http___makefruitfair.org_hr_solutions_regulation__1.xml
2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1
Many European supermarkets and fruit companies benefit financially from operations based outside the EU – such as tropical fruit plantations – yet evade responsibility for their impact on employment conditions, wage levels and environmental practices, often by subcontracting their operations, using subsidiary companies or suppliers These subsidiaries and subcontractors however frequently violate core labour rights and environmental legislation. Too often people whose lives have been negatively affected by corporate practices have little or no opportunity to assert their rights in either their own country or in the country in which a company has its headquarters. In addition, people can face serious intimidation for taking action, for example, workers can be sacked for simply becoming a trade union member. It is the responsibility of individual states to hold companies accountable by introducing and enforcing legislation which can be used to ensure that economic activities along their supply chains do not negatively impact on communities in producer countries. However only a handful of countries have even minimum legal instruments to hold companies partly responsible for the social and environmental impacts of their activities (e.g. France). At the international level steps have been taken to address the role and responsibility of the private sector in sustainable development and poverty eradication. Examples include the OECD’s Guidelines for multinational companies, the ILO Conventions and Declarations, the International Bill of Human Rights and the United Nations Guiding Principles on Business and Human Rights. Although these initiatives are a valued step towards corporate accountability and are agreed by states who take responsibility for implementing them, there are few existing legal instruments that can be used to ensure that corporations adhere to these standards. They are not a substitute for a proper legally binding regulation of multinational companies’ operations. States therefore still urgently need to adopt legally binding legislation at the national, regional and international levels, in consultation with civil society, including independent trade unions. Concerns about buyer power have already been raised in a number of EU countries. Some Member States have tried to address Unfair Trading Practices by introducing laws to, for example, regulate supplier-retailer relations; to ban below-cost selling; to stop predatory pricing and price discrimination; and to diminish dependency in trade relations. These national initiatives are positive steps that go some way towards addressing Unfair Trading Practices which can occur due to the power imbalance between retailers and suppliers. However their impact is limited due to the international nature of retail sourcing and selling. Throughout the EU, retailing is increasingly becoming dominated by a small number of supermarket chains. While there is anti-monopoly legislation to stop major producers abusing market dominance, there is no EU legislation specifically designed to tackle abuses of supermarket buyer power. These retailers are fast becoming ‘gatekeepers’ who control farmers and other suppliers’ only real access to EU consumers.
2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1
Mnogi europski supermarketi i poduzeća koja se bave voćem financijsku korist ostvaruju zahvaljujući djelatnosti koja se dešava izvan EU — na primjer na plantažama tropskog voća — ali izbjegavaju odgovornost za radne uvjete, plaće i odnos prema okolišu koristeći se podružnicama i dobavljačima. Te podružnice i podugovarači često krše osnovna radnička prava i propise u vezi s očuvanjem okoliša. Ljudi na čije živote poduzeća ostvaruju negativan utjecaj svoja prava preteško mogu ostvariti u vlastitim zemljama ili u zemljama gdje se nalaze sjedišta poduzeća. Također, ljude koji nešto pokušaju poduzeti ponekad se ozbiljno zastrašuje, na primjer radnici mogu dobiti otkaz samo zato što se učlanjuju u sindikate. Pojedine države moraju osigurati da poduzeća odgovaraju za svoje postupke tako što će donijeti propise koji će osigurati da ekonomske aktivnosti diljem dobavnog lanca ne ostvaruju negativan utjecaj na zajednice u zemljama proizvođačicama. Ipak, tek nekoliko država ima minimalna zakonska sredstva kojima mogu osigurati da poduzeća budu djelomično odgovorna za posljedice svojih aktivnosti u drugim zemljama (npr. Francuska). Na međunardnoj razini poduzeti su koraci kako bi se adresirala uloga i odgovornost privatnog sektora u vezi s održivim razvojem i iskorjenjivanjem siromaštva. Na primjer, Smjernice za multnacionalne kompanije OECD-a, Konvencije i Deklaracije ILO-a, Međunarodna povelja o ljudskim pravima i Smjernice UN-a za poslovanje i ljudska prava. Iako su te inicijative važan korak prema korporativnoj odgovornosti i dogovorene su od od strane država koje su preuzele odgovornost da ih provode, malo je postojećih pravnih instrumenata koji mogu osigurati da se poduzeća pridržavaju tih pravila. Ona nisu zamjena za odgovarajuću zakonsku regulaciju aktivnosti multinacionalnih kompanija. 1e93 Države, dakle, hitno moraju usvojiti pravno obvezujuće propise na nacionalnim, regionalnim i internacionalnim razinama, u suradnji s civilnim društvom i neovisnim sindikatima. Zabrinutost zbog zloupotrebe moći otkupljivača već se javila u više zemalja članica EU. Neke države članice pokušale su doskočiti nepoštenim trgovačkim praksama uz pomoć zakona koji, na primjer, reguliraju odnos dobavljač-prodavač; zabranjuju postavljanje nerealno niskih cijena, onemogućuju predatorsko i diskriminatorno postavljanje cijenja te pokušavaju smanjiti ovisnost u trgovinskim odnosima. Takve nacionalne inicijative pozitivan su korak kod nepoštene trgovine koja se javlja zbog neravnoteže moći između dobavljača i prodavača. Ipak, njihov je utjecaj ograničen zbog međunarodne prirode nabave i prodaje. Diljem EU, prodajom sve više dominira mali broj trgovačkih lanaca. Dok propisi protiv monopola onemogućuju da glavni proizvođači iskorištavaju dominaciju na tržištu, ne postoje propisi na razini EU dizajnirani kako bi onemogućili zlouporabu utjecaja koji supermarketi imaju kao otkupljivači. Supermarketi sve više postaju ključni kontrolor stvarnog pristupa poljoprivrednika i drugih dobavljača potrošačima u EU.