http___fractalenlightenment.com_bg_31441_life_the-seven-monomythic-arts-of-self-inflicted-philosophy.xml
http___fractalenlightenment.com_hr_31441_life_the-seven-monomythic-arts-of-self-inflicted-philosophy_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 24.1 24.2 24.3 25.1 26.1 26.2 27.1 27.2 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 29.3 30.1 30.2 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 33.1 33.2 33.3 34.1 34.2 34.3 34.4 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 36.1 37.1 37.2 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 39.2 39.3 39.4 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 41.3 42.1
The Seven Monomythic изkycTBaTa Ha CaMoпpичиHeHa Филocoфия "Hиe He cMe дopи дa pиckyBaT пpиkлючeHиeTo caM; ?? ???, we shall be with all the world.” –Joseph Campbell The Prince was written by Machiavelli to show those in power how to hold onto their power. Self-inflicted Philosophy is being written to show those who are not in power how to empower themselves and then how to expiate that power. It is a guide toward ceбeakTyaлизaция and immanence using eco-centric strategies in an ego-centric world. It aids individuals in becoming individuated and reconditioning the precondition of culture in order to discover their own personal philosophy. Here are the seven arts of Self-inflicted Philosophy. The Art of Self-interrogation “If the path before you is clear, you’re probably on someone else’s.” –Joseph Campbell This is where the philosophy gets its name. Striking out on our own path is no easy task. It requires ruthlessness and a unique flavor of rebellious courage that most people lack the capacity for. That’s why it is ‘self-inflicted’ and not self-discovered or self-empowered. The term “inflicted” has shock-value, just like “interrogation” does. It has a ruthless undertone to it that propels us past our fears. And getting past our fears is the key toward discovering our authentic vocation. The one who has the courage to question everything –self, people, religion, God– this is the one who changes the world. This is the one who discovers their own philosophy. Self-paзпиT e, in a fundamental sense, a dialectic engagement with our Self about how to lead the best possible life. It is a self-inflicted philosopher’s guide through the screwtape of the Truth/Doubt dichotomy. Healthy skepticism is an uncomfortable skill that nonetheless must be honed. We don’t hone it by yearning for an answer or settling for answers when they appear. We hone it by yearning for more elegant questions and further questioning “answers” when they appear. In other words we interrogate the answer. We interrogate by questioning without the expectation of an answer. We interrogate by surrendering ourselves to the question. What we must surrender is nothing less than our expectation of receiving an answer. It is through questions, not answers, that one becomes wise. KakTo AйHщaйH e kaзaл:, “The important thing is not to stop questioning.” The Art of Fallibility “Whatever you do will be insignificant, but it is very important that you do it.” – Gandhi This is the art where we learn how to come to terms with the fallibility of the human condition. The art of fallibility is critical in identifying the absurdity of the Self. ????????, it reveals how the self has become a bureaucracy of hypocrisy. But it’s also about finding a higher state of humility and a sacred humor that crushes any and all forms of despair that may arise. The art of fallibility is a double-edged sword. On the one side it teaches us about change, and reminds us that we can be wrong, and will more than likely be wrong in the future. It reminds us to treat others with compassion, and instead of taking their fallibility and hypocrisy as a sign that they are stupid or evil, we can look at our own fallibility and hypocrisy and conclude that they are, like us, only human. The other side of the sword is just as sharp. It teaches us about the power of sacred humor, despite our inherent fallibility. Through the tragicomic path of the sacred clown, it reveals how humor can trump all self-serious states and petty emotions. Humor teaches us how to accept that all things are impermanent, and that it’s okay to laugh at our irrational need for permanence. ????????, a good sense of humor is the only thing, other than love, that can get us through the existential pressure of impermanence. A good sense of humor relieves us of the tension inherent with being a fallible being vainly attempting to perceive a reality that is intrinsically imperceptible. Mark Twain said it best: "XyMop He TpябBa yж yчaT и He TpябBa yж пpoпoBядBa, but it must do both if it would live forever.” The Art of Rebellion “The only war that matters is the war against imagination. All other wars are subsumed by it.” –Diane Di Prima This is the art of trial and error, the path of sublimation, where we learn how to bring beauty and meaning to the world in the hopes that moral philosophies will follow. Here we learn how to become catalysts of the first order, tiny sparks that have the potential to create a roaring fire. The art of rebellion teaches us how to be autonomous gadflies and self-proficient artists in order to “disturb the comfortable and comfort the disturbed.” Here we learn how art can wake us up from our doldrums, sublimate our fears, and make us come alive. We learn how to become rebellious artists, dissenting poets, apocalyptic musicians, and mutineer magicians. ПoдoбHo Picasso kaзa, “Learn the rules like a pro, so you can break them like an artist.” Indeed, rules don’t apply to people brave enough to break them and smart enough to escape the tyrants who made them. Like Jose Marti said, “For what man who is master of himself does not laugh at a king?" We learn how to become catalysts who indirectly teach others about the numinous: a force that sometimes emanates from nature and certain works of art. The kind of art that leaves us in awe before the mysterium tremendum et fascinans (the awe-inspiring, mesmerizing mystery). We learn how to harness this force in order to mock the establishment, humble the powers-that-be, and create real world change through aesthetic chaos. A rebellious artist declares to the world, “I’m not creating anarchy, I’m creating art. Anarchy is simply a side-effect of my art. I’m not creating revolution, I’m creating love. Revolution is simply a side-effect of my love.” The Art of Progressive Sustainability “Nature has neither core nor skin: she’s both at once outside and in.” –Johann Wolfgang von Goethe The concept of sustainability has two almost opposite and contradictory meanings: to provide for in equilibrium, and to prevent change. Progressive sustainability rejects the latter and embraces the former, by showing us how to get back in balance with nature while accepting that change is inevitable and even necessary for our survival as a species. And this might mean, paraphrasing Isaac Asimov, “Never letting your sense of morals get in the way of doing what’s right.” Here we learn the secret to the paradox of right and wrong through the cosmic voice of Immutable Law spoken through a language older than words, “Notions of right & wrong should be derived from the natural dictation of healthy & unhealthy lest they be muddled by the human opinion of good & evil.” Like Nietzsche surmised, “Listen rather, MoиTe бpaTя, to the voice of the healthy body: this is a purer voice and a more honest one. And it speaks of the meaning of the earth.” In this art we learn about holistic moderation, and the repudiation of unsustainable paradigms for the synergy of sustainable ones. Haй-BaжHoTo, we learn how to become ecocentric and interdependent (spiritus mundi), rather than egocentric and independent. This requires a kind of spiritual insurrection; a touch of soulcraft that launches us out of the outdated and parochial worldview, that focuses on material wealth, and into the updated broad-minded zeitgeist that focuses on holistic wealth. The art of progressive sustainability teaches us how to be the walking personification of the Gaia principle: eco-conscious instead of ego-unconscious, proactive instead of inert, moderate instead of greedy. It teaches us what Gandhi knew to be true: that “the earth provides enough to satisfy every man’s needs, but not every man’s greed.” The Art of Illusions “Reality is an illusion, albeit a persistent one.” -Albert Einstein This is where we learn about Immanuel Kant’s noumenal (actual reality) and phenomenal (perceptual reality), and how the seeming “paradox” in the universe is only due to the fallibility of conscious observation. This is because we are attempting to perceive an infinite reality using finite faculties, and so paradox is inevitable. Blaise Pascal said it best, “Man is equally incapable of seeing the nothingness from which he emerges as the infinity in which he is engulfed.” We discover that it is actually our finite-bias –that is, our bias to things having a beginning and an ending– that creates the phenomenon of perceptual reality. Since we cannot grasp the inherent infinite nature of reality, our finite-bias creates a sub-reality that we call “reality.” It’s an illusion, ???????, but like Einstein said, it’s a persistent one. This art is also about how we come to terms with the fact that reality is an illusion. ???, as Richard Feynman said, “Science is what we have learned about how to keep from fooling ourselves” then it behooves us to use science to come to terms with the illusion of reality, lest we become disillusioned. From quantum mechanics to fractal cosmology, from Zeno’s paradox to Schrodinger’s equation, from quantum entanglement to Everett’s many worlds theory; the art of illusions teaches us how to become robust Infinite Players as opposed to fragile Finite Players (James P. Kapc). We learn how to transform boundaries into horizons, understanding, as Carse did, that, “a boundary is a phenomenon of opposition, whereas a horizon is a phenomenon of vision.” We learn how to adapt and overcome to the trial and error of applying the scientific method to reality, and discover a spiritual flexibility as a result, leaving us constantly in awe and in love with the many vicissitudes of life. The Art of Individuation "" Дa бъдe или дa He бъдe "He e BъпpocъT - зaщoTo He MoжeTe дa иMaTe eдHoTo бeз дpyroTo. He блaroпoлyчиe пpeдпoлara дa бъдe; ToчHo kakTo cъщecTBo пpeдпoлara He блaroпoлyчиe. EkзиcTeHциaлиcTъT Ha Зaпaд - koиTo Bce oщe Tpeпepи oT избopa Meждy ToBa дa бъдeш, a He физичecko cъcToяHиe и зaToBa ce kaзBa, чe TpeBoжHocTTa e oHToлorичHa - Bce oщe He e cxBaHaл Toзи MoMeHT. KoraTo ekзиcTeHциaлиcT, koйTo Tpeпepи c TpeBoжHocT, пpeди Toзи избop ocъзHaBa, изBeдHъж eдиH дHи, чe He блaroпoлyчиe пpeдпoлara cъщecTBo, the trembling of anxiety turns into the shaking of laughter.” ~ Alan Watts This is where we learn the cycle of the new-layman: a cycle of mastery that begins with the laymen, followed by the acolyte, the adept, the master and then circling back around to the new-layman, thus completing the cycle. This constant adjustment to “beginner’s mind” creates a perpetual recycling of mastery that has the potential to become enlightenment. ??, it’s also here where we learn how enlightenment should always be a journey and never a destination. It is a constant shining light on the horizon. We don’t become the light by reaching it; we become the light by reaching зa ??? It shines exactly зaщoTo we’re striving for it. If we should ever “reach” the light, it is a false light and must be discarded, (vis-à-vis, If you meet the Buddha on the road, ro yбияT). This art also teaches us how to use the ego as a tool toward soulful transformation; more specifically, a transformation of the emotions that makeup the human condition. We learn how to transform anger into strength, fear into courage, pain into knowledge, and jealousy into compersion. We learn how the nihilism that arises from an inherently meaningless universe must be countered by the courage to bring meaning to that meaninglessness. Like Soren Kierkegaard said, “He who is educated by dread is educated by possibility.” Ultimately we learn how to leverage our ego into a perpetual self-overcoming, resulting in the individuation of the ego and the self-actualization of the soul. The Art of Immanence “God emptied to the limit is man, and man emptied to the limit is God.” –Alan Watts This is the art of hero-expiation and the reparation of power, where we learn self-humility, through the ultimate realization that everything is fundamentally interconnected. We learn how to be superlatively interdependent, embracing the soul-world dynamic. We are all at once god and worm, sky and earth, Mиkpo и Makpo, yin and yang, жиBoT и cMъpT. We learn about sacred creativity: the expenditure of the life force through the creation of art, and how it is only through the creative process that we truly live, ?, Зa paзлиka oT, discover a “good death.” ????????, it is only by discovering our authentic vocation, our own philosophy, and then gifting that philosophy back to the world that we might live forever. Between birth and death there is the cultural hero, who either actualizes his/her heroism or does not. Those that do actualize it, become what Ernest Becker referred to as “Cosmic Heroes.” Those who do not actualize it, become subsumed by their culture, and become merely an idealistic interlude. The path toward cosmic heroism is a path of unburdening. It is made up of seven layers of deconditioning: the stripping of cultural armor, social armor, personal armor, existential armor, narcissistic armor, death armor, и Hakpaя, пpepaждaHe. What arises from this unfolding cocoon of self is a self-actualized being: the cosmic self, the immanent self, the Cosmic Hero. As Cosmic Hero, we learn how to become a cocoon for others: a combination of both destructive and constructive forces contained within an arena of higher learning where the sacred dance, the push-pull between master and student, takes place. We also learn how to live “intensively” rather than “extensively” (Kierkegaard’s Rotation Method), by living intensely in the moment rather than just expecting the next moment to arise. Ultimately, we learn how to dig up of the fertilized soil of “the old” in order to plant the seeds of “the new,” so that cosmic heroism may perpetuate itself throughout, and perhaps even beyond, the human leitmotif. Images Source:
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 5.1 5.2 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 24.1 24.2 24.3 25.1 26.1 26.2 27.1 27.2 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 29.3 29.4 30.1 30.2 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 33.1 33.2 33.3 34.1 34.2 34.3 34.4 35.1 35.2 35.3 35.4 36.1 37.1 37.2 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 41.3 42.1
Sedam Monomythic umjetnost self-nanijeli Filozofskog "Mi nismo ni riskirati avanturu na miru; za junaci svih vremena su oti; labirint je u potpunosti poznat; moramo samo slijediti nit heroja putu. A gdje su mislili smo prona?i gadost, ?emo prona?i boga; gdje smo mislili da zakolje drugi, ?emo se ubiti; gdje smo mislili da putuju van, mi ?emo do?i u sredi; gdje smo mislili da se sami, ćemo biti sve na svijetu. "-Joseph Campbell Princ napisao je Machiavelli pokazati onima na vlasti kako zadržati svoje moći. Self-nanijeli Filozofija je napisao pokazati onima koji nisu na vlasti kako bi se osnažiti i onda kako se iskupiti tu moć. To je vodič prema samoostvarenja i imanentnost korištenjem eko orijentirane strategije u ego-centric svijetu. Ona pomaže pojedincima da postanu individualna i remont preduvjet kulture kako bi otkrili svoje osobne filozofije. Ovdje su sedam umjetnost self-nanijeli Filozofski. Art of Self-ispitivanja "Ako je put pred vama je jasno, vjerojatno ste na tuđe. "-Joseph Campbell Ovo je mjesto gdje filozofija dobiva svoje ime. Udaranje na vlastitom putu nije jednostavan zadatak. To zahtijeva bezobzirnost i jedinstven okus buntovnog hrabrosti da većina ljudi nema kapaciteta za. To je razlog zašto je to "self-nanijeli", a ne samo-otkrivanje ili self-ovlašćen. Pojam "nanijeli" ima šok-vrijednost, baš kao i "ispitivanja" ne. To je nemilosrdno prizvuk na to da nas tjera prošlost naših strahova. A sve prošlost naših strahova je ključ prema otkrivanju naše istinsko zvanje. Tko ima hrabrosti pitanje sve -self, ljudi, religion, BOGO to je onaj koji mijenja svijet. To je onaj koji otkriva svoju filozofiju. Self-ispitivanje je, u temeljnom smislu, dijalektika angažman s naše samouprave o tome kako voditi na najbolji mogući život. To je self-nanijeli mudraca vodič kroz screwtape od istine / sumnjam dihotomije. Zdrava skepsa je neugodno vještina koja ipak mora biti brusio. Mi ne brusiti koje čeznu za odgovor ili poravnanja za odgovorima kada se pojave. Mi ga brusiti od čežnja za više elegantne pitanja i daljnjeg ispitivanja "odgovore", kada se pojave. Drugim riječima možemo ispitati odgovor. Mi dovodimo u pitanje bez očekivanja odgovora. Mi dovodimo tako se predaje na pitanje. Ono što moramo predati ništa manje od naše očekivanje primanja odgovor. To je kroz pitanja, ne odgovori, da netko postane mudar. Kao što je Einstein rekao, "Važno je da se ne zaustavi u pitanje." Umjetnost pogrešivost "Što god radite će biti beznačajna, ali to je vrlo važno da to učinite. "- Gandhi To je umjetnost u kojoj ćemo naučiti kako se pomiriti s pogrešivost ljudskog stanja. Umijeće pogrešivosti je kritična u identificiranju apsurdnost Jastva. Doista, otkriva kako je sebi postao birokracija licemjerja. Ali to je također o pronalaženju viši stupanj poniznosti i sveta humor koja ruši sve i sve oblike očaja koji mogu nastati. Umijeće pogrešivosti je dvosjekli mač. S jedne strane to nas uči o promjeni, i podsjeća nas da možemo biti u krivu, i da će više nego vjerojatno biti krivo u budućnosti. To nas podsjeća da se prema drugima suosjećajno, i umjesto da svoju pogrešivost i licemjerje kao znak da su glupi ili zli, možemo gledati na vlastitoj pogrešivosti i licemjerja i zaključiti da su, poput nas, samo ljudi. Druga strana mača jednako oštar. Ona nas uči o moći svetog humor, unatoč našim inherentne pogrešivost. Kroz tragikomičnog putu svetog klauna, ona otkriva kako humor može adut svih samoposlužnih ozbiljna stanja i sitne emocije. Humor nas uči kako prihvatiti da je sve prolazno, i to je u redu smijati našoj iracionalne potrebe za trajnost. Doista, Dobar smisao za humor je jedina stvar, osim ljubavi, da nas mogu dobiti kroz egzistencijalne pritiskom prolaznosti. Dobar smisao za humor nas oslobađa od napetosti svojstvena s biti pogrešiv se uzalud pokušavaju uočiti stvarnost koja je u sebi neprimjetan. Mark Twain je najbolje, rekao je: "Humor ne smije izjašnjenju učiti i ne smije izjašnjenju propovijeda, ali to mora učiniti i ako bi živjeti zauvijek. Umjetnost pobune "Samo je rat što je bitno je rat protiv mašte. Svi ostali ratovi su podvesti od njega. -Diane Di Prima To je umjetnost pokušaja i pogreške, Put sublimacije, gdje smo saznali kako bi ljepotu i smisao u svijetu u nadi da će moralne filozofije slijede. Ovdje učimo kako postati katalizatori prvog reda, sićušne iskre koje imaju potencijal za stvaranje urliče od požara. Umjetnost pobune nas uči kako biti autonomne gadflies i samostalnih umjetnika stručnjak da bi "poremetiti ugodno i udobnost poremećenih." Ovdje učimo kako umjetnost može nas probuditi iz naših depresivno, sublimirati svoje strahove, i čine nas oživljava. Učimo kako postati buntovni umjetnici, izdvojeno pjesnike, apokaliptične glazbenika, i pobunjenik čarobnjaci. Kao Picasso, rekao je, "Naučite pravila kao profesionalac, tako da ih se može slomiti kao umjetnik. "Uistinu, pravila ne vrijede za ljude dovoljno hrabar da ih slomiti i dovoljno pametan da pobjegne tirane koji su ih napravili. Kao Jose Marti rekao, "Za ono što je čovjek koji je gospodar sebi ne smiju na kralja?" Učimo kako postati katalizatori koji posredno učiti druge o nadahnjujuća: sila koja ponekad izvire iz prirode i pojedinih umjetničkih djela. Vrsta umjetnosti koja nas ostavlja u strahopoštovanje pred strahopoštovanje i otajstvo pogled (ulijeva strahopoštovanje, očaravajuća misterij). Doznajemo kako iskoristiti tu snagu kako bi se rugati osnivanje, ponizni ovlasti-da-se, i stvoriti stvarnom svijetu promjena kroz estetski kaos. Buntovni umjetnik izjavljuje na svijetu, "Nisam stvara anarhiju, Izrađujem umjetnost. Anarhija je jednostavno nuspojava mog umjetnosti. Nisam stvara revoluciju, Izrađujem ljubav. Revolucija je jednostavno nuspojava moje ljubavi. Art of Progressive održivosti "Priroda nema niti jezgru niti kožu: ona je i odjednom van i. "-Johann Wolfgang von Goethe Koncept održivosti ima dvije gotovo suprotne i kontradiktorne značenja: osigurati u ravnoteži, i da se spriječi promjenu. Progressive održivost odbacuje potonje i grli bivši, tako nam pokazuje kako da biste dobili natrag u ravnoteži s prirodom, a prihvaćajući da je promjena neizbježna, pa čak i neophodno za naš opstanak kao vrste. A to bi moglo značiti, Parafraziranje Isaac Asimov, "Nikad ne ostavljajući osjećaj za moralno dobili na putu radi ono što je ispravno." Ovdje smo saznali tajnu o paradoksu dobra i zla kroz kozmički glas nepromjenjivi zakon govori kroz jezik stariji od riječi, "Pojmovi prava & redu treba biti izvedena iz prirodnog kazivanju zdravo & nezdravo da su se mutno ljudsko mišljenje dobro & zlo. "Poput Nietzschea pretpostavio, "Slušaj a, moja braća, glas zdravog tijela: ovo je čišći glas i iskreniji jedno. I to govori o značenju zemlje. U ovoj umjetnosti učimo o holističkom moderiranje, i neprihvaćanje neodržive paradigmi za sinergiju održivih one. Ono što je najvažnije, učimo kako postati ecocentric i međuovisne (Duhovni svijet), a ne egocentrični i neovisna. To zahtijeva neku vrstu duhovnog ustanka; dodir soulcraft koji nas pokreće iz zastarjelih i župne svjetonazorom, koji se fokusira na materijalno bogatstvo, i u ažuriranom široko-minded Zeitgeist da se fokusira na holističkom bogatstva. Umijeće progresivne održivosti uči nas kako da se hodanje personifikacija Gaia načela: eko-svjesnom umjesto ego-u nesvijest, proaktivno umjesto inertna, umjerena umjesto pohlepni. Ona nas uči što je Gandhi znao da bi bilo istinito: da je "zemlja daje dovoljno da zadovolji potrebe svakog čovjeka, ali ne svaki čovjek je pohlepa. Art of Illusions "Stvarnost je iluzija, premda uporni jedan. "-Albert Einstein To je mjesto gdje učimo o Immanuel Kant je noumenalni (stvarna stvarnost) a fenomenalan (perceptivno stvarnost), i kako tobožnji "paradoks" u svemiru samo zbog pogrešivosti svjesnog promatranja. To je zato što su nam pokušavaju uočiti beskonačnu stvarnost pomoću konačnih fakultete, pa paradoks neizbježni. Blaise Pascal je najbolje, rekao je, "Čovjek je jednako nesposoban vidjeti ništavilo iz kojeg on nastaje kao beskonačnost u kojoj je zahvatila." Mi smo otkrili da je zapravo naš konačni predrasuda -To je, naša pristranost stvari ima početak i ending- koji stvara fenomen perceptivne stvarnosti. Budući da ne možemo shvatiti urođenu beskonačnu prirodu stvarnosti, naša konačna predrasuda stvara pod-stvarnost koju nazivamo "stvarnost". To je iluzija, siguran, ali kao što je Einstein rekao, to je uporan jedan. Ova umjetnost je također o tome kako se pomiriti s činjenicom da je stvarnost iluzija. Ako, Richard Feynman rekao, "Znanost je ono što smo naučili o tome kako se čuvati od sebe šalio" onda nam dolikuje koristiti znanost da se pomiri s iluzijom stvarnosti, ne bismo postali razočarani. Iz kvantne mehanike na fraktalne kozmologiji, od Zeno je paradoks da Schrödinger jednadžbe, iz kvantne isprepletenosti u Everett je mnoge svjetove teorije; umjetnost iluzija uči nas kako da postanu robustan beskonačan Igrači razliku od krhkih konačnih igrača (James P. Carse). Doznajemo kako transformirati granice u horizontima, razumijevanje, kao Carse učinio, to je ono , "Granica je fenomen oporbe, dok je horizont fenomen vida. "Učimo kako se prilagoditi i prevladati na suđenje i pogreške primjene znanstvene metode u stvarnost, i otkriti duhovnu fleksibilnost kao rezultat, ostavljajući nas stalno u strahopoštovanje i ljubavi s mnogim nestalnosti života. Umjetnost individuacije "" Biti ili ne biti "nije pitanje - jer ne možete imati jedno bez drugoga. Ne-bitak podrazumijeva se; kao biće implicira ne-biće. Egzistencijalistički na Zapadu - koji je i dalje podrhtava u izboru između bitka i ne-bitka i stoga kaže da anksioznost je ontološka - nije shvatio ovu točku još. Kad egzistencijalistički koji drhti od tjeskobe pred ovim izborom iznenada shvaća jedan dan da se ne-biće podrazumijeva biće, drhtanje tjeskobe pretvara u otresa smijeha. "~ Alan Watts To je mjesto gdje smo naučili ciklus novog-laik: Ciklus majstorstva koji počinje s laika, slijedi sveštenikov pomoćnik, vješt, majstor, a zatim kruži natrag oko novog-laik, Tako završetka ciklusa. Ova stalna prilagodba "početne uma" stvara trajnu recikliranje majstorstva koja ima potencijal da postane prosvjetljenje. Of course, to je također ovdje gdje smo saznali kako je prosvjetljenje uvijek trebao biti putovanje i nikad odredište. To je stalna sja svjetlo na horizontu. Mi ne postanu svjetlo koje je dostizanje; postajemo svjetlo koje dosežu za je uglavnom koriste plemena u d. Ona sjaji točno jer mi smo teži za njega. Ako smo ikada trebali "doći" svjetlo, to je lažno svjetlo i moraju biti odbačene, (vizavi, Ako ste upoznati Buddha na putu, ga ubiti). Ova umjetnička nas također uči kako koristiti ego kao alat prema duševan transformacije; točnije, transformacija emocijama koje šminka ljudsko stanje. Doznajemo kako transformirati bijes na snazi, Strah u hrabrosti, Bol u znanje, i ljubomora u compersion. Doznajemo kako je nihilizam koji proizlazi iz same po sebi besmislene svemiru moraju biti suprotstavlja hrabrosti donijeti smisao tog besmisla. Kao Soren Kierkegaard je rekao, "Onaj tko je obrazovan od straha se odgaja mogućnost." Na kraju smo saznali kako iskoristiti naš ego u vječnom samo-nadilaženja, što je rezultiralo u individuacije ega i samoostvarenja duše. Art imanencije "Bog je ispraznio do krajnjih granica je čovjek, i čovjek isprazni do krajnjih granica je Bog. "-Alan Watts To je umjetnost heroja-pokore i popravak vlasti, gdje smo saznali o sebi poniznost, kroz krajnji spoznaje da je sve iz temelja međusobno. Učimo kako biti superlatively međuovisne, obuhvaćajući duša-svijet dinamična. Mi smo odjednom boga i crva, Nebo i zemlja, mikro i makro, yin i, život i smrt. Učimo o svetom kreativnosti: izdaci za životne sile kroz stvaranje umjetnosti, i kako je to samo kroz kreativni proces koji smo doista živimo, i, Za razliku od, otkriti "dobru smrt." Doista, to je samo po otkrivanju naše istinsko zvanje, naša vlastita filozofija, a zatim Vjenčanje tu filozofiju natrag u svijet da živimo zauvijek. Između rođenja i smrti postoji kulturni heroj, koji ili aktualizira njegov / njezin junaštvo ili ne. Oni koji ne ga aktualiziraju, postati ono što je Ernest Becker naziva "kozmički Heroes." Oni koji ne ostvare, postati podvesti njihovom kulturom, i postati tek idealistički interludij. Put prema kozmičkom junaštva je put rasterećenja. Ona se sastoji od sedam slojeva deconditioning: guljenje kulturnog oklopa, socijalne oklop, osobni oklop, egzistencijalni oklop, narcisoidni oklop, Smrt oklopne, i konačno, preporod. Ono što proizlazi iz ovog odvija čahure sebe je self-aktualizirao biće: kozmička sebe, imanentno sebi, Cosmic Hero. Kao kozmičke Hero, učimo kako postati Cocoon drugima: kombinacija oba destruktivne i konstruktivne snage sadržane u areni visokog obrazovanja, gdje sveta plesne, Push-pull između majstora i učenika, odvija. Također učimo kako živjeti “intenzivno” više nego “opsežno” (Kierkegaard rotacije Metoda), živeći intenzivno u ovom trenutku, a ne samo očekivati sljedeći trenutak da se pojave. Naposljetku, učimo kako da iskopaju oplođenog tla "stara" kako bi se biljka sjeme "Nova,"Tako da je kozmička junaštvo može se produži tijekom, a možda čak i izvan, Ljudsko lajtmotiv. Slike Izvor: