http___www.galerijagalzenica.info_en_content_new-normality-spaces-everydayness.xml
http___galerijagalzenica.info_category_tags_pandemija_1.xml
2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 6.1 6.2 6.3 7.1
New Normality: Spaces of Everydayness The art presented at this exhibition was created in an unusual social context that marked everyday Croatian life in 2020. The phenomenon of everydayness and the specific manifestations of common life in a socially constructed reality are characterized by routine, rituals, consistencies, socially acceptable norms of behaviour and socials laws, which are in a wider sense understood as ‘normal’. The term ‘new normal’ has spread over the global public discourse as an attempt to define social changes caused by the coronavirus pandemic; new practices and ways of behaviour, that is, new legalities that currently determine our quotidian existence. The social production of new practices of everydayness (wearing masks, maintain physical distance, cleaning our hands and our surroundings with sanitizers, working from home, attending online meetings and social gathering etc.) has immensely (re)defined our social and cultural habitat on a micro, mid and macro level. This specific social context, which has in many ways influenced our quotidian lives, has also taken on new dimensions in Croatia following the devastating sequence of earthquakes hitting Zagreb and its surroundings in March, and Petrinja, Sisak, Glina and the surrounding areas in December of the same year. 2020 has taken on a dystopian character – the one we could not (nor wished to) imagine, except perhaps in movies and books of dystopian fiction. The media offered images of demolished cities and villages, destroyed houses, empty streets and squares, news of many casualties reduced to statistics and numbers. The works of represented authors are in a way an auto-reflexive rendering of these events. A photo essay by Darije Petković called Otpusno pismo (A Discharge Paper) is a hospital diary of sorts. In an autobiographical manner, Petković records his own stay in the intensive care unit at the Dr. Fran Mihaljević University Hospital for Infectious Diseases, fighting for his own life under COVID-19 infection and against the impact it has had on his lungs. Windows and balconies, as interspaces in between the safety of an interior and the uncertainty of the outside, are the backbone of a documentary series of photography called Okviri (Frames) by Milan Šabić. The group of photographs by Boris Ščitar Potres na Baniji (Banija Earthquake) is a report on the influence the December earthquake has had on people’s lives, their material possessions, their emotional and psychological states, but also a reminder on the importance of community and solidarity. Illustrations by Luka Vucić called Usamljeni divovi (Lonely Giants) refer to the strong earthquake that hit Zagreb and its surroundings on 22 March, during the early lockdown and the implementation of the first epidemiological measures in Croatia; they were created by combining photographs of empty streets of Zagreb and other public spaces, and sketches. The series of illustrations by Hana Tintor called Prve stvari (First Things) is a visualisation of little and big joys which her followers on social media were looking forward to after the finish of the first lockdown, and whose answers she then illustrated. Tisja Kljaković Braić, an illustrator from Split, presents a series of caricatures called Oni u koroni (They in Times of Corona). With a witty sense of humour, ‘they’ go through hardship by pointing to the importance of optimism, joy, and companionship. Six projects presented at this exhibition are a chronicle of the times in which we live, an image of the social reality, a visual narrative of the lived experience. Their artistic complexity can be understood not only on the level of visual representation and the current sociological thematization, but also as documentation, history, ethnography, and anthropology. They are here to remind us about the social role of an individual, about the importance of care, solidarity, companionship, and humanity. Curator: Antonia Vodanović
1.1 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1
pandemija Nova normalnost: prostori svakodnevice Svakodnevni život u suvremenom globalnom društvu podložan je brojnim akterima koji utječu na njegovu stabilnost i promjene. Kako emocionalno i psihički reagiramo kada se načini bivanja, svakodnevne rutine i prakse iznenada promjene silom prilike? Što kada zagrljaje, prisnost i intimu zamijeni fizička distanca? Kada poznato zamijeni nepoznato, a sigurno nesigurno? Kada slobodu kretanja zamijeni fizička i socijalna izolacija, zatvaranje gradskih, općinskih, županijskih, nacionalnih i međunarodnih granica te ograničenje kretanja? Kada toplinu i sigurnost vlastitog doma zamijeni strah, neizvjesnost od onog što nam sutra nosi? Radovi umjetnika prikazani na ovoj izložbi nastali su u nesvakidašnjem društvenom kontekstu koji je obilježio hrvatsku svakodnevicu u 2020. godini. Fenomen svakodnevice i karakteristična pojavnost svakodnevnog života u socijalnoj konstrukciji realnosti karakterizirani su rutinom, ritualima, ustaljenim praksama, društveno prihvatljivim normama ponašanja te socijalnim zakonitostima koje na jednoj široj društvenoj razini definiramo i označavamo kao ''normalno''. Termin ''nova normalnost'' ustalio se u globalnom javnom diskursu, nastojeći pritom definirati društvene promjene uzrokovane pandemijom koronavirusa, nove prakse i načine ponašanja, odnosno nove zakonitosti koje trenutačno definiraju naše živote i našu svakodnevicu. Društvena proizvodnja novih praksi svakodnevice (nošenje zaštitne maske, držanje preporučene fizičke distance, dezinficiranje ruku, predmeta i prostora, rad od kuće, online sastanci i druženja…) uvelike je (re)definirala naš društveni i kulturni habitus na mikro, mezo i makro razini. Pandemija koronavirusa ukazala je na neke od problema globalizacije i globalnog svijeta koje karakterizira slobodan protok roba, usluga, ljudi i ideja – očitavajući te probleme prije svega u svjetskoj zdravstvenoj, ekonomskoj i gospodarskoj krizi, nikad povezanijeg i istodobno zatvorenijeg svijeta. Globalna pandemija natjerala nas je da preispitamo zdravstveni sustav, (ne)mogućnost rada u krizi, promjene na tržištu rada, masovna otpuštanja s radnih mjesta, porast nezaposlenosti i utjecaj krize na sveukupno društvo. Ovaj specifični društveni kontekst, koji je u mnogočemu utjecao na svakodnevicu, u Hrvatskoj je poprimio nove razmjere i dimenzije slijedom razornih potresa koji su pogodili Zagreb i okolicu u ožujku, a zatim i područje Petrinje, Siska, Gline i okolnih naselja u prosincu iste godine. U mnogočemu 2020. godina poprimila je distopijski karakter kakav nismo mogli (ni željeli) zamisliti, osim u filmovima i knjigama distopijske fikcije. Medije su preplavile postapokaliptične slike razrušenih gradova i naselja, uništenih kuća, praznih ulica i trgova, vijesti o brojnim prekinutim životima svedene na hladne statističke izvještaje i brojke, stoga su radovi autora zastupljenih na izložbi na svojevrstan način (auto)refleksija ovih zbivanja. Fotoesej Darija Petkovića naziva ''Otpusno pismo'' svojevrsni je bolnički dnevnik. Dokument vlastite borbe s ''nevidljivim neprijateljem''. Petković autobiografski bilježi svoj boravak na jedinici intenzivnog liječenja u Klinici za infektivne bolesti ''Dr. Fran Mihaljević'', boreći se za vlastiti život s COVID-19 infekcijom i utjecajem bolesti na pluća. Snimke bolničke hrane, posteljine zamrljane krvlju, rendgenske snimke bolesnih pluća, autoportret s maskom za kisik, podsjetnik su na krhkost života. Borba za vlastiti život u bolničkoj sobi zamijenila je uobičajenu svakodnevicu, odlazak na posao, svakodnevnu rutinu. Prozori i balkoni, kao ''međuprostori'' između sigurnosti unutarnjeg prostora doma i nesigurnosti vanjskog svijeta, temeljna su okosnica i odrednica dokumentarne fotografske serije ''Okviri'' Milana Šabića. Oni postaju veza između uspostavljene dihotomije na relaciji unutra-van, sigurno-nesigurno, zdravlje-bolest te jedini dodir s vanjskim svijetom za vrijeme lockdowna. Šabić bilježi svakodnevicu građana na balkonima i prozorima koji postaju okviri unutar kojih se život odvija. Na licima ljudi ''zatočenih'' u gradskim stambenim zgradama, koji promatraju svijet oko sebe s balkona i prozora, iščitava se čitava lepeza izmiješanih emocija, od straha, sputanosti, neizvjesnosti do tjeskobe. S druge strane, serija fotografija Borisa Ščitara ''Potres na Baniji'' je dokumentarno-reportažni prikaz utjecaja razornih potresa u prosincu 2020. na ljudske živote, materijalnu imovinu, emocionalna i psihološka stanja ljudi, ali i podsjetnik na važnost zajedništva i solidarnosti. Prikazi dočeka Nove godine u šatoru u Glini za prihvat stradalnika potresa, porušene kuće i naselja, zabrinuta lica građana, majka koja grčevito grli svoju djecu, volonteri koji nose humanitarnu pomoć, stradalnici koji se griju uz vatru na otvorenome, pacijenti i medicinsko osoblje ispred oštećene bolnice u Sisku, samo su djelić zabilježenih zbivanja koja su obilježila konac godine. Na snažni potres koji je pogodio Zagreb i okolicu 22. ožujka, za vrijeme lockdowna i provođenja prvih epidemioloških mjera u Hrvatskoj, referiraju se ilustracije Luke Vucića naziva ''Usamljeni divovi'', nastale kombiniranjem fotografskih prikaza praznih zagrebačkih ulica i drugih javnih prostora te crteža. Divovske melankolične figure zabrinutih, ustrašenih, tjeskobnih i uplakanih stanovnika zaposjele su prazne ulice, no nisu divovske samo ljudske figure, već i njihova unutarnja emocionalna stanja. Predimenzionirane figure zdravstvenih djelatnika pored zagrebačke Arene počast su medicinskom osoblju, a prikaz djevojčice u padu posveta prerano ugaslom životu djevojčice poginule u potresu. Ilustracije Hane Tintor pak unose tračak nade, optimizma i zajedništva kroz radovanje malim svakodnevnim stvarima koje nas vesele. Serija ''Prve stvari'' Hane Tintor vizualizacija je malih i velikih radosti koje su njeni pratitelji na društvenim mrežama poželjeli učiniti nakon prvog lockdowna, a čije je odgovore ilustrirala. Riječ je o duhovitom, toplom i iskrenom vizualnom podsjetniku da ''poslije svake oluje dolazi sunce''. Šetnja parkom, ležanje na suncu, grljenje dragih nam ljudi, druženje s prijateljima uz roštilj postaju slavljenje svakodnevnog života te su okosnica ove serije radova. Splitska ilustratorica Tisja Kljaković Braić na izložbi se predstavlja serijom crteža, tj. karikatura naziva ''Oni u koroni''. ''Oni'' su simpatični bračni par iz Dalmacije, koji je osvojio srca mnogih na društvenim mrežama. Duhovite crtice iz njihova svakodnevnog života za vrijeme lockdowna mnogima su vraćale osmijeh na lice tijekom brojnih nedaća koje su nas snašle u 2020. ''Oni'' kroz humor brode nedaće te ukazuju na važnost optimizma, veselja i zajedništva. Zatočeni u svoja četiri zida, sa svim svojim manama i svakodnevnim rutinama, ''Oni'' donose autentičnu i iskrenu priču o međuljudskim odnosima. Šest serija radova prikazanih na ovoj izložbi, svojevrsna su kronika vremena u kojem živimo, preslika društvene zbilje, vizualni narativ proživljenog iskustva. Njihovu likovnu slojevitost možemo iščitavati ne samo na razini vizualnih medija i aktualnog sociološkog temata, već i na dokumentarno-povijesnoj te etnografsko-antropološkoj razini. One nas podsjećaju na društvenu ulogu pojedinca, na važnost praksi brižnosti, solidarnosti, zajedništva i humanosti. Ostaje nam vjerovati da zajedno možemo izgraditi bolje i prosperitetnije društvo i da svjetlija budućnost (tek) dolazi. Autorica i kustosica izložbe: Antonia Vodanović