http___www.sabong.net.ph_forum_showthread.php_93880-I-found-an-error-on-the-site-Not-sure-if-this-is-the-right-place-to-post_s_868567318a448176d5701d3f24749196_p_4844727_mode_threaded.xml
http___forumunik.com_showthread.php_58519-Jesu-li-mu_C2_9Akarci-postali-nove-_C2_9Eene-nje_C2_9Eniji_s_51f5bb21aab4e9643b1fc95ecba52911_1.xml
4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 12.1
I found an error on the site. Not sure if this is the right place to post. On the main page, there is an ad for the Sabungero Movie where you can click to buy it. When you click on it, it goes to a page that no longer exists. You guys may already know, and if so I apologize. Just wanted to bring it to the admins attention. Photos included. Posting Permissions - You may not post new threads - You may not post replies - You may not post attachments - You may not edit your posts Forum Rules
2.1 3.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 7.9 7.10 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 15.1
Junior Member - Rep Power Jesu li muškarci postali nove žene, nježniji "Nemoj tako, Milana", reče mi moj dragi poznanik N. iz ne mogu vam ni reći kako uzvišenih sfera posla i života. “S nama, muškarcima, treba samo lagano. Sve se možemo dogovoriti, ali garniraj to s čašicom šampanjca, po mogućnosti i s jagodama! Mi ne volimo kada nam se učini da smo za nešto potrebni, a da pritom nismo i poželjni!” Bio je to novi dokaz mojoj tezi o tome kako nije daleko dan u kojem bez buketa cvijeća i maramice s monogramom - njegovim - nećete moći ni prići pripadniku nježnijeg spola, naime muškarcu. Sve češće ispadam brutalna i gruba kada razgovor s muškarcem kojeg slabo poznajem počnem s “trebala bih te nešto pitati, hajde da popijemo kavu kad stigneš.” No, pozivati muškarce na šampanjac prilično je skup sport, osim ako ne spadate među one sretne Hrvate (Croatae felices) s milijunskom imovinom. Ja ne spadam. Da su muškarci nove žene, nježniji spol, uvjerila sam se nedavno u rodilištu: čekajući da moja nećakinja rodi svoju bebicu, nagledala sam se pozelenjelih mladih očeva u zelenim bolničkim haljecima sa zelenim kapicama na glavi koji su odlučili kroz sve faze poroda ostati uz svoje partnerice. A poznato je da i pogled na jednu jaču menstruaciju u muškarca može izazvati nesvjesticu. Priče zelenih mladih očeva zabavljale su me cijelu noć: “potpuno sam mokar, bilo je toliko krvi, to je bilo strašno, nikad neću zaboraviti, dobro da se nisam srušio na pod...” U doba naših djedova i pradjedova bilo je nezamislivo da muž ženu koja rađa drži za ruku. Dok čeka svog prvorođenca, pred muškarcem plave krvi otvarale su se razne opcije: od odlaska u lov, do kartanja i pića s prijateljima ili laštenja jelenjih rogova u dvorani u kojoj će okupljenima pokazati sina. To da bi on stajao kraj nesretne rodilje i sudjelovao makar kao promatrač u njezinim mukama, nije se baš događalo. Jedan se moj predak, doduše ne plavokrvni, toliko zakartao da nije uspio ni reagirati na vijest da mu je supruga u drugoj sobi upravo rodila. Dijete je dijete, ali preferans je preferans! Dobro je što su za nama ostala vremena u kojima je smrtnost majki i djece na porodu bila toliko učestala da bi čudo bilo kada bi netko uopće preživio, no sada treba brinuti za traume mladih očeva i njihovih uspomena na rađaonicu od kojih će se još dugo trzati u snu. “Problem je mog muža što je on, jadan, tradicionalan”, žali mi se prijateljica u nekom novom baru u kojem toče gin-tonic posut ružinim laticama. (Svaka čast gin-tonicu, no ne bih se kladila u ružine latice.) “Njemu je teško nositi se s mojom karijerom, s mojom plaćom. Izgubljen je. Sumnjam na depresiju. Odbija izlaziti iz kuće, pogotovo sa mnom.” Kao što je davno nestala Austro-Ugarska Monarhija, rastopio se i patrijarhat, sistem u kojem otac sa srebrnim satom u džepu određuje da je ručak točno u jedan i deset, ni sekundu prije, ni tren kasnije. Nepoštivanje tog vremena gori je prekršaj nego da ste opljačkali dućan u susjednoj ulici. Beč početkom dvadesetog stoljeća vrvio je takvim samozadovoljnim građanima koji su naslijedili tvornice od svojih očeva i djedova i održavali red, kako u svojim glavama, tako i u domovima. Smatralo se da će dobri car i kralj poživjeti vječno, zajedno s njime carevina i kraljevina, a zajedno s njom i mirne dnevne sobe s tapetama, slikama i stojećim satovima što tromo otkucavaju vrijeme. Nitko nije ni sanjao da će se u roku “keks” sve prevrnuti naglavačke, carevi i carstva nestati u vihoru Velikog rata, a dobri građani prodavati svoje tapete, satove i slike u bescjenje. Nakon još nekoliko desetljeća i još većeg rata, smirenom građanskom životu s jasno dodijeljenim ulogama definitivno je odzvonilo, što smo lijepo mogli vidjeti u seriji “Mad Men” - cijela je idila Amerike pedesetih bila na krhkim nogama izmišljotina o sretnim domaćicama u njihovim zvonolikim suknjama. Sylvia Plath se ubila jer nije mogla kombinirati majčinstvo i poeziju, oglasilo se nekoliko generacija feministkinja i sada imamo sve više “brkatih” cura kao u “mađaricama” kojima je moj predak kartao preferans dok mu je žena rađala i nježne muškarce kojima se treba oprezno približavati, s cvijećem i šampanjcem, da ne bi pobjegli. Posting Permissions - You may not post new threads - You may not post replies - You may not post attachments - You may not edit your posts Forum Rules