http___logoped.hr_poremecaji-i-teskoce_ostecenja-sluha__1.xml
1.1 1.2 2.1 2.2 3.1 3.2 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2
Hearing loss that is caused by malformation or damage of the auditory nerve or cochlea is called sensorineural hearing loss. Sensorineural hearing loss causes a permanent hearing impairment. The amount of hearing impairment caused by sensorineural hearing loss can range from a mild hearing loss to complete deafness. There are no effective medical treatments or surgeries to cure sensorineural hearing loss. Sensorineural hearing loss is sometimes called nerve deafness. The reason it is called nerve deafness is because it is caused by an inability of the auditory nerve to either receive information from the cochlea or transmit information to the auditory processing center of the brain. Tinnitus and dizziness maybes other symptoms of sensorineural hearing loss. Tinnitus is a condition that causes the person to hear phantom sounds not present in the environment such as ringing in the ear. Some possible causes of sensorineural hearing loss include disease, birth injury, heredity, genetic syndromes, aging, and some medications. Other possible causes include head trauma, exposure to noise, and tumors. Damage to the blood vessels that supply blood to the cochlea can also attribute to sensorineural hearing loss. Bacterial meningitis can cause sensorineural hearing loss. Varicella-zoster and pertussis are examples of to viral infections that can be causes of sensorineural hearing loss. The sensorineural hearing loss caused by genetic syndromes is often one of several impairments caused by the genetic syndrome. In some cases, the cause for the sensorineural hearing loss is not able to be identified. In these cases, they hearing loss may be called idiopathic sensorineural hearing loss. Some cases of idiopathic sensorineural hearing loss results on their own without treatment. While diagnosing sensorineural hearing loss, the physician may ask a series of questions related to the onset and possible causes of the hearing impairment. Hearing tests may be performed to determine the severity of the hearing loss. If the sensorineural hearing loss is due to damage to the auditory nerve, medical treatment is not likely to improve the condition. If the person has sustained damage to the cochlea, a cochlear implant may be the recommended treatment. Mild cases may have improvement with the use of regular hearing aid. Conductive hearing loss is generally easier to treat than sensorineural hearing loss. The blockage of sound in the middle ear that causes conductive hearing loss can sometimes be surgically corrected. Hearing aids are often more effective for people with conductive hearing loss than they would be for sensorineural hearing loss. Allan has a hearing aid website that discuss about hearing loss reasons and he discuss the degrees of hearing loss on this website. During his quest, he setup this website – wanting to help others find out more about hearing aids.
1.1 1.2 1.3 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 14.1 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 32.1 33.1 33.2 34.1 34.2 34.3
Sluh je osjet kojim se zamjećuju zvukovi i tumači njihovo značenje. Slušni sustav sastoji se od uha, slušnog živca i dijelova središnjeg živčanog sustava koji su uključeni u osjet sluha. Zvučni valovi titraju, a naše uho sakuplja vibracije i pretvara ih u živčane impulse, koji se potom šalju u slušni korteks mozga i tamo tumače. Uho se sastoji od tri dijela: Vanjsko uho Srednje uho Unutarnje uho Ljudsko zdravo uho čuje frekvencije od 16 Hz do 20 kHz. Frekvencije ispod 16 Hz (infrazvuk) ne percipiramo kao zvuk već kao vibraciju (potresanje). Frekvencije iznad 20 kHz nazivamo ultrazvučnim frekvencijama. Prema vremenu nastanka oštećenje sluha se dijeli na: Prirođeno oštećenje sluha Prirođeno oštećenje sluha je najčešći senzorički kogenitalni poremećaj, pojavljuje se kod 1 do 3 na 1000 žive novorođene djece. Rano, prirođeno oštećenje sluha nepovoljno djeluje na govorno-jezični razvoj pa stoga dječja audiologija ima osobit značaj u ranom prepoznavanju nagluhosti ili gluhoće jer zakašnjela habilitacija sluha dovodi do ozbiljnih poteškoća na planu komunikacije, što značajno otežava progres i konačni uspjeh rehabilitacije. Učestalost prirođenog oštećenja sluha, kao i činjenica da intervencija prije šestog mjeseca života značajno poboljšava adaptaciju osoba oštećenog sluha razlog su poticanja što ranije i preciznije dijagnostike. Veliku ulogu u pravovremenom otkrivanju prirođenog oštećenja sluha ima program SPNOS (sveobuhvatni probir novorođenčadi na oštećenje) koji se u Hrvatskoj provodi na nacinalnoj razini od kraja 2002. godine. Stečeno oštećenje sluha Stečeno oštećenje sluha obično nastaje kao posljedica prenatalno preboljele citomegalovirusne infekcije, toksoplazmoze, sifilisa, rubeole ili infekcije herpes simpleks virusom. Prijevremeno rođena kao i ostala rizična djeca posebno su izložena rizicima za nastanak slušnog oštećenja. Prematuritet, niska porodna težina, hipoksija (smanjena razina kisika u krvi), hiperbilirubinemija, poteškoće disanja koje zahtijevaju mehaničku ventilaciju, čimbenici su rizika koji ukazuju na potrebu detaljnijeg istraživanja i praćenja razvoja sluha tijekom prvih godina života. Oštećenje sluha može biti izazvano i ototoksičnim lijekovima. Stečeno slušno oštećenje može se javiti kao posljedica bakterijskog meningitisa, traume ili jakih zvučnih podražaja. Prezbiakuzija ili staračka nagluhost je vrsta stečenog oštećenja sluha. Karakterizira ju gubitak slušne osjetljivosti (senzorineuralni gubitak sluha) koji vjerojatno nastaje kombinacijom propadanja stanica u raznim dijelovima slušnog sustava i učinaka kroničnog izlaganja buci. Mogući uzroci, uz propadanje slušnih stanica starenjem, su infekcije, izlaganje buci, uporaba određenih lijekova itd. Oštećenje može nastati postupno ili naglo, na jednom ili oba uha, te podjednako ili različito na lijevom i desnom uhu. Gubitak sluha pogađa svako treću osobu iznad 65. godine, te skoro svako drugu osobu iznad 75. godine života. Prema mjestu/lokaciji oštećenja, oštećenje sluha dijelimo na: Konduktivno oštećenje sluha Konduktivno ili provedbeno oštećenje sluha uzrokuje ograničen prijenos zvuka kroz vanjsko i srednje uho. U djece je konduktivna nagluhost najčešće stečena te blaga do umjerena. Obično je uzrok nakupljanje cerumena (ušne smole), akutna ili kronična upala srednjeg uha te ozljede srednjeg uha. Perceptivno oštećenje sluha Perceptivno ili zamjedbeno oštećenje nastaje uslijed oštećenja struktura unutar unutarnjeg uha (pužnice) koje omogućuju pretvorbu zvučnih valova u živčane impulse ili oštećenjem slušnog živca koji prenosi te impulse do mozga. Prema stupnju oštećenja sluha, oštećenje dijelimo na: Nagluhost Nagluhost je oštećenje sluha od 25 do 80 decibela, a prema stupnju oštećenja sluha nagluhost se dijeli na: - Lakše oštećenje sluha od 25 do 35 decibela na uhu s boljim ostatcima - Umjereno oštećenje sluha od 36 do 60 decibela na uhu s boljim ostatcima - Teže oštećenje sluha od 61 do 80 decibela na uhu s boljim ostatcima sluha Gluhoća Gluhoćom se smatra gubitak sluha u govornim frekvencijama ( od 500 do 4000 Hz ) veći od 81 decibela. Gluhoća može biti: - klinička ili totalna (kada osoba nema nikakvih ostataka sluha, takvih osoba je iznimno malo) - praktična (kada postoje ostaci sluha, većina praktično gluhih osoba ima ostatke sluha u području do 500 Hz) Također, obzirom na vrijeme usvajanja jezika, oštećenje sluha dijelimo na: - Prelingvalno oštećenje sluha – nastalo prije nego je usvojen govor i jezik (do navršene 3. godine života) - Postlingvalno oštećenje sluha – nastalo nakon navršene 3. godine života. Postoje dva različita pogleda na gluhoću – sociološko-kulturološki i medicinsko-patološki model gluhoće. Medicinsko patološki pristup gluhoći gleda na gluhoću kao na patologiju, nedostatak koji treba ispraviti. Kulturološki pristup gluhoći javlja se nakon što je lingvist William Stokoe šezdesetih godina dokazao da je znakovni jezik pravi prirodni jezik, sa svojim obilježjima, složenošću i kulturološkim bogatstvom. Gluhi danas predstavljaju manjinu koja ima vlastiti jezik i kulturu, povijest, umjetnost, političke strukture, organizacije, stavove i vrijednosti. Hrvatski znakovni jezik (HZJ) priznat je službenim nacionalnim znakovnim jezikom 2015. godine. Hrvatski znakovni jezik je izvorni jezik zajednice gluhih i gluhoslijepih osoba u Republici Hrvatskoj, samosvojan je jezični sustav s vlastitim gramatičkim pravilima, potpuno neovisan o jeziku čujućih osoba Članak 5. (1) Zakona o hrvatskom znakovnom jeziku i ostalim sustavima komunikacije gluhih i gluhoslijepih osoba u Republici Hrvatskoj (Narodne novine d.d., 2015). Ivasović, V. Psihološke implikacije kohlearne implantacije. Suvremena psihologija, Vol. 5 (1), 85-104.