http___stpaulpgh.org_sacraments_reconciliation_.xml
http___franjevacki-samostan-knin.hr_Ispovijed.php_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 26.1 27.1 27.2 27.3 27.4 28.1 29.1 30.1 30.2 30.3
Reconciliation What Is Confession? Confession is a sacrament instituted by Jesus Christ in His love and mercy to offer sinners forgiveness for offenses committed against God. At the same time, sinners reconcile with the Church, because it also is wounded by our sins. We know this sacrament by various names: the Sacrament of Penance, Confession, or Reconciliation. This is good news for all of us, because we all are sinners and in need of God’s forgiveness. In the Sacrament of Penance, we meet Christ in the person of the priest, ready and eager to absolve us and restore us to new life. We confess our sins to God through His minister, the priest, who absolves us in the name of Christ. Why should we confess? The Sacrament of Reconciliation is a sacrament of healing and a sacrament of conversion, returning us to the Father after our sin. We are to confess serious sins at least once a year; those aware of committing a mortal sin must receive the Sacrament of Reconciliation before receiving Holy Communion. The Church also encourages us to go to confession more frequently, if possible, in order that we might deepen our relationship with God and grow in humility and virtue. Through the sacrament we also receive the grace to help us avoid future sin. (Catechism of the Catholic Church, No. 1458). Making a Good Confession Three acts are required from the penitent for forgiveness through the sacrament. These are contrition, confession, and satisfaction. Contrition is sincere sorrow for having offended God, the most important act of the penitent. There can be no forgiveness of sin if we do not have sorrow and a firm resolve to not repeat our sin. Confession requires confronting our sins in a profound way before God by acknowledging them aloud to a priest. Satisfaction is the “penance” the priest imposes on the penitent to make amends for sin, an important part of our healing. Confession is not difficult, but it does require preparation. We should begin with prayer, placing ourselves in the presence of God, our loving Father. We seek healing and forgiveness through repentance and a resolve to sin no more. Then we review our lives since our last confession, searching out thoughts, words, and actions that did not conform to God’s love, to His law, or to the laws of the Church. This review is called an “examination of conscience.” To make an examination of conscience, we should: - Begin with a prayer asking for God’s help. - Review our lives with the help of some guiding questions. - Tell God we are truly sorry for our sins. - Make a firm resolution to avoid sin. Steps in the Rite of Reconciliation The penitent can go to confession privately behind a screen or face-to-face with the priest. - Begin by making the Sign of the Cross and greeting the priest: “Bless me father, for I have sinned.” - Then continue: “My last confession was . (weeks, months, or years). - Confess your sins to the priest. He will help you make a good confession. If you are unsure of how to confess or you feel uneasy, ask him to help you. Answer his questions without hiding anything out of fear or shame. Place your trust in God, a merciful Father who wants to forgive you. - Following your confession of sins, say: “I am sorry for these and all of my sins.” - The priest will assign you a penance and offer advice to help you be a better Catholic. The penance imposed will take into account your personal situation and support your spiritual good. It may be a prayer, an offering, works of mercy, service, or sacrifice; but it joins us in some way to Christ and to the cross. - Say an Act of Contrition, expressing sorrow for your sins. - The priest, acting in the person of Christ, then will absolve you from your sins by saying the Prayer of Absolution, to which you make the Sign of the Cross and respond, “Amen.” - The priest will offer some proclamation of praise, such as “Give thanks to the Lord, for He is good,” to which you respond, “His mercy endures forever.” - The priest then will dismiss you. Because sin often harms others, you must make satisfaction for your sins by completing your assigned penance. The humility required in confessing and completing penance helps us to submit again to God’s will and follow Him more closely. Confession is a blessing, offering peace, a clear mind, and a hopeful heart. © COMSTOCK Act of Contrition O my God, I am heartily sorry for having offended you and I detest all my sins, because I dread the loss of heaven and the pains of hell; but most of all because they offend you, my God, who are all good and deserving of all my love. I firmly resolve, with the help of your grace, to confess my sins, to do penance, and to amend my life. Amen
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 3.10 3.11 3.12 3.13 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 9.1 10.1 10.2 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 18.1 18.2 19.1 20.1 20.2 20.3 21.1 22.1 22.2 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 27.2 28.1 28.2 28.3 28.4 28.5 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1
Sakrament ispovijedi Gospodin Isus Krist ustanovio je poseban sakrament pokore za oproštenje grijeha počinjenih nakon krštenja. Kristov učenik koji, nakon grijeha, potaknut Duhom Svetim, pristupa sakramentu pokore, treba da se prije svega svim srcem obrati Bogu. To nutarnje obraćenje srca obuhvaća kajanje za grijeh i odluku za novi život. Da bi postigao spasonosni lijek pokore, vjernik mora po rasporedbi milosrdnoga Boga ispovjediti svećeniku sve i pojedine teške grijehe kojih se, nakon ispita savjesti, sjeća. Sakrament ispovijedi može dijeliti samo svećenik. Ispovjednik je po dužnosti obvezan najsvetije obdržavati sakramentalni pečat (ispovjednu tajnu). Pomirenje pokornika može se slaviti u svako doba i svakoga dana. Osobito pogodno vrijeme za slavljenje pokore jest korizma. Sakrament pokore je sakrament ozdravljenja. To je sakrament Božjeg milosrđa. Zove se i ispovijed, jer je priznanje ili ispovijed grijeha pred svećenikom bitni element ovoga sakramenta. Postoje laki i smrtni grijesi. Smrtnim grijehom nazivamo čin kojim čovjek slobodna i svjesno odbacuje Boga, njegov zakon, savez ljubavi što mu ga Bog nudi te se radije okreće samomu sebi, nekoj stvorenoj i ograničenoj zbiljnosti, nečemu što je protivno Božjoj volji. Formula odrješenja, koju izgovara svećenik, glasi: Bog, Otac milosrđa, pomirio je sa sobom svijet smrću i uskrsnućem svojega Sina, i izlio Duha Svetoga za otpuštenje grijeha. Neka ti po službi Crkve udijeli oproštenje i mir. I ja te odrješujem od grijeha tvojih u ime Oca i Sina i Duha Svetoga. Amen. (latinski: Deus, Pater misericordiarum, qui per mortem et resurrectionem Fílii sui mundum sibi reconciliavit et Spiritum Sanctum effudit in remissionem peccatorum, per ministerium Ecclesiae indulgentiam tibi tribuat et pacem. Et ego te absolvo a peccatis tuis in nomine Patris, et Filii, et Spiritus Sancti. Amen.) Odrješenje briše grijeh, ali ne popravlja sve nerede, što ih je grijeh uzrokovao. Grješnik nakon što je rasterećen od grijeha, treba steći puno duhovno zdravlje. Težina pokore zavisi o težini grijeha. Neizvršena pokora ne poništava sakrament, ali ako je propuštena krivnjom pokornika, grijeh je. Ne dospije li pokornik obaviti pokoru prije pričesti, može primiti euharistiju, a pokoru će izvršiti kasnije. Ako nije razumio pokoru neka priupita ispovjednika. Najvažniji i bitni pokornikov čin je kajanje. To je bol duše i osuda počinjenog grijeha s odlukom više ne griješiti. Pokornik će biti iskren, točan i vjeran istini. Svojevoljna laž u materia necessaria confessionis čini ispovijed svetogrdnom. Tko namjerno miješa male i velike grijehe, već ispovjeđene i neispovjeđene (da bi ispovjednika doveo u zabludu) ili se svjesno služi nejasnim formulacijama, postupa svetogrdno. Priređeno prema: Sveti zbor za bogoštovlje, Rimski obrednik. Red pokore, Kršćanska sadašnjost, Zagreb, 2009. Pastoral sakramenata (skripta), don A. Čondić. Kako se može postići oproštenje grijeha učinjenih nakon krštenja? Oproštenje grijeha učinjenih nakon krštenja podjeljuje se u posebnu sakramentu koji se naziva sv. ispovijed, pokora, pomirenje ili obraćenje. Kad je Isus ustanovio ovaj sakrament? Uskrsne večeri Isus Gospodin se pokazao svojim učenicima i, nakon što ih je obdario svojim mirom, rekao im je: "Primite Duha Svetoga! Kome oprostite grijehe opraštaju im se, kome zadržite zadržani su im" (Iv 20,22-23). Zašto je grijeh tako veliko zlo? Tko griješi, ranjava Božju čast i ljubav, vlastito dostojanstvo čovjeka pozvana da bude dijete Božje, kao i duhovno zdravlje Crkve u kojoj svaki kršćanin treba biti "živi kamen". Tko nam oprašta grijehe u sv. ispovijedi? U sv. ispovijedi Bog nam oprašta grijehe snagom Kristove smrti i uskrsnuća preko svećenika pred kojim sam iskreno priznao sve svoje grijehe. Što je najvažnije kod obavljanja ispovijedi? Najvažnije je pokajanje i čvrsta odluka da se neću povraćati na grijehe. To je obraćenje jer bez toga nema prave ispovijedi. Kajanje mora uključivati prave motive. Koji trebaju biti motivi kajanja? Kajanje ili skrušenje treba biti nadahnuto vjerskim motivima. Ako je iz ljubavi prema Bogu, naziva se "savršeno", ako se temelji na drugim motivima, npr. strahu od Božje kazne, naziva se "nesavršeno". Koje grijehe treba ispovijedati? Onaj tko želi postići pomirenje s Bogom i Crkvom treba ispovijedati svećeniku sve smrtne grijehe koje još nije ispovijedio, a kojih se sjeća nakon što je pažljivo i temeljito ispitao svoju savjest. Za ove grijehe dužan sam reći i broj koliko sam ih počinio. Crkva živo preporuča ispovijedanje i lakih grijeha, i to onih kojih se toga trenutka sjećam, iako to nije nužno za valjanu sv. ispovijed. Što se događa ako neki teški grijeh nisam ispovijedio? Ako je to učinjeno nesvjesno zbog zaborava, ispovijed je valjana i dužan si taj grijeh ispovjediti kod sljedeće ispovijedi, a ako je to učinjeno svjesno, zbog nekoga srama ili drugoga razloga, ispovijed nije valjana. Naprotiv, učinio si još jedan smrtni grijeh koji se zove "svetogrđe" jer si povrijedio svetost sakramenta. Što u nama čini ispovijed? Sv. ispovijed nam oprašta grijehe, pomiruje nas s Bogom i vraća nam posvetnu milost, daje nam novu snagu da se lakše čuvamo grijeha i oprašta nam vječnu kaznu. Zašto je nužna zadovoljština? Svećenik određuje pokorniku vršenje određenih čina zadovoljštine i pokore da bi nadoknadio štetu prouzročenu grijehom i ponovno uspostavio prave odnose s Bogom i bližnjima kako priliči kršćanima. U crkvi se čuje za riječ "oprost". Je li oproštenje i oprost isto? Oproštenje i oprost nemaju isto značenje. U sv. ispovijedi, nakon iskrena priznanja i pokajanja, Bog mi oprašta sve moje grijehe ali na duši ostaju "ožiljci" koje su grijesi prouzročili. To "ožiljci" se uklanjaju samo pokorom, zadovoljštinom i pravom i neprekidnom molitvom te dobrim djelima. Što misliš: Je li ona pokora (zadovoljština) koju ti svećenik naredi da je izvršiš dovoljna da izbriše sve te "ožiljke" na tvojoj duši? Zato je potreban oprost. Oprost je otpuštanje pred Bogom vremenite kazne za već oproštene grijehe, koje vjernik, prikladno raspoložen i pod određenim uvjetima koje je Crkva propisala, postiže zauzimanjem Crkve koja je službenica otkupljenja i koja autoritetom podjeljuje i primjenjuje obilje zadovoljština Krista i svetaca. Oprost djelomično ili potpuno oslobađa od vremenite kazne za grijehe. Oni koji ispovjeđeni umru, nemaju smrtnog grijeha na duši, ali kako nisu dali dovoljno zadovoljštine zbog učinjenih grijeha, tj. odlaze s "ožiljcima" na duši, za njih je pripravljeno stanje čistilišta. Oprosti se, također, mogu namijeniti i za pokojne (pomaže dušama u čistilištu) i to posebno uz svetkovinu Svih svetih i Dušni dan. Prema: Žarko Vladislav Ošap, Rastimo u vjeri, nadi i ljubavi, Drvar, 2009.