https___prsrehabservices.com_patcenter_articles_rotator-cuff-rehab_.xml
http___fitness.bluegym.hr_sekundarna-prevencija-ramenog-zgloba-na-trx-pomagalu__1.xml
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 3.10 3.11 3.12 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5
By: Dr. Brian P. Kinmartin, PT, DPT, MTC, OCS, STC, CWcHP, Cert. DN The rotator cuff is a term given to a group of muscles and their tendons that act to help stabilize the shoulder joint when you move it. The four muscles of the rotator cuff are the; supraspinatus, infraspinatus, teres minor and subscapularis. The shoulder joint is a ball and socket joint with the shoulder blade, or scapula forming the cuplike socket and the head of the humerus, or arm bone forming the ball. The four rotator cuff muscle tendons combine to form a broad, conjoined tendon, called the rotator cuff tendon, and insert onto the bone of the humeral head in the shoulder. These muscles arise from the shoulder blade and connect to the head of the humerus forming a cuff at the shoulder joint. They help to hold the head of the arm bone in the small and shallow cup or glenoid fossa of the scapula. A good analogy of the shoulder or glenohumeral joint is that of a golf ball (head of the humerus) sitting on a golf tee (glenoid fossa). When you lift the arm the rotator cuffs job is to compress the glenohumeral joint providing stability to the joint allowing the other large muscles of the shoulder to further raise the arm. Without the rotator cuff, when attempting to lift the arm the humeral head would ride up partially out of the glenoid fossa, lessening the efficiency of the other shoulder muscles not allowing full elevation of the arm. Rotator cuff tears are tears of one, or more, of the four rotator cuff muscles or tendons. Clinically rotator cuff tears are one of the most common conditions affecting the shoulder. Most commonly, it is the tendons of the rotator cuff that are torn. Of the four tendons, the supraspinatus is most frequently torn; with the tear usually occuring at its attachment on the top of the arm bone (the greater tuberosity). Many rotator cuff tears cause no pain or produce any symptoms, tears are known to have an increasing incidence with increasing age. The most frequent cause of rotator cuff damage is age related degeneration. Other causes are sports injuries or trauma. Rotator cuff tendon tears are described as either partial or full thickness tears. Partial thickness tears appear as fraying of an intact tendon. Full thickness tears are through-and-through tears, which can be small pin-point tears or larger button hole tears. Full thickness tears may also involve complete detachment of the tendon(s) from the humeral head resulting in impaired function. Pain from a rotator cuff tear may be variable and does not always correspond to the size of the tear. Symptoms of rotator cuff pain may include pain or ache over the front and outer aspect of the shoulder. Discomfort may be aggravated by activities causing pushing upwards on the shoulder, such as leaning on the armrest of a chair, difficulty or pain may occur with overhead reaching activities, pain at night may be present when lying on the shoulder, and complaints of weakness may be present with lifting and using the upper extremity. With an extended history of rotator cuff disease and pain, a loss of shoulder mobility and weakness may be present due to pain and guarding. When there is a complete rupture and detachment of the rotator cuff, there is a complete loss of function, which results in the loss of the ability to actively raise the arm. Complete rotator cuff tears with detachment are relatively rare, with most tears presenting with pain and limitation of function, a complaint that can be common to many shoulder pathogies such as tendinitis, bursitis or arthritis. That is why people suffering from complaints of shoulder pain should consult wit a healthcare professional. Many times patients with partial tears and even some with complete tears can respond to non-operative management. Patients who suffer from pain, but still have maintained a good amount of shoulder function are generally good canidates for non-operative treatment. Non-operative treatment may include oral medications prescribed by your medical practitioner to control inflamation and a referral to physical therapy. A Physical Therapist will perfrom a mechanical and musculoskeletal examination of your shoulder to determine the extenet of involvement of the rotator cuff and its potential for rehabilitation. From there they will design an exercise program to improve shoulder mechanics, mobility and rotator cuff strength. As your shoulder pain decreases and mobility, strength and biomechanical deficiencies improve, your therapist will progress you to a home program, potentially avoiding surgery. If your rotator cuff is in need of repair an Orthpaedic Surgeon will surgically repair it, which is followed by a three to six week period of immobilization then a referral to Physical Therapy as well. Similarly, the therapist will perform an evaluation and progress your therapy gradually regaining mobility and strength returning you to your previous functional activities discharging you with a follow up home exercise program. Professional Rehabilitation Services is a Physical Therapist owned Private Outpatient Physical Therapy Practice specializing in pain, orthopedics, balance and sports injuries with offices in Myrtle Beach and Pawleys Island, SC. For more information on this topic or to schedule a consultation please contact Brian P. Kinmartin PT, DPT, MTC, OCS, STC, CWcHP, Cert. DN, (Pawleys Island) (843) 235-0200, Richard A. Owens, PT, MS, OCS, Cert. SHT, CWcHP, Cert DN (Surfside) (843) 831-0163 at Professional Rehabilitation Services, Richard DeFalco, DPT, OCS, CSCS, CWcHP, Cert. DN (Myrtle Beach) (843) 839-1300, or visit us at: www.prs.rehabservices.com.
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 11.1 12.1 13.1 13.2 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 21.2 22.1 22.2 23.1 23.2 23.3 24.1 25.1 26.1 26.2 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 31.2 31.3 32.1 33.1 33.2 34.1 35.1 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 41.1 41.2 41.3 41.4 42.1 42.2 42.3 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1
Sekundarna prevencija ramenog zgloba na TRX pomagalu TEMELJNI PODATCI IZ FUNKCIONALNE ANATOMIJE Kad kažemo „rameni zglob“ najčešće mislimo na zglob izmeđuglave humerusa i glenoida scapule, art. glenohumeralis, iako je on samo jedan od četiri zgloba ramenog obruča koji funkcioniraju kao jedna cjelina. To su još akromioklavikularni zglob, sternoklavikularni zglob i skapulotorakalni zglob. Najveći i najvažniji zglob ramenog obruča je glenohumeralni zglob. Konkavno je zglobno tijelo cavum glenoidale na scapuli,a konveksno je zglobno tijelo glava humerusa. Cavum glenoidale je izrazito plitak u odnosu na konveksitet glave humerusa. To je razlog osjetne nestabilnosti tog zgloba. Zglobovi ramenog obruča su pokriveni jakim mišićima i ti mišići tvore tzv. rotatornu manšetu. Mišići koji tvore rotatornu manšetu su: m. subscapularis- unutarnji rotator i adductor; m. supraspinatus- abduktor i izvanjski rotator; m. infraspinatus- vanjski rotator; m. teres minor- izvanjski rotator. Osim ovih mišića ramenom zglobu pripada i još nekoliko mišića koji su zaduženi za stabilnost i funkciju ramenog obruča. To su: m. deltoideus- abduktor ramena; pectoralis maior- unutarnji rotator nadlaktice; pectoralis minor- zaslužan je za stabilizaciju scapule; m. teres maior- unutarnji rotator; m. biceps brachi koji stabilizira glavu humerusa u glenoidu scapule i m. triceps brachi njegova funkcija je da adducira rame. BIOMEHANIKA RAMENA Kao što smo već spomenuli rameni zglob je složen zglob, sastoji se od četiri zgloba, najvažniju ulogu i funkciju ima glenohumeralni zglob. To je zglob s tri i više osovina (art. spheroidea) i u njemu su moguće kretnje: antefleksije i retrofleksije, abdukcije i adukcije unutarnje i vanjske rotacije te cirkumdukcije. Kretnje su iste kao i u zglobu kuka, ali su po opsegu veće nego u kuku zbog plitkoće konkavnog zglobnog tijela. Zbog izrazito slabih mehaničkih sila koje djeluju na zglobne plohe ramena, rameni zglob se znatno manje troši od npr. zgloba kuka. Pak, s druge strane radi velikog opsega kretanja u ramenom zglobu, rame je izloženo drugim velikim oštećenjima i promjenama. Rame se sastoji od četiri zgloba i oštećenje u bilo kojem od četiri zgloba rezultira ukupnom smanjenošću opsega pokreta u ramenu. NESTABILNOST RAMENA Kada govorimo o nestabilnosti ramena tada mislimo na nestabilnost glenohumeralnog zgloba, koji je najnestabilniji zglob u ljudskom tijelu. Oko 50% svih iščašenja zglobova otpada na rameni zglob. Razlog tome je već spomenuto plitko konkavno zglobno tijelo (cavum glenoidale) i relativno veliko konveksno zglobno tijelo (glava humerusa), te labavi ligamenti oko ramenog zgloba. S obzirom u kakvom su kontaktu konveksno i konkavno zglobno tijelo govorimo o subluksaciji (nepotpunom iščešenju) i luksaciji (potpunom iščešenju) zgloba. Kod subluksacije zgloba glava humerusa pri pojedinim pokretima pobjegne iz glenoida pa se vrati. Kod luksacije glava humerusa više nije u kontaktu s cavum glenoidale, konkavno i konveksno zglobno tijelo su izgubili sav kontakt. Luksacije koje su posljedica traume zovu se traumatske luksacije, a ostatak luksacija ramena otpada na tzv. atraumatske luksacije, one nastaju bez većih trauma, posljedica su izvedbe određenog pokreta npr. bacanje koplja, bacanje kugle, plivanja, igranja odbojke,… Atraumatske luksacije ramena se liječe konzervativno, jačanjem mišića ramenog obruča, u slučaju da konzervativno liječenje ne daje rezultate tada treba prijeći na operacijsko liječenje. OZLJEDA (RUPTURA) ROTATORNE MANŠETE Već smo spomenuli mišiće koji čine rotatornu manšetu: subscapularis, supraspinatus, infraspinatus, teres minor. Ti mišići imaju važnu ulogu pri stabilizaciji ramenog zgloba. Međutim, česte i ponavljane kretnje u glenohumeralnom zglobu, osobito kretnje abdukcije, mogu oštetiti rotatornu manšetu pritiskajući je i gnječeći je između velikog tuberkula humerusa i akromiona, odnosno korakoakromijalnog ligamenta. Na rotatornoj manšeti postupno nastaju degenerativne promjene te eventualna trauma ramena. U prvoj fazi nastaje edem područja rotatorne manšete. S vremenom nastaje upalna reakcija i fibroza vezivnotetivnih struktura te degenerativne promjene velikog tuberkula i akromiona. Fibrozno i degenerativno promijenjena rotatorna manšeta podložna je pucanju (rupturi) i kod minimalne traume, poznato kao „ruptura rotatorne manšete.“ (Erceg M., 2006). Ruptura može biti akutna i kronična, te djelomična i potpuna. Akutna ruptura rotatorne manšete je dosta rijetka, a javlja se u mlađih ljudi koji su doživjeli traumu ramena. Kronična ruptura rotatorne manšete je češća i posljedica je degeneracije zglobne čahure i njezinih tetivnih pojačanja te i najmanja trauma može dovesti do puknuća, odnosno rupture. Ona se događa kod starijih bolesnika, obično iza 60. godine života. S obzirom na to kolika je ruptura po debljini govorimo o djelomičnoj (parcijalnoj) ili potpunoj rupturi rotatorne manšete. Kada govorimo o djelomičnoj rupturi tada ne postoji totalni prekid duž cijele zglobne čahure i mišićnih tetiva, dok kod potpune rupture rotatorne manšete je došlo do totalnog pucanja cijele debljine tetiva i zglobne čahure. Liječenje rupture rotatorne manšete može biti operacijsko i konzervativno, zavisno o veličini i vrsti ozljede, (akutna ili kronična ruptura, djelomična ili potpuna), tegobama bolesnika, životnoj dobi bolesnika. Akutne rupture rotatorne manšete i kronične potpune rupture u aktivnijih mlađih bolesnika treba liječiti operacijski. Djelomične rupture koje bolesniku ne smetaju, u situacijama gdje bolesnik i dalje može obavljat različite zadatke s tim ramenom, liječe se konzervativno. Kretnje pri kojima bolesnik osjeća bolove u ramenu treba izbjegavati. Korisno je izvoditi vježbe istezanja i jačanja mišića rotatorne manšete. PROGRAM SEKUNDARNE PREVENCIJE ROTATORNE MANŠETE NA TRX-u Prikazane vježbe izvode se na način da se progresivno povećava otpor odnosno težina vježbe. To se izvodi na način da se podvlači nogama pod TRX i time se smanjuje kut te povećava otpor koji je potrebno savladati. Prikazani program vježbi preporučuje se koristiti u vremenu od četri tjedna odnosno dvanaest treninga, sa brojem ponavljanja od 10 do 15 repeticija u 3 do 5 serija. Vježbe su usmjerene k jačanju rotatorne manšete (m. pectoralis major, m. deltoideus, m. trapezius i m. teres major). ZAKLJUČAK Različito inicijalno stanje svake osobe zahtjeva individualni pristup provođenja prikazanoog programa. Kako se navodi ranije u tekstu rameni zglob je najnestabilniji zglob u našem tijelu te svakako pri provođenju ovog programa treba biti iznimno oprezan. Na temelju praktične primjene ovog programa pokazao se veoma učikovit za stabilsnost i jačanje ramenog obruča. Mogućnost progresivnog povećanja otpora omogućuje konstatni napredak, a pri tom se smanjuje mogućnost ozljede ramenog zgloba. LITERATURA - Carodoso de Souza M., Trajano Jorge R., Jones A., Lombardi Junior I., Natour J. Progressive resistance training in patients with shoulder impingement sondrome. Reumatismo, 84-9. Ortopedija-za studente medicine. Sveučilište u Splitu. - Frederic D., (2001). Strenght training anatomy. Paris. Human Kinetics. - Ludewig PM., Cook TM., (2000). Alterations in shoulder kinematics and associated muscle activity in people with symptoms of shoulder impingement. Physical therapy, 276-91. Autori: Anić-Kremić Marijo, Kulušić Fedor, Medaković Bojan PREGLEDAJTE I PREUZMITE KATALOG S NAŠOM KOMPLETNOM PONUDOM! Iz ponude ovog puta izdvajamo Fitball Antiburst od 65 ili 75 cm, Trake za trening s vlastitom težinom, Balans poluloptu Pro-Line i Power Wheel Deluxe. Svu ostalu ponudu sportske opreme možete provjeriti na našem webshopu, a pratite nas i putem Facebooka i Twittera. - Sekundarna prevencija ramenog zgloba na TRX pomagalu - 29. prosinca 2014 - Stabilizacija trupa – Stipe Bekavac - 21. studenoga 2014 - Razvoj koordinacije tenisača - 10. studenoga 2014