http___livro-ensino-medio.f1cf.com.br_filosofia_hr_philosophy-319.html_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 13.1 14.1 15.1 16.1 18.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1
This reveals that there is a world outside the mind is organized internally. But everything happens in the relationship between subject and object. Colors are perceived not only by sight. They are neither the object itself, nor in the subject house but in the relationship between subject and object. This relationship is permeated by a sense that builds in the world, not just rationally. The man is in the world, not separate from it. It is the relationship you have with things and others that give meaning and significance if they are configured in the very same perception. Realize it's not something only the look but the body as a whole, not just the physical body, but the existential constitution of the subject, as Merleau-Ponty: "My perception, then, is not a sum of visual data, tactile or hearing: notice so undivided through my whole being, I grasp a unique structure of the thing, a unique way to exist, that speaks simultaneously to all my senses. Just as the perception of the world is something that does not occur in a manner separate from its meaning and significance, the emotions are not just in our minds, internally stored in separate drawers, to which we take as the feel. Emotions are also manifestations of the being of each, within the world, and they change according to the relationships established. Emotion is not physical externalization of internal content, as was thought in classical psychology, but "... a change of our relations with others and with the world, readable in our body attitude ..." The body also is moved, is moved, expressed emotion. The other, the human subject, not a robot that calculates and chooses from their internal records what the emotion or expression that will respond to the appeal of reality. Words, gestures, intelligence, feelings, occur in the body, constitute a totality, inserted in the world, in relationships with others. This new psychology teaches to see the man "... no more intelligence that builds the world, but a being that it is released, and it also connected by a natural link." This world, therefore, can not be seen as something foreign to the subject, but "... with whom we are in contact through the entire surface of our being ..." Here is the point of interconnection with the cinema. When we see a movie does not attribute meaning only through a building intellectual and abstract. We feel the film, the scenes, there is a production of illusion which is the film itself. This illusion does not occur only in the story told by the film, but the sequence of scenes, the superimposition of images, sounds, silence, music, projection, like a language. Also the sense of a movie and join the imaginative journey that he proposes is by identifying the work with the reality experienced by the viewer. So one can understand why certain films appeal to some and not to others.
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1
To pokazuje da postoji svijet izvan uma je organizirao interno. No, sve što se događa u odnosima između subjekta i objekta. Boje se percipira ne samo iz viđenja. Oni nisu ni sam objekt, niti na predmetnom objektu, ali u odnosima između subjekta i objekta. Ovaj odnos je prožet osjećajem da se gradi u svijetu, ne samo racionalno. Čovjek je u svijetu, a ne odvojeni od njega. To je odnos imate sa stvarima i drugima koji daju smisao i značenje ako su konfigurirani na ono isto percepcije. Shvatite to nije nešto što se samo izgled, ali tijelo kao cjelinu, a ne samo fizičko tijelo, već egzistencijalna konstituciju subjekta, Merleau-Ponty: "Moja percepcija, dakle, nije zbroj vizualnih podataka, taktilne ili sluha: Obavijest tako nepodijeljeno kroz moje cijelo biće, sam shvatiti jedinstvenu strukturu stvar, jedinstven način postojati, koja govori istodobno svim svojim osjetilima ". Baš kao što je percepcija svijeta je nešto što se ne javljaju na način odvojeni od svog smisla i značenja, emocije su ne samo u našim glavama, interno pohranjuju u posebnim ladicama, na koju smo se kao osjećaju. Emocije su također manifestacije biće svakog, u svijetu, i oni promijeniti u skladu s uspostavljenim odnosima. Emocije nije fizički eksternalizacija unutarnjeg sadržaja, kao što se mislilo u klasičnoj psihologiji, ali "... promjena naših odnosa s drugima i sa svijetom, čitati u našem tijelu stav ..." Tijelo je također preselio, je preselio, izrazio emociju. Druga, ljudski subjekt, a ne robot koji izračunava i bira iz svojih internih evidencija ono emocija ili izraz koji će odgovoriti na žalbu od stvarnosti. Riječi, geste, inteligencija, osjećaji javljaju u tijelu, predstavlja ukupnost, umetnuta u svijetu, u odnosima s drugima. Ova nova psihologija uči da vidim čovjeka "... nema više inteligencije koja gradi svijet, ali kao da je pušten, a to je također povezan s prirodnim vezu." (Ibid., str. 25) Ovaj svijet, dakle, ne može se vidjeti kao nešto strano temu, ali "... s kojima smo u kontaktu preko cijele površine našeg bića ..." Ovdje je točka međusobnog povezivanja s kinematografije. Kada smo vidjeli film ne pripisuje značenje samo kroz izgradnju intelektualnog i apstraktno. Osjećamo film, kulisa, tu je proizvodnja iluzije koji je sam film. Ova iluzija ne javljaju samo u priči koju nam priča filma, ali slijed scena, superpo slike, zvukove, tišina, glazba, projekcija, kao što je jezik. Također smisla za film i pridružite maštovit putovanje koje je on predložio je prepoznavanjem rad sa stvarnošću doživjeli od strane gledatelja. Dakle, može se razumjeti zašto neki filmovi apeliram na neke, a ne drugima.