http___marijapropetog.hr_bl-marija-propetog-isusa-petkovic_info_otajstva-krunice_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 20.1 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 23.1 24.1 24.2 24.3 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 26.1 27.1 27.2 28.1 28.2 29.1 30.1 30.2 31.1 31.2 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 32.6 32.7 32.8 32.9 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 33.6 33.7 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 35.6 36.1 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 38.2 38.3 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 39.6 40.1 41.1 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 42.6 42.7 43.1 44.1 44.2 44.3 45.1 46.1 47.1 47.2 47.3 47.4 48.1 48.2 48.3 48.4 48.5 48.6 49.1 49.2 49.3 50.1 51.1 51.2 51.3 52.1 52.2 53.1 54.1 55.1 56.1 56.2 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 58.2 58.3 59.1 60.1 60.2 60.3 60.4 60.5 60.6 61.1 61.2 61.3 62.1 62.2 63.1 63.2 63.3 64.1 65.1 65.2 65.3 66.1 66.2 67.1 67.2 68.1 69.1 71.1 71.2 71.3 71.4 72.1 72.2 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 79.2 80.1
The Holy Trinity The Doctrine of the Holy Trinity The doctrine of the Holy Trinity is not merely an "article of faith" which men are called to "believe." It is not simply a dogma which the Church requires its good members to "accept on faith." Neither is the doctrine of the Holy Trinity the invention of scholars and academicians, the result of intellectual speculation and philosophical thinking. The doctrine of the Holy Trinity arises from man's deepest experiences with God. It comes from the genuine living knowledge of those who have come to know God in faith. The paragraphs which follow are intended to show something of what God has revealed of Himself to the saints of the Church. To grasp the words and concepts of the doctrine of the Trinity is one thing; to know the Living Reality of God behind these words and concepts is something else. We must work and pray so that we might pass beyond every word and concept about God and to come to know Him for ourselves in our own living union with Him: "The Father through the Son in the Holy Spirit" (Eph 2: 18-22). The Holy Trinity Revealed In the Old Testament we find Yahweh, the one Lord and God, acting toward the world through His Word and His Spirit. In the New Testament the "Word becomes flesh" (Jn 1:14). As Jesus of Nazareth, the only-begotten Son of God becomes man. And the Holy Spirit, who is in Jesus making him the Christ, is poured forth from God upon all flesh (Acts 2:17). One cannot read the Bible nor the history of the Church without being struck by the numerous references to God the Father, the Son (Word) of God and the Holy Spirit. The New Testament record, and the life of the Orthodox Church is absolutely incomprehensible and meaningless without constant affirmation of the existence, interrelation and interaction of the Father, the Son, and the Holy Spirit towards each other and towards man and the world. Wrong Doctrines of the Trinity The main question for the Church to answer about God is that of the relationship between the Father, the Son, and the Holy Spirit. According to Orthodox Tradition, there are a number of wrong doctrines which must be rejected. One wrong doctrine is that the Father alone is God and that the Son and the Holy Spirit are creatures, made "from nothing" like angels, men and the world. The Church answers that the Son and the Holy Spirit are not creatures, but are uncreated and divine with the Father, and they act with the Father in the divine act of creation of all that exists. Another wrong doctrine is that God in Himself is One God who merely appears in different forms to the world: Now as the Father, then as the Son, and still again as the Holy Spirit. The Church answers once more that the Son and Word is "in the beginning with God"(Jn 1:12) as is the Holy Spirit, and that the Three are eternally distinct. The Son is "of God" and the Spirit is "of God." The Son and the Spirit are not merely aspects of God, without, so to speak, a life and existence of their own. How strange it would be to imagine, for example, that when the Son becomes man and prays to his Father and acts in obedience to Him, it is all an illusion with no reality in fact, a sort of divine presentation played before the world with no reason or truth for it at all! A third wrong doctrine is that God is one, and that the Son and the Spirit are merely names for relations which God has with Himself. Thus, the Thought and Speech of God is called the Son, while the Life and Action of God is called the Spirit; but in fact -- in genuine actuality -- there are no such "realities in themselves" as the Son of God and the Spirit of God. Both are just metaphors for mere aspects of God. Again, however, in such a doctrine the Son and the Spirit have no existence and no life of their own. They are not real, but are mere illusions. Still another wrong doctrine is that the Father is one God, the Son is another God, and the Holy Spirit still another God. There cannot be "three gods," says the Church, and certainly not "gods" who are created or made. Still less can there be "three gods" of whom the Father is "higher" and the others "lower." For there to be more than one God, or "degrees of divinity" are both contradictions which cannot be defended, either by divine revelation or by logical thinking. Thus, the Church teaches that while there is only One God, yet there are Three who are God -- the Father, the Son, and the Holy Spirit -- perfectly united and never divided yet not merged into one with no proper distinction. How then does the Church defend its doctrine that God is both One and yet Three? One God, One Father First of all, it is the Church's teaching and its deepest experience that there is only one God because there is only one Father. In the Bible the term "God" with very few exceptions is used primarily as a name for the Father. Thus, the Son is the "Son of God," and the Spirit is the "Spirit of God." The Son is born from the Father, and the Spirit proceeds from the Father -- both in the same timeless and eternal action of the Father's own being. In this view, the Son and the Spirit are both one with God and in no way separated from Him. Thus, the Divine Unity consists of the Father, with His Son and His Spirit distinct from Himself and yet perfectly united together in Him. One God: One Divine Nature and Being What the Father is, the Son and the Spirit are also. This is the Church's teaching. The Son, born of the Father, and the Spirit, proceeding from Him, share the divine nature with God, being "of one essence" with Him. Thus, as the Father is "ineffable, inconceivable, invisible, incomprehensible, ever-existing and eternally the same" (Divine Liturgy of St. John Chrysostom), so the Son and the Spirit are exactly the same. Every attribute of divinity which belongs to God the Father -- life, love, wisdom, truth, blessedness, holiness, power, purity, joy -- belongs equally as well to the Son and the Holy Spirit. The being, nature, essence, existence and life of God the Father, the Son and the Holy Spirit are absolutely and identically one and the same. One God: One Divine Action and Will Since the being of the Holy Trinity is one, whatever the Father wills, the Son and the Holy Spirit will also. What the Father does, the Son and the Holy Spirit do also. There is no will and no action of God the Father which is not at the same time the will and action of the Son and the Holy Spirit. In Himself, in eternity, as well as towards the world in creation, revelation, incarnation, redemption, sanctification, and glorification -- the will and action of the Trinity are one: from the divine Father, through the divine Son, in the divine Holy Spirit. Every action of God is the action of the Three. No one person of the Trinity acts independently of or in isolation from the others. The action of each is the action of all; the action of all is the action of each. And the divine action is essentially one. One God: One Divine Knowledge and Love Since each person of the Trinity is one with the others, each knows the same Truth and exercises the same Love. The knowledge of each is the knowledge of all, and the Love of each is the Love of all. If taken in distinction, each person of the Trinity knows and loves the others with such absolute perfection, knowledge, and love that there is nothing unknown and nothing unloved of each in the others, and all in all. Thus, if the creaturely knowledge of men can unite minds in full unanimity, and if the creaturely love of men can bring the divided together into one heart and one soul and even one flesh, how incomparably more perfect and absolutely uniting must be the oneness when the Knowers and Lovers are eternal and divine. The Three Divine Persons In Orthodox terminology the Father, the Son and the Holy Spirit are called three divine persons. Person is defined here simply as the subject of existence and life -- hypostasis in the traditional church language. As the being, essence or nature of a reality answers the question "what?", the person of a reality answers the question "which one?" or "who?" Thus, when we ask "What is God?" we answer that God is the divine, perfect, eternal, absolute ... and when we ask "Who is God?" we answer that God is the Father, the Son, and the Holy Spirit. The saints of the Church have explained this tri-unity of God by using such an example from worldly existence. We see three men. "What are they?" we ask. "They are human beings," we answer. Each is man, possessing the same humanity and the same human nature defined in a certain way: created, temporal, physical, rational, etc. In what they are, the three men are one. But in who they are, they are three, each absolutely unique and distinct from the others. Each man in his own unique way is distinctly a man. One man is not the other, though each man is still human with one and the same human nature and form. Turning to God, we may ask in the same way: "What is it?" In reply we say that it is God defined as absolute perfection: "ineffable, inconceivable, invisible, incomprehensible, ever-existing, and eternally the same." We then ask, "Who is it?", and we answer that it is the Trinity : Father, Son, and Holy Spirit. In who God is, there are three persons who are each absolutely unique and distinct. Each is not the other, though each is still divine with the same divine nature and form. Therefore, while being one in what they are; the Father, the Son, and the Holy Spirit are Three in who they are. And because of what and who they are -- namely, uncreated, divine persons -- they are undivided and perfectly united in their timeless, spaceless, sizeless, shapeless super-essential existence, as well as in their one divine life, knowledge, love, goodness, power, will, action, etc. Thus, according to the Orthodox Tradition, it is the mystery of God that there are Three who are divine; Three who live and act by one and the same divine perfection, yet each according to his own personal distinctness and uniqueness. Thus it is said that the Father, the Son and the Holy Spirit are each divine with the same divinity, yet each in his own divine way. And as the uncreated divinity has three divine subjects, so each divine action has three divine actors; there are three divine aspects to every action of God, yet the action remains one and the same. We discover, therefore, one God the Father Almighty with His one unique Son (Image and Word) and His one Holy Spirit. There is one living God with His one perfect divine Life, who is personally the Son, with His one Spirit of Life. There is one True God with His one divine Truth, who is personally the Son, with His one Spirit of Truth. There is one wise and loving God with His one Wisdom and Love, who is personally the Son, with His one Spirit of Wisdom and Love. The examples could go on indefinitely: the one divine Father personifying every aspect of His divinity in His one divine Son, who is personally activated by His one divine Spirit. We will see the living implications of the Trinity as we survey the activity of God in his actions toward man and the world. The Holy Trinity in Creation God the Father created the world through the Son (Word) in the Holy Spirit. The Word of God is present in all that exists, making it to exist by the power of the Spirit. Thus, according to Orthodox doctrine, the universe itself is a revelation of God in the Word and the Spirit. The Word is in all that exists, causing it to be, and the Spirit is in all that exists as the power of its being and life. This is most evident in God's special creature, man. Man is made in the image of God, and so he bears within him the unique likeness of God which is eternally and perfectly expressed in the divine Son of God, the Uncreated and Absolute Image of the Father. Thus, man is "logical"; that is, he participates in God's Logos (the Son and Word) and so is free, knowing, loving, reflecting on the creaturely level the very nature of God as the uncreated Son does on the level of divinity. Man also is "spiritual"; he is the special temple of God's Spirit. The Breath of God's Life is breathed into him in the most special way. Thus, among creatures man alone is empowered to imitate God and to participate in His life. Man has the competence and ability to become a Son of God, mirroring the eternal Son, reflecting the divine nature because he is inspired by the Holy Spirit as is no other creature. Thus, one saint of the Church has said that for man to be a man, he must have the Spirit of God in him. Only then can he fulfill his humanity; only then can he be made a true Son of God, likened to him who is only-begotten. On the most basic level of creation, therefore, we see the Trinitarian dimensions of the being and action of God: the Word and the Spirit of God enter man and the world to allow them to be and to become that for which the Father has willed their existence. The Holy Trinity in Salvation With man's failure to fulfill himself in his created uniqueness, God undertakes the special action of salvation. The Father sends forth His Son (Word) and His Spirit in yet another mission. The Word and the Spirit come to the Old Testament saints to make known the Father. The Word, as it were, incarnates himself in the Law (in Hebrew called the "words") which is inspired by the Spirit. The Spirit inspires the prophets to proclaim the Word of God. Thus, the Law and the Prophets are revelations of God in His Word and His Spirit. They are partial revelations, "shadows" (as the New Testament calls them), prefiguring the total revelation of the "fullness of time" and preparing its coming. When the time is fulfilled and the world is made ready, the Word and the Spirit come once more -- no longer by their mere action and power, but now in their own persons, dwelling personally in the world. The Word becomes flesh. The only-begotten Son is born as a man, Jesus of Nazareth. And the Spirit who is in him is given to all men to make them also sons of the Father in an eternal development of attaining His perfection by growing forever "to the measure of the stature of the fullness of Christ" (Eph 4:13). Thus, in the New Testament we have the full epiphany of God, the full manifestation of the Holy Trinity: the Father through the Son in the Spirit to us; and we in the Spirit through the Son to the Father. The Holy Trinity in the Church The life of the Church is the life of men in the Holy Trinity. In the Church all become one in Christ, all put on the deified humanity of the Son of God. "For as many as have been baptized into Christ have put on Christ" (Gal 3:27). The unity of the Church is the unity of many into one, the one Body of Christ, the one living temple of God, the one people and family of God. Within the one body there are many individual members. Many "living stones" constitute the living temple. Many brothers and sisters make up the one family of which God is the Father. The unique diversity of each member of the one Body of Christ is guaranteed by the presence of the Holy Spirit. Each unique person is inspired by the Spirit to be a true man, a true son of God in his own distinct way. Thus, as the Body of the Church is one in Christ, the one Holy Spirit gives to each member the possibility of fulfilling himself in God and so of being one with all others in calling God "Father" (See 1 Cor 12). The Church, then, as the perfect unity of many persons into one fully united organism, is a reflection of the Trinity itself. For the Church, being many unique and distinct persons, is called to be one mind, one heart, one soul and one body in the one Truth and Love of God Himself. The calling of the Church to be one in all things is the prototype of the vocation of all mankind which was originally created by God as many persons in one nature, ultimately destined by God for ever-more-perfect growth in free unity of Truth and Love, in the life of God's Kingdom. The Holy Trinity in the Sacraments The sacraments of the Church portray the Trinitarian character of the life of God and man. Each person is baptized by the Holy Spirit into the one humanity of Christ. Being baptized, each person is given the "seal of the gift of the Holy Spirit" of God in chrismation to be a "christ", i.e. an anointed son of God to live the life of Christ. In marriage the unity of two into one makes the new unity a reflection of the unity of the Trinity, and the unity of Christ and the Church. For the family of many persons united in one truth and love is indeed the created manifestation of the one family of God's Kingdom, and of God Himself, the Blessed Trinity. In penance once more we renew our new life as sons of the Father through the grace of Christ by the power of the Holy Spirit, forgiven and reunited into the unity of God in His Church. In holy unction the Spirit anoints the sufferer to suffer and die in Christ and so to be healed and made alive with the Father for eternity. The priesthood itself, the ministry of the Church, is nothing other than the concrete manifestation in the Church of the presence of Christ by the same Holy Spirit who makes accessible to all men the action of the Father and the way to everlasting communion in and with Him. Finally, the "mystery of mysteries," the Holy Eucharist, is the actual experience of all Christian people led to communion with God the Father by the power of the Holy Spirit through Christ the Son who is present in the Word of the Gospel and in the Passover Meal of His Body and Blood eaten in remembrance of Him. The very movement of the Divine Liturgy -- towards the Father through Christ the Word and the Lamb, in the power of the Holy Spirit -- is the living sacramental symbol of our eternal movement in and toward God, the Blessed Trinity. Even Christian prayer is the revelation of the Trinity, accomplished within the third person of the Godhead. Inspired by the Holy Spirit, men can call God "our Father" only because of the Son who has taught them and enabled them to do so. Thus, the true prayer of Christians is not the calling out of our souls in earthly isolation to a far-away God. It is the prayer in us of the divine Son of God made to His Father, accomplished in us by the Holy Spirit who himself is also divine. For we have received the Spirit of adoption, whereby we cry Abba! Father! The Spirit itself bears witness that we are children of God … for we know not what we should pray for as we ought; but the Spirit itself intercedes for us … The Holy Trinity in Christian Life The new commandment of Christian life is "to be perfect as your heavenly Father is perfect" (Mt 5:48). It is to love as Christ himself has loved. "This is my commandment, that you love one another as I have loved you" (Jn 15:12). Men cannot live the Christian life of divine love in imitation of God's perfection without the grace of the Holy Spirit. With the power of God, however, what is impossible to men becomes possible. "For with God all things are possible." The Christian life is the life of God accomplished in men by the Spirit of Christ. Men can live as Christ has lived, doing the things that he did and becoming sons of God in Him by the power of the Holy Spirit. Thus, once more, the Christian life is a Trinitarian life. By the Holy Spirit given by God through Christ, men can share the life, the love, the truth, the freedom, the goodness, the holiness, the wisdom, the knowledge of God Himself. It is this conviction and experience which has caused the development in the Orthodox Church of the affirmation of the fact that the essence of Christianity is "the acquisition of the Holy Spirit" and the "deification" of man by the grace of God, the so-called theosis. The saints of the Church are unanimous in their claim that Christian life is the participation in the life of the Blessed Trinity in the most genuine and realistic way. It is the life of men becoming divine. In the smallest aspects of everyday life Christians are called to live the life of God the Father, which is communicated to them by Christ, the Son of God, and made possible for them by the Holy Spirit who lives and acts within them. The Holy Trinity in Eternal Life At the end of the ages Christ will come in the glory of God the Father, He will make the Father known throughout all creation. The Holy Spirit will fill all things and enable all to be in union with God through Christ for eternity. Again we have the presence and action of the Holy Trinity. What we know and experience now in the world as members of the Church will be manifested in power in the life of the kingdom to come. The essence of life everlasting is the life of the Holy Trinity, the same eternal life given to us already in the mystery of faith. And I saw no temple in the city, for the Lord God Almighty and the Lamb (Christ) are the temple of it. And the city had no need of the sun … for the glory of God did lighten it, and the Lamb (Christ) is the light thereof… And the throne of God and the Lamb (Christ) shall be in it, and his servants shall see him … and they shall see his face… And the Spirit and the Bride (the Church) say Come! In the eternal life of the Kingdom of God, the Holy Trinity will fill all creation: the Father through the Son in the Holy Spirit. Every man enlightened by Christ in the Spirit will know the invisible Father. "And this is eternal life, that they may know thee the only true God, and Jesus Christ whom thou hast sent" (Jn 17:3). Such knowledge is possible only by the indwelling of the Spirit of God, "the fullness of Him who fills all in all" (Eph 1:23; 2:22). Come O Ye People! Let us adore the Three-Personal Godhead, the Son in the Father with the Holy Spirit. For before all time the Father gave birth to the Son, co-eternal and co-enthroned with Himself. And the Holy Spirit was in the Father, glorified with the Son. Adoring One Power, One Essence, One Divinity, let us cry: O Holy God who made all things by the Son through the cooperation of the Holy Spirit! O Holy Mighty through whom we know the Father and through whom the Holy Spirit comes ino the world! O Holy Immortal, the Spirit, the Comforter, who proceeds from the Father and rests in the Son! O Most Holy Trinity! Glory to Thee! (The Vespers of Pentecost)
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 13.2 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1 17.2 18.1 18.2 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 28.2 29.1 30.1 30.2 30.3 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 32.1 32.2 33.1 34.1 35.1 35.2 35.3 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 37.1 38.1 38.2 39.1 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 42.1 43.1 44.1 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 46.2 47.1 47.2 47.3 48.1 49.1 50.1 50.2 50.3 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 56.2 56.3 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 58.2 58.3 58.4 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 63.2 64.1 64.2 65.1 65.2 66.1 66.2 67.1 67.2 67.3 67.4 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 72.2 72.3 72.4 72.5 73.1 74.1 75.1 76.1 76.2 77.1 77.2 77.3 77.4 78.1 78.2 79.1 80.1 80.2 81.1 81.2 82.1 82.2 83.1 83.2 84.1 85.1 86.1 87.1 87.2 87.3 87.4 87.5 87.6 87.7 87.8 88.1 89.1 89.2 89.3 90.1 91.1 92.1 92.2 92.3 93.1 93.2 93.3 94.1 94.2 94.3 95.1 95.2 96.1 96.2 96.3 96.4 96.5 96.6 96.7 97.1 98.1 98.2 98.3 98.4 98.5 98.6 98.7 99.1 99.2 100.1 100.2 100.3 100.4 101.1 102.1 102.2 103.1 103.2 104.1 104.2 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 114.2 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1 119.2 120.1 121.1 121.2 122.1 123.1 123.2 123.3 124.1 124.2 124.3 125.1 126.1 126.2 127.1 127.2 128.1 128.2 129.1 130.1 131.1 132.1 132.2 133.1 134.1 134.2 135.1 135.2 135.3 136.1 137.1 138.1 138.2 138.3 138.4 138.5 138.6 139.1 139.2 140.1 141.1 141.2 142.1 143.1 144.1 145.1 146.1 146.2 147.1 148.1 148.2 149.1 149.2 149.3 149.4 150.1 151.1 152.1
Otajstva krunice Radosna otajstva s razmatranjima prema riječima bl. Marije Propetog Petković Anđelovo navještenje Mariji I kad se ispuni punina vremena, smilovao se Otac djeci svojoj po grijehu Adama i Eve, i posla im Zoru novog dana, novog zavjeta, iz koje Zore imalo je isteći Sunce pravde i milosti. I porodi se Prečista izabrana, koja će poroditi Spasitelja. Kad je njegova premudrost sve pripravila šalje Odabranoj vijest po anđelu. I anđeo leti s neba i spušta se na tamnu zemlju u tihi Nazaret, k čistoj i prečistoj - poniznoj Djevici Mariji: »Anđeo Gospodnji navijesti Mariji da će začeti Sina Božjega - po Duhu Svetom.« A Marija reče: »Kako će to biti...« Anđeo odgovori: »Duh Sveti sići će na tebe i krepost Svevišnjega osjenit će tebe zato ono što ćeš ti poroditi zvat će se Sin Božji.« A Marija reče: »Evo službenice Gospodnje, neka mi bude po Riječi Tvojoj.« I Riječ je Tijelo postala i čovjek postao da nas spasi. Toliko se snizio Bog Svemogući da nas spasi. Razmišljaj, dušo moja, njegovo sniženje... poniženje... zatajivanje... za tebe, za tvoj spas... za školu tebi i tvoj život. Poniženje... sniženje... želi Isus od tebe, dušo moja. Današnji je dan velik za nas i za svaku kršćansku dušu, jer je danas Vječna Riječ Očeva sišla među nas, da pomiri nebo sa zemljom. Sin Božji učinio se Čovjekom da spasi rod ljudski; da svijet upozna Oca; da propovijeda duh mira i ljubavi, da nam pokaže kojim putem se ide k ocu. Zato kada mislimo o ovome danu, danu Božjeg Milosrđa, kad nam je po svojoj milosti poslao Sina svoga, možemo Ga zaista pozdraviti kao dan spasenja, dan izmirenja neba sa zemljom, dan milosrđa Oca Nebeskoga prema nama, jer nas je primio po svome Sinu Jedinorođenome za Svoju Djecu. Marijin pohod Elizabeti U drugom otajstvu razmišljajmo o radosti Bl. Djevice Marije, kada otišav u pohode svojoj svetoj rodici Elizabeti bi od iste prepoznana i počašćena za pravu majku Sina Božjega. Pođite oduševljeno s onim duhom kojim je Presveta Djevica Marija posjetila svoju rodicu svetu Elizabetu. A ona ju je posjetila da joj pomogne, da je služi, i zato pomozite rado ono što je potrebno da se učini..... Najviše treba da na to pazimo, da pomognemo one koji su žalosni, bijedni u duši. A ja Vam kažem, da sve ono što činimo zadnjem siromahu, siroti bolesniku činimo Isusu Kristu i On će nam sve uzvratiti. Rođenje Isusovo Danas je Božić dan spasenja, dan veselja za nas, dan Porođenja Onoga, koji je spasio čovječanstvo, naše Vječne Ljubavi, Ljubimca naše duše, očekivanog Otkupitelja od početka svijeta. Za Njim su uzdisali Proroci, za Njegovim dolaskom uzdisale su i vapile k nebu sve duše. Na današnji dan se rodilo sunce ljubavi, Spasitelj svijeta, naše Svijetlo; došao je dan nam donese pravi život da nam pokaže put žrtve za spasenje čovječanstva, za slavu Nebeskog Oca. Stavljam Vam danas pred oči, ovaj uzvišeni Uzor ljubavi i žrtve. Razmatrajmo danas na dan Božića, ovo divno Otajstvo ljubavi. Danas kad budemo pred Kolijevkom Malog Isusa, razmišljajmo o Blaženoj Djevici Mariji, i o Njezinoj sreći u susretu sa svojim ljubljenim Sinom pri Njegovom dolasku na ovaj svijet; sjetimo se kako je u toj sreći zaboravila na sve svoje boli, unutarnje žrtve, nevolje, siromaštvo, jer se sve to gubilo i iščezavalo u prisutnosti slatkog Malog Isusa; sve su se Njezine tegobe svodile na ništa u usporedbi sa beskrajnom srećom posjedovanja svog Božanskog Djeteta. Kod Jaslica našeg Gospodina naći ćete najsavršenije primjere za sve kreposti, tu možete izvući mnogo pouka, a naročito naučiti kako da živite pripuštene križu poniženja. Jer za onoga koji ljubi, ništa nije teško: utisnite duboko u svoje srce ovu istinu. Prikazanje Isusovo u Hramu Ideš, Kraljeviću nebeski, u sv. hram svoj, nosi Te Bezgrešna sveta Djeva, majka Tvoja, prate te u duhu svi proroci i patrijarsi, svi anđeli nebeski i cijeli dvor nebeski. Otvorite se vrata hrama da uniđe Kralj slave. Danas ti Otac daje hram svoj da u njemu s njim kroz vjekove vladaš i prebivaš. O Blažena Djevo, o sv. Šimune, veliki svećeniče, najsvetije prikazanje danas se preko vaših ruku obavlja. Sin nebeskog Oca, Bog od Boga, svjetlost od svjetlosti, sama svetost, ljepota neba i zemlje, jedini, najljepši, najveći, u svojoj sili i ljepoti danas se prikazuje Ocu za spas svijeta. O divne slike, sav hram je u zažarenom zlatno-crvenom svjetlu a usred tog nebeskog žarišta svjetla, bijeli se nebesko čedo, bjelji od svih bijelih boja, sjajniji od sve svjetlosti, očice modre nebeske mu se sjaje od milote i prodiru u dušu, zanose je u toj duševnoj ljepoti, dubini mudrosti i milote. Raširio je ručice kao djelitelj svih milosti, kao ljubimac da zagrli sve kao i pojedinu dušu za kojom on teži. O vi djevičanske djevice - zaručnice tog nebeskog Kraljevića, potecite, motrite, zanesite se u ekstazi, jer to je ljubimac Vaš. Vi ste presretne za zaručnice njegove kraljice male. Oh, budite svete, kako da bar donekle odgovorite tom odabranju, da veselite Kralja - ljubimca svoga. Sveti Šimun je cijelog svog života molio i čeznuo za tim danom, i kad je konačno ugledao Djetića Isusa u hramu, uskliknu sretan: »Sad možeš Gospodine, po riječi svojoj u miru otpustiti slugu svojega. Moje oči vidješe spasenje, koje si pripravio..........« (Lk. Isusa nalaze u Hramu U petom otajstvu razmišljajmo o veselju ljubežlijvog Srca prečiste Djevice Marije, kada traživši tri dana izgubljenoga Sina, nađe ga napokon u hramu među naučiteljima, gdje siplje zrake svoje neizmjerne mudrosti. Naš Gospodin Isus Krist poučavao nas je riječima, »učite se od mene koji sam blaga i ponizna srca, i naći ćete mira dušama vašim«. Mi Ga moramo u tim krepostima nasljedovati, kao i Bl. Djevicu Mariju, našu nebesku Majku, koja je u čitavom svom životu sve blago i ponizno primila, podlažući se u svemu mirno i blago Presvetoj Volji Božjoj. Blagost i poniznost temeljne su kreposti Isusa Krista. Svetost koja nije blaga i ponizna, nije prava svetost. Blaga duša puna je dobrote i kreposti, jer je blaga duša dobrostiva, blaga duša je strpljiva, ponizna i milosrdna. Blaga duša je slatka utjeha za svaku dušu, jer je puna ljubavi i slatkoće. Blaga duša donosi posvuda mir i sve stišava. Blagost je osobita miljenica Isusa Krista, a nama svima neophodno potrebita; da ju postignemo treba da ju vježbamo i ustrajno se borimo sa samim sobom, moleći vruće Gospodina za pomoć, da se možemo svladati tako u takvoj kreposti nasljeđivati Isusa Krista, vapijući često: »Isuse blaga i ponizna srca, učini srce moje, po srcu svojem«. Otajstva svjetla s razmatranjima prema riječima bl. Marije Propetog Petković Isusovo krštenje na Jordanu Po milosti Božjoj i svetom Krštenju postali smo djeca Božja, hram Presvetog Trojstva. Moramo zato častiti i hvaliti Presveto Trojstvo: Oca, Sina i Duha Svetoga čuvajući se svakog grijeha. Koliko smo više sjedinjeni s Bogom, toliko više On po svom Presvetom Trojstvu djeluje u nama i po Svetom Duhu svojem raspiruje ljubav prema Ocu i Sinu i spasenju duša. Neizmjeran je misterij Presvetog Trojstva, toliko dubok, uzvišen, da samo kad počnemo o njemu razmatrati, poniremo sve više i više u neizmjernu dubinu njegove Beskrajnosti, njegove Mudrosti, Ljubavi i Svetosti. Bog je velik i neizmjeran u svom Jedinstvu, koja se slijeva u njegovo Presveto Trojstvo, po kojem Trojstvu hoće u svom milosrđu da pokaže i izlije najdragocjenije milosti na svoju djecu. Vidite Mudrost Božju, s Utjelovljenjem druge Božanske Osobe htio je svoju slavu i spasenje duša u Sinu; da vidimo njegovu Ljepotu, Veličinu i Savršenost, koja se odražava i blista u Sinu, da ga već u vremenu po Sinu spoznamo, tako da rastanemo u želji i čežnji, da ga vječno promatramo. Bog je htio po svom Sinu, da nam pokaže svoju beskrajnu ljubav, da nas Sin Božji spasi i da nam dade život, da nas pouči da ljubimo Oca, da se pokoravamo njegovoj Volji, da se ne vezujemo za zemaljske stvari, već da težimo za vječnošću i da se žrtvujemo za njegovu ljubav. Samoobjavljenje u Kani Kad nestade vina, reče Isusu njegova majka: »nemaju vina«. »Što ti hoćeš od mene ženo? – odvrati joj Isus. – Zar moj čas nije već došao?« Nato majka njegova reče slugama: »Što vam god rekne, učinite« (Iv 2, 3-5) Prečista Djevica Marija bila je odabrana za Majku Božju, jer je bila ponizna. Ona je bila čista, najčistija, a kako su čistoća i poniznost sestre, Bog pogleda na poniznost Službenice Svoje, zbog koje ju je uzveličao, kao što to Ona sama kaže u »Magnificat«, gdje Ona priznaje, da ju je Bog izabrao među svima i ispunio milostima, jer je bila preponizna. Budimo po Marijinom uzoru poslušne, ponizne i skromne. Ona nam je dala savršen primjer brze poslušnosti. Po riječima svetoga Luke »Marija je sve ove riječi čuvala u svom srcu«. Ponizan je i siromašan onaj tko ljubi siromaštvo i siromahe, radi i žrtvuje se za njih, priznaje se siromahom, jednom riječju traži jednostavnost, a prezire isprazne stvari, raskoš i slavu ovoga svijeta, tko ljubi jednostavne i siromašne duše, pomaže gladne, i trpeće, poučava neuke ne očekujući nagradu, već to čini isključivo iz čiste i iskrene ljubavi prema Isus Kristu. Znamo također da ne možemo primiti milost i darove Duha Svetoga: Mudrost, razum, savjest, znanje, jakost, pobožnost i strah Božji, ako nismo ponizni i nemamo duha siromaštva. Poniznost je prva i glavna krepost, jer ponizna osoba ljubi i poštuje svakoga i žrtvuje se za sve. Gdje nema poniznosti, nema ni ljubavi Božje. Duša se mora zatomiti, odreći se same sebe, ako hoće da se ispuni Bogom. Poniznost je temelj duhovnog života, svakog kršćanina, jer ako ova krepost nije temelj duhvonom životu, sve je lažno; ako o sebi ne mislimo ponizno, to jest ako ne osjećamo svoju bijedu i svoju nevrijednost, ako ne iskazujemo dužnu podložnost i ne poštujemo svakoga, naš duhovni život je raskliman i ruši se. Sam Isus Krist je rekao: »Učite se do Mene, koji sam blaga i ponizna srca, i naći ćete mir u svojoj duši.« Jer tko je ponizan blag je, nema naglih i oštrih riječi i kretnja, već govori blago i s poštovanjem, ne vrijeđa se ako ga drugi vrijeđaju, jer je ponizna srca. Navještaj kraljevstva - blaženstva »Blago milosrdnima, jer će postići milosrđe« (Mt 5,7). Jedno od glavnih svojstava Božjih jest Njegovo neizmjerno Milosrđe. Sva dobra djela su uzvišena, sva su plemenita, ali milosrđe je najveće. Kako je veliko i slatko milosrđe! - Po djelima milosrđa spasit će se svijet, po njima Bog daje dušama milosti za njihovo posvećenje. Ako hoćete da primite od Gospodina Milosti i da imate Njegovo milosrđe, vršite djela milosrđa, jer s mjerom kojom budete mjerili, bit će Vam mjereno. On je to rekao, a On ne može prevariti, jer je On vječna Istina, svjetlija od svijetlosti. Po djelima milosrđa vidjeti će se kolika je naša ljubav; poznati će se jesmo li od Boga i za Boga. Ne sastoji se milosrđe samo žaliti bijedne, nego stvarno im pomoći, staviti u djelo, žrtvovati se za svakoga potrebnoga bez razlike, pa kao što je Bog Otac sviju, tako mi moramo biti brat i sestra svima jednako, jer smo svi djeca jednoga Oca. Nemojmo gubiti vrijeme misleći o drugim stvarima, nego samo se zauzimajmo za djela milosrđa, u tomu se sastoji ljubav k bližnjemu kako nam Gospodin Bog zapovijeda. Nemojmo na sebe misliti nego na potrebe bližnjega, kako ćemo mu najbolje pomoći, utješiti ga, brinuti se za njegovo spasenje; rukovoditi ga na dobro, upućivati ga i učiti put pravde i istine po Zapovijedima Božjim. To neka nam bude prva briga. Dalje liječiti i njegovati bolesne, učiti ih kako će se i sam liječiti i kako će najprije čuvati svoje zdravlje. Nećemo dati, samo račun o svojim pogreškama i nesavršenostima, nego i za ono što smo propustili učiniti, što smo mogli i znali a nismo učinili za svoj napredak i za svoga bližnjega i zato ćemo teško odgovarati Gospodinu Bogu; ako smo bližnjega ražalostili, nismo ga utješili, savjetovali, nahranili itd. Također je rekao naš Gospodin: »Kakvim sudom sudite, onakvim će vam se suditi i kakvom mjerom mjerite, onakvom će vam se mjeriti.« I zato nam neće ništa vrijediti naše mnoge molitve i pokora, ako nemamo milosrđa i ljubavi. Nemojmo suditi nikoga nego opravdavajmo svakoga, ali ne samo za svoje spasenje, premda je i to dobro, nego i za ljubav Isusovu, jer će On nas ljubiti kad smo mi ljubili njegovu djecu. Preobraženje na Gori »Kad zamakoše u oblak učenici se prestrašiše, a iz oblaka doprije glas: Ovo je sin moj, Izabranik moj! Njega slušajte!« (Lk 9, 34-36) Shvatite dobro riječi našega Gospodina Utjelovljene Riječi Nebeskog Oca: Bog, naš Vrhovni liječnik Svemogući gospodar zahtijeva još od početka stvaranja, da Ga svi Anđeli na nebu i svi ljudi sva bića na zemlji slušaju. Sva vlast na nebu, na zemlji, u moru i pod zemljom sve se mora pokoravati Bogu Svemogućemu. Bog nam kaže: »Volim poslušnost nego žrtvu«, to jest da ne činimo onako kako mi hoćemo, pa makar bilo i u najboljoj namjeri, nego onako kako On hoće. A u Novom Zavjetu vidimo da je sam Sin Božji sišao na zemlju da sluša i da izvrši Volju Svog Nebeskog Oca. S ovim nam Gospodin hoće da kaže, da treba najprije držati Zapovijedi Božje, biti poslušan Njegovoj Volji i Božanskoj Milosti. Svaka duša treba da se svakog dana ispita, dali ih vjerno vrši. Poslušnost mora biti brza i vesela. Ako u nekom momentu osjetite slabu volju u svom srcu da poslušate, sjetite se tada da Isus neće bit zadovoljan s Vama, pa se svladajte i koračajte veselo naprijed. Oduševite se odmah i otklonite ove poteškoće i suprotne osjećaje. Tako ćete se malo po malo pobijediti i postići da veselo slušate i onda kad to bude suprotno Vašem osjećaju i mišljenju, jer ćemo u tom slučaju biti sigurnije da vršimo Presvetu Volju Božju. Moramo slušati Nebeskog Oca i Njegovu Utjelovljenu Riječ, našeg Gospodina Isusa Krista, koji kaže: »Budite savršeni...« a kad se pokoravamo Riječi, pokoravamo se Ocu, jer Sin je Njegova Riječ, i pokoravamo se Duhu Svetome. Stoga se može reći da je naš jedini cilj živjeti u svetoj poslušnosti, jednom riječju: izvršiti volju Božju, slušajući u životu i smrti kao što je slušao Naš Gospodin Isus Krist. Ustanovljenje euharistije A one noći svetog Četvrtka, dao nam je Isus jednu novu zapovijed: »Ljubite se međusobno kao što sam ja ljubio Vas!« Dakle ne kako ljubi svijet, nego u istini, tako će svijet poznati da ste Kristovi učenici. U svetoj Pričesti Isus živi Bog, dolazi k nama, da nas duhovno okrijepi, da nas posveti i da nam udjeli potrebne milosti. Dolazi k nama da nam dade duhovni i vječni život.- Zato kaže: »Ja sam kruh živi,koji sam s neba sišao; tko jede od ovog kruha, živjet će u vijeke; kruh, koji ću ja dati, Tijelo je moje,za život svijeta«. I dalje: »Zaista zaista, kažem Vam: ako ne jedete Tijelo Sina čovječega ine pijete Krvi Njegove, nemate života u sebi. Tko jede Tijelo moje i pije Krv moju, ima život vječni iJa ću ga uskrstiti, na sudnji dan. Tko jede Tijelo moje i pije Krv moju, ostaje u Meni i Ja u njemu, koji jede Mene, on će živjeti u Meni«. Cijeli život Kristov ima za svrhu sjedinjenje s nama, on nas je preporodio po Duhu Svetomu u svetom Krštenju, otkupio nas je svojom Neprocijenjenom Krvlju. Sveta Pričest hoće reći sjedinjenje s Kristom a sjedinjenje znači: biti kao jedan; znači, da moramo ljubiti ono što ljubi Krist, što On hoće, da hoćemo i mi, da vršimo Njegovu Volju; Njegova bol da bude naša bol; da On radi u nama a mi u Njemu i za Njega, za spasenje duša za utjehu svima koji nas okružuju; da naš život po milosti bude sličan Njegovom životu. Svi mi znamo, da je Bog jedno biće tako beskrajno i sveto, da svi anđeli i nebeski duhovi prostiru se ničice u Njegovoj prisutnosti, kao nedostojni da stoje pred Njim. I ovog Svemogućeg Boga primamo mi u Božanskoj Euharistiji. Ovaj Svemogući Bog mogao je i htio da se zatvori u maloj Hostiji, kao što je mogao hodati po moru, ući u dvoranu, gdje su bili sakupljeni apostoli, kroz zatvorena vrata. Zašto se je Svemogući bog učinio Čovjek? Da nas spasi. Također zato da ostane s nama, ali ne da ostane zatvoren u hladnom Svetohraništu, nego da se združi sa srcima svojih sinova. Koliko čezne Isus da se združi s dušom koju toliko ljubi. Žalosna otajstva s razmatranjima prema riječima bl. Marije Propetog Petković Isus se znoji krvavim znojem na Maslinskoj gori Ideš na Maslinsko brdo da u miru i samoći pogledaš zemlju i sve grijehe svijeta, pomoliš se još jednom svom nebeskom Ocu i prikažeš mu se za zadovoljštinu. Našao si se sam u toj noćnoj tišini u vrtu boli. Pogledao si Jeruzalem, sve spava, a budni su oni koji se dogovaraju kako da Te uhvate, muče i sude. Srce Ti se potreslo od žalosti i boli, pao si licem na zemlju i zaplakao si gorko nad izgubljenom djecom srca svoga. Kad si osjetio gdje će oni to srce čisto izgaziti, tu ljubav prezirati, oh, to presveto srce, počelo je silno tuči, odjednom se u boli stislo, protreslo, krv provalila kroz arterije čitavim tijelom, počela strujiti i kroz kožu, otisnula se, kao kaplje znoja i kapala na tu zemlju. Tu sliku nije mogla dugo trpjeti njegova ljubljena duša da će prezreti i pogaziti njegovo srce, njegovu ljubav i zamoli Oca vapijućim glasom: “Oče, ako je moguće nek me mimoiđe čaša ova, ali ne kako ja hoću, već kako ti hoćeš.” Ali Otac nebeski ga okrijepi da može po ljubavi srca svoga podnijeti još grozne muke i križem otkupiti pravedni i pokajani svijet. I pošalje mu anđela ne da ga utješi već da mu pruži kalež da prinese žrtvu za cijelo čovječanstvo, da ga ni ona čaša za koju je molio ne mimoiđe, već i za izgubljene, da dade zadovoljštinu Ocu. Onda padne u dugu molitvu opraštajući se sa zemljom koju je nakvasio svojom krvlju i suzama. Isus bičevan i vrijeđan Možemo živjeti u poniznosti i podnositi sa ljubavlju sve što nam nadođe, moramo znati šutjeti sa svetom strpljivošću kako je šutio Isus kada su ga sudili, mučili. Gospodin zna dobro zašto nam šalje trpljenje, On premudar i Presvet sve šalje za naše dobro, da se po trpljenju spasimo i zadobijemo krunu u nebu. Trpljenje je lijek za našu dušu, da zadovolji za grijehe. Nemojmo nikada pitati zašto Gospodin Bog šalje muke i boli, jer to je znak njegove neizmjerne ljubavi, koga više ljubi više mu šalje trpljenja. On kuša odabrane duše da mu što sličnije postanu. Blago onomu koji mirno trpi i šuti, jer tko ostane vjeran u borbi on će pobijediti i dobiti nagradu. Tko nešto postigne trpljenjem i mukom, onda to i ljubi, jer se je mnogo mučio za postići, a tko ništa ne pretrpi za nešto, pa i ne mari za to. Isus je trpio za nas jer je htio pokazati da nas ljubi. U svakom trpljenju u svakoj muci, krije se tajna promisla Božjega. Naša narav se protivi trpljenju, ali ako smo se na trpljenje pripravili mirnim okom, vedrim čelom, odlukom da ćemo sve rado trpjeti što nas onaj dan snađe, kako će naše trpljenje biti slatko i sam Bog će nam ga zasladiti svojom utjehom i svojom milošću, jer samo nadnaravna sila može nam pomoći da rado trpimo. Proći ćete kroz ovaj život boli kao kroz kušnju ljubavi - kroz Križ ljubavi i boli..... ! Isus je pretrpio neizmjerne bolove od bičevanja, za krunjenja trnovom krunom i u strašnoj smrti na Križu, a sve iz ljubavi prema nama. Nitko ne može biti bez trpljenja; ruže nisu na zemlji, ni pjesme, nego muke i trpljenje. Isus okrunjen trnovom krunom Materijalna bogatstva, blagostanje, uživanje, nisu znak Kraljevstva Božjega, naprotiv, svi koji su Kristovi, moraju trpjeti u Kristu, za jednom uživati s Njime u Kraljevstvu Vječnom. Tko ljubi Raspetog Krista, slatka mu je ta riječ trpjeti iz ljubavi prema Njemu. Nema prave ljubavi bez žrtve i trpljenja za ljubljenoga. Krist je sa križem i trpljenjem otkupio svijet. I sam Krist - Kralj vječne slave, iako Presvet i Tvorac s Ocem svega, bio je i čovjek boli, zatajio sebe, svoju slavu i moć, da može nas sa boli i krvlju otkupiti. Divimo se Njegovoj slavi, čudesnim, divnim i savršenim djelima, ali nas još više privlači i pobjeđuje ljubav, Njegove Rane i trpljenje iz ljubavi za naše vječno spasenje, kako lijepo kaže Izidor Poljak u Hosani: »Gospode, Tebi se klanjam, bezbroj što sunaca ravnaš! Ali Te, Gospode, ljubim, Tvojih zbog petero Rana, trnovog Tvojeg vijenca, ranjenog Tvojeg Srca!«. Tko želi ruže u životu sama sebe vara, jer ruže su prolazne, varave, za čas uvenu. Bile i kako lijepe brzo otpadnu u prah, i pogaze se od ljudi. A trnje, trnje ostaje nepomično. Sa trnjem vidimo kao simbol okrunjenu glavu Spasiteljevu. Sa trnjem vidimo kao simbol okrunjeno Srce Spasiteljevo Shvatimo i dobro razmišljajmo sv. Evanđelje, po kojemu treba da živimo. Razmatrajmo pozorno poniznog i trpećeg i Raspetog Krista. U poniznosti i ljubavi kročimo kroz trnje i šikarje dalje k meti - k Isusu. Svaki dan i sat nosi svoje; svaki drugi korak jedan trn. Ništa zato, kad si združen s Isusom sve je slatko i lako. Ako za jednu varavu, lijepu ružu ne bojimo se okrvaviti se trnjem, samo za imati je za čas, koliko manje se trebamo bojati trnja za postignuti vječnu ružu i krunu vječne slave. Isus nosi teški križ Stanite pred ovim propetim Spasiteljem, pogledajte Križ, tko je na njemu. Zadubimo se malo tu urazmatranje. Pod križem naučit ćete se stupati putem križa, putem trpljenja i požrtvovnosti. To jekraljevski put, to je najodličniji vođa izabranih duša. Prije nego je Spasitelj posvetio križ svojomsmrću na njemu, on je bio drvo sramote, stratište određeno za najgore razbojnike. Ali nakon presvetemuke Isusove Križ je postao slavan, Križ je geslo svetaca, Križ je knjiga života. Križ je učiteljponiznosti, samoprijegora, ljubavi i svake kreposti. On će nam pokazati kako nam treba trpjeti veselo, a ako vidimo da smo slabe, tu ćemo se ojačati. Ako nas tišti muka, ako nam sila nestaje, podno Križa ćemo se ohrabriti i smjelo ćemo koracati dalje započetom stazom. …njegove rane neka budu naša škola i naša utjeha. Propete Isusove ruke neka nas opominju da sve radimo u ljubavi i požrtvovnosti, probodene noge Isusove neka nas opominju da hodamo putem sv. poslušnosti i putem sv. Božjih zapovijedi. Njegova trnova kruna neka nas sjeća svete poniznosti koja mora da resi našu dušu, a otvoreni bok Isusov neka bude naša najslađa okrepa i naš zaklon, iz njega crpimo snagu u svim svojim bolima i slaboćama. Isus raspet na križu Evo, žrtvovane ljubavi, klonuta bijelog Lijera, Sina nebeskog Oca, dao je život, sveto tijelo svoje da naš dug plati i spas nam vječni vrati. Svi stvorovi dođite i hvalu mu dajte sa mnom. Hvalite to Svjetlo svijeta, koje je sjalo toj zemlji 33 ljeta. Hvalite to blago svijeta koje nam sve i nebo pribavi svima. Hvalite Ljepotu, koja nam ljepotu Oca pokaza i sve ljepotom svojom očara. Hvalite tog liječnika rajskog, koji nam sve rane krvlju svojom iscijeli i život mrtvi nam povrati. Hvalite tu žrtvu svetu za grijehe ljudi raspetu. Hvalimo Spasitelja našeg koji je sve žrtvovao radi spasa našeg. Hvalite to tijelo sveto, koje za nas bi na zemlji 33 godine. Hvalite to tijelo sveto, koje za nas bi bijeno. Hvalite to tijelo sveto, koje za našu hranu je dano. Hvalite to tijelo sveto, koje za nas bi propeto. Hvalite to tijelo sveto, koje je i zadnju kap krvi za nas prolilo. Hvalite te rane svete njegove, za nas otvorene. Hvalite te svete izvore iz kojih teku rijeke milosti njegove. Hvalite rajskih rana otvore kroz koje će se pustiti u raj sve bijedne griješne stvorove. U ranama tim, teče još uvijek rijeka krvi presvete, koja pere sve rane i grijehe teške. Pristupite, ljudi, tim svetim rajskim vratima otvorenim ranama i crpite slast i spas iz tog svetog izvora. Pristupite sad anđeli i sveti nebeski, i klanjajte se ranama presvetim. Hvalite Janje nebesko, hvalite milosrđe neizmjerno. Hvala i slava mu bila u vijeke. Slavna otajstva s razmatranjima prema riječima bl. Marije Propetog Petković Isusovo uskrsnuće Radujte se, i utješite se, jer je uskrsnuo naš Gospodin! - On je ovog preslavnog dana dokazao svojim uskrsnućem, da je pravi Bog i pravi Čovjek; Bog-Čovjek!- Potvrdio je svoje Božanstvo, svoju svemoćnost, Svoju Slavu! Isus Krist došao je na ovu zemlju, da nauči ljude istine vječne i reče na Zadnjoj večeri: »U kući mojega Oca, mnogi su stanovi, idem da vam pripravim mjesto.« I nastavlja: »I kad odem da pripravim mjesto, opet ću doći i uzet ću vas k sebi, da i vi budete gdje sam ja« (Iv 14, 2-3). Kadgod se nalazite u nekom trpljenju, sjetite se, da će ono brzo proći, jer trpljenje traje jedan trenutak, a slava je vječna. Sjetite se kad trpite, da će Vas Bog nagraditi za svaku Vašu pa i najmanju bol i trpljenje za Njegovu ljubav. Jasno je, da uskrsnuće dolazi poslije Svetog Petka. Uskrsnuće je pobjeda naše svete Vjere i Ufanja, zato često razmišljajmo i mislimo na: smrt, na Sud i život vječni. Nada u uskrsnuće i vječno blaženstvo nek vas krijepi i bodri kroz kratki put ovozemnog života. Naše misli neka budu upravljene na nebo, gdje nas naš Božanski Spasitelj čeka. Isusovo uzašašće na nebo Ovog svetog dana naše srce se veseli i žalosti. Veseli se, jer se Gospodin vratio u slavu Očevu, odakle je bio sišao k nama, i tu sjedi s desnu Boga Oca, gdje se Svojim Presvetim Čovječanstvom moli i posreduje, tražeći po zaslugama Svojih Svetih Rana milosrđe za nas. Otac ima toliko veliku ljubav prema Sinu, da štogod Ga zamolimo u Ime Njegovo Presvetog Sina, sve nam daje. Zbog toga moramo se uticati Bogu svim pouzdanjem i sinovskom ljubavi, kao istinskom Ocu, jer kao što nas Isus ljubi, Otac nas također ljubi zbog ljubavi prema Njegovom Sinu. Otac će nam dati sve što Ga zamolimo u Ime Isusovo, zato Ga molimo iznad svega da Ga poznamo u Isusu, jer malo ih je, koji dobro poznaju Njegov Duh, a još manje, koji Ga razumiju. Pomisao da nas naš Otac čeka u nebu, mora ispuniti užitkom i srećom našu dušu. Da srce apostola ne bude previše privezano uz Isusovu čovječju narav, nego uz njegov Duh da ga kao Boga ljube s Ocem i Duhom Svetim, On im obeća poslati Duha Svetoga govoreći: Treba da ja otiđem, da k vama dođe Utješitelj i tako su apostoli ostali čeznući za nebom, gdje ih Isus čeka. Silazak Duha Svetoga Božanski Duh koji je dao život pustoj i praznoj zemlji jest Oganj koji pokreće i upravlja sav naš život i život svete Božje Crkve. Kad Duh Sveti obuzme jednu dušu, odmah je pretvori u sebe samog i ona osjeća, misli i djeluje kako je On nadahnjuje i vodi, tako da nije ona koja živi, nego Duh Sveti djeluje u njoj. Kao što se željezo, postavljeno u vatru preobražava u vatru, tako se i duša, koju Duh Sveti posjeduje pretvara u Njega, dok se ne sjedini s njim. Bog je jedan, i u svakom Božanskom djelu sve tri božanske Osobe sudjeluju; ali kao što se na naročiti način pripisuje Bogu Ocu djelo stvaranja, Bogu Sinu djelo otkupljenja, Duhu Svetome se pripisuje Djelo posvećenja. Zato je Duh Sveti, to jest Duh, koji silazi od Boga Oca i Sina, onaj koji pokreće naše duše i vodi da ne skrenu s puta Božjeg. Po Njemu se objavljuje Stvaralački Duh, duh pravednosti i milosrđa Oca, Mudrost Sina i Njihov Duh Ljubavi, koji ispunja duše Svojom svjetlošću. Bez Duha Svetoga ne posjedujemo ništa, stoga ga molimo da nam dade svoje svete darove, osobito dar mudrosti i pobožnosti da po njemu i po Isusu dođemo k Ocu, da ga ljubimo i hvalimo u sve vijeke. Sam Isus je rekao za Duha Svetoga:»On će vas poučiti o svemu«. On će nam dati sve darove potrebite za razumijevanje Božanskih stvari. Zazivajte dakle Duha Svetoga ustrajno i s ljubavlju, svim žarom svoje duše, iz dubine srca, gledajući nebo, da nam Otac da Svoju svijetlost preko Sina, jer On ne daje ništa, što ne ide preko Njegovog Sina, i tako nam Duh Sveti dolazi po Kristu. Marijino uznesenje na nebo Gledajmo veličinu duše Presvete Djevice Marije u njezinoj šutnji. Ona se nikad nije brinula što će reći ljudi, ni za mišljenje svijeta. Njezina je duša bila uzdignuta prema Bogu, sjedinjena s Njim i tako je primala sve iz Njegovih presvetih ruku spokojno. U šutnji je skrivala svoju žrtvu, za koju je znao samo Isus. I Bog je primio ovaj dar čiste ljubavi i boli bez ikakve primjese taštine ili samoljublja. Slijedimo Mariju, naš uzor, u šutnji, gledajući samo Boga, našeg Učitelja, našu svrhu i svjedoka našeg bola i ljubavi. Prečista Djevica Marija nije umrla od neke tjelesne bolesti nego od ljubavi. Izgarala je od želje da se sjedini s Isusom i ta ljubav Ju je iscrpila, istrošila. Budući da ni jedan jezik zemaljski nema riječi da izrazi veličinu i ljepotu Djevice Marije, uzdignimo svoje srce, da je ono hvali, stignimo do nje svojim čuvstvima, jer se srce prelijeva u čuvstvima i osjećajima i kadro je da izrazi ono što jezik ne može. Molite prečistu Djevicu Mariju uvijek i u svakoj potrebi s najjačim žarom i pouzdanjem. Pa ako je zaista ljubimo, slijedimo je u Njezinoj uzvišenoj čistoći, u Njezinoj poniznosti, jednostavnosti i istini. Marijina slava na nebu Razmatrajući i razmišljajući o Mariji, kao Majci Božjoj, Kraljici neba i zemlje i svih Svetaca, uteći ćemo se Mariji s pouzdanjem i sinovskom ljubavlju, sazivajući da nas zaštiti i da nam da potrebne milosti za naš život i spasenje. Prečista Djevica daje nam svojim presvetim životom primjer duboke poniznosti, šutnje i žrtve za spasenje duša. Nikad se nije pokazala pred mnoštvom kao Majka Spasiteljeva, nije bila s Njim kad je On činio čudesa, ni kad su mu ljudi klicali: »Hosana«, ni na Taboru kad se preobrazio. Ali pod Križem, kad su vikali i psovali Isusa, kad je bio ponižavan kao zločinac i razbojnik, tu, pod križem, usred prezira i mržnje, tu se pokaza da je Njegova Majka. I tako tu, u šutnji, u boli prinese na žrtvu Svog jedinog Sina, Svemogućeg i Božanskog Jaganjca za ispaštanje grijeha ljudi, sjedinivši se s Njim u uzvišenoj žrtvi Bogu Ocu. Promatrajmo Njezino srce i mislimo: Nebeski Otac stvorio je tolika veličanstvena djela i beskrajne, izvanredne ljepote, a u Marijino srce ulio je više milosti nego u jedan drugi stvor, zato među Njegovim djelima ni jedno nije toliko uzvišeno i lijepo kao Marija. Mislimo da su također Sin i Duh Sveti obdarili Prečistu Djevicu svim Svojim darovima i izvanrednim milostima, koje se ne mogu naći ni u jednom drugom biću. Pomislite samo kolike je milosti morao uliti u Nju Bog Sin, koji ju je pripremao za Svoju Majku, najčistiju i najsvetiju među svim stvorovima. Dakle ako se je Nebeski Otac i cijelo Presveto Trojstvo toliko u Njoj radovalo od vječnosti, kako da ju mi ne ljubimo i ne slavimo? Moramo ju mi posebnom ljubavlju ljubiti i častiti, kako nas sv. Crkva uči. Presveta Djevica je objavila, da kad je bila uznesena u nebo, Presveto Trojstvo ju je okrunilo i proglasilo njezino kraljevstvo nad Crkvom slavnom, vojujućom i trpećom. Mi ju posebno moramo častiti kao Majku i Kraljicu našu, kao takovu trebamo da ljubimo, služimo i slijedimo. Hvale i zazivi Vječnom Ocu Devetnica