http___md-tm.ba_clanci_mostar-prezbitersko-redenje-0_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 14.4 16.1 16.2 17.1 18.1 18.2 19.1 19.2 20.1 21.1 21.2 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1
(See the readings for the Fourth Sunday of Easter, April 22) Jesus says: “I am the good shepherd.” The image of Jesus as a shepherd is a familiar one for us. He shepherds the flock whom he gathers. But Jesus is no ordinary shepherd. We consider a shepherd who guides a flock of sheep to pasture, making sure they have drink. He will protect the flock as a means of his livelihood. The sheep will know, not so much him, but his voice. Jesus, however, takes the image of a shepherd and does something extraordinary. He elevates it to a whole new dimension of significance. The care and concern that Jesus has for the flock is not one related to income or business or livelihood. His concern is based on love. He loves the sheep of his flock. Naturally any decent shepherd will have “concern” for his sheep but Jesus does not speak about “concern,” he speaks the language of love. Jesus says the good shepherd is the one who “lays down his life for his sheep.” He speaks of this elsewhere in the Gospel in terms of friendship: “No one has greater love than this, to lay down one’s life for one’s friends” (John 15:13). The willingness to die for one’s flock is not “ordinary,” it is “extraordinary.” Jesus loves his sheep, his flock, his people. So much so that he says, “I know mine and mine know me.” Jesus speaks of a relationship that is built between himself and his people. He makes himself known to them. He makes his Father known to them as well. He leads them through this relationship to all that is good, all that gives life; in fact, he leads them to life itself. Jesus can lead them to life because he is the only one who has risen from the dead and thus he is the Lord of Life. Jesus says: “This is why the Father loves me, because I lay down my life in order to take it up again. No one takes it from me, but I lay it down on my own. I have power to lay it down, and power to take it up again. This command I have received from my Father.” Jesus willingly and lovingly follows the will of the Father and restores the relationship broken through Adam’s sin. Jesus is the Good Shepherd who lays down his life for the sheep. In doing so he gives himself, in love, for the salvation of all. The second reading for this Sunday’s Mass comes from the First Letter of John. The image shifts from a shepherd and his sheep to a father and his children. Both entail relationship. Jesus used the image as well. He tells us to call God “Our Father.” The significance in this case is that through baptism into Christ’s death, we are mysteriously (or sacramentally) united with Christ and can now be called “children of God.” The relationship is now one of family. The love poured out in Christ Jesus now makes us sons and daughters of the one Father. The basis of this relationship is love. We have been following the spread of the Gospel in Acts of the Apostles since Easter. The first reading continues this pattern. Here Peter once again proclaims Jesus’ passion, death and resurrection. Jesus is the one rejected by the flock but raised to life by the Father. Because of this he is the source and means of salvation for all. St. Peter emphasizes this saying: “There is no salvation through anyone else, nor is there any other name under heaven given to the human race by which we are saved.” The proclamation echoes Jesus own proclamation in fourth Gospel that he is “the way, the truth and the life. No one comes to the Father except through me” (John 14:6). Thus we come back to the image of the shepherd. Jesus is the shepherd not only because he gathers the flock, feeds his sheep or protects them from harm but because he leads them, leads them to the Father and to the fulness of life. Thus, Jesus is no “ordinary” shepherd. He is the Good Shepherd. Msgr. Joseph Prior is pastor of Our Lady of Grace Parish, Penndel, and a former professor of Sacred Scripture and rector of St. Charles Borromeo Seminary. Help keep Catholic media free, support CatholicPhilly.com You may have noticed “pay walls” greeting you when you visit the websites of newspapers and magazines, both large and small. These mechanisms allow you to read a few articles for free before you’ve got to pay an annual fee if you want to see more. You won’t find a pay wall on CatholicPhilly.com because we’re more than a news organization. We’re informing, inspiring and forming readers in the Catholic faith every day through the news, features and commentaries that we post on this site and share across social media. It costs money to provide high-quality coverage of the local Catholic communities we primarily serve, while also distributing national and world news of interest to Catholics, plus the orthodox teachings of the Catholic faith. Help us in this mission by making a single gift of $40, $50, $100, or more. Your gift will strengthen the fabric of our entire Catholic community. Make your donation by check: CatholicPhilly.com 222 N. 17th Street Philadelphia, PA 19103 Or by credit card here: PREVIOUS: Don’t be ‘couch potatoes,’ get up and evangelize, pope says NEXT: Readings of the Holy Mass – Fourth Sunday of Easter
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 9.11 9.12 9.13 9.14 9.15 9.16 9.17 9.18 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 14.1 14.2 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 19.6 19.7 19.8 19.9 19.10 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 24.1 24.2 24.3 25.1 25.2 25.3 25.4 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 26.7 27.1 27.2 28.1
U nedjelju, 25. lipnja 2017., sveta Misa svećeničkoga ređenja u mostarskoj katedrali počela je u 10.00 sati. Redoviti katedralni misari i rodbina četvorice novoređenika ispunili su katedralu Marije Majke Crkve. Sudjelovali su franjevački novaci i hercegovački bogoslovi. I sestre raznih kongregacija. Pjevao je katedralni zbor. S biskupom u koncelebraciji bio je i provincijal fra Miljenko Šteko i više od 20 svećenika jednoga i drugoga klera. Biskup je zaredio za prezbitere članove Hercegovačke franjevačke provincije: fra Alena Pajića podrijetlom iz Komušine, fra Augustina Čordaša iz Mostara, fra Zvonimira Pavičića iz Širokoga Brijega koje je predstavio tajnik Provincije fra Stanko Ćosić, te dijecezanskoga đakona don Marina Krešića iz Mostara kojega je narodu predstavio don Ivan Štironja, povjerenik za duhovna zvanja. Reditelj je, pozdravivši braću svećenike koncelebrante, pozvao novoređenike na velikodušan i zahvalan odgovor Kristu i njegovoj Crkvi i izgovorio homiliju na temelju Isusove evanđeoske poredbe o dobrom pastiru i lošim pastirima. Prenosimo biskupovu propovijed DOBRI PASTIR DAJE ŽIVOT U IZOBILJU Isus se poslužio slikom Pastira u odnosu na svoje stado (Iv 10,1-18). Živeći u sredini gdje je bilo mnogo ovaca i gdje su pastiri bili glavna grana seoske ekonomije, Gospodin je uzeo upravo tu sliku iz života i primijenio je na sebe i na nas ljude, svećenike i vjernike. Mi ćemo se svećenici upitati je li u nama lik Dobroga pastira, koji je spreman i svoj život položiti za svoje vjerno stado, ili je u nama lik najamnika, koji je teško osuđen u samoj Isusovoj alegoriji. Obilježja dobroga pastira Zaista, zaista, kažem vam: tko god u ovčinjak ne ulazi na vrata, nego negdje drugdje preskače, kradljivac je i razbojnik (Iv 10,1). Iz Isusovih riječi očita je razlika između pravoga i lažnoga pastira. Istinski pastir ulazi na prava vrata, posluhom i dekretom. A tuđinac preskače preko plota. Tko ulazi na vrata, pastir je ovaca. Tome vratar otvara, i ovce slušaju njegov glas (Iv 10,2-3). Pravi se pastir prepoznaje već po tome što normalno pristupa na glavni ulaz. Nema straha ni od koga, a najmanje od toga da ga ovce ne će prepoznati. Ovce se prilagode i priviknu na pastirov glas. One prepoznaju glas svoga pastira. Uzimaju hrane iz njegove ruke, nimalo ga se ne boje. Sigurne su uza svoga pastira. On ovce svoje zove imenom pa ih izvodi (Iv 10,3). Dobri pastir pazi na svoje, zna ih u glavu. Svakoj je nadjenuo ime. I svaku zove njezinim imenom. I svaka odmah podigne glavu i odaziva se. Daje im hranu u pravo vrijeme. Daje im vode, pića. Izvodi ih na nove pašnjake. Novoređenici: fra Alene, fra Augustine, fra Zvonimire, don Marine! Glavna je zadaća pastira da vodi svoje stado na nove ispaše. On ide ispred njih, sve idu za njim. On ih hrani, brani, štiti. On od njih i za njih živi. Dobri pastir: Isus je pozvao koje sam htjede, koje mu je Otac predodredio. Ima Bog pravo izbora i djelovanja na ljudsku slobodu. Dva su cilja radi kojih izabire svoje učenike, apostole: prvi, „da budu s njim“, i drugi, da ne budu s njim: tj. „da ih šalje propovijedati, da izgone đavle, da liječe bolesne“, sve u njegovo ime. Čim se umore, neka se vrate k njemu na obnovu. Dobri pastir u Crkvi svake nedjelje izvodi svoje vjernike na nove pašnjake nauka i ljubavi. Nije im dosadan svojim propovijedima i oglasima. Nego im uvijek pokazuje nove izvore bistre vode i zdrave hrane. Hrani ih tumačenjem Božje riječi, sakramentima ispovijedi i Presvete Euharistije, kao i uzornim primjerom svoga života. A kad sve svoje izvede, pred njima ide i ovce idu za njim jer poznaju njegov glas (Iv 10,4). U Palestini je bilo ovako kako Isus kaže: Pastir ide naprijed i zove ovce po imenu. One poznaju glas pravoga pastira i odmah mu odgovaraju. Za tuđincem, dakako, ne idu, već bježe od njega jer tuđinčeva glasa ne poznaju (Iv 10,5). Tuđinčeva zova ovce ne poznaju. Kada ga čuju, ostanu zbunjene. I ne će poći za njim. Mogu se tuđinci prerušiti u pastira, i neko vrijeme glumiti – „zbore moje, a rade svoje!“ tumači Božju sv. Augustin[1] - ali ne će moći tako trajno ostati. Tumačenje poredbe Isus im kaza tu poredbu, ali oni ne razumješe što im htjede time kazati (Iv 10,6). Budući da nisu razumjeli na što je ciljao, Isus se dade na tumačenje usporedbe. Stoga im Isus ponovno reče: 'Zaista, zaista, kažem vam: ja sam vrata ovcama' (Iv 10,7). Iako Isus dva puta tvrdi u ovom poglavlju i poredbi da je on Dobri pastir, on ovdje najprije kaže da je on vrata, ulaz, glavni otvor u pravi ovčinjak. Po njemu se ulazi u sigurnost i spasenje. Svi koji dođoše prije mene, kradljivci su i razbojnici; ali ih ovce ne poslušaše (Iv 10,8). Svi koji su došli prije Isusa i predstavili se spasiteljima, mesijama, bili su kradljivci toga božanskog naslova i ispali su razbojnici koji su, doduše, zaveli određene skupine ljudi. Ja sam vrata. Kroza me tko uđe, spasit će se: i ulazit će i izlaziti i pašu nalaziti (Iv 10,9). Ređenici! Isus je vrata i da se uđe u kuću spasenja, u ovčinjak, i da se izađe na nove ispaše. Drugoga ulaza i izlaza nema. On je jedini i pravi Spasitelj. Kradljivac dolazi samo da ukrade, zakolje i pogubi. Ja dođoh da život imaju, u izobilju da ga imaju (Iv 10,10). Nasuprot Dobromu pastiru, koji daje život, u izobilju, zli pastiri dolaze da ugrabe i pojedu. Bog preko proroka Zaharije govori o bezumnu pastiru: koji se za izgubljene ne brine, zalutale ne traži, ranjene ne vida, iscrpljene ne nosi, nego se samo njima hrani. Kako se čovjek istinski raduje kada zna da mladi idu za Isusom Kristom, dobrim putom škole, moralnoga napretka. Neki se javljaju na put prema svećeništvu ili redovništvu. Bogu hvala! Ja sam Pastir dobri. Dobri pastir daje život svoj za ovce (Iv 10,11). Traži se osloboditelj duha, ne samo tijela. Religiozni osloboditelj, otkupitelj. Najveći čin koji pastir može učiniti za svoje vjerne jest da, braneći i čuvajući svoje, dadne i svoj život za dobro svoga vjernog stada. Otac je poslao Sina na svijet da čovječanstvu daje Očeve darove. On ih je obilno dijelio svega svoga javnoga života: ozdravljao, hranio, tješio, opraštao grijehe. Pastir dobri daje sve od sebe da nahrani i očuva od neprijatelja svoje vjerne. Kada je došao neprijatelj, Krist je pokazao najveće svjedočanstvo svoje ljubavi: Nije žalio ni svoga života! On je položio svoj život za druge, za ovce svoje, i svojim je uskrsnućem obećao i dao najveću novost - život vječni - onima koji ga slijede i u nj vjeruju. Ređenici! Isus nam je ostavio vrhunski dar: sama sebe u Euharistiji, a Otac je u Njegovo ime poslao Duha Svetoga Crkvi i čovječanstvu. Vi ćete danas primiti Duha za služenje. Najamnik - koji nije pastir i nije vlasnik ovaca - kad vidi vuka gdje dolazi, ostavlja ovce i bježi, a vuk ih grabi i razgoni, najamnik je i nije mu do ovaca (Iv 10,12-13). Gospodin upozorava na dvije pogibelji po njegovo vjerno stado. Jedna proizlazi iznutra, od najamništva, neautentičnosti i krivih nauka, od heretika. Zajednica se truje iznutra. A druga dolazi izvana, od vukova i kradljivaca, koji razgone i uništavaju vjerničko stado, koji ostavljaju strvinu. Ja sam Pastir dobri i poznajem svoje i mene poznaju moje (Iv 10,14). Kao što mene poznaje Otac i ja poznajem Oca i život svoj polažem za ovce (Iv 10,15). Nitko nema veće ljubavi od ove: položiti vlastiti život za svoje prijatelje (Iv 15,13). Isus je došao da ljudi imaju život, da ga imaju u izobilju. I kada je dao svoj život za druge, na Kalvariji, upravo je time ponudio novost života, ustavši od mrtvih i poručujući svima nama da ćemo i mi, vjernici i njegovi sljedbenici, jednoga dana Božjom voljom i snagom uskrsnuti na život vječni. Katoličko jedinstvo. Isus polaže svoj život od sebe, ali u poslušnosti Ocu. Srž je kršćanstva Otac ljubavi, a srž je ljubavi - poslušnost. Krist je savršen poslušnik. Zato ima pastirstvo nad svime. On postavlja i vidljivu glavu cijeloj Crkvi: Petra i Petrove nasljednike. Imam i drugih ovaca, koje nisu iz ovog ovčinjaka. I njih treba da dovedem, i glas će moj čuti, i postat će jedno stado, jedan pastir (Iv 10,16). Isus ne misli samo na svoje slušatelje i sunarodnjake, nego na sve koji će njega slijediti. Jedinstvo je obilježje Crkve. Ono se očituje u vjerskom nastojanju da bude jedno stado i jedan Pastir, a Krist Gospodin ostaje nam svima Veliki Pastir (Heb 13,20) i "čuvar" duša naših (1 Pt 2,25). Pastiri su u Crkvi prvi pozvani njegovati kršćansku sveobuhvatnost u ljubavi, u zajedničkom naučavanju i suradničkoj praksi, biti otvoreni i zauzeti za težnje prema vidljivu jedinstvu, prihvaćajući sugestije i nadahnuća Duha Božjega. Isusov je poziv upućen svima da se pojača molitva Gospodaru vjekova, koji pospješuje dan jedinstva svih kršćana. Novoređenici! Isus je došao na ovaj svijet da ljudi imaju život, i to u izobilju za svu vječnost. On je taj život ponudio vlastitom žrtvom na križu, kojom je pokazao vrhunski izraz ljubavi za druge. Kada se činilo da je sve propalo, on je uskrsnuo od mrtvih i pokazao svima da je pravi život tek onaj nakon uskrsnuća, život koji daje Otac nebeski svojim vjernima. Isus je po svojoj naravi svećenik. On od vas danas izabranih želi da to i vi budete. Dobri pastiri daleko su od sebičnosti, a pravi su nositelji svakoga dobra za duhovnu i vječnu korist drugih, svega vjernoga stada. Bilo s milosrđem Oca, s mirom Sina i milošću Duha Svetoga. Amen. Augustin, Govor, 46,21; Časoslov, IV., str. 191 (srijeda 25. tjedna kroz godinu): Mea dicunt, sua faciunt!