http___m.metro-portal.hr_je-li-supernova-poubijala-silne-zvijezde_127224_print_true_1.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 13.1 14.1 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1
A global extinction event around 359 million years ago may have been triggered by the death blast of a distant star, a new study suggests. Toward the end of the Devonian period (416 million to 358 million years ago), there was a mass extinction known as the Hangenberg Event; it wiped out armored fish called placoderms and killed off approximately 70% of Earth's invertebrate species. But scientists have long puzzled over what caused the die-off. Recently, preserved plant spores offered clues about this ancient extinction. Fossil spores spanning thousands of years at the boundary of the Devonian and the Carboniferous periods showed signs of damage by ultraviolet (UV) light. This find suggested that a cataclysmic event had caused a long-lasting disruption of Earth's ozone layer, which shields the planet from harmful UV rays. Scientists proposed that a likely candidate for this blast of UV light could be one or more supernovas that exploded within 65 light-years from Earth, according to a new study. Related: Wipeout: History's most mysterious extinctions Climate change and extreme volcanic activity can also damage the ozone layer, but evidence in the geologic record at the end of the Devonian couldn't clearly link the ozone depletion to a global disaster that originated on Earth, the study authors reported. When stars die, they release blasts of UV light, X-rays and gamma rays. If a supernova is close enough to Earth, these rays can shred the ozone layer, exposing Earth to unfiltered UV light from the sun and harming life on the planet’s surface. However, this damage is typically short-lived. Its effects fade after a year or so, "and after a decade, Earth restores its ozone," said lead study author Brian Fields, a professor in the Department of Astronomy at the University of Illinois Urbana-Champaign. But that initial bombardment is just the first stage of the damage a neighboring supernova can inflict, Fields told Live Science in an email. "Later, the supernova blast slams into the solar system. The blast acts as a particle accelerator, and the Earth is bathed with an intense rain of high-energy particles," which are known as muons, Fields said. Not only does this blast strip away Earth's ozone layer — again — muons then irradiate Earth's surface and penetrate deep underground and into the oceans. "These will damage life, and the cosmic rays will linger for many thousands of years, up to 100,000 years," Fields said. If a supernova — or more than one — shredded Earth's ozone layer, that could explain the UV damage found in Late Devonian spores and pollen over millennia, the researchers reported. Light years away How close does a star have to be for its death to affect Earth? "Work by my co-authors and others has shown that a supernova about 25 light-years away would lead to biological cataclysm — a true mass extinction," Fields said. "For context, the nearest star today is 4 light-years away," he added. As the Hangenberg extinction was less severe than other mass extinctions in Earth's history, the study authors estimated that the Devonian supernova would have exploded about 65 light-years away (though, there is not yet a potential candidate for a star in this range that died 359 million years ago). The good news is that you don't need to worry about a supernova upending life as we know it — at least, not anytime soon. "I am pleased to report that no threatening supernova candidates are anywhere near the 'minimum safe distance,'" at which Earth could be harmed by a supernova, Fields told Live Science. In recent months, scientists' attention has focused on unusual dimming in the red giant Betelgeuse, which is in its final life stages and is expected to explode in a spectacular supernova relatively soon (in astronomical terms) — within about 100,000 years. Betelgeuse is about 1,000 times the size of our sun, so that explosion should be quite spectacular. But at more than 642 light-years from Earth, "it is far enough that the fireworks will be harmless to us," Fields said. The findings were published online Aug. 18 in the journal Proceedings of the National Academy of Sciences. Originally published on Live Science.
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 13.1 14.1 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2
Je li supernova poubijala silne životinje? Supernova je zvjezdana eksplozija tijekom koje se izbacuje ogromna energija za izuzetno kratak vremenski period U znanstvenim krugovima pojavila se nova pretpostavka da je eksplozija divovske zvijezde možda uništila ozonski omotač i pokrenula masovno izumiranje na Zemlji prije više milijuna godina. Jedno od najgorih izumiranja u povijesti Zemlje možda je pokrenula supernova, nasilna smrt daleke zvijezde, piše Space pozivajući se na istraživanje koje je vodio astrofizičar Bryan Fields sa Sveučilišta u IIllinois Urbana-Champaign, a koje je ovoga mjeseca objavila Nacionalna akademija znanosti. Oko 75 posto svih vrsta na Zemlji izumrlo je na kraju devonskog razdoblja, prije gotovo 360 milijuna godina. Stijene iz ovog doba čuvaju tisuće spora koje se čine spržene ultraljubičastim (UV) zračenjem što ukazuje na to da je nešto ozbiljno pošlo po zlu s našim zaštitnim ozonskim omotačem. Nova studija sugerira da je razorna sila možda došla s vrlo udaljenog mjesta. "Zemaljske katastrofe poput vulkana velikih razmjera i globalnog zagrijavanja mogu uništiti i ozonski omotač, ali dokazi za to nisu uvjerljivi za vremenski interval kojim se bavimo. Umjesto toga pretpostavljamo da su jedna ili više eksplozija supernove, udaljene oko 65 svjetlosnih godina od Zemlje, mogle biti odgovorne za dugotrajni gubitak ozona", rekao je Fields. "Da ovo stavimo u perspektivu - jedna od najbližih prijetnji supernova danas je zvijezda Betelguz, koja je udaljena više od 600 svjetlosnih godina i daleko izvan ubojite udaljenosti od 25 svjetlosnih godina," rekla je koautorica studije Adrienne Ertel. Naime, hipoteze da bi supernove mogle pokrenuti masovno izumiranje na Zemlji nisu nove, one datiraju još iz pedesetih godina prošlog stoljeća, no stručnjaci su u novije vrijeme izračunali "zonu smrti", odnosno udaljenost pri kojoj takva eksplozija može uništiti život na drugim svemirskim tijelima. Procijenili su da supernova može imati ubojiti učinak u krugu od 25 do 50 svjetlosnih godina. Smrt od eksplozije zvijezde? Supernove, koje okončavaju život divovskih zvijezda poput Betelguza, mogu snažnim životnim udarcem pogoditi život na Zemlji. Visokoenergetsko UV, X-zračenje i gama zračenje isporučuje prvi val, a drugi val dolazi iz rojeva nabijenih čestica zvanih kozmičke zrake koji se eksplozijom ubrzavaju do ogromnih brzina. Ova kombinacija može oštetiti ozonski omotač Zemlje otprilike 100.000 godina, objasnili su članovi istraživačkog tima. Fosilni dokazi sugeriraju da se biološka raznolikost znatno smanjila za oko 300.000 godina na kraju devona, koje se često naziva "Doba riba" zbog svoje ogromne riblje raznolikosti. Dakle, kraj izumiranja devona je možda uključivao nekoliko različitih dramatičnih događaja - možda dvije ili više eksplozija supernove u blizini. "To je u potpunosti moguće", rekao je koautor studije Jesse Miller, još jedan student u Fieldsovom laboratoriju i pojasnio: "Masivne zvijezde obično se javljaju u nakupinama s drugim masivnim zvijezdama, a ostale supernove vjerojatno će se pojaviti ubrzo nakon prve eksplozije''. Istraživači su predložili i način za testiranje njihove hipoteze: potragu za radioaktivnim izotopima plutonij-244 i samarij-146 u stijenama i fosilima iz vremenskog razdoblja krajnjeg devona. Podsjetimo, izotopi su inačice kemijskih elemenata s različitim brojem neutrona u jezgri. "Niti jedan od ova dva izotopa danas se ne javlja prirodno na Zemlji, jedini način na koji mogu ovdje doći je kozmičkim eksplozijama", rekao je koautor studije Zhenghai Liu, student preddiplomskog studija na Sveučilištu Illinois, Urbana-Champaign. Supernova protiv Zemlje Pronalazak radioaktivnih izotopa koji bi potvrdili događaj iznimno je zahtjevan zadatak, a Fields i njegov tim nisu ni prvi istraživači koji su pronašli moguće veze između supernova i događaja izumiranja. Podsjetimo, jedna druga skupina je nedavno pretpostavila da je supernova pridonijela manjem masovnom izumiranju na kraju pliocenske epohe, prije oko 2,6 milijuna godina. Takve ideje nisu baš pretjerane s obzirom na to da već imamo dokumentirani slučaj dramatične smrti ''odozgo'' - masovno izumiranje na kraju razdoblja krede prije 66 milijuna godine koje je vjerojatno potaknuto kad se komet ili asteroid širok oko 10 kilometara zabio u Zemlju.Ključna poruka naše studije je da život na Zemlji ne postoji izolirano. Mi smo dio svemira i svemir intervenira u naš život - često neprimjetno, ali ponekad i svirepo'', poručio je Fields. Podsjetimo, kraj devona i kraj krede dva su od pet masovnih izumiranja koja su znanstvenici tradicionalno prepoznali. Međutim, sve je veći konsenzus da sada proživljavamo šesto masovno izumiranje - koje je prvenstveno uzrokovano ljudskim djelovanjem, a dva najveća pokretača su globalno zagrijavanje i uništavanje staništa.