again stood in the middle of them, and said “Peace be to you.” Then he said to Thomas “Reach here your finger, and look at my hands, and reach here your hand, and put it into my side, and be not without faith, but believe.” Thomas said “my Lord and my God”. Jesus said to him “Thomas, because you have seen me, you have believed. Those people are blessed who have not seen me, but they believe.” And Jesus did many other signs before his disciples, but they are not in the bible, but these things are in the bible, so that you would believe that Jesus is the Christ, the Son of God, and that if you believe, you will have life through his name. Memory Verse: John 20:29 “….blessed are they that have not seen, and yet have believed.” Questions: Where were the disciples when they first saw the risen Jesus? Answer: inside a room with the door shut What did Jesus show them? Answer: His hands and his side What did Jesus give them? Answer: The Holy Ghost What did Thomas say he wanted to see before he would believe? Answer: He wanted to see the nailprints in his hands, and to thrust his hand in Jesus side What did Thomas say when Jesus spoke to him? Answer: He said my Lord and my God.
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 4.10 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 17.1 17.2
Današnji datum: 21. svibnja 2018. "Primite Duha Svetoga. Kojima otpustite grijehe, otpustaju im se; kojima zadrzite, zadrzani su im." Čitanje svetog Evanđelja po Ivanu Uvečer toga istog dana, prvog u tjednu, dok su učenici u strahu od Židova bili zatvorili vrata, dođe Isus, stane u sredinu i reče im: "Mir vama!" To rekavši, pokaza im svoje ruke i bok. I obradovaše se učenici vidjevši Gospodina. Isus im stoga ponovno reče: "Mir vama! Kao što mene posla Otac i ja šaljem vas." To rekavši, dahne u njih i kaže im: "Primite Duha Svetoga. Kojima otpustite grijehe, otpuštaju im se; kojima zadržite, zadržani su im." Ali Toma zvani Blizanac, jedan od dvanaestorice, ne bijaše s njima kad dođe Isus. Govorili su mu dakle drugi učenici: "Vidjeli smo Gospodina!" On im odvrati: "Ako ne vidim na njegovim rukama biljeg čavala i ne stavim svoj prst u mjesto čavala, ako ne stavim svoju ruku u njegov bok, neću vjerovati." I nakon osam dana bijahu njegovi učenici opet unutra, a s njima i Toma. Vrata bijahu zatvorena, a Isus dođe, stade u sredinu i reče: "Mir vama!" Zatim će Tomi: "Prinesi prst ovamo i pogledaj mi ruke! Prinesi ruku i stavi je u moj bok i ne budi nevjeran nego vjeran." Odgovori mu Toma: "Gospodin moj i Bog moj!" Reče mu Isus: "Budući da si me vidio, povjerovao si. Blaženi koji ne vidješe, a vjeruju!" Isus je pred svojim učenicima učinio i mnoga druga znamenja koja nisu zapisana u ovoj knjizi. A ova su zapisana da vjerujete: Isus je Krist, Sin Božji, i da vjerujući imate život u imenu njegovu (Iv 20,19-31). Neka četrnaestogodišnjakinja piše: "Najveći poklon u životu bilo bi mi naći Boga. Ali to je tako teško. Mnogo je toga, naime teško, a ponešto mi izgleda i besmisleno. Iz dana u dan idem u školu, učim, a zašto? Je li to uopće neka vrijednost što sam na svijetu? Moj život je uglavnom besmislen. Pokušavala sam često pomagati. Bilo gdje, bilo kome. U tom vidim jedini smisao... Vjerujem, zaista postoje ljudi koji su našli svoj životni smisao. Oni vjeruju u Božju opstojnost. Zašto ne i ja?" Mnogi ljudi čeznu za tim da nađu životni smisao i uvjere se u Božju opstojnost. I oni traže i pitaju: zašto i čemu, odakle i kamo smjera svijet i njihov vlastiti život. Već dvije tisuće godina nudi kršćanstvo odgovor na to, odgovor nenadmašan, po kršćanskom uvjerenju, ali i konačan: Isus Krist je spas svijeta. U uskrsnuću Isusa od mrtvih priznao je Bog da se u njemu može zaista naći put, istina i život. Već dvije tisuće godina kruže po svijetu ove riječi, ali uvijek i komentar dr. Fausta: "Poruku slušam zacijelo, samo mi nedostaje vjera!" To je već u osnovi bila Tomina situacija: Drugi su mu prenijeli vijest: "Gospodin živi", ali ga nije uvjerila ova sama vijest. Htio je osobno susresti Uskrsnuloga i uvjeriti se u njegovu stvarnost. Riječi mogu samo pripremiti vjeru, tek vlastito životno iskustvo može oživjeti poruku i dovesti do ispovijesti. Kako bi se inače dogodilo da mladi ljudi koje se možda preko tisuću sati poučava o Bogu i njegovu djelu, a da se ipak ne probiju do Tomine ispovijesti: "Gospodin moj i Bog moj!" Visoko poučavanje i kršćansko naviještenje mogu otvoriti prilaze za dodire sa živim Kristom samo u iskustvu vlastitog života i zajednici drugih vjernika. Iskusiti Boga u iskustvu života! I ovo je poklon, koji se ne može po želji ostvariti, planirati. S pravom je rekla četrnaestogodišnjakinja: "Najveći poklon u životu bilo bi mi naći Boga!" Što mi možemo učiniti jest ovo: osluškivati život iznutra, ne ostajati na površini svakidašnjice, ne zadovoljiti se postojećim. "Mora u životu biti nešto više od "svega", rekao je neki suvremenik. Ako se izgubimo u "svemu": u posjedu, radu, blagostanju, ili u brigama, u tjeskobi i patnji, onda ćemo upropastiti osjećaj za "više, nego sve". Samo ako ostanemo otvoreni za "više" moći ćemo ostati dionici iskustva Boga. Može li se kod nas osjetiti: Bog živi? Imamo li hrabrosti jedan drugome priznati tu vjeru? Ili ostati u dosadnoj rezerviranosti i nezainteresiranoj udaljenosti? Može li se naslutiti iz naših služba Božjih to: koliko Kristovo uskrsnuće prouzrokuje u nama radost? Daje li uslužno obraćanje siromašnim, patnicima, usamljenim i izdvojenim mogućnost spoznaje da smo voljni provoditi Kristov nalog? Mogu li djeca koja ovog tjedna idu na prvu pričest na nama pročitati da nam vjera nešto znači, da nam znači sve? Mogu li potvrditi odgovor što ga je nekoć dao Klement Aleksandrijski kad su ga pitali: "Što činiš ako želiš pridobiti nekog čovjeka za Krista?" On je rekao: "Pustit ću ga da godinu dana stanuje u mojoj kući." Možda je to ovo po čemu je Toma simpatičan: On jednostavno ne vjeruje riječima drugih. Osobno želi iskusiti Krista kao uskrsloga. Susresti ga, smjeti staviti vlastitu ruku na njegov bok, dotaknuti ga se, iskusiti živoga Boga, to je najveća čežnja našega života. Kod Tome se ispunila ta čežnja. Ona je kod njega prouzrokovala divno i zahvalno priznanje: "Gospodin moj i Bog moj"! Zanas vrijedi blaženstvo Uskrsnuloga: "Blaženi koji ne vide a vjeruju!" Naš susret s Bogom nije manje ozbiljan: Krist nas susreće pod prilikom kruha, i njegovo preobraženo tijelo daje nam se kao jelo, o nama ovisi, hoćemo li ovaj susret u vjeri prihvatiti i zbog toga biti sretni kao što je nekoć bio Toma. – Amen.