http___mgz.hr_hr_zbirke_donacija-gradu-zagrebu-memorijalni-prostor-bele-i-miroslava-krleze_2.html_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 10.1 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 20.1 21.1 21.2 21.3 22.1 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 33.2 34.1 34.2 35.1 36.1 36.2 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 46.2 47.1 48.1 49.1 49.2 49.3 49.4 50.1 50.2 51.1 51.2 51.3 52.1 52.2 53.1 54.1 54.2 54.3 55.1 55.2 55.3 56.1 56.2 57.1 58.1 58.2 58.3 59.1 59.2 60.1 60.2 60.3 60.4 60.5 61.1 61.2 61.3 62.1 62.2 62.3 63.1 63.2 63.3 63.4 64.1 65.1 66.1 66.2 67.1 67.2 67.3 67.4 68.1 68.2 69.1 69.2 70.1 70.2 71.1 71.2 72.1 73.1 74.1 75.1 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 80.2 81.1 82.1 82.2 83.1 83.2 83.3 84.1 84.2 85.1 85.2 86.1 87.1 88.1 88.2 88.3 89.1 90.1 90.2 90.3 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 95.2 96.1 96.2 96.3 97.1 98.1 99.1 99.2 100.1 101.1 101.2 102.1 103.1 103.2 104.1 104.2 105.1 105.2 106.1 106.2 107.1 107.2 108.1 108.2 108.3 108.4 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 113.2 114.1
Collection Donation to the City of Zagreb: The Miroslav and Bela Krleža Memorial Space Zagreb, Krležin Gvozd 23 (Google maps) Information and notice on : 01/4834-922, 01/4851-361 The flat is open for visits on Tuesday from 11 a.m. to 5 p.m. Watch the video Memories of a genius The Home of Miroslav Krleža, who was without any doubt the most important Croatian writer of the 20th century, is the donation of Dr Krešimir Vranešić to the city of Zagreb. Dr Vranešić, the heir of Krleža, donated part of the Miroslav Krleža bequest, comprising antique furniture, paintings, sculptures, objects of the fine crafts, photographs, about 4,300 books, journals and offprints and the remaining inventory of the flat in which Miroslav and Bela Krleža had lived for almost thirty years. The giving and accepting of donations is an indicator of the cultural level and social awareness of a community, an indicator of care and responsibility to history and tradition. To the question posed by Enes Čengić “What will happen to the flat after your death” Krleža replied: "As far as this flat of mine is concerned, there are so many flats in history that went to rack and ruin and that were so much infinitely more important than my and Bela’s home. In our strange conditions, the maintenance of this dwelling means a big investment, and there will hardly be any factor capable of doing this financially in my case. But if anyone cares about preserving the memory of a poet and an actress who lived here for three decades, let them do it." Thanks, though, to the donator of the inventory, Dr Vranešić, and the recipient of the donation and current owner of the flat, the city of Zagreb, the collection has been open to the public since December 19, 2001, the twentieth anniversary of the death of Krleža. As a result of a decision of the City Assembly, the memorial collection was confided to the care and management of Zagreb City Museum. THE VILLA REIN The house at Gvozd 23 (formerly: Tuškanac 6A, Baroness Sofia Jelačić Put 1) was constructed on a commission from the banker Adolf Rein in 1928/9, according to drawings by the architect Rudolf Lubynski (1873-1935). The development of the plot and the buildings on it (a built garage, two gazebos, two pools) was completed in 1936 (A. Helfmann, contractor). The building has the form of an elongated cube, the mass of which is horizontally articulated by a strong cornice between basement and ground floor. The elevations are designed rather grandly with a motif of arches, repeated rhythmically along the lowest floor with a balcony and veranda on the southeast façade, and a loggia on the southwest. The floor plan is identical on the ground floor and on the first floor. The garden is freely conceived, which corresponds aesthetically to the nearby woods. The plant species have been chosen so as to correspond to the particular location within the Tuškanac Woods. Alongside its southern edge, below the garage, leads a little path to the ground floor terrace, where there are two marble pedestals with sculptures of Pandora and Leda while a third sculpture, of Hebe, is in front of the entrance to the house, on top of the perimeter wall (Aristid Fontana, end of the 19th century). This house is an excellent example of the residential villas of the wealthy classes of Zagreb between the wars. MOVING IN The part of Tuškanac that has since 1928 borne the name of the historical mountain Gvozd entered history thanks to a unique married couple, Bela and Miroslav Krleža, famous actress and great writer. In 1952 the couple moved from Kukovićeva ulica (today Hebrangova) 23 and went to Gvozd 23, the elite residential area of Zagreb. The flat at Kukovićeva had been large, but was located at a place where the heavy traffic and a number of noisy tradesmen disturbed the tenants’ peace and quiet. The couple were discontented, and had been wondering about finding some other solution. When Mrs Elizabeta Rein found out about this, she offered Bela the space on the first floor. At first Krleža himself was not very enthusiastic, but gave into Bela’s wish and thus the celebrated couple spent the last three decades of their lives here. The house at Gvozd met all their expectations; the wonderful view of the Upper Town and of the tower of St Mark’s Church. Here they lived far from the bustle of the town, in Tuškanac park. Gvozd became a poetic house, a haven of the local setting, a museum of beauty, a meeting place for writers, politicians and artists. THE MEMORIAL SPACE Entrance porch The entrance lobby Dining room From the hall, on the right, one enters into the one-time large “hall” clad with high oak panelling. With the added fireplace it creates the impression of a warm welcome, a friendly refuge, which was the idea of the architect, R. Lubynski. For the sake of practicality (closeness of the kitchen and the greatest distance from the study), Bela turned it into a dining room. It is dominated by a round Biedermeier veneered table on a baluster leg of 1840, alongside it a neo-Baroque easy chair of 1880, and a rocking chair, of more recent date, in which Krleža loved to sit. Alongside the western and northern walls there is a two-door and a one-door Biedermeier china cabinet, with glazed doors, full of metal and porcelain tableware, an inheritance from Krleža’s Aunt Pepa. Between them is a neo-Baroque sofa, a three-seater (of about 1870). Next to the door, the setting is completed with a Classicist occasional table with an inlaid top, on which there is a brass samovar, and an oil lamp, a set of shelves, meticulously made oriental miniature work (about 1860), with a collection of Chinese crockery and a table with a folding top, on which there is Bela’s collection of silver vessels from the second half of the 18th century. On the walls, from left to right, oil paintings are dominant: - the Fortress of Senj by A. Glavan, recalling Bela’s birthplace; - Portrait of a Woman, the work of Petar Dobrović of 1914; - Portrait of a Woman after Velasquez by Mersad Berber of 1975 (a gift from the artist to Bela); - Village in the Snow, by Ivan Lacković Croata (tempera on glass); - Hung Pheasant by V. Filakovac (attribution uncertain), and - Portrait of Bela Krleža by Stojan Aralica (located next to the service entrance). Today, the canvas Zeleni Kader [a First World War topic] by Krsto Hegedušić, known from the catalogue of the Zemlja art group, is missing (it once stood where the Dobrović painting hangs today). The copper and pewter vessels (cauldrons, teapots, cake tins, jugs, candles) were assembled by Bela in her passion for collecting. As she said once: I did... I found that copper frying pan in an old Zagreb cottage, and that flagon was brought by a country woman in front of the theatre. I got plenty of it from my Kangrgas and Vuksans. There are some from Krleža’s aunt too, she loved copper. Over the fireplace, Krleža’s own touch, is a reproduction of the Renaissance portrait of the rich merchant Georg Gisz by Hans Holbein. On the floor is a Turkmen carpet, covered in geometrical motifs in red, blue and black, while on the ceiling is a brass light fixture of the Hollander type, with five lamps, as if it were in some kind of tacit agreement with the Holbein painting. On the chest of drawers, next to the door to Bela’s bedroom, is an old television with a modern museological intervention: on it Krleža’s travels, anniversaries and so on are screened. The Loggia From the dining room, through a large painted and glazed door, one moves out onto the loggia, an area designed for relaxation and reading. It is graced with a table with a round veneered top, a braided edge, a wickerwork armchair and two small chairs (of oak and dark painted wood with a twined straw seat). It is dominated by a bust of a woman on a wooden pedestal, in folk costume, with arms crossed, carved out of white marble, a work by Vanja Radauš of 1952. Also here is Sculptor with Hammer and Chisel in Hands (leaning on an unfinished male torso), a bronze self-portrait by Radauš of 1953. Next to him is a the figure of a dark woman holding a vessel on her head with her raised arms; this is a piece of vernacular carving from a single piece of wood from Africa (present from some voyage?). On the small table there is a round medal; on the obverse is a portrait of Krleža in a hat, and on the reverse the standing figure of Krleža. A double of it is today built into the façade of Krleža’s birth house at Radićeva ulica 7. Bela’s small salon Behind the double glazed door is Bela’s little salon (the yellow salon as it was also called). It would seem that it was originally the “heart of the five-roomed flat”, Bela’s great “theatre” – a stage with many revolutions, corners for varied moods, for everyone’s taste. We enter a space of mirrors and roses. The room was arranged with a lot of love, with memories, linking it with loved people. It served as a general meeting place and as such it had the function of being the mainstay of the house, and was complemented by the particular meeting place, Krleža’s study. Towards the window there is an inlaid Classicist table (about 1800) with views of Venice and on the drawer and the side panels there are drawings of architecture (on the rectangular top there is almost always a large bunch of yellow roses). It is surrounded by two reproduction Classicist sofas with two high-backed armchairs (about 1930?) and a Biedermeier armchair with a new, striped, slipcover. Further back, by the white fireplace, is another socialisation zone, with an armchair of gilded carved wood, a copy of Classicism with a slipcover of striped brocade. If necessary, if there were many guests, it would be joined by an identical armchair which is standing opposite it in front of a Biedermeier writing desk. On the floor, below both sets, are oriental carpets. Above the fireplace is a large oval gilt mirror which has garlands done in relief along the axes. On the fireplace a bronze medal can be seen: Orpheus with Lyre, the work of the Parisian medal maker L. Coudray, of 1900, and next to the stone is Augustinčić’s Youth and Girl with Guitar, a plaster work of 1928. Alongside the door, on the way to Krleža’s study are: a Biedermeier writing desk of walnut veneer, divided horizontally into three parts; at the bottom a double door; a central part with the writing top and a nest of drawers, flanked by black and white little columns (about 1830); above it is a pastel on card and blockboard, The Night Watch, an illustration to the Ballads of Petrica Kerempuh, the work of Z. Balabanić of 1970. Next to the desk is a picture of a vase of flowers, tempera on paper, signed N. T., 1962. Next to the window is a very valuable Classicist writing cabinet on with three slightly convex, richly inlaid drawers with scenes from the hunt and rural architecture. Over the cabinet is an oil painting, Portrait of Bela Krleža, the work of the painter Jerolim Miše of 1931 (once in the dining room where Aralica’s portrait of Bela stands now; originally Dobrović’s portrait of the painter’s wife of 1926 stood here), and next to the window is a rectangular Venetian mirror in a gilt wooden frame (punched rocaille motif). Next to the window, to the right, is a Biedermeier cabinet with three drawers, the two lower drawers being flanked with black painted columns; above it is a large oil “theatrical” Portrait of Bela Krleža as Baroness Castelli, a work by Nikola Reiser of 1951 done in an almost Impressionist manner (the painter’s personal gift to Bela). On the cabinet are blue Venetian glass and a photograph of Bela’s mother in a glazed blue frame, completely in harmony with the Reiser painting. The surrounding walls are decorated with several miniatures and a small oil painting of Mersad Berber – In Praise of Velasquez. Bela’s little salon leaves the impression of being a place of ceremony that will relieve guests and visitors of their tensions. This sense of relaxation is aided by the gilt chandelier hanging from the ceiling, with its crystal glass decorations (24 lamps), which takes us off in our imaginations to the lagoons of Venice. Bela’s bedroom Next to the small salon is Bela’s bedroom. Bela and Krleža slept in separate rooms, and each morning "she would play a new woman for him, this bathed, combed, perfumed woman would know how to wonder, to entertain, to advise, to fascinate with her directness and yet always to remain a little distant and unfathomable. Bela was a wife whom Krleža experienced in totality and who existed in this way." These spaces are different from all the others in their harmonious intimacy and familiarity. The spouses had their oases of peace in them. Bela’s room is dominated by the bed with an upholstered headboard (20th century piece) located next to the door to the dining room. Over it is the Portrait of a Woman by Mersad Berber with a dedication to Bela. Opposite the bed is a large two-door wardrobe with bevelled corners, richly inlaid with geometrical motifs in walnut veneer with the original metal locks, a magnificent piece of work (about 1750). Next to it, in front of the window, an inlaid writing cabinet (about 1850). On it is some chinoiserie: a night light with a metal stand, a brass figure of the seated Buddha and the goddess Guan Yin – the Buddhist saviour of mankind (three seated female figures with six hands on a lotus throne). Left of the bed is a console Biedermeier dressing table (about 1830) – Bela’s second dressing space, and above it an oil-painting Portrait of Bela Krleža, a work by Cata Dujšin of 1950. Next to it, in the very corner, is a Biedermeier bedside table, in the form of a pillar, with a round plan, on a polygonal pedestal (about 1830). In front of the bed is a round occasional table with three-legged pedestal table (about 1850), and two armchairs with four turned legs, newly upholstered in velvet. Left, next to the door of the small salon, is a Biedermeier commode, divided horizontally into four drawers (next to two of the drawers are black painted engaged columns). Above it is a rectangular mirror, with a gilt wooden frame (at the top of the rounded corners, a motif of rose garlands, at the bottom, in the same position, a motif of acanthus leaves). This was the constant site of Bela’s evening and morning toilette. On the walls and on the cabinets is a sequence of framed photographs (mainly portraits of Bela as Baroness Castelli, and a group portrait with her mother and Krleža). Right, next to the door into the small salon, towards the corner stove, on the wall there are two small portraits of Bela: one by Mile Milunović of 1954, and the other one of Cata Dujšin. Next to that, Portrait of a Woman, by Nikola Reiser of 1950. On the stove is the celebrated photograph of Krleža (by F. Vodopivac) in a frame. On the floor in front of the wardrobe and to the right of the bed are two oriental carpets, Turkmen work, with geometrical motifs, and on the ceiling a gilt wooden chandelier with six lamps. Krleža’s study Going back through Bela’s small salon, and behind the double glass door, one enters the old dining room. Krleža gave it a new use, turning it into his study. This is the biggest, best lighted and a relatively calm part of the flat, with a separate entrance and exit into the degagement (left) and a possible way out onto the balcony of the main elevation (to the right), a favourite place of the poet, from which he could see the tower of St Mark’s Church. Here is Krleža’s library, the mainstay of his life and work. Along all the walls are bookshelves and books, among them some unique works of great importance. The library numbers about 4,240 titles. Krleža’s great desk of solid walnut, from 1930, with a neo-Renaissance chair is in the left corner, surrounded with dictionaries, grammars, encyclopaedias by old and new publishers from around the world. Once there was an old velvet-covered armchair in front of it, cardinal red, a place for Krleža’s occasional naps. On the way to the exit into the hall is a suite for receiving guests – a sofa and two armchairs of solid wood and woven rush, and a table of solid walnut with baluster feet, work of the 20th century. In front of the bookshelf is a Biedermeier table of light walnut, with lyre-shaped legs and an inlaid strip on the top (about 1830). On the other side is Bela’s piano with a 19th century Viennese mechanism (Rudolf Stelzhemner). On it is Bela’s portrait of 1925, a signed photograph framed in a silver frame, and two little sculptures: Marin Držić by A. Augustinčić, and Male Figure by A. Beslić. Between the windows on the main façade is an inlaid tabernacle (the lower part has three drawers, the central part is a writing surface, and on top is a nest of drawers; on the central drawer are figures, fittings from the period of Louis XVI – the first half of the 18th century). Next to it is a copy of a Renaissance chair with a back. Above the bookshelves, from left to right, there are a few pictures: - a reproduction of the Holbein portrait of Erasmus (the original easel portrait of 1523 is in the Louvre); - an oil painting Portrait of Miroslav Krleža, a gift from Petar Dobrović, 1930; - a large oil painting Portrait of Dobrović’s Wife, created some time after 1930; - reproductions of details of medieval frescoes from Sopoćani Monastery; - a reproduction of the Portrait of Michelangelo (original portrait attributed to Jacopino del Conte from Casa Buonarotti in Florence); and - a View of Venice (the Doge’s palace) by Petar Dobrović, 1938. On the bookshelves are some smaller sculptures and pots: a bust of a black woman with her hair put up, of stained ebony, from Africa (Nigeria) – Tito’s gift to Bela; a zoomorphic funerary vessel, a monkey sitting and holding a vessel with a handle in the shape of a stirrup from South America (northern Andes) – the art of the Mochico Indians (between 200 BC to AD 700), the gift of the ambassador to Peru; and a torso of a female nude, a plaster cast by an unknown domestic author (once in Bela’s bedroom on the wardrobe). The bookshelves are enhanced by two rather precious grey silk bands, on which, in differently coloured threads, landscape motifs have been embroidered with female figures in kimonos. In front of the sofa and the table is a Turkmen carpet with a red and dark blue knotting, and on the ceiling a gilt metal chandelier with 18 lamps. Krleža’s bedroom Through the door we go into Krleža’s bedroom, thus closing the circle that has led us from the “live theatre” towards solitariness, from public to private, from known to unknown, leaving the greatest mystery for the end. One enters a space of asceticism, of renunciation, the accumulation of carelessness. Opposite the door, immediately in front of a bookshelf (dominated by Matoš, Gide and Baudelaire) is a modest bed with a slipcovered headboard. A little Philips radio is on the shelf; it was bought in Paris in 1952. To the left of the bed is a neo-Baroque table with a top with curved edges (about 1870) and to the right, in the corner, a large walnut, veneered and inlaid two-door wardrobe with bevelled corners, doors that are richly inlaid with plant ornaments. Here, in front of the window, is a handy desk on four baluster legs, richly inlaid with plant ornaments (the year 1767 is inlaid into the top, and the Christ monogram IHS) and small table for the daily papers, from home and abroad. Most of the antique furniture in this room too is an inheritance from “Aunt Pepa” of 1922. To the right, behind the door is a two-door wardrobe flanked with black pilasters of 1850, and on the left a little table with a board for writing on in bed and a metal stand (witness to Krleža’s sleepless nights). Alongside the stove, next to the bathroom door, is a Biedermeier cabinet of walnut of 1950, and over it is a reprint of a map of the voyages of Christopher Columbus of 1492, bought in Paris. Over the bookcase, the dominant feature is a portrait of Krleža’s father, a charcoal work by Jerolim Miše of 1927; to the left is a political caricature by Daumier, of the philanthropist Robert Macaire, one of the original coloured lithographs from the album of the same name; to the right is a coloured reproduction of a detail from the scene of the Nativity (a woman pouring water from a jug) from the Sopoćani Monastery, 13th century, and next to the window is a reproduction of a detail of Michelangelo’s The Last Judgement from the Sistine Chapel (1534-1541). On the way to the door of the bathroom, a framed collage of photographs hangs on the wall, showing important roles played by Bela (24 pictures), and next to the stove a portrait of Bela with a black lace fan in her hand, in the role of Baroness Castelli. On the floor lies a Persian carpet (floral motifs on a brown ground), a gift from President Nasser when Krleža travelled to Egypt in 1962. From the ceiling hangs a gilt wooden chandelier with six lamps. All around, on the table and the wardrobe, on the floor behind the door, books, newspapers and magazines are scattered carelessly. THE MUSEUM ADMINISTRATIVE AREA Coming out of the bathroom, we leave the Memoria behind and enter the new “museum administration” area, serving as “museum-memorial” and “museum-exhibition” space. On the floor of the bathroom there is a lino collage repeating the floor tile patterns and outlines of the sanitary equipment. At the moment we are showing here, through items found at Gvozd 23, Krleža’s life and work in four segments: - right, behind the door of Krleža’s bedroom, a history of the Villa Rein; - on the northern wall, on a map of the city of 1929, the addresses relating to Krleža’s life and education in Zagreb with photographs and short notes; - on the western wall: a shallow display case with all the home and foreign editions of Krleža’s books (bottom left, old friend, books that Krleža would often re-read; bottom right, all the editions of the Ballads of Petrica Kerempuh – linked with a little room – the one-time toilet – where, through prints by eminent artists and a multimedia projection of the cartoon of Ballads of Petrica Kerempuh by Zlatko Bourek, who also painted the walls of the room, the impression of the ballads is heightened; - all around on the walls, theatre posters of local and foreign performances with an emphasis on The Glembays series; posters for lectures by Krleža and the announcements of new magazines; a selection of photographs from foreign and local performances, and on two LCD screens, sequences from theatre performances and films. In the corridor, the built-in wooden cupboards have been retained, but the wooden doors have been replaced with glass doors, and they have been thus turned into display cabinets. Here one can peek into the private and public lives of Miroslav and Bela Krleža: personal items, documents, decorations, letters, jewellery … In the kitchen some parts of the furnishing have been kept (cabinets, shelves, table and chairs, crockery). On the top now is a computer, on which data about Miroslav and Bela Krleža can be searched for. The thick sheet of glass on the computer desk rests on the ceramic legs of the one-time sink. The maid’s room has become the room for the curator and a place for researchers; the archives are kept here, stored in two original cupboards. In the larder the preserved cupboard is used for the storage of publications and other materials for sale and for the maintenance of the Memorial. At the end of the exit hall (with an original coat rack), on the window pane, we can find an enlargement of the well-known photography of Krleža walking along Gvozd by Šime Radovčić, entitled Where is Krleža Going To? The visitors are leaving the Memorial, and Krleža is going with them. BIOGRAPHIES MIROSLAV KRLEŽA was born on July 7, 1893 in Zagreb. He graduated from junior high school in Zagreb, and subsequently from the cadet school in Pécs, but he broke off his military studies in Pécs in 1913 and determined to be a writer; as early as 1914 he was writing and publishing in magazines and daily papers. After 1917 he published a number of books and founded four journals (Plamen, 1919; Književna republika, 1923-1927; Danas, 19343; Pečat, 1939-1950). From 1950 on he was at the head of Lexicographic Institute, which today bears his name. He wrote many works for the theatre, including Galicia, on the repertoire of the Croatian National Theatre in Zagreb, which was banned one hour before the premiere on December 30, 1920. The first drama performed was Golgotha, 1922, in the Croatian National Theatre in Zagreb; here other Krleža dramas had their first performance: In Agony, 1928; The Glembajs, 1939; and Leda, 1939, to mention only the best known. It was in Krleža’s dramas that his wife Bela (whom he married in 1919, spending 62 years with her) created her finest roles. In the thirty years he lived at Gvozd Krleža wrote fewer works, devoted himself more to his job in the Lexicographic Institute, wrote articles and essays. However, during this time the drama Aretheus (1959) and the novel Banners (1962) were written, as well as the screenplay for the film The Way to Paradise (1970). From mid-1977, Krleža never descended from Gvozd. He died on December 29, 1981. BELA KRLEŽA was born in Senj on October 26, 1896. She completed normal school in 1919 in Zagreb, and as teacher, worked in Donja Rijeka near Ludbreg, and from 1924 she worked in the University Library in Zagreb. She learned acting privately from M. Mihičić and I. Badalić. She acted in the Croatian National Theatre from 1929 to her retirement in 1966. She had her biggest successes acting in the dramas of her husband. She appeared as Baroness Castelli in The Glembajs from the very first performance in 1929 to the last presentation in 1963; as Laura Lembah and Madlen Petrovna (In Agony), Melita and Klara (Leda) and Klara Anita in Aretheus. Other leading roles she played are Nata in Nušić’s Mrs Minister, Belina in Molière’s Le Malade Imaginaire, Kitty Warren in G. B. Shaw’s Mrs Warren’s Profession, Mother in Tennessee Williams’ Glass Menagerie and Claire in Dürrenmat’s The Visit. She died in Zagreb on April 23, 1981. Slavko Šterk, Vesna Vrabec Related publications Šterk, Slavko; Vesna Vrabec. The Bela and Miroslav Krleža Memorial Space. Zagreb : Zagreb City Museum, 2009
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 11.2 12.1 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 23.1 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 25.1 25.2 25.3 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 29.3 30.1 31.1 31.2 31.3 32.1 33.1 33.2 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 40.2 41.1 42.1 43.1 43.2 44.1 44.2 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 51.2 51.3 51.4 52.1 52.2 53.1 54.1 54.2 55.1 55.2 55.3 55.4 56.1 56.2 56.3 56.4 56.5 57.1 57.2 57.3 58.1 58.2 59.1 59.2 59.3 60.1 60.2 60.3 61.1 61.2 62.1 63.1 63.2 63.3 63.4 63.5 64.1 64.2 64.3 64.4 64.5 65.1 65.2 65.3 66.1 66.2 66.3 67.1 67.2 67.3 67.4 67.5 67.6 68.1 69.1 70.1 70.2 71.1 71.2 71.3 71.4 71.5 72.1 72.2 73.1 73.2 74.1 74.2 74.3 74.4 75.1 75.2 76.1 77.1 77.2 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 83.2 84.1 84.2 85.1 86.1 86.2 87.1 87.2 88.1 89.1 90.1 90.2 90.3 91.1 91.2 92.1 93.1 93.2 93.3 93.4 94.1 95.1 95.2 95.3 96.1 97.1 98.1 99.1 100.1 100.2 101.1 101.2 101.3 102.1 102.2 103.1 103.2 104.1 105.1 105.2 105.3 106.1 106.2 106.3 106.4 107.1 107.2 107.3 108.1 109.1 109.2 109.3 109.4 109.5 109.6 110.1 110.2 110.3 110.4 110.5 111.1 112.1 113.1 113.2 113.3 113.4 114.1 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1 120.1 121.1 121.2 122.1 123.1 124.1 124.2 125.1 126.1 127.1 128.1 129.1 130.1 131.1 131.2 131.3 132.1 132.2 132.3 133.1 133.2 134.1 134.2 134.3 135.1 135.2 135.3 136.1 136.2 137.1 137.2 138.1 138.2 139.1 139.2 140.1 140.2 140.3 141.1 142.1 142.2 142.3 143.1 143.2 143.3 144.1 144.2 144.3 145.1 145.2 145.3 145.4 146.1 146.2 146.3 147.1 147.2 147.3 148.1 148.2 148.3 149.1 149.2 149.3 150.1 150.2 150.3 151.1 151.2 151.3 152.1 152.2 152.3 153.1 153.2 153.3 154.1 154.2 155.1 155.2 156.1 156.2 156.3 156.4 157.1 157.2 157.3 158.1 158.2 158.3 159.1 159.2 159.3 160.1 160.2 160.3 160.4 161.1 161.2 161.3 161.4 162.1 162.2 162.3 163.1 163.2 163.3 163.4 164.1 164.2 164.3 165.1 165.2 165.3 166.1 166.2 166.3 167.1 167.2 167.3 167.4 168.1 168.2 168.3 169.1 169.2 169.3 170.1 170.2 170.3 171.1 171.2 171.3 172.1 172.2 172.3 173.1 173.2 173.3 174.1 174.2 174.3 174.4 175.1 175.2 175.3 176.1 176.2 176.3 177.1 177.2 177.3 178.1 178.2 178.3 179.1 179.2 179.3 180.1 180.2 180.3 181.1 181.2 181.3 182.1 182.2 182.3 183.1 183.2 183.3 184.1 184.2 184.3 185.1 185.2 185.3 186.1 186.2 186.3 187.1 187.2 187.3 188.1 189.1 190.1 191.1 192.1 193.1 194.1 195.1 196.1 197.1 198.1 199.1 199.2 200.1 200.2 201.1 201.2 202.1 203.1 204.1 205.1 206.1 207.1 208.1 209.1 209.2 210.1 211.1 212.1 213.1 213.2
Zbirke Donacija gradu Zagrebu: Memorijalni prostor Miroslava i Bele Krleža Zagreb, Krležin Gvozd 23 (Google maps) Informacije i najave na telefon: 01/4834-922, 01/4851-361 Otvoreno utorkom od 11 do 17 sati Pogledajte video Memories of a genius Dom Miroslava Krleže, nedvojbeno najznačajnijeg hrvatskog pisca 20. stoljeća, donacija je dr. Krešimira Vranešića gradu Zagrebu. Darovni ugovor potpisan je 23. prosinca 1986. godine. Krešimir Vranešić, Krležin nasljednik, darovao je dio ostavštine Miroslava Krleže koji obuhvaća stilski namještaj, slike, skulpture, predmete umjetničkog obrta, fotografije, oko 4300 knjiga, časopisa i separata te ostali inventar stana u kojem su Miroslav i Bela Krleža živjeli gotovo trideset godina. Darivanje i prihvaćanje donacija pokazatelj je kulturne razine i društvene svijesti sredine, te potvrda brige i odgovornosti prema povijesti i tradiciji. Na pitanje Enesa Čengića: Što će biti s ovim stanom poslije vaše smrti? Krleža je odgovorio: A što se ovog stana tiče, tolika je masa stanova u historiji koji su razoreni i koji su bili neizmjerno važniji nego moj i Belin dom. U čudnim našim prilikama, održavanje ovog stana znači veliku investiciju, a takvog faktora tko bi to financijski izveo, u mom slučaju teško da ima. Ali ako je nekome stalo da sačuva uspomenu na jednog pjesnika i jednu glumicu koji su tu živjeli tri decenije, neka to načini. No, ipak, zahvaljujući donatoru inventara dr. Vranešiću i primatelju donacije i vlasniku stana, gradu Zagrebu, zbirka je otvorena za javnost 29.prosinca 2001. godine, na dvadesetu obljetnicu Krležine smrti. Odlukom Skupštine grada memorijalna zbirka predana je na skrb i upravljanje Muzeju grada Zagreba. VILA REIN Zgrada na Gvozdu 23 (nekada Tuškanac 6A, Put barunice Sofije Jelačić 1) sagrađena je po narudžbi bankara Adolfa Reina 1928/29. godine prema nacrtima arhitekta Rudolfa Lubynskog (1873–1935). Uređenje parcele i objekta na parceli (zidana garaža, drvena sjenica, dva bazena), dovršeno je 1936. godine (građevno poduzetništvo: A. Helfmann). Objekt ima oblik izduljenog kubusa, čija je masa horizontalno raščlanjena jakim vijencem između podruma i prizemlja. Pročelja su reprezentativno oblikovana s motivom lukova, koji se ritmički ponavljaju duž najniže etaže s balkonom i verandom na jugoistočnoj fasadi te lođom na jugozapadnoj. Tlocrt je istovjetan u prizemlju i prvom katu. Vrt oko vile slobodne je koncepcije, što estetski odgovara blizini šume. Zastupljenost biljnih vrsta podređena je specifičnoj lokaciji unutar Tuškanove šume. Uz njegov južni obod, podno garaže, vodi puteljak do terase prizemlja gdje su smještena dva kružna mramorna postamenta sa skulpturama grčkih božica Pandore i Lede, a treća skulptura, božice Hebe, nalazi se pred ulazom u zgradu, povrh obodnog zida (Aristid Fontana, kraj 19. st.). Ovaj objekt izvrstan je primjer rezidencijalnih zagrebačkih vila bogatih vlasnika između dva rata. USELJENJE Dio Tuškanca koji od 1928. godine nosi ime povijesne planine Gvozd, ušao je u povijest po jedinstvenom bračnom paru, Beli i Miroslavu Krleži, slavnoj glumici i književnom velikanu. Godine 1952. bračni se par preselio iz Kukovićeve ulice 23 (danas Ulica Andrije Hebranga 23) na Gvozd 23, u rezidencijalnu četvrt Zagreba. Stan u Kukovićevoj bio je prostran, ali se nalazio na mjestu gdje su veliki promet i nekoliko bučnih obrtnika u samoj kući, ometali mir stanara. Par se osjećao nezadovoljnim i razmišljao je o nekom drugom rješenju. Kada je to saznala gospođa Elizabeta Rein, ponudila je Beli prostor prvoga kata. Isprva Krleža nije bio oduševljen, ali se priklonio Belinoj želji pa će tako slavni par ovdje provesti posljednja tri desetljeća svoga života. Kuća na Gvozdu ispunila je njihova očekivanja; divan pogled na Gornji grad i na zvonik “starog Marka". Tu su živjeli daleko od gradske vreve, u parku Tuškanac. Gvozd postaje poetičan dom, zavičajna luka, muzej ljepote, sastajalište književnika, političara i umjetnika. MEMORIJALNI PROSTOR Ulazni trijem Predsoblje Blagovaonica Iz hodnika, desno, ulazi se u nekadašnji veliki “hall”, obložen visokom hrastovom lamperijom. S pridodanim kaminom ona stvara ugođaj tople dobrodošlice, prijateljskog utočišta, što je i bila ideja arhitekta Rudolfa Lubynskog. Poradi praktičnosti (blizina kuhinje i najveća udaljenost od radnih prostora), Bela ga je pretvorila u blagovaonicu. U njoj dominira okrugli bidermajerski, furnirani stol na balustarskoj nozi, iz 1840. godine, a uzanj su neobarokni naslonjač iz 1880. god. i stolac za ljuljanje, novijeg datuma, u kojem je volio sjediti Krleža. Uz sjeverni i zapadni zid nalazi se dvokrilna i jednokrilna bidermajerska ormar-vitrina s ostakljenim vratnicama, koje su prepune kovanog i porculanskog posuđa, nasljeđe Krležine “tete Pepe”. Između njih je neobarokna sofa - trosjed (oko 1870. godine). Do vratiju, ambijent upotpunjuju klasicistički stolić s intarziranom pločom, na kojem se nalaze mjedeni samovar i lukinjera, stalaža-etažerica, minijaturno izvedeni orijentalni rad (oko 1860. god.), sa zbirkom kineskog posuđa te stol s pločom na preklop na kojem se nalazi Belina zbirka srebrnog posuđa iz druge polovine 18. st. Na zidovima, slijeva nadesno, dominiraju uljene slike: - Tvrđava Nehaj, A. Glavana, koja podsjeća na Belino rodno mjesto - Senj, - Ženski portret, rad Petra Dobrovića iz 1914. god., - Ženski portret prema Velasquezu Mersada Berbera iz 1975. god (autorov dar Beli), - Selo u snijegu Ivana Lackovića-Croate (tempera na staklu), - Obješeni fazan (Vladimir Filakovac?) te - Portret Bele Krleža, rad Stojana Aralice (smješten do samih vratiju za poslugu). Danas nedostaje platno Krste Hegedušića, Zeleni kader, poznato iz kataloga likovne grupe Zemlja (nekad je bilo na mjestu Dobrovićeve slike). Bakreno i kositreno posuđe (kotlići, čajnici, kalupi za kolače, vrčevi, svijećnjaci...) Bela je sabrala u svojoj kolekcionarskoj strasti. Kako je i sama jednom rekla: Jesam….onu bakrenu tavu sam našla u jednoj zagrebačkoj hiži, a onaj bokal je jedna kumica donijela pred kazalište. Dosta sam i dobila od mojih Kangrga i Vuksana. Ima i od Krležine tete, ona je volila bakar. Povrh kamina, Krležina intervencija, reprodukcija renesansnog portreta bogatog trgovca Georga Gisza Hansa Holbeina. Na podu je orijentalni tepih iz Turkmenije, prožet geometrijskim motivima crvene, plave i crne boje, a na stropu mesingani luster tipa holander s pet svjetiljki kao da je u nekom dosluhu s Holbeinovom slikom. Na komodi, do vrata Beline spavaće sobe, stari je televizor s modernom muzeološkom intervencijom; na njemu se prikazuju Krležina putovanja, obljetnice itd. Lođa Iz blagovaonice, kroz velika, obojena i ostakljena vrata izlazi se na lođu, prostor za odmor i čitanje. Krase je stolić s okruglom furniranom pločom, opletenom vijencem, naslonjač od pletene šibe te dva stolca (od hrastovine i tamno bojenog drva sa sjedalom od sukane slame). Dominantna je bista žene na drvenom postamentu, u narodnoj nošnji s prekriženim rukama, isklesana u bijelom mramoru, rad Vanje Radauša iz 1952. godine. Tu je i Kipar s čekićem i dlijetom u rukama (naslonjen na nedovršeni muški torzo), brončani autoportret Vanje Radauša iz 1953. godine. Do njega je lik Crnkinje koja uzdignutim rukama na glavi podržava posudu; riječ je o pučkoj rezbariji u monoksilnom drvu iz Afrike (dar s putovanja?). Na stoliću okrugla medalja: na aversu portret Krleže sa šeširom, na reversu stojeći lik Krleže. Njezin dvojnik danas je uzidan na pročelje Krležine rodne kuće u Radićevoj ulici br. Belin mali salon Iza dvostruko ostakljenih vrata stiže se u Belin mali salon (tzv. Žuti salon). Čini se da je izvorno “jezgro peterosobnog stana”, veliki Belin “teatar”- pozornica s mnogo obrtaja, kutova za razna raspoloženja, za svačiji ukus. Ulazimo u prostor zrcala i ruža. Soba je uređena s mnogo ljubavi, uspomena, koje je vezuju za voljene osobe. Salon je služio kao “opće sastajalište” i kao takav, imao je i funkciju oslonca, upotpunjen “posebnim sastajalištem" – Krležinom radnom sobom. Prema prozoru stoji intarzirani klasicistički stolić (oko 1800. god.) s vedutama Venecije, a na ladici i bočnim plohama shematski su crteži arhitekture (na pravokutnoj ploči gotovo uvijek veliki buket žutih ruža). Okružuje ga pseudoklasicistička sofa sa dva visoka naslonjača (oko 1930. godine?) te bidermajerski naslonjač s novom prugastom presvlakom. Unatrag, kod bijelog kamina, druga je zona okupljanja, s naslonjačem od pozlaćenog rezbarenog drva, kopijom klasicizma s presvlakom od prugastog brokata. Po potrebi, u slučaju većeg broja uzvanika, njemu se pridodavao identičan naslonjač koji stoji nasuprot, pred bidermajerskim sekreterom. Na podu, ispod obaju kompleta, prostiru se orijentalni tepisi. Povrh kamina veliko je ovalno pozlaćeno zrcalo koje u osovinama ima reljefno izvedene girlande. Na kaminu uočljiva brončana medaljica: Orfej s lirom, rad pariškog medaljera L. Coudraya iz 1900. godine, a do kamina Augustinčićevi Mladić i djevojka s gitarom, sadreni rad iz 1928. godine. Uz vrata, prema Krležinoj radnoj sobi su: bidermajerski sekreter od furniranog oraha, horizontalno razdijeljen u tri dijela; dolje dvokrilna vrata, srednji dio ploča za pisanje i sistem ladica, flankiran crno-bijelim stupićima (oko 1830. god.); iznad pastel na masnom kartonu i panel ploči, Noćnik ili straža noćna, ilustracija Balada Petrice Kerempuha, rad Z. Balabanića iz 1970. godine. Do sekretera slika Vaza s cvijećem, tempera na papiru, signirana “N.T.” iz 1962. godine. Do prozora, iznimno vrijedna klasicistička komoda za pisanje s tri blago izvučene, bogato intarzirane ladice s prizorima iz lova i seoske arhitekture. Iznad sekretera je uljeni Portret Bele Krleža, rad slikara Jerolima Miše iz 1931. godine (nekad u blagovaonici na mjestu Araličina Belinog portreta, izvorno, ovdje je bio Dobrovićev portret slikarove supruge iz 1926. godine), a do prozora pravokutno venecijansko zrcalo u drvenom pozlaćenom okviru (motiv rocaillea na proboj). Do prozora, desno, bidermajerska je komoda s tri ladice, od kojih su donje dvije flankirane crno obojenim stupićima; iznad nje veliki uljeni “kazališni” Portret Bele Krleže kao barunice Castelli, rad Nikole Reisera iz 1951. godine, izveden u gotovo impresionističkoj maniri (slikarov osobni dar Beli). Na komodi venecijansko staklo obojeno u plavo te fotografija Beline majke u staklenom plavom okviru, posve u skladu s Reiserovom slikom. Okolne zidove krasi nekoliko minijatura i manja uljena slika Mersada Berbera U slavu Velasquezu. Belin mali salon ostavlja dojam svečanog mjesta koje gosta i namjernika oslobađa napetosti. Ovom osjećaju opuštenosti pridonosi i, na stropu ovješeni, metalni, pozlaćeni luster sa staklenim, kristalnim ukrasima (24 svjetiljke), koji nas u mašti odvodi na lagune Venecije. Belina spavaća soba Do malog salona nalazi se Belina spavaća soba. Bela i Miroslav spavali su u zasebnim prostorijama i svakog jutra “ona će za njega glumiti novu ženu, ta umivena, očešljana, namirisana žena znat će da se divi, da zabavlja, da savjetuje, da očarava svojom neposrednošću i uvijek da ostane pomalo daleka, nedokučiva. Bela je bila žena koju je Krleža doživio u potpunosti i koja je kao takva postojala”. Ovi prostori razlikuju se od ostalih svojom skladnom prisnošću i intimnošću. Supružnici su u njima našli svoju oazu mira. U Belinoj sobi dominira krevet s tapeciranim uzglavljem (rad iz 20. st.), smješten do vratiju blagovaonice. Poviše njega je Ženski portret Mersada Berbera s posvetom Beli. Nasuprot kreveta veliki je dvokrilni ormar s odsječenim uglovima, bogato intarziran geometrijskim motivima u orahovom furniru, s originalnim metalnim bravama, veličanstveni rad (oko 1750. godine). Do njega, pred prozorom, intarzirana komoda-sekreter (oko 1850. godine). Na njoj kinezerije: noćna svjetiljka s metalnim nosačem, mesingani lik sjedećeg Buddhe i božice Guanyin - budističke spasiteljice čovječanstva (tri sjedeća ženska lika sa šest ruku na prijestolju od lotosa). Lijevo od kreveta konzolni bidermajerski toaletni stolić (oko 1830. god.) – drugi Belin toaletni prostor, a iznad njega uljeni Portret Bele Krleža, rad Cate Dujšin iz 1950. godine. Do njega, u samom uglu, bidermajerski noćni ormarić u obliku stupa, kružnog tlocrta, na poligonalnom postolju (oko 1830. godine). Pred krevetom okrugli stolić s jednom nogom koja se račva u tri manje (oko 1850. god.) te dva naslonjača s tokarenim nogama, presvučena novom baršunastom presvlakom. Lijevo, do vratiju Malog salona, bidermajerska je komoda, horizontalno podijeljena na četiri ladice (uz dvije ladice crno obojeni polustupići). Iznad nje, pravokutno je zrcalo uramljeno drvenim pozlaćenim okvirom (pri vrhu zaobljenih uglova, motiv girlanda od ruža, pri dnu, motiv akantusova lišća). To je bilo stalno mjesto Beline jutarnje i večernje toalete. Na zidovima i komodama niz je uramljenih fotografija (većinom Belini portreti kao “barunica Castelli” te grupni portret s majkom i Krležom). Desno, do vrata Malog salona, prema ugaonoj peći, na zidu su ovješena dva manja Belina portreta: Mila Milunovića iz 1954. godine i Cate Dujšin. Do njega, Ženski portret Nikole Reisera iz 1950. godine. Na peći je slavna uramljena fotografija M. Krleže (foto F. Vodopivec). Na podu ispred ormara i desno od kreveta dva su orijentalna tepiha iz Turkmenije s geometrijskim motivima, a na stropu pozlaćeni drveni luster sa šest svjetiljki. Krležina radna soba Vraćajući se kroz Belin mali salon, iza dvostruko ostakljenih vrata, ulazi se u staru blagovaonicu. Krleža joj je dao novu namjenu, preoblikujući je u radni prostor. To je najveći, najosvjetljeniji i relativno miran dio stana sa zasebnim izlazom-ulazom u “degagement” (lijevo) i s mogućnošću izlaska na balkon glavnog pročelja (desno), omiljenog pjesnikova mjesta, s kojeg je mogao promatrati toranj crkve sv. Marka. Tu je smještena Krležina biblioteka, oslonac njegova života i rada. Uzduž zidova postavljene su police s knjigama, među kojima i unikati velikog značaja. Biblioteka broji oko 4240 naslova. Krležin veliki radni stol od punog orahovog drva iz 1930. godine s neorenesansnim stolcem u lijevom je uglu, okružen rječnicima, gramatikama, enciklopedijama svjetskih starijih i novijih izdavača. Nekad je ispred njega stajala stara, plišana fotelja kardinalsko crvene boje, mjesto Krležinih povremenih odmora. Prema izlazu u hodnik stoji garnitura za primanje gostiju: sofa sa dva naslonjača od punog drva i pletene trske te stol od pune orahovine s balusterskim nogama, rad iz 20. st. Pred policom za knjige bidermajerski je stol od svijetle orahovine s nogama u obliku lire s intarziranom trakom na ploči (oko 1830. godine). Na drugoj strani je Belin klavir s bečkim mehanizmom (Rudolf Stelzhemner) iz 19. stoljeća. Na njem je smješten Belin portret iz 1925. godine, signirana fotografija uramljena srebrnim okvirom te dvije skulpturice: Marin Držić, A. Augustinčića (nagrada Udruženja dramskih umjetnika Jugoslavije) i Figura muškarca A. Bešlića. Između prozora glavne fasade smješten je intarzirani tabernakl (donji dio s tri ladice, srednji dio pult za pisanje, gore sistem ladica, na srednjoj ladici figure, okovi iz doba Luja XVI, prva pol. 18. st.). Do njega kopija renesansnog stolca s naslonom. Iznad polica za knjige, slijeva nadesno, nekoliko slika: - reprodukcija portreta Erazma Rotterdamskog H. Holbeina (izvorna štafelajna slika iz 1523. godine nalazi se u Louvreu); - uljeni Portret Miroslava Krleže, dar Petra Dobrovića iz 1930. godine; - uljeni Portret Dobrovićeve supruge nastao nakon 1930. godine; - reprodukcija detalja srednjovjekovne freske iz Sopoćana; - reprodukcija Michelangelova portreta (izvorni portret atribuiran Jacopinu del Conte iz Casa Buonarotti u Firenci) te - Veduta Venecije (Duždeva palača) Petra Dobrovića iz 1938. godine. Na policama za knjige nekoliko je manjih skulptura i posuda: poprsje Crnkinje s uzdignutom kosom od bajcane ebanovine iz Afrike (Nigerija) - Titov dar Beli; grobna zoomorfna posuda majmuna koji sjedi i prednjim nogama pridržava posudu s drškom u obliku stremena iz Južne Amerike (sjeverne Ande) - umjetnost Močiko Indijanaca (između 200. god. pr. Kr. i 700. god. po Kr.), dar našeg ambasadora u Peruu te torzo ženskog akta, gipsani odljev nepoznatog domaćeg autora (nekada je bio u Belinoj spavaćoj sobi na ormaru). Police za knjige krase i dvije iznimno vrijedne sive svilene trake, na kojima su, raznobojnim koncima, izvezeni pejzaži sa ženskim likovima u japanskim kimonima. Ispod sofe i stola orijentalni je tepih iz Turkmenije sa crvenom i tamnomodrom potkom, a na stropu metalni pozlaćeni luster sa 18 svjetiljki. Krležina spavaća soba Kroz drvena vrata napokon se ulazi u Krležinu spavaću sobu i zatvara se krug koji nas je vodio od “životne pozornice” prema samoći, od javnosti prema intimnosti, od poznatoga k nepoznatome, ostavljajući najveću tajnu za kraj. Ulazi se u prostor askeze, odricanja, gomilanja nehajnosti. Nasuprot vratiju, neposredno pred policom s knjigama (gdje dominiraju Matoš, Gide, Baudelaire), skroman je francuski krevet s presvučenim uzglavljem. Na polici je maleni radio-aparat “Philips”, kupljen u Parizu 1952. godine. Lijevo od kreveta neobarokni je stol s pločom izvijenih rubova (oko 1870. god.), a desno u uglu veliki orahov, furniran i intarziran dvokrilni ormar s odrezanim uglovima, vratnice kojeg su bogato intarzirane biljnim ornamentima. Tu je, dakako, pred prozorom i priručni radni stol na četiri balustarske noge, bogato intarziran biljnim ornamentima (na ploči je intarzirana godina 1767. i Kristov monogram IHS) te manji stolić za dnevni domaći i strani tisak. Najveći dio stilskog namještaja, i u ovoj sobi, nasljeđe je “tete Pepe” iz 1922. godine. Desno, iza vratiju, dvokrilni je ormar flankiran crnim pilastrima iz 1850. godine, a lijevo mali stolić s pločom za pisanje u krevetu i s metalnim stalkom (svjedok neprospavanih Krležinih noći). Uz peć, do vrata kupaonice, bidermajerska je komoda od orahovine iz 1850. godine, a nad njom reprint karte putovanja Cristobala Colona (Kristofora Kolumba) iz 1492. godine, kupljen u Parizu. Nad policom za knjige dominira portret Krležina oca, rad ugljenom Jerolima Miše iz 1927. god.; lijevo politička karikatura H. Daumiera, filantropa Roberta Macairea, jedna od izvornih koloriranih litografija iz istoimenoga albuma; desno kolorirana reprodukcija detalja prizora Kristova rođenja (žena iz vrča lijeva vodu) iz manastira Sopoćani iz 13. stoljeća, a do prozora reprodukcija detalja Michelangelova Posljednjeg suda iz Sikstinske kapele (1534 – 1541. god.). Prema vratima kupaonice, na zidu visi uramljeni kolaž fotografija značajnih Belinih kazališnih uloga (24 kom.), a do peći Belin portret sa čipkastom crnom lepezom u ulozi barunice Castelli. Na podu se prostire orijentalni perzijski tepih (na svijetlo smeđoj podlozi cvjetni su motivi), poklon G. Nasera Krleži s putovanja u Egipat 1962. godine. Na stropu visi pozlaćeni drveni luster sa šest svjetiljki. Svuda uokolo, na stolu i ormaru, na podu iza vratiju, nehajno su razbacane knjige, novine i časopisi. MUZEJSKO - UPRAVNI PROSTOR Izlaskom u kupaonicu napuštamo “memoriju” i ulazimo u novi “muzejsko-upravni” prostor, koji služi kao “muzejsko-memorijalni” i “muzejsko-izložbeni” prostor. Na podu kupaonice, u kolažu u linoleumu ponavljaju se uzorci podnih pločica s tlocrtima sanitarija i opreme. Trenutno ovdje prikazujemo, na temelju predmeta pronađenih na Gvozdu 23, Krležin život i djelo u četiri segmenta: - desno, iza vrata Krležine spavaće sobe, povijest Vile Rein; - na sjevernom zidu, na planu grada iz 1929. godine, Krležine adrese stanovanja i školovanja u Zagrebu, s fotografijama i kratkim bilješkama; - na zapadnoj stijeni: plitka vitrina sa svim domaćim i stranim izdanjima Krležinih djela (lijevo dolje: knjige prijatelji, djela koja je Krleža često opetovano čitao; desno dolje: sva izdanja Balada Petrice Kerempuha - povezana s malom prostorijom (nekadašnji WC), gdje grafički listovi naših eminentnih umjetnika i multimedijska projekcija crtanog filma Balade Petrice Kerempuha Zlatka Boureka, koji je također oslikao zidove prostorije, produbljuju dojam o baladama Petrice Kerempuha; - naokolo po zidovima su kazališni plakati domaćih i stranih predstava, a naglasak je dat ciklusu Glembajevi; plakati za Krležina predavanja i najavu novih časopisa; izbor fotografija iz domaćih i stranih predstava, a na dva LCD ekrana prikazuju se sekvence iz kazališnih predstava i filmova. U hodniku su zadržani ugrađeni drveni ormari, ali su njihove drvene vratnice zamijenjene staklenima i time pretvoreni u vitrine. Ovdje se može zaviriti u privatni i javni život Miroslava i Bele Krleža: osobne stvari, dokumente, odlikovanja, pisma, nakit... U kuhinji su sačuvani elementi namještaja (kredenci, police, stol i stolci, posuđe). Sad je u njoj smješten kompjutor s mogućnošću pretraživanja podataka o Miroslavu i Beli Krleža. Debela staklena ploča stola za kompjutor počiva na keramičkim nogama nekadašnjeg sudopera. Djevojačka soba postala je soba kustosa i mjesto istraživača, a u nju je smještena arhiva, pohranjena u dva izvorna ormara. U smočnici sačuvani ormar služi za pohranu publikacija i ostalih materijala za prodaju kao i za održavanje memorijala. Na kraju izlaznog hodnika (uz sačuvanu vješalicu za odijela), na prozorskom staklu, nalazimo uvećanu poznatu fotografiju s motivom Krležine šetnje Gvozdom, autora Šime Radovčića, naslovljenu Kamo to ide Krleža? Posjetitelji odlaze iz “memorijala”, a s njima odlazi i Krleža. BIOGRAFIJE MIROSLAV KRLEŽA rođen je 7. srpnja 1893. u Zagrebu. Nižu gimnaziju završio je u Zagrebu, nakon toga kadetsku školu u Pečuhu, a započeti vojni studij u Pešti prekinuo je 1913. godine i odlučio baviti se književnošću; već od 1914. god. piše i objavljuje u časopisima i dnevnim listovima. Nakon 1917. objavio je niz knjiga i utemeljio četiri časopisa (Plamen, 1919; Književna republika, 1923-27; Danas, 1934; Pečat, 1939-40). Od 1950. godine bio je na čelu Leksikografskog zavoda, koji danas nosi njegovo ime. Autor je mnogih kazališnih djela među kojima je Galicija, na repertoaru Hrvatskog narodnog kazališta u Zagrebu, zabranjena jedan sat prije premijere 30.12.1920. godine. Prva izvedena drama je Golgota 1922. god. u HNK u Zagrebu, a tu su praizvedene i ostale Krležine drame; da spomenemo samo najpoznatije U agoniji, 1928; Gospoda Glembajevi, 1929; Leda, 1939. Upravo u Krležinim dramama njegova supruga Bela (s kojom se vjenčao 1919. i proveo 62 godine) ostvarila je svoje najbolje uloge. U trideset godina stanovanja na Gvozdu Krleža je napisao manje djela, više se je posvetio radu u Leksikografskom zavodu, piše rasprave i eseje, a u to vrijeme nastali su drama Aretej (1959), roman Zastave (1962) i scenarij za film Put u raj (1970). Od sredine 1977. Krleža više nije silazio s Gvozda. Umro je 29. prosinca 1981. godine. BELA KRLEŽA rođena je u Senju 26. listopada 1896. godine. Učiteljsku školu završila je 1919. godine u Zagrebu te je, kao učiteljica, radila u Donjoj Rijeci kraj Ludbrega, a od 1924. u Sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu. Privatno je učila glumu kod M. Mihičića i I. Badalića. Glumila je u zagrebačkom Hrvatskom narodnom kazalištu od 1929. do umirovljenja 1966. godine. Najveće uspjehe postigla je glumeći u dramama svog supruga: kao Barunica Castelli (Gospoda Glembajevi) nastupala je od praizvedbe 1929. pa do posljednje postave 1963. godine, kao Laura Lembah i Madlen Petrovna (U agoniji), Melita i Klara (Leda) te Klara Anita (Aretej). Ostale istaknutije uloge su: Nata (Nušić, Gospođa ministarka), Belina (Moliėre, Umišljeni bolesnik), Kitty Warren (G.B. Shaw, Zanat gospođe Warren), Majka (T. Williams, Staklena menažerija), Claire (F. Dürrenmat, Posjet stare dame). Umrla je u Zagrebu 23. travnja 1981. godine. Slavko Šterk, Vesna Vrabec Ovdje možete u PDF formatu pogledati dio sadržaja iz računalne aplikacije instalirane u postavu zbirke. Kronologiju Miroslava Krleže sastavio je Velimir Visković, a kronologiju Bele Krleža Nikola Batušić. Autorica računalne aplikacije i PDF datoteka je mr. sc. Maja Šojat-Bikić. Kronologija Miroslava Krleže Kronologija Bele Krleža Vezane izložbe Portreti Miroslava Krleže, Muzej grada Zagreba, 2013. Vezana izdanja Krležin Gvozd : Muzejsko memorijalni kulturni kompleks “Miroslav i Bela Krleža”. Zagreb : Odbor za izgradnju Krležinog Gvozda, 1988. Šterk, Slavko. Memorija Miroslav i Bela Krleža. Zagreb : Muzej grada Zagreba, 2001. [presavitak] Šterk, Slavko; Vesna Vrabec. Memorijalni prostor Bele i Miroslava Krleže. Zagreb : Muzej grada Zagreba, 2009. [vodič] Knjiga sjećanja na Miroslava i Belu Krleža : 35. obljetnica smrti / urednica Vesna Vrabec. Zagreb : Muzej grada Zagreba, 2017. Sadržaj Vezani publicirani radovi Šterk, Slavko. Muzeološko uređenje Muzejsko-memorijalnog kompleksa “Miroslav i Bela Krleža” u Zagrebu. // Informatica Museologica. Šterk, Slavko. Prijedlog muzeološkog uređenja Muzejsko-memorijalnog kompleksa “Miroslav i Bela Krleža”. // Vijesti muzealaca i konzervatora Hrvatske. 40, 1-4(1991), str. 11-16. Mihalić, Veljko. Donacije umjetničkih zbirki gradu Zagrebu 1946. Beštak, Branko. Odlikovanja Miroslava i Bele Krleže. // Numizmatičke vijesti. 44, 55(2002), str. 175-192. Šterk, Slavko. Memorija Miroslav i Bela Krleža (mali vodič). // Informatica Museologica, 33, 1-2(2002), str. 78-84. Radovanlija-Mileusnić, Snježana. U potrazi za književnom baštinom u hrvatskim muzejima. Vrabec, Vesna. Memorijalni prostor Bele i Miroslava Krleže. Zgaga, Višnja. Kako muzealizirati knjigu/književnost? Mihalić, Veljko. Privatne zbirke darovane gradu Zagrebu i njihova uloga u kulturnom razvoju grada. Šterk, Slavko. Put u raj Bele i Miroslava Krleže. // Zagreb moj grad. 5, 36(2011), str. Ostali vezani članci Udovičić, Marina. Baština na Gvozdu. // Večernji list, 26. lipnja 1986., str. 20. Jureško, Goranka. Krležin Gvozd 23 gradu. // Vjesnik, 24. listopada 1986., str. 11. Jureško, Goranka. Dio Krležine ostavštine Zagrebu. // Vjesnik, 24. prosinca 1986., str. Ivanković, D.; P. Šimunović. Muzej za sjećanje. // Večernji list, 26. prosinca 1986., str. Jurišić, Mirjana. Gvozd – kulturni epicentar. // Večernji list, 29. prosinca 1986., str. 10. Godrijan-Videc, N.; Sušanj, B.; Michieli, I. Gvozd za pohode. // Večernji list, 4. studenoga 1987., str. Jurišić, Mirjana. Više od muzeja. // Večernji list, 5. studenoga 1987., str. 18. Šigir, Mirjana. Na tragu Krležina djela. // Vjesnik, 5. studenoga 1987., str. 11. Jakopinec, Branka. Majstorska radionica na Gvozdu. // Centar : list radnih ljudi i građana općine Centar, br. 85, prosinac 1987. Jurišić, Mirjana. Proljeće za Gvozd. // Večernji list, 20. studenoga 1988., str. 24. Lendvaj, Ana. Gvozdom protiv »balkanske krčme«! // Večernji list, 19. ožujka 1989., str. Džebić, Branka. Prema kulturnom centru. // Vjesnik, 16. lipnja 1989., str. Čiji je Gvozd? // Plavi večernji list, 19. siječnja 1990., str. 10. Krležin Gvozd. // Vjesnik, 17. ožujka 1990., str. Rudež, Božo. Kako danas stvari s Krležom stoje? // Zarez, god. II, br. 23, 20. siječnja 2000., str. 33. Petrovčić, Gordana. Krležina kuća preuredit će se u kulturno-umjetnički i znanstveni centar. // Vjesnik, 11. travnja 2001., str. 13. Džebić, Branka. Inspirativna večer u Krležinu vrtu. // Vjesnik, 9. srpnja 2001., str. 19. Petrovčić, Gordana. Ping pong sa odgovornošću i gomila praznih obećanja. // Vjesnik, 27. srpnja 2001., str. 11. Kos, Dajana. Restaurirana Krležina kuća otvara se 29. prosinca. // Komunalni vjesnik, god. XVI, br. 249, 30. listopada 2001., str. Plišo, Stanislav. Kako se obnavlja Krležin Gvozd? // Komunalni vjesnik, god. XVI, br. 250, 15. studenoga 2001., str. Petrovčić, Gordana. Krležin Gvozd bit će otvoren za javnost 29. prosinca? // Vjesnik, 21. studenoga 2001., str. 20. Plišo, Stanislav. Krležina soba - u stvaralačkom neredu. // Komunalni vjesnik, god. XVI, br. 251, 30. studenoga 2001., str. Petrovčić, Gordana. Krležin Gvozd danas otvara vrata. // Vjesnik, 29. prosinca 2001., str. 22. Džebić, Branka. Gvozd više nije kuća zle kobi hrvatskog zaborava. // Nedjeljni vjesnik, 30. prosinca 2001., str. Radić, Zrinka. Posjeti Krležinu Gvozdu svakoga utorka i petka! // Večernji list, 5. siječnja 2002., str. 16. Plišo, Stanislav. Sve na svojem mjestu. // Komunalni vjesnik, god. XVII, br. 253, 18. siječnja 2002., str. Lipovac, Marijan. Od Chagalla do kutija za kekse. // Vjesnik, 12. travnja 2002., str. 21. Žigo, Lada. Sjetni ugođaj u Krležinu domu. // Večernji list, 24. travnja 2002., str. 14. Kukavica, Silvija. Japanski veleposlanik posjetio Krležin dom. // Večernji list, 21. kolovoza 2002., str. 11. Džebić, Branka. Nesretna kob Gvozda 23. // Vjesnik, 17. rujna 2003., str. 17. Matić, Martina. Krleža ponovno na Gvozdu. // Vjesnik, 29. prosinca 2004., str. 15. Antić, Sandra Viktorija. Krležin spomenik napokon u Zagrebu. // Vjesnik, 30. prosinca 2004., str. 15. Butković, Katarina. Krležin vječni pogled na Gvozd. // Komunalni vjesnik, god. XX, br. 308, 4. veljače 2005., str. Tešinski, Sonja. Šutnja na Krležinu grobu. // Vjesnik, 8. srpnja 2005., str. 19. Baković, Sanja. Barunica Castelli ugrijala ih čajem. // Večernji list, 2. siječnja 2008., str. 35. Kotarac, Ines. Krleža u krugu svojih uspomena. // Vjesnik, 2. siječnja 2008., str. 30. Antić, Sandra-Viktorija. Nova umjetnička meka: blago iz obiteljskih riznica. // Vjesnik, 31. siječnja i 1. veljače 2009., str. 52-53. Rogulja, Iva. U stanu punom knjiga sve odiše umjetnošću. // Večernji list, 8. srpnja 2010., str. 21. Hrgović, Maja. Bela i Miroslav Krleža žive u sjećanjima Zagrepčana. // Novi list, 30. prosinca 2010. Jerbić, Vedran; Ines Kotarac. Ultimativni celebrity hrvatske književnosti. // Vjesnik, 22. i 23. siječnja 2011., str. 42-43. Paro, Georgij. Barunica s Gvozda. // Hrvatsko glumište. 48-51(2011), str. Derk, Denis. Cijeli Zagreb natiskao se ispred Krležina Gvozda unatoč sparini. // Večernji list, 5. srpnja 2012., str. 51. Mandić, Davor. Priča o Krležinoj polemičnosti, britkosti i – aktualnosti. // Novi list, 5. srpnja 2012. Hribar, Svjetlana. Mjesto susreta Krleže s umjetnicima i publikom. // Novi list, 9. srpnja 2012., str. 30-31. Jurišić, Martina. Pod vješalima: etno i jazz Krleža. // Zarez, god. Derk, Denis. Drugi festival na Gvozdu u znaku važnih gostovanja. // Večernji list, 1. srpnja 2013., str. 38. Vezana događanja Programska knjižica prvog Festivala Miroslav Krleža, 2012. Programska knjižica drugog Festivala Miroslav Krleža, 2013. Programska knjižica trećeg Festivala Miroslav Krleža, 2014. Programska knjižica događanja Niko me neće - sjećanje na Krležu, 2014. Programska knjižica četvrtog Festivala Miroslav Krleža, 2015. Programska knjižica petog Festivala Miroslav Krleža, 2016. Programska knjižica šestog Festivala Miroslav Krleža, 2017. Sjećanja Krležinih suvremenika Predrag Matvejević, 29. prosinca 2014. Velimir Visković, 9. travnja 2015. Bora Ćosić, 7. svibnja 2015. Fotoalbum Željko Senečić, 29. rujna 2015. Fotoalbum Marija Ujević Galetović, 19. studenoga 2015. Fotoalbum Slavko Goldstein, 9. prosinca 2015. Irena Vrkljan, 13. rujna 2016. Branislav Glumac, 21. rujna 2016. Eduard Galić, 5. listopada 2016. Ivan Golub, 12. rujna 2017. Latica Ivanišević, 19. rujna 2017. Vladimir Gerić, 5. prosinca 2017. Rupprecht S. Baur i Marijan Bobinac, 17. travnja 2018. Antun Vrdoljak, 8. svibnja 2018. Neva Rošić, 22. svibnja 2018. Ostala događanja Čitajmo Krležu, Noć knjige, 24. travnja 2017. Programska knjižica