http___mbdb.hr_hr_povijest-betine__1.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5
The villages Betina and Murter on the island of Murter were formed in the 14th and 15th century. Domestic population has practiced almost exclusively agriculture and cattle breeding since their inception. In the coming centuries, they expanded considerably their possessions by leasing the surrounding islands and the mainland as well as the Kornati and Žut – Sit island group. Owning a ship has become essential for every family. As far as we know, the first shipyard in Betina was founded by the shipbuilder family Filipi from Korčula in the mid-18th century, initiating the centuries-old tradition of building wooden boats. At the same time the shipbuilder family Uroda is very active in Betina along with the Filipi family. They mostly build wooden boats type gaeta, kaić, kuter (cutter), leut and bracera. Shipbuilding exists in continuity to this day. At the end of the 19th and in the first half of the 20th century, more shipbuilders lived and worked in Betina. They were building boats of different sizes and types, and up to 32 meters in length. The golden period of shipbuilding was in the 50s, 60s and 70s of the 20th century when approximately 150 workers of different professions worked in the shipbuilding industry. Building of wooden boats is still very active and present in Betina, with one large shipyard, three smaller and a few freelance shipbuilding masters.
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 13.1 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 15.7 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 19.6 19.7 19.8 19.9 19.10 19.11 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 22.1 22.2 22.3
Stanovnici otoka Murtera su od početaka formiranja naselja (13. i 14. stoljeće) bili težaci, zemljoradnici i stočari. Betina je utemeljena na posjedima Ilije Linjičića u Betinšćicama i Trstenicama šezdesetih godina 15. stoljeća. Ime je, po svoj prilici, naselje dobilo po brežuljku pod čijom se prisojnom stranom smjestilo. Prvi se put Betina spominje u ispravama 1478. godine. Nedugo nakon formiranja naselja Betinjani su počeli zakupljivati zemlje izvan naselja. Prvi zakupi bili su na području Tišnjanskog rata i područja Pačipoje, koje je ranije bilo u vlasništvu stanovnika Jezera. Na relativno malom otoku do prenapučenosti je vrlo rano. Bili su primorani obrađivati posjede izvan otoka i došlo je do teritorijalne ekspanzije. Stanovnici Betine i Murtera su od samih početaka imali vrlo sličnu privredu i, u povijesnim okvirima, valja ih zajednički gledati. Murterini i Betinjani su na Kornate stupili tridesetih godina 17. stoljeća kao pastiri zadarske gospode. Nakon odlaska Turaka (krajem 17. stoljeća) stupili su i na područje Modrava oko Vranskog jezera. Murtersko-betinski posjedi danas obuhvaćaju Kornatsko otočje, Žutsko-sitsku skupinu otoka, Gangaro, Žižanj, dio Modrava, dio Makirine, a sežu mjestimično duboko u kopno, do Stankovaca. Usporedno s otkupom zemalja jačala je potreba za brodovima. Gotovo je svaka obitelj bila ovisna o brodu, svojem ili tuđem. Osim za odlazak na posjede, brod se koristio za odlazak u gradska središta Šibenik i Zadar gdje su se obavljali administrativni poslovi, ali i prodavao urod ili kupovale potrepštine. Betinski težaci su bili poznati po svojim povrtlarskim proizvodima koje su prodavali na okolnim otocima i kopnu. Brod je postao neizostavnim dijelom svakog kućanstva. Kad je brodograditeljska obitelj Filipi sredinom 18. stoljeća iz Korčule došla u Betinu utemeljiti nama prvo poznato brodogradilište, morali su zateći i brodove i brodograditelje koji su ih gradili. Zbog nedostatka pisanih dokumenata, ne može se utvrditi gdje su Murterini i Betinjani gradili ili naručivali brodove do dolaska prvih betinskih brodograditelja. Postoji mogućnost da su se ti brodovi gradili na susjednim otocima ili na kopnu. U svakom slučaju, može se pretpostaviti da betinska brodogradnja ne započinje sredinom 18. stoljeća, i da je prije danas poznate betinske gajete morao postojati jedan univerzalni brod kojim su se služili mještani ova dva naselja. No, nažalost, nema odgovora na pitanje kakav je taj brod bio. Može se pretpostaviti da je vjerojatno naličio betinskoj gajeti te da su brodograditeljske obitelji Filipi i Uroda već poznati korčulanski model i onaj zatečen na terenu, uporno dorađivali i prilagođavali potrebama lokalnog stanovništva i posebitostima murterskog arhipelaga. Brodograditelji obitelji Filipi i Uroda razvijali su svoj zanat u Betini od sredine 18. stoljeća. Prvi škverovi nalazili su se na istočnoj obali mjesta, blizu današnjeg centra. Usporedno s rastom površine posjeda stanovnika otoka Murtera rasla je potreba za izradom novih brodova. Prvi betinski brodograditelji razvili su solidan kadar majstora za izgradnju svih vrsta brodova srednje i male veličine. Betinske radionice imale su velik broj brodograditelja, u odnosu na broj stanovnika naselja. Ubrzo se djelatnost proširila i na kovački zanat. Drvenim brodovima opskrbljivali su čitavo područje od Zadra do Šibenika. Škverovi su se sredinom 19. stoljeća proširili i na sjeverozapadni dio naselja, u Zdrače. U Betini je 1926. godine djelovalo jedno veliko brodogradilište i devet manjih. Zapisano je da je na tim brodogradilištima od 31. listopada 1926. do 31. listopada 1927. izgrađeno sedam jedrenjaka i pet čamaca, a da je popravljeno 60 jedrenjaka i 12 čamaca. Betinska brodogradilišta su tada imala ukupnu površinu 11.200 m2, a svi ostali škverovi sjeverne Dalmacije zajedno 10.330 m2. Na škverovima sjeverne Dalmacije u istom periodu zaposleno je 169 radnika različitih struka, od čega ih je 60 radilo u Betini. 1930. godine u Betini je bilo registrirano 10 brodogradilišta. Krajem dvadesetih godina 20. stoljeća došlo je do krize u brodograditeljstvu. Velik broj brodograditelja našao se na malom prostoru. Radi vlastite egzistencije krenuli su u potragu za mušterijama po obližnjim područjima. Poznata su nova brodogradilišta koja su utemeljili Filipi u Sukošanu, Kukljici, Kalima i Šibeniku, a Urode u Biogradu. U Betini je 1948. godine postojalo 7 brodogradilišta na kojima je bio zaposlen 21 radnik. Valja napomenuti da je bilo brodograditelja koji nisu imali ni radionice, ni stalni posao i radili su za dnevnice. Iste godine, 1948., došlo je do nacionalizacije privatnih brodogradilišta. Radionice, oprema, alati i proizvodi zatečeni u radionicama postali su državna imovina pod upravom Šibenskog kotara. Formiralo se jedno veliko brodogradilište gdje je bio zaposlen veći broj radnika. Došlo je do razvoja brodogradnje. Nabavljeni su strojevi za obradu drva i metala. Formirane su kovačke, mehaničarske, tokarske, zavarivačke, električarske, užarske i jedrarske radionice. Proširene su radionice, teren škvera i navozi. Uz brodograditelje i administrativne radnike brodogradilište je imalo konstruktivni ured u kojem su se radile linije za nove brodove. Najveći broj zaposlenih je bio pedesetih, šezdesetih i sedamdesetih godina 20. stoljeća. U prosjeku je bilo zaposleno 150 ljudi različitih struka. Brodograditelja je bilo najviše zaposleno 1960. godine, njih 65. “Ne postoji ono što se nije na Škveru radilo. Od A do Ž. Radili smo Brseča, Lopara, Vinodola. To su sve brodi od 27 metri, 32 metra. Radili smo plivarice od 17 metri za Istru. Radilo se za Alžir, Ameriku, Njemačku… Kad smo radili za Tunis, svaka brigada (po 6 ljudi) je radila pet brodi. U tri godine se napravilo 20 brodi za Tunis. 80 kuterov smo napravili za vojsku” Citat: Šime Jušić, brodograditelj “U školu se hodilo i učilo zanat na poslu. Zidali smo, gradili, prenašali materijal, brode navukivali, palili, svašta smo radili. Radili smo 5 sati, a 3 sata hodili u školu. Svaki dan, a u nedilju smo čistili mašine od planjotine, pilotine. Pilali smo balvane na duge pile. Imali smo šegun i sikire. Planje i bušilice smo pazili ka oči u glavi. Onda smo dobili tri makine i bansegu (tračna pila). To je došlo ko svetinja jer više nije bilo pilanja na ruke. Bilo je teško, ali smo bili mladi. I po 50 kili bi nosili svaki.” Citat: Slobodan Jadrešić, brodograditelj Uvođenjem plastike u brodarsku industriju smanjile su se potrebe za brodograditeljima u drvu. Od sedamdesetih godina 20. stoljeća naovamo gradnja drvenih brodova opada. Usprkos tome, Betina je ostala jednim od žarišta male drvene brodogradnje na Jadranu. Danas u Betini postoje brodograditelji koji su sposobni napraviti sve vrste malih drvenih brodova: tradicijske gajete, leute ili bracere, ali i suvremene jahte. Na početku novog stoljeća betinsko Brodogradilište zapošljava 17 brodograditelja. Oni popravljaju veće drvene brodove i rade novogradnje. Aktivna je nekoliko manjih brodogradilišta u kojima se izrađuju i obnavljaju brodovi male i srednje veličine.