http___matrixworldhr.wordpress.com_2012_10_10_konzumiranje-vecih-kolicina-selena-moze-smanjiti-rizik-od-raka-gusterace__1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9
Nutraceutical(s): Antioxidants Indication: Pancreatic cancer Source: Gut, July 23, 2012; [Epub ahead of print] Research: The objective of this study was to determine whether the dietary antioxidants vitamins C and E, selenium and zinc decrease the risk of developing pancreatic cancer, for the first time using 7-day food diaries, the most accurate dietary methodology in prospective work. In terms of design, 23,658 participants, aged 40-74 years, were recruited into the EPIC-Norfolk Study and completed 7-day food diaries, which recorded foods, brands and portion sizes. Nutrient intakes were calculated in those later diagnosed with pancreatic cancer and in 3970 controls, using a computer program with information on 11,000 foods. Vitamin C was measured in serum samples. Genes, smoking and type 2 diabetes are all risk factors, but diet is also thought to play a role, and may explain why rates vary so much from country to country, the authors said. Results: Forty nine people (55% men) developed pancreatic cancer within 10 years of entering the study. This increased to 86 (44% men) by 2010. On average, they survived six months after diagnosis. According to researchers, increasing dietary intake of the antioxidant vitamins C, E, and selenium could help cut the risk of developing pancreatic cancer by up to two-thirds. In fact, if the association turns out to be causal, one in 12 of these cancers might be prevented. The nutrient intakes of those diagnosed with the disease within 10 years of entering EPIC were compared with those of almost 4000 healthy people to see if there were any differences. The analysis showed that a weekly intake of selenium in the top 25% of consumption roughly halved their risk of developing pancreatic cancer compared with those whose intake was in the bottom 25%. Further, those whose vitamins C, E and selenium intake was in the top 25% of consumption were 67% less likely to develop pancreatic cancer than those who were in the bottom 25%. Antioxidants may neutralize the harmful by-products of metabolism and normal cell activity—free radicals—and curb genetically programmed influences, as well as stimulating the immune system response, explained the authors.
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 6.1 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 14.1 15.1 15.2 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 21.1 22.1 22.2 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 24.2 25.1 26.1 27.1 28.1 28.2 29.1 29.2 29.3 29.4 29.5 29.6 29.7 29.8 29.9 30.1 30.2
Autor: Irena Dujmušić Matrix World Trudimo se jesti ispravno, konzumirajući organski uzgojenu hranu, no ne uzimamo u obzir ono osnovno: tlo iz kojeg naše biljke rastu. Današnji sastav tla nije onakakv kakav bi trebao biti te je često osiromašen važnim mineralima, između ostalog i selenom. Da li takav osiromašani sastav tla može utjecati na rastuće prisustvo raznih bolesti poput srčanih oboljenja ili raka? Ljudsko tijelo koristi selen da bi napravilo selenoproteine, koji djeluju kao atioksidansi te štite stanice od oštećenja. Sve je veći broj dokaza da ovaj mineral ima važnu ulogu u zaštiti zdravlja. Tako je nedavno objavljena studija pod nazivom „Visoke doze prehrambenih antioksidansa mogu smanjiti rizik od raka gušterače“, koju su izradili istraživači Sveučilišta East Anglia, pronašla da konzumacija selena, kao i vitamina C i E, smanjuje izglede od dobivanja raka gušterače za čak 67%. Studija je objavljena u časopisu Gut. Istraživači su pratili zdravlje više od 23.500 ljudi, starosti od 40 do 74 godina, koji su obuhvaćeni u EPIC studiji (European Prospective Investigation of Cancer) između 1993. i 1997. godine. Svaki sudionik popunjavao je sveobuhvatan dnevnik ishrane, s detaljnim vrstama i količinama svake hrane koju su konzumirali kroz sedam dana, kao i metode koje su koristili za pripremu. Svaki podatak u dnevniku prehrane je usklađen s jednim od 11.000 prehrambenih proizvoda , a hranjive vrijednosti izračunate su pomoću posebno dizajniranih računalnih programa. 49 ljudi (55% muškaraca) razvilo je rak gušterače u roku od 10 godina od ulaska u studiju. Ovo se povećalo na 86 (44% muškaraca) do 2010. godine. U prosjeku, poživjeli su šest mjeseci nakon dijagnoze. Nutritivni unos onih s dijagnozom bolesti u roku od 10 godina od ulaska u EPIC studiju, uspoređeni su s onima od gotovo 4.000 zdravih ljudi da se vidi je li bilo razlike. Analiza je pokazala da je tjedni unos selena u iznosu od više od 25% potrošnje otprilike prepolovilo rizik od razvoja raka gušterače u usporedbi s unosom manje od 25%. A oni čiji je unos vitamine C, E i selena bio veći od 25% potrošnje imali su 67% manje izglede da razviju rak gušterače od onih koji su trošili manje od 25%. Rak gušterače ubije više od četvrt milijuna ljudi svake godine diljem svijeta, a 7.500 ljudi ima dijagnozu ove bolesti svake godine u Velikoj Britaniji, gdje je šesti najčešći uzrok smrti od raka. Istraživači sugeriraju da bi se ovim unosom moglo pomoći u preventivi, te bi jedan od 12 slučajeva raka bio spriječen. Andrew Hart, glavni istraživač u UEA-a Norwich Medicinskog fakulteta, je izjavio: “Antioksidansi mogu djelovati tako da neutraliziraju kancerogene sastojke i da blokiraju toksične slobodne radikale formirane od nusproizvoda metabolizma. Drugi mogući zaštitni mehanizmi uključuju stimulaciju odgovora imunološkog sustava. Ostala ispitivanja suplementata antioksidansa nisu proizvela takve ohrabrujuće rezultate, ali to može biti jer se te hranjive tvari iz hrane mogu ponašati drugačije od onih u suplementima. Hart je naveo: “Ako je uzročna povezanost potvrđena izvještajima nalaza iz drugih epidemioloških studija, onda prehrambene preporuke mogu pomoći u sprečavanju raka gušterače.” Rak gušterače ima najgoru prognozu d svih tipova raka, sa samo 3% ljudi preživjelih nakon pet godina. Geni, pušenje, i dijabetes tipa 2 su faktori rizika, no i prehrana također ima ulogu, što može objasniti zašto stope variraju toliko od zemlje do zemlje, navode autori studije. Jedan stručnjak proveo je mnoga istraživanja o vezi između prehrane i raka. “Tijekom godina bilo je mnogo pokušaja da se pronađe prehrambeni uzrok raka”, navodi dr. Vincent Vinciguerra, šef onkologije i hematologije na North Shore-LIJ’s Monter Centru za Rak . “Procjenjuje se da je 35% raka povezano s karcinogenima u prehrani. Antioksidansi su predmet brojnih studija, jer bi u teoriji mogli imati ključnu ulogu u prevenciji raka. Kako navodi Prevent Disease, najbogatiji izvor selena u hrani je u brazilskom orahu, bubrezima, jetri i ribama, te ga ima i u nekom povrću i voću, no najviše ga unosimo kroz žitarice, meso i perad. No kako je prije spomenuto, tlo je osiromašeno selenom, te su naravno isto tako siromašne i žitarice, kao i stoka koja se hrani njima ili travom. Također, tlo se dodatno iscrpljuje modernim načinom poljoprivrede, te korištenjem umjetnih gnojiva. Na primjer, u Engleskoj je razina selena u krvi u padu od početnih mjerenja iz 1974., navodi Margaret Rayman, profesorica prehrambene medicine na Sveučilištu Surrey i vodeći istraživač učinaka selena. Također je izjavila da se razina selena u krvi nalazi ispod optimalne od 90-tih godina prošlog stoljeća, te se otada ni prehrana nije mijenjala. Problem je utoliko složeniji jer se u Englesku prije uvozilo više žitarica iz Amerike gdje su tla bogata selenom. Dugoročno gledajući, učinci niskog unosa selena mogu biti poražavajući, tvrdi profesorica Rayman. Ranije ove godine, u članku objavljenom u časopisu The Lancet, detaljno je navela učinak selena za poboljšanje plodnosti , kod funkcije štitnjače, sprječavanja naslaga u arterijama te regulacije krvnog tlaka. Jedna je studija o muškaracima s problemima plodnosti pokazala da 100 mcg dodatka selena dnevno značajno povisuje pokretljivost spermija. 11% muškaraca, koji su uzimali prehrambeni dodatak selena, su uspjeli postati očevi. „Selen je bitna komponenta dvaju selenoproteina potrebnih za zdrave spermije “, navodi profesorica Rayman. “Jedan od njih je potreban za transport selena u testise a drugi daje spermijima stabilnu strukturu koja im omogućujepokretljivost. No, istraživanja o selenu imaju različite rezultate, jedni nalaze da je koristan pri prevenciji, drugi da nije. Naime, neki znastvenici su u studijama otkrili da ne djeluje kod raka prostate ili kod prevencije srčanih oboljenja, drugi su otkrili da pomaže kod raka mokraćnog mjehura kod žena, dok ne djeluje kod raka pluća. Slični sukobi su i kod prevencije dijabetesa tipa 2. Nameće se zaključak, nije isti učinak na svaki tip raka ili bolesti, kod nekih stanja se pokazalo poboljšanje, kod nekih ne. Profesorica Rayman ističe: ako se dodatak selena daje ljudima koji već imaju visoku razinu selena u krvi, nije čudno da im taj dodatak neće imati stvarne koristi. „Ako je razina selena u startu niska, onda ćete gotovo sigurno imati koristi od povećanja unosa , ali ako već imate visoku krvnu razinu ovog minerala, nećete imati koristi od uzimanja i to bi čak moglo biti opasno.” U svojoj recenziji u časopisu Lancet, zaključila je da dodavanje selena u prehranu – bilo kroz hranu bogatu selenom ili putem suplementata – korisno samo ako je to stvarno potrebno. Nakon analize studije za svoju knjigu „The Health Delusion“, Aidan Goggins, farmaceut, i Glen Matten, obojica s diplomom iz nutritivne medicine, pronašli su da je jedini antioksidanski dodatak za zaštitu protiv raka upravo selen. Međutim, profesorica Rayman upozorava da bi ljudi trebali biti izuzetno oprezni kod povećanja unosa selena. Više od 0,45 mg dnevno može izazvati stanje koje se naziva selenoza, što može uzrokovati lomljive nokte i kosu, kožne lezije i dah koji miriši na češnjak, dodaje Claire Williamson, prehrambeni znanstvenik u britanskoj Nutricijskoj Zakladi. Profesorca Rayman savjetuje uzimanje suplementa selena u količini do 100 mcg za muškarce te 50-65 mcg za žene, ako prehrana sadrži nekoliko selenom bogatih namirnica. Također savjetuje da se konzumacija brazilskih oraha svede na dva, tri dnevno, jer sadrže barij u razinama koje mogu postati otrovne, uzrokujući mučninu i više ozbiljne popratne efekte ako ih se jede redovito. Kako su sada ovdje iznesene neke prednosti, ali i upozorenja o mogućoj štetnosti uporabe suplementa selena, mogli bi ostati zbunjeni. Činjenica je da nam je selen u organizmu potreban, i da ga krivom ishranom ne možemo unjeti u dovoljnim količinama. No često naglašavamo i o štetnim suplementima koji se mogu naći na tržištu, a o selenu i suplementima smo vrlo iscrpno pisali ovdje. Treba naglasiti da nisu svi suplementi štetni, te da postoje kelirani oblici mineralnih pripravaka. Kelacija je proces kojim se mineralne tvari pretvaraju u probavljiv oblik. Većina mineralnih pripravaka često nije kelirana i u probavnom se sustavu najprije mora kelirati kako bi ih tijelo iskoristilo. Organizam mnogih ljudi sam ne može dobro kelirati i zato te osobe nemaju mnogo od minerala koje uzimaju u obliku nadopuna. Nadopune keliranih minerala s vezivom aminokiselina tijelo iskorištava tri do deset puta bolje negoli nekelirane. Također se može uzimati selenokvasac, preparat selena dobiven obogaćivanjem uzgoja kvasca – selenom. Za naše zdravlje je odgovorno više faktora; naš okoliš, ishrana i način života. Vodimo li računa da se zdravo, organski i raznoliko hranimo, bez industrijski prerađene hrane prepune otrova, da živimo koliko je moguće više van štetnih utjecaja iz okoliša te da stresne situacije riješavamo , recimo kroz tjelovježbu ili meditaciju, naš će organizam biti stabilniji i manje sklon bolestima.