http___md-tm.ba_clanci_mostar-prezbitersko-redenje-0_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5
Good Shepherds and the Good Shepherd This past spring my pastor said to me, “The sheep never stop needing a shepherd.” In context he was saying, “I kept waiting for a time when the sheep wouldn’t need me so badly, for a time when they’d grow up and mature, but the truth is as long as God has me here, I’m their shepherd and am called to them.” This morning we read Psalm 23 and John 10 and last night in a meeting we talked about what faithful and good shepherding looks like and how we fail at it so often. A good sermon does not a good shepherd make. A good spreadsheet does not a good shepherd make. And a good event planner does not a good shepherd make. To know what makes a good shepherd, we look to the Good Shepherd, Christ. A good shepherd leaves the flock to find the one (John 10:16) Good shepherding means at times the majority of the flock may feel left alone, but if they know their shepherd, they trust he will return. They know the business of their shepherd, which is to care for each sheep—even the wayward ones. The good shepherd always returns and teaches his flock to rejoice at the homecoming of the lost. A good shepherd uses his rod and staff (Ps 23:3) Good shepherding means faithful disciplining, but it also means knowing discipline is ultimately a comfort. The ultimate aim of discipline is not alienation, but cultivation for the sake of health. The good shepherd corrals his sheep toward the flock because it is the safest place for them. A good shepherd lays down his life (John 10:11) A good shepherd does not count his life as something to be grasped or held or protected. He does not protect his personality, his comforts, his time, or his energy. He lays himself across the threshold of the gate and lays down his life. A good shepherd knows his Father and his Father knows him (John 10:14) A good shepherd is like Enoch, walking with God. His food is to do the will of the Father. He knows the father more than he knows good theologians or good literature. He is known by the Father, laying bare his life and heart before the one who shepherds the shepherd. A good shepherd has authority (John 10:18) A good shepherd does not demand authority or grasp for it. He simply has it because it has been given to him. He does not cajole or fear when authority seems far from him, he knows who his Father is and the task he has been given. A good shepherd knows where the still waters and green pastures are and leads his sheep there (Ps 23:1) A good shepherd has adventured out to faraway lands to seek out still waters and green pastures. He has looked under rocks, in dark places, climbed hills, and been sunk in valleys. He seeks and find the stillest waters and greenest pastures for the good of his flock. He does not lead his sheep to mediocre places. I look through this list and see the myriad of ways I fail at shepherding anyone, even my own heart, and I remember Isaiah’s words in chapter 30: In returning and rest you shall be saved, in quietness and trust shall be your strength. If you feel less like a shepherd and more like a lost sheep these days, leading other sheep in wandering ways, return. Rest. Quiet. Trust. Christ is the Good Shepherd and in His goodness He is leading you to good places.
1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 9.11 9.12 9.13 9.14 9.15 9.16 9.17 9.18 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 14.1 14.2 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 19.6 19.7 19.8 19.9 19.10 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 24.1 24.2 24.3 25.1 25.2 25.3 25.4 26.1 26.2 26.3 26.4 26.5 26.6 26.7 27.1 27.2 28.1
U nedjelju, 25. lipnja 2017., sveta Misa svećeničkoga ređenja u mostarskoj katedrali počela je u 10.00 sati. Redoviti katedralni misari i rodbina četvorice novoređenika ispunili su katedralu Marije Majke Crkve. Sudjelovali su franjevački novaci i hercegovački bogoslovi. I sestre raznih kongregacija. Pjevao je katedralni zbor. S biskupom u koncelebraciji bio je i provincijal fra Miljenko Šteko i više od 20 svećenika jednoga i drugoga klera. Biskup je zaredio za prezbitere članove Hercegovačke franjevačke provincije: fra Alena Pajića podrijetlom iz Komušine, fra Augustina Čordaša iz Mostara, fra Zvonimira Pavičića iz Širokoga Brijega koje je predstavio tajnik Provincije fra Stanko Ćosić, te dijecezanskoga đakona don Marina Krešića iz Mostara kojega je narodu predstavio don Ivan Štironja, povjerenik za duhovna zvanja. Reditelj je, pozdravivši braću svećenike koncelebrante, pozvao novoređenike na velikodušan i zahvalan odgovor Kristu i njegovoj Crkvi i izgovorio homiliju na temelju Isusove evanđeoske poredbe o dobrom pastiru i lošim pastirima. Prenosimo biskupovu propovijed DOBRI PASTIR DAJE ŽIVOT U IZOBILJU Isus se poslužio slikom Pastira u odnosu na svoje stado (Iv 10,1-18). Živeći u sredini gdje je bilo mnogo ovaca i gdje su pastiri bili glavna grana seoske ekonomije, Gospodin je uzeo upravo tu sliku iz života i primijenio je na sebe i na nas ljude, svećenike i vjernike. Mi ćemo se svećenici upitati je li u nama lik Dobroga pastira, koji je spreman i svoj život položiti za svoje vjerno stado, ili je u nama lik najamnika, koji je teško osuđen u samoj Isusovoj alegoriji. Obilježja dobroga pastira Zaista, zaista, kažem vam: tko god u ovčinjak ne ulazi na vrata, nego negdje drugdje preskače, kradljivac je i razbojnik (Iv 10,1). Iz Isusovih riječi očita je razlika između pravoga i lažnoga pastira. Istinski pastir ulazi na prava vrata, posluhom i dekretom. A tuđinac preskače preko plota. Tko ulazi na vrata, pastir je ovaca. Tome vratar otvara, i ovce slušaju njegov glas (Iv 10,2-3). Pravi se pastir prepoznaje već po tome što normalno pristupa na glavni ulaz. Nema straha ni od koga, a najmanje od toga da ga ovce ne će prepoznati. Ovce se prilagode i priviknu na pastirov glas. One prepoznaju glas svoga pastira. Uzimaju hrane iz njegove ruke, nimalo ga se ne boje. Sigurne su uza svoga pastira. On ovce svoje zove imenom pa ih izvodi (Iv 10,3). Dobri pastir pazi na svoje, zna ih u glavu. Svakoj je nadjenuo ime. I svaku zove njezinim imenom. I svaka odmah podigne glavu i odaziva se. Daje im hranu u pravo vrijeme. Daje im vode, pića. Izvodi ih na nove pašnjake. Novoređenici: fra Alene, fra Augustine, fra Zvonimire, don Marine! Glavna je zadaća pastira da vodi svoje stado na nove ispaše. On ide ispred njih, sve idu za njim. On ih hrani, brani, štiti. On od njih i za njih živi. Dobri pastir: Isus je pozvao koje sam htjede, koje mu je Otac predodredio. Ima Bog pravo izbora i djelovanja na ljudsku slobodu. Dva su cilja radi kojih izabire svoje učenike, apostole: prvi, „da budu s njim“, i drugi, da ne budu s njim: tj. „da ih šalje propovijedati, da izgone đavle, da liječe bolesne“, sve u njegovo ime. Čim se umore, neka se vrate k njemu na obnovu. Dobri pastir u Crkvi svake nedjelje izvodi svoje vjernike na nove pašnjake nauka i ljubavi. Nije im dosadan svojim propovijedima i oglasima. Nego im uvijek pokazuje nove izvore bistre vode i zdrave hrane. Hrani ih tumačenjem Božje riječi, sakramentima ispovijedi i Presvete Euharistije, kao i uzornim primjerom svoga života. A kad sve svoje izvede, pred njima ide i ovce idu za njim jer poznaju njegov glas (Iv 10,4). U Palestini je bilo ovako kako Isus kaže: Pastir ide naprijed i zove ovce po imenu. One poznaju glas pravoga pastira i odmah mu odgovaraju. Za tuđincem, dakako, ne idu, već bježe od njega jer tuđinčeva glasa ne poznaju (Iv 10,5). Tuđinčeva zova ovce ne poznaju. Kada ga čuju, ostanu zbunjene. I ne će poći za njim. Mogu se tuđinci prerušiti u pastira, i neko vrijeme glumiti – „zbore moje, a rade svoje!“ tumači Božju sv. Augustin[1] - ali ne će moći tako trajno ostati. Tumačenje poredbe Isus im kaza tu poredbu, ali oni ne razumješe što im htjede time kazati (Iv 10,6). Budući da nisu razumjeli na što je ciljao, Isus se dade na tumačenje usporedbe. Stoga im Isus ponovno reče: 'Zaista, zaista, kažem vam: ja sam vrata ovcama' (Iv 10,7). Iako Isus dva puta tvrdi u ovom poglavlju i poredbi da je on Dobri pastir, on ovdje najprije kaže da je on vrata, ulaz, glavni otvor u pravi ovčinjak. Po njemu se ulazi u sigurnost i spasenje. Svi koji dođoše prije mene, kradljivci su i razbojnici; ali ih ovce ne poslušaše (Iv 10,8). Svi koji su došli prije Isusa i predstavili se spasiteljima, mesijama, bili su kradljivci toga božanskog naslova i ispali su razbojnici koji su, doduše, zaveli određene skupine ljudi. Ja sam vrata. Kroza me tko uđe, spasit će se: i ulazit će i izlaziti i pašu nalaziti (Iv 10,9). Ređenici! Isus je vrata i da se uđe u kuću spasenja, u ovčinjak, i da se izađe na nove ispaše. Drugoga ulaza i izlaza nema. On je jedini i pravi Spasitelj. Kradljivac dolazi samo da ukrade, zakolje i pogubi. Ja dođoh da život imaju, u izobilju da ga imaju (Iv 10,10). Nasuprot Dobromu pastiru, koji daje život, u izobilju, zli pastiri dolaze da ugrabe i pojedu. Bog preko proroka Zaharije govori o bezumnu pastiru: koji se za izgubljene ne brine, zalutale ne traži, ranjene ne vida, iscrpljene ne nosi, nego se samo njima hrani. Kako se čovjek istinski raduje kada zna da mladi idu za Isusom Kristom, dobrim putom škole, moralnoga napretka. Neki se javljaju na put prema svećeništvu ili redovništvu. Bogu hvala! Ja sam Pastir dobri. Dobri pastir daje život svoj za ovce (Iv 10,11). Traži se osloboditelj duha, ne samo tijela. Religiozni osloboditelj, otkupitelj. Najveći čin koji pastir može učiniti za svoje vjerne jest da, braneći i čuvajući svoje, dadne i svoj život za dobro svoga vjernog stada. Otac je poslao Sina na svijet da čovječanstvu daje Očeve darove. On ih je obilno dijelio svega svoga javnoga života: ozdravljao, hranio, tješio, opraštao grijehe. Pastir dobri daje sve od sebe da nahrani i očuva od neprijatelja svoje vjerne. Kada je došao neprijatelj, Krist je pokazao najveće svjedočanstvo svoje ljubavi: Nije žalio ni svoga života! On je položio svoj život za druge, za ovce svoje, i svojim je uskrsnućem obećao i dao najveću novost - život vječni - onima koji ga slijede i u nj vjeruju. Ređenici! Isus nam je ostavio vrhunski dar: sama sebe u Euharistiji, a Otac je u Njegovo ime poslao Duha Svetoga Crkvi i čovječanstvu. Vi ćete danas primiti Duha za služenje. Najamnik - koji nije pastir i nije vlasnik ovaca - kad vidi vuka gdje dolazi, ostavlja ovce i bježi, a vuk ih grabi i razgoni, najamnik je i nije mu do ovaca (Iv 10,12-13). Gospodin upozorava na dvije pogibelji po njegovo vjerno stado. Jedna proizlazi iznutra, od najamništva, neautentičnosti i krivih nauka, od heretika. Zajednica se truje iznutra. A druga dolazi izvana, od vukova i kradljivaca, koji razgone i uništavaju vjerničko stado, koji ostavljaju strvinu. Ja sam Pastir dobri i poznajem svoje i mene poznaju moje (Iv 10,14). Kao što mene poznaje Otac i ja poznajem Oca i život svoj polažem za ovce (Iv 10,15). Nitko nema veće ljubavi od ove: položiti vlastiti život za svoje prijatelje (Iv 15,13). Isus je došao da ljudi imaju život, da ga imaju u izobilju. I kada je dao svoj život za druge, na Kalvariji, upravo je time ponudio novost života, ustavši od mrtvih i poručujući svima nama da ćemo i mi, vjernici i njegovi sljedbenici, jednoga dana Božjom voljom i snagom uskrsnuti na život vječni. Katoličko jedinstvo. Isus polaže svoj život od sebe, ali u poslušnosti Ocu. Srž je kršćanstva Otac ljubavi, a srž je ljubavi - poslušnost. Krist je savršen poslušnik. Zato ima pastirstvo nad svime. On postavlja i vidljivu glavu cijeloj Crkvi: Petra i Petrove nasljednike. Imam i drugih ovaca, koje nisu iz ovog ovčinjaka. I njih treba da dovedem, i glas će moj čuti, i postat će jedno stado, jedan pastir (Iv 10,16). Isus ne misli samo na svoje slušatelje i sunarodnjake, nego na sve koji će njega slijediti. Jedinstvo je obilježje Crkve. Ono se očituje u vjerskom nastojanju da bude jedno stado i jedan Pastir, a Krist Gospodin ostaje nam svima Veliki Pastir (Heb 13,20) i "čuvar" duša naših (1 Pt 2,25). Pastiri su u Crkvi prvi pozvani njegovati kršćansku sveobuhvatnost u ljubavi, u zajedničkom naučavanju i suradničkoj praksi, biti otvoreni i zauzeti za težnje prema vidljivu jedinstvu, prihvaćajući sugestije i nadahnuća Duha Božjega. Isusov je poziv upućen svima da se pojača molitva Gospodaru vjekova, koji pospješuje dan jedinstva svih kršćana. Novoređenici! Isus je došao na ovaj svijet da ljudi imaju život, i to u izobilju za svu vječnost. On je taj život ponudio vlastitom žrtvom na križu, kojom je pokazao vrhunski izraz ljubavi za druge. Kada se činilo da je sve propalo, on je uskrsnuo od mrtvih i pokazao svima da je pravi život tek onaj nakon uskrsnuća, život koji daje Otac nebeski svojim vjernima. Isus je po svojoj naravi svećenik. On od vas danas izabranih želi da to i vi budete. Dobri pastiri daleko su od sebičnosti, a pravi su nositelji svakoga dobra za duhovnu i vječnu korist drugih, svega vjernoga stada. Bilo s milosrđem Oca, s mirom Sina i milošću Duha Svetoga. Amen. Augustin, Govor, 46,21; Časoslov, IV., str. 191 (srijeda 25. tjedna kroz godinu): Mea dicunt, sua faciunt!