http___livro-ensino-medio.f1cf.com.br_filosofia_hr_philosophy-235.html_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1
ta in detail. But there is something in the work of the scientist who is not part of our daily lives: the habit of considering the new data as a hypothesis, which can be explained through laws and theories, and that needs to be abandoned as soon as a new hypothesis is presented as more adequate and satisfactory. This is the essence of the scientific method and the main point of conflict with common sense. Bachelard explains that the requirement of a method and a specialized language to communicate scientific data away fairly common knowledge science. On the other hand, common sense is quite accustomed to a kind of very crude experiment: physical contact with objects and realities. Science also appreciates experimentation, but not overvalued. As Bachelard says: Between common knowledge and scientific knowledge the break seems so clear that these two types of knowledge could not have the same philosophy. Empiricism is a philosophy that should be common knowledge to. Empiricism finds its roots in, their evidence, their recognition. Instead, scientific knowledge is supportive of rationalism and, whether wanted or not, rationalism is connected to science, rationalism claims scientific purposes. For scientific activity, rationalism meets a dialectical activity that prescribes a constant extension methods. (BACHELARD, There is, therefore, between common sense and science a break is not a matter of knowing versus ignorance, or opinion versus reason. The work of scientific research, in its essence, is an application of the rational method in the study of nature, man and the universe. There where no science, or no religion, whose core is faith, or living there, whose structure is imagination, desire and belief. These two axes of life are important in the world of general culture, but are not easily identified with the scientific spirit. But not all science scholars accept the paradigm of rationality as the sole criterion that distinguishes science to know common. Some even reject the opposition between science and religion, saying that apart from scientific rationality lies a human feeling leading man in preparing answers to the origins of the universe. Science would be a set of attempted replies. Religion, on the other hand, an experience analogous to science. While one uses methods and experimentation, the other makes use of myths and tales. But as both are constituted as searches, hypotheses and testing, we can not say that one has precedence or greater value than the other. This position is defended, in Brazil, by physicist Marcelo Gleiser and writer, especially in his book The Dance of the Universe.
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1
ta u detalje. No, postoji nešto u radu znanstvenika koji nije dio našeg svakodnevnog života: navika s obzirom na nove podatke kao hipotezi, što se može objasniti kroz zakone i teorijama, a to treba biti napušten čim Nova hipoteza je predstavio kao i više odgovarajući i zadovoljavajući. To je suština znanstvene metode i glavna točka sukoba sa zdravim razumom. Bachelarda objašnjava da je zahtjev za metode, a specijalizirani jezika za komunikaciju znanstvenih podataka u gostima prilično čest znanja znanost. S druge strane, zdrav razum je prilično navikli na nekom vrstom vrlo sirove eksperimenta: fizički kontakt s objektima i stvarnosti. Znanost također cijeni eksperimentiranje, ali nije precijenjena. Kao Bachelarda kaže: Između općeg znanja i znanstvenih spoznaja prijelom izgleda tako jasno da ove dvije vrste znanja ne mogu imati istu filozofiju. Empirizam je filozofija da bi trebao biti dobro poznato. Empirizam pronalazi svoje korijene u, svoje dokaze, njihovo prepoznavanje. Umjesto toga, znanstveno znanje ne podržavaju racionalizma i, je li htio ili ne, racionalizam je povezan znanosti, racionalizam tvrdi znanstvene svrhe. Za znanstvenu djelatnost, racionalizam susreće dijalektički aktivnost koja propisuje stalne proširenje metode. (Bachelarda, Tu je, dakle, između zdravog razuma i znanosti pauza nije stvar znajući odnosu neznanja, ili mišljenje u odnosu razloga. Rad znanstvenog istraživanja, u svojoj biti, je primjena racionalne metode u proučavanju prirode, čovjeka i svemira. Tamo gdje nema znanost, religiju ili ne, čija je osnovna vjera, ili koji žive tu, čija je struktura mašte, želja i uvjerenja. Te dvije osi životu su važne u svijetu opće kulture, ali se ne mogu lako identificirati sa znanstvenom duhu. No, nisu svi znanost znanstvenici prihvaćaju paradigmu racionalnosti kao jedini kriterij koji razlikuje znanost znati uobičajeno. Neki su čak odbili suprotnost između znanosti i religije, rekao je da, osim znanstvene racionalnosti leži ljudski osjećaj koji vodi čovjeka u pripremi odgovore na podrijetlo svemira. Znanost bi se skup pokušaja odgovora. Religija, s druge strane, iskustvo analogna znanosti. Dok netko koristi metode i eksperimentiranje, s druge strane koristi mitova i priča. No, kao što su to konstituira kao pretragama, hipoteza i ispitivanje, ne možemo reći da netko ima prednost ili veću vrijednost od druge. Ovaj položaj je branio, u Brazilu, fizičara Marcelo Gleiser i pisca, osobito u svojoj knjizi Dance of the Universe.