http___ljudski-mozak.info_info.html_1.xml
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 9.11 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 12.8 12.9 12.10 12.11 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1
The nervous system is an organ system containing a network of specialized cells called neurons that coordinate the actions of an animal and transmit signals between different parts of its body. In most animals the nervous system consists of two parts, central and peripheral. The central nervous system contains the brain and spinal cord. The peripheral nervous system consists of sensory neurons, clusters of neurons called ganglia, and nerves connecting them to each other and to the central nervous system. These regions are all interconnected by means of complex neural pathways. The enteric nervous system, a subsystem of the peripheral nervous system, has the capacity, even when severed from the rest of the nervous system through its primary connection by the vagus nerve, to function independently in controlling the gastrointestinal system. Neurons send signals to other cells as electrochemical waves travelling along thin fibres called axons, which cause chemicals called neurotransmitters to be released at junctions called synapses. A cell that receives a synaptic signal may be excited, inhibited, or otherwise modulated. Sensory neurons are activated by physical stimuli impinging on them, and send signals that inform the central nervous system of the state of the body and the external environment. Motor neurons, situated either in the central nervous system or in peripheral ganglia, connect the nervous system to muscles or other effector organs. Central neurons, which in vertebrates greatly outnumber the other types, make all of their input and output connections with other neurons. The interactions of all these types of neurons form neural circuits that generate an organism's perception of the world and determine its behavior. Along with neurons, the nervous system contains other specialized cells called glial cells (or simply glia), which provide structural and metabolic support. Nervous systems are found in most multicellular animals, but vary greatly in complexity. but their internal structure was not understood until it became possible to examine them using a microscope. A microscopic examination shows that nerves consist primarily of the axons of neurons, along with a variety of membranes that wrap around them and segregate them into fascicles. The neurons that give rise to nerves do not lie within them—their cell bodies reside within the brain, spinal cord, or peripheral ganglia. The vertebrate nervous system can also be divided into areas called grey matter ("gray matter" in American spelling) and white matter. Bilateria The vast majority of existing animals are bilaterians, meaning animals with left and right sides that are approximate mirror images of each other. All bilateria are thought to have descended from a common wormlike ancestor that appeared in the Cambrian period, 550–600 million years ago. The fundamental bilaterian body form is a tube with a hollow gut cavity running from mouth to anus, and a nerve cord with an enlargement (a "ganglion") for each body segment, with an especially large ganglion at the front, called the "brain". Bilaterians can be divided, based on events that occur very early in embryonic development, into two groups (superphyla) called protostomes and deuterostomes. The nervous system of one very small worm, the roundworm ''Caenorhabditis elegans'', has been mapped out down to the synaptic level. Every neuron and its cellular lineage has been recorded and most, if not all, of the neural connections are known. In this species, the nervous system is sexually dimorphic; the nervous systems of the two sexes, males and hermaphrodites, have different numbers of neurons and groups of neurons that perform sex-specific functions. elegans'', males have exactly 383 neurons, while hermaphrodites have exactly 302 neurons. Typically, each body segment has one ganglion on each side, though some ganglia are fused to form the brain and other large ganglia. The head segment contains the brain, also known as the supraesophageal ganglion. In the insect nervous system, the brain is anatomically divided into the protocerebrum, deutocerebrum, and tritocerebrum. Immediately behind the brain is the subesophageal ganglion, which is composed of three pairs of fused ganglia. It controls the mouthparts, the salivary glands and certain muscles. Many arthropods have well-developed sensory organs, including compound eyes for vision and antennae for olfaction and pheromone sensation. The sensory information from these organs is processed by the brain. In insects, many neurons have cell bodies that are positioned at the edge of the brain and are electrically passive—the cell bodies serve only to provide metabolic support and do not participate in signalling. A protoplasmic fiber runs from the cell body and branches profusely, with some parts transmitting signals and other parts receiving signals. Thus, most parts of the insect brain have passive cell bodies arranged around the periphery, while the neural signal processing takes place in a tangle of protoplasmic fibers called neuropil, in the interior. "Identified" neurons A neuron is called ''identified'' if it has properties that distinguish it from every other neuron in the same animal—properties such as location, neurotransmitter, gene expression pattern, and connectivity—and if every individual organism belonging to the same species has one and only one neuron with the same set of properties. In vertebrate nervous systems very few neurons are "identified" in this sense—in humans, there are believed to be none—but in simpler nervous systems, some or all neurons may be thus unique. In the roundworm C. elegans, whose nervous system is the most thoroughly described of any animal's, every neuron in the body is uniquely identifiable, with the same location and the same connections in every individual worm. One notable consequence of this fact is that the form of the ''C. elegans'' nervous system is completely specified by the genome, with no experience-dependent plasticity. Every fish has two Mauthner cells, located in the bottom part of the brainstem, one on the left side and one on the right. Each Mauthner cell has an axon that crosses over, innervating neurons at the same brain level and then travelling down through the spinal cord, making numerous connections as it goes. The synapses generated by a Mauthner cell are so powerful that a single action potential gives rise to a major behavioral response: within milliseconds the fish curves its body into a C-shape, then straightens, thereby propelling itself rapidly forward. Functionally this is a fast escape response, triggered most easily by a strong sound wave or pressure wave impinging on the lateral line organ of the fish. Mauther cells are not the only identified neurons in fish—there are about 20 more types, including pairs of "Mauthner cell analogs" in each spinal segmental nucleus. Although a Mauthner cell is capable of bringing about an escape response all by itself, in the context of ordinary behavior other types of cells usually contribute to shaping the amplitude and direction of the response. Mauthner cells have been described as command neurons. A command neuron is a special type of identified neuron, defined as a neuron that is capable of driving a specific behavior all by itself. Such neurons appear most commonly in the fast escape systems of various species—the squid giant axon and squid giant synapse, used for pioneering experiments in neurophysiology because of their enormous size, both participate in the fast escape circuit of the squid. The concept of a command neuron has, however, become controversial, because of studies showing that some neurons that initially appeared to fit the description were really only capable of evoking a response in a limited set of circumstances. Further Reading This article is licensed under the Creative Commons Attribution-ShareAlike License. It uses material from the Wikipedia article on "Nervous system" All material adapted used from Wikipedia is available under the terms of the Creative Commons Attribution-ShareAlike License. Wikipedia® itself is a registered trademark of the Wikimedia Foundation, Inc.
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 27.2 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 33.2 34.1 34.2 35.1 35.2 36.1 36.2 37.1 38.1 39.1 39.2 40.1 41.1 42.1 42.2 43.1 43.2 44.1 44.2 45.1 46.1 47.1 48.1 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 62.2 63.1 64.1 65.1 66.1 67.1 68.1 69.1 70.1 71.1 71.2 72.1 73.1 73.2 74.1 75.1 75.2 76.1 76.2 77.1 77.2 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 84.1 85.1 86.1 86.2 87.1 88.1 89.1 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 98.2 99.1 100.1 101.1 101.2 102.1 103.1 104.1 104.2 105.1 105.2 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 110.2 111.1 112.1 113.1 114.1 115.1 116.1 117.1 118.1 118.2 119.1 120.1
Evolucija slojeva ljudskog mozga Kada po prvi put promatramo anatomiju ljudskog mozga, njegove nabore i preklapajuće strukture, može nam djelovati izuzetno zbunjujuće, no kao i anatomija bilo kojeg drugog organa ili organizama, i anatomija mozga postaje jasnija i smislenija kada ju promotrimo prema evolucijskim procesima u njezinu stvaranju. Najučinkovitiji model za razumijevanje mozga u smislu evolucijske povijesti je poznato trojstvo mozga čiju je teoriju razvio Paul MacLean. Prema ovoj teoriji, sljedeća tri različita mozga nastala su postupno tijekom evolucije i tvore mozak kakav poznajemo danas: REPTILSKI MOZAK najstariji od sva tri, kontrolira vitalne tjelesne funkcije kao što su rad srca, disanje, tjelesnu temperaturu i ravnotežu. Naš reptilski mozak uključuje glavne strukture koje se nalaze u mozgu reptila: moždano deblo i mali mozak. Reptilski mozak je pouzdan, ali posjeduje tendenciju biti krut i kompulzivan. LIMBIČKI MOZAK najprije se pojavio kod prvih sisavaca. Posjeduje sposobnost pamćenja onih ponašanja koja stvaraju osjećaje ugodnih i neugodnih iskustava, te je taj mozak odgovoran za emocije koje se javljaju kod ljudi. Glavne strukture u limbičkom mozgu su hipokampus, amigdala i hipotalamus. Limbički mozak je centar za prosudbe koje vršimo, često nesvjesno, čime se stvaraju snažni utjecaji na naše ponašanje. NEOKORTEKS (Mozak koji misli) najprije se pojavio kod prvih primata, a kulminirao je u ljudskom mozgu u obliku dviju polutki koje imaju dominantnu ulogu u radu mozga. Moždane polutke su odgovorne za razvoj ljudskog jezika, apstraktnog mišljenja, mašte i same svijesti. Neokorteks je fleksibilan i ima gotovo neograničene sposobnosti učenja,a također je i ključan za razvoj ljudske kulture. Anatomija mozga Mozak ima veličinu i izgled malog karfiola, no, zahvaljujući 100 milijardi živčanih stanica, možemo razmišljati, planirati, pričati, zamišljati, i još mnogo toga. Identificirana su četiri glavna režnja na površini obje polutke ljudskog mozga. To su: čeoni režanj, tjemeni režanj, sljepoočni režanj i zatiljni režanj. Mozak se sastoji od dvije moždane polutke, gdje svaka brine o jednoj strani tijela: desna polutka preuzima brigu o lijevoj strani, i obrnuto. Neuroni Neuron ili živčana stanica se smatra osnovnom jedinicom živčanog sustava i najsloženija je u ljudskom organizmu. Živčani sustav se sastoji od oko 6 milijardi međusobno povezanih neurona. Živčane stanice se stvaraju od rođenja i do nedavno se smatralo da se ne mogu više obnoviti kada se jednom unište. Premda se ova teorija istražuje, neki znanstvenici su u velikom postotku sigurni da je obnova neurona moguća. Njihova uloga se može konceptualizirati kao prihvaćanje, obrađivanje i odašiljanje podataka. Neuroni su glavni tip stanica koje tvore mozak. Živčana stanica (neuron) građena je od dendrita, tijela stanice i aksona. Dendriti su kraći produžeci koji s osjetnih organa ili drugih živčanih stanica dovode živčani podražaj na tijelo stanice. Na završecima se nalazi dendritska spina ili trn radi boljeg sinaptičkog kontakta s drugim neuronima. Tijelo stanice koje se sastoji od: jezgre (nukleusa) u kojoj se nalaze kromosomi sa DNK i RNK i jezgrica. Akson je obično duži produžetak neurona; od nekoliko mikrometara do jednog metra. Počinje na tijelu stanice s aksonskim brežuljkom. Funkcija mu je prenositi živčane impulse s tijela stanice na druge živčane stanice ili izvršne organe – mišićna vlakna ili žlijezde. Akson je često obavijen mijelinskom ovojnicom u kojoj su Schwannove stanice. Na aksonu postoje tzv. ranvierova suženja – mjesto prekinuća mijelinske ovojnice (radi skokovite i time brže kondukcije akcijskog potencijala). Na kraju aksona nalaze se teledendroni sa završnim kvržicama u kojima se nalaze vrećice sa neurotransmiterima (neuroprijenosnicima). Glija stanice Glija stanice su, uz neurone, druga glavna vrsta stanica u živčanom sustavu. Mnogo su brojnije od neurona te čine oko 50% ukupnog volumena moždanog tkiva. One nisu stanice koje predstavljaju funkcionalnu osnovu živčanog sustava, već imaju potpuno drugu ulogu. Razlikuju se od neurona u nekoliko obilježja: ne stvaraju akcijske potencijale i ne prenose informacije od jedne stanice do druge, mogu se dijeliti cijelog života, imaju samo jednu vrstu nastavaka (nemaju aksona), nemaju naponskih natrijskih kanala, nego samo naponske kanale za prolaz kalijevih iona. Glija stanice, ponekad zvan neuroglia ili jednostavno glia stanica, su ne-neuronske stanice koje omogućuju homeostazu odnosno održavanje stalnih uvjeta u unutarnjoj okolini stanica, te pružaju podršku i zaštitu neuronima. U ljudskom mozgu, postoji jedva jedna glija stanica za svaki neuron s omjerom od otprilike dva neurona za svake tri glija stanice sive moždane tvari. Četiri osnovne funkcije glija stanica su okruživanje neurona, održavanje neurona na mjestu, pružanje kisika i hranjivih tvari neuronima, izolacija neurona jednog od drugog te uništavanje štetnih tvari i uklanjanje mrtvih neurona. Sudjeluju u modulaciji neurotranzicije iako mehanizam nije još uvijek otkriven. Vrste glija stanica: Mikroglija Mikroglija stanice su kao specijalizirani makrofazi koji imaju mogućnost fagocitoze koja štiti neurone centralnog živčanog sustava. Te stanice čine približno 15 posto ukupnog broja stanica centralnog živčanog sustava. Nalaze se u svim regijama mozga i leđne moždine. Makroglija Neke od vrsta su: astrociti, oligodentrociti, ependimociti, radijalne, Schwannove , satelitske stanice. Najzastupljenije su astrociti koje reguliraju vanjsko kemijsko okruženje neurona. Astrociti se kontaktiraju koristeći kalcij. Zadnje studije pokazuju da astrociti imaju veze s protokom krvi kroz mozak. Oligodentrociti su stanice koje prekrivaju aksone u središnjem živčanom sustavu, a s membranom stanice formiraju specijaliziranu membranu nazvanu mijelin, stvarajući takozvanu mijelinsku koru. Ona pruža izolaciju aksonima. Živčani sustav Zajedno s mozgom i leđnom moždinom, živci tvore živčani sustav. Živčani sustav mreža je specijaliziranih stanica koje šalju, prenose ili primaju informacije vezane za organizam i njegovu okolinu. Obrađujući te informacije, živčani sustav potiče reakcije u drugim dijelovima tijela. Sastavljen je od dvije vrste stanica - neurona (koji predstavljaju funkcionalnu osnovu živčanog sustava) i glija stanica (koje pripomažu funkciji neurona). Živčani sustav se općenito dijeli na periferni i središnji živčani sustav. Neuroni stvaraju i prenose impulse između i unutar ta dva sustava. Periferni živčani sustav sastavljen je od senzornih neurona i neurona koji ih povezuju s živčanom moždinom, kralježničnom moždinom te mozgom - koji tvore središnji živčani sustav. Prilikom podražaja, senzorni neuroni šalju signale središnjem živčanom sustavu koji ih obrađuje i šalje povratne signale u mišiće i žlijezde. Neuroni u živčanim sustavima međusobno su povezani te prenose impulse jedan do drugoga elektrokemijskim signalima i neurotransmiterima. Interakcija različitih neurona formira neutralne sklopove koji reguliraju način na koji organizam percipira svijet oko sebe i procese u svom tijelu, te na taj način i ponašanje. Središnji živčani sustav Središnji živčani sustav (SŽS ili CNS) dio je živčanog sustava koji koordinira aktivnosti svih dijelova tijela svih višestaničnih životinja, osim spužvi i radijalno simetričnih životinja kao što su meduze. Sastoji se od dva temeljna dijela: periferni živčani sustav(PŽŠ) i središnji živčani sustav(SŽS). Sadrži većinu živčanog sustava, a sastoji se od mozga i kralježnične moždine, kao i mrežnice. Zajedno s perifernim živčanim sustavom, on ima temeljnu ulogu u kontroli ponašanja. SŽS je sadržan u dorzalnoj šupljini, uz mozak u lubanjskoj šupljini i kralješničnu moždinu u kralježničnoj šupljini. Kod kralješnjaka, mozak je zaštićen lubanjom, a kralježnična moždina kralješcima, a oba se nalaze u meningeima. Periferni živčani sustav Središnji živčani sustav povezan je živcima s ostalim dijelovima tijela, periferijom. Uloga živaca je provođenje i primanje živčanih impulsa. Iz mozga se odvaja 12 parova moždanih živaca, a iz leđne moždine 31 par leđnomoždanih živaca koji se granaju po cijelom tijelu i tako čine periferni živčani sustav. Voljni (somatski) živčani sustav Neke aktivnosti čovjek čini svjesno, svojom voljom. Stoga dio živčanog sustava koji upravlja našim voljnim tjelesnim aktivnostima nazivamo voljni živčani sustav. Autonomni (nevoljni) živčani sustav Autonomni živčani sustav je visceralni senzorički i motorički sustav. U svim visceralnim refleksima posreduju lokalni krugovi u moždanom deblu ili kralježničnoj moždini. Iako te reflekse regulira mreža centralih autonomnih kontrolnih jezgara u moždanom deblu, hipotalamusu i velikom mozgu, ti visceralni releksi nisu pod voljnom kontrolom, niti ovise o svjesnosti (s nekoliko iznimaka). Sastoji se od triju glavnih anatomskih cjelina: simpatičkog, parasimpatičkog i enteričkog živčanog sustava. Autonomni živčani sustav provodi sve signale od središnjeg živčanog sustava prema ostatku tijela, osim motoričke inervacije skeletnih mišića. Enterički živčani sustav posjeduje dovoljno integrativnih sposobnosti da funkcionira neovisno o središnjem živčanom sustavu, ali simpatički i parasimpatički sustavi su pod kontrolom središnjeg živčanog sustava i ne mogu djelovati bez njega. Stupanj autonomne kontrole utječe na mnoge druge sustave, uključujući bubrege, imunosni sustav i somatosenzorni sustav. Glavna razlika između autonomnih i somatskih eferentnih puteva jest da se prvi sastoji od dvaju serijski spojenih neurona, dok se drugi sastoji od jednog motornog neurona koji povezuje središnji živčani sustav sa skeletnim mišićnim vlaknima. Dva neurona autonomnog živčanog puta poznati su kao preganglijski i postganglijski neuron. U simpatičkom živčanom sustavu, sinapse među dvama neuronima smještene su u autonomnim ganglijima izvan središnjeg živčanog sustava. Autonomni gangliji sadrže živčane završetke preganglijskih vlakana i tijela postganglijskih neurona. U parasimpatičkim putevima, postganglijske stanice su uglavnom smještene u ciljnim organima, a parasimpatički gangliji (primjerice, ganglion cilliare) smješteni su u glavi i vratu.