http___m2.vatican.va_content_francesco_hr_messages_lent_documents_papa-francesco_20151004_messaggio-quaresima2016.html_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 33.2 34.1 35.1
(CNA/EWTN News).- In his 2016 Lenten message, Pope Francis called the faithful to place special emphasis on the spiritual and corporal works of mercy this Lent, taking into account the current Jubilee Year of Mercy. “God’s mercy transforms human hearts; it enables us, through the experience of a faithful love, to become merciful in turn,” the Pope wrote in the short document. The spiritual and corporal works of mercy, the pontiff said, “remind us that faith finds expression in concrete everyday actions meant to help our neighbors in body and spirit: by feeding, visiting, comforting and instructing them.” “On such things will we be judged,” he said. The title of this year’s message was drawn from the Gospel of Matthew: “I desire mercy, and not sacrifice,” and has the subtitle: “The works of mercy on the road of the Jubilee.” In the message, signed the Feast of St. Francis of Assisi, Oct. 4 2015, the Pope said those who are truly poor are the ones who believe themselves to be rich. “This is because they are slaves to sin, which leads them to use wealth and power not for the service of God and others, but to stifle within their hearts the profound sense that they too are only poor beggars,” he said. “The greater their power and wealth, the more this blindness and deception can grow,” he said. Pope Francis recounted the parable of the poor man Lazarus who would beg at the door of the rich man. Lazarus represents Christ, the Pope said, and therefore “the possibility of conversion which God offers us and which we may well fail to see.” This blindness “is often accompanied by the proud illusion of our own omnipotence,” he observed. Such an illusion can take “social and political forms,” he explained, citing as examples the “totalitarian systems of the twentieth century.” In modern times, this illusion is seen in “the ideologies of monopolizing thought and technoscience, which would make God irrelevant and reduce man to raw material to be exploited.” The Pope went on to explain how the illusion can link back to the “idolatry of money,” leading to a lack of concern for the poor “on the part of wealthier individuals and societies.” “They close their doors, refusing even to see the poor,” he said. “For all of us, then, the season of Lent in this Jubilee Year is a favorable time to overcome our existential alienation by listening to God’s word and by practicing the works of mercy.” Pope Francis stressed that “the corporal and spiritual works of mercy must never be separated.” “By touching the flesh of the crucified Jesus in the suffering, sinners can receive the gift of realizing that they too are poor and in need,” he said. “This love alone is the answer to that yearning for infinite happiness and love that we think we can satisfy with the idols of knowledge, power and riches.” The Pope warned against constantly refusing “to open the doors of their hearts to Christ who knocks on them in the poor,” as such consistent refusal on the part on the part of the “proud, rich and powerful” leads to condemnation. This year’s Lent will begin Feb 10 with Ash Wednesday, when the Church will send out “Missionaries of Mercy” – priests with the faculties to pardon sins in cases otherwise reserved for the Holy See – as part of the Jubilee Year. In the opening section of the message, Pope Francis centered his reflection on Mary as the image of the Church’s evangelization, “because she is evangelized.” The Pope began by reiterating the call for mercy to be celebrated and experienced in a particular way this Lent, citing the Bull of Indiction for the Jubilee Year of Mercy. “The mercy of God is a proclamation made to the world, a proclamation which each Christian is called to experience at first hand,” he said. After receiving the “Good News” from the angel Gabriel, Mary proclaims the Magnificat in which she “prophetically sings of the mercy whereby God chose her,” the Pope recounts. He describes Mary as the “perfect icon of the Church which evangelizes, for she was, and continues to be, evangelized by the Holy Spirit, who made her virginal womb fruitful.” Pope Francis then reflected on the history of mercy as seen in the covenant between God and the people of Israel. “God shows himself ever rich in mercy, ever ready to treat his people with deep tenderness and compassion, especially at those tragic moments when infidelity ruptures the bond of the covenant, which then needs to be ratified more firmly in justice and truth,” he said. “Here is a true love story, in which God plays the role of the betrayed father and husband, while Israel plays the unfaithful child and bride.” “This love story culminates in the incarnation of God’s Son,” who the Father has made “mercy incarnate,” the Pope said, citing the Jubilee Bull of Induction. “As the Son of God, he is the Bridegroom who does everything to win over the love of his bride, to whom he is bound by an unconditional love which becomes visible in the eternal wedding feast.” Pope Francis reflected how it is through mercy that God restores his relationship with the sinner. “In Jesus crucified, God shows his desire to draw near to sinners, however far they may have strayed from him. In this way he hopes to soften the hardened heart of his Bride.” Pope Francis concluded the message by calling on Mary’s intercession during the upcoming Season of Lent. “Let us not waste this season of Lent, so favorable a time for conversion!”
1.1 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 5.3 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 11.9 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 12.8 12.9 12.10 12.11 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 13.6 13.7 13.8 13.9 13.10 14.1 14.2 14.3 15.1
PORUKA SVETOG OCA FRANJE ZA KORIZMU, 2016. Draga braćo i sestre, Marija - slika Crkve koja evangelizira zato što je evangelizirana U buli najave Jubileja uputio sam poziv da se "korizmu u ovoj jubilejskoj godini živi intenzivnije kao povlašteno vrijeme u kojem će se slaviti i iskusiti Božje milosrđe" (Misericordiae vultus. Lice milosrđa, 17). S pozivom na slušanje Božje riječi i na sudjelovanje u inicijativi "24 sata za Gospodina" htio sam istaknuti da na prvome mjestu treba biti pobožno slušanje Božje riječi, napose one izrečene po prorocima. Božje milosrđe je naime navještaj svijetu: ali taj je navještaj svaki kršćanin pozvan osobno iskusiti. To je razlog zbog kojeg ću u korizmi slati misionare milosrđa da budu za sve konkretni znak Božje blizine i opraštanja. Pošto je prihvatila Radosnu vijest koju joj je uputio arkanđeo Gabriel, Marija je, u Magnificat, proročki opjevala Božje milosrđe kojom ju je Bog unaprijed izabrao. Nazaretska Djevica, Josipova zaručnica, postaje tako savršena slika Crkve koja evangelizira zato jer je Duh Sveti, koji je njezino djevičansko krilo učinio plodnim, nju samu evangelizirao i neprestano je evangelizira. U proročkoj tradiciji, milosrđe je naime usko povezano, već na etimološkoj razini, upravo s majčinskom utrobom (rahamin) kao i s velikodušnom, vjernom i suosjećajnom dobrotom (hesed), koja se očituje u bračnim i rodbinskim odnosima. Božji savez s ljudima: povijest milosrđa Otajstvo Božjeg milosrđa otkriva se tijekom povijesti saveza između Boga i njegova naroda Izraela. Bog se, naime, uvijek pokazuje bogat milosrđem, spreman u svakoj prilici izliti na svoj narod nježnost i suosjećanje koji izviru "iz njedara", osobito u najdramatičnijim trenucima kad narod svojom nevjerom prekida vezu saveza i savez treba čvršće utvrditi u pravdi i istini. Posrijedi je prava i istinska drama ljubavi, u kojoj Bog igra ulogu oca i iznevjerenog zaručnika, dok Izrael igra ulogu nevjernog sina/kćeri i zaručnice. Upravo obiteljske slike – kao u Hošeinu slučaju (usp. Hoš 1-2) – pokazuju do kojeg se stupnja Bog želi vezati uz svoj narod. Ta drama ljubavi postiže svoj vrhunac u utjelovljenom Sinu. U njemu Bog izlijeva svoje beskrajno milosrđe u tolikoj mjeri da ono postaje "utjelovljeno milosrđe" (Misericordiae vultus. Lice milosrđa, 8). Kao čovjek, Isus iz Nazareta je naime po svemu dijete Izraela i to dotle da utjelovljuje onaj savršeni posluh Bogu koji se traži od svakog pripadnika izraelskog naroda u Shema, koji je i danas srž Božjeg saveza s Izraelom: "Čuj, Izraele! Gospodin je Bog naš, Gospodin je jedan! Zato ljubi Gospodina, Boga svoga, svim srcem svojim, svom dušom svojom i svom snagom svojom!" (Pnz 6, 4-5). Božji Sin je Zaručnik koji čini sve ne bi li pridobio ljubav svoje Zaručnice, uz koju ga veže bezuvjetna ljubav koja postaje vidljivom u svadbi s njom u vječnosti. To je živo srce apostolske kerygme, u kojoj Božje milosrđe ima središnje i temeljno mjesto. Ona je "ljepota Božje spasiteljske ljubavi očitovane u Isusu Kristu umrlom i uskrslom" (apost. pob. Evangelii gaudium. Radost evanđelja, 36), onaj prvi navještaj koji "moramo uvijek iznova slušati na razne načine i koji se mora uvijek iznova naviještati u katehezi" (isto, 164). Milosrđe dakle "izražava način na koji Bog postupa s grešnikom, nudeći mu novu priliku da prizna svoj grijeh, za njega se pokaje, obrati se i vjeruje" (Misericordiae vultus, 21), ponovno uspostavljajući, upravo na taj način, odnos s njim. U Isusu raspetom Bog ide tako daleko da želi doći do grešnika bez obzira koliko se ovaj od njega udaljio, upravo tamo gdje se izgubio i udaljio od njega. I to čini u nadi da će moći tako konačno raznježiti otvrdnulo srce svoje Zaručnice. Djela milosrđa Božje milosrđe preobražava čovjekovo srce i daje mu iskusiti vjernu ljubav i tako ga osposobljava da i on sam bude milosrdan. Uvijek je novo čudo da se Božje milosrđe može širiti u životu svakog od nas, potičući nas na ljubav prema bližnjemu i oživljavajući ono što tradicija Crkve naziva tjelesnim i duhovnim djelima milosrđa. Ona nas podsjećaju da se naša vjera izražava u konkretnim i svakodnevnima djelima kojima je cilj pomoći našem bližnjemu u tijelu i u duhu: hraniti ga, odjenuti, utješiti, odgojiti. Zato sam izrazio želju "da kršćanski narod, tijekom Jubileja, razmišlja o tjelesnim i duhovnim djelima milosrđa. Na taj će se način probuditi naša svijest, koja je previše često uspavana pred dramom siromaštva. Ulazimo također sve više u srž evanđelja, gdje Bog siromašnima na poseban način iskazuje svoju milosrdnost" (isto, 15). U siromahu, naime, Kristovo tijelo "ponovno postaje vidljivo u tijelu mučenih, ranjenih, bičevanih, pothranjenih, prognanih… kako bismo ga prepoznali, dotakli i za nj se brižno skrbili" (isto). Nečuven je i skandalozan misterij činjenica da se u povijesti nastavlja patnja Nevinog Jaganjca, tog gorućeg grma nezaslužene ljubavi pred kojim možemo poput Mojsija samo izuti obuću (usp. Izl 3, 5); to više kad je siromah brat ili sestra u Kristu koji trpe zbog svoje vjere. Pred tom ljubavlju snažnom poput smrti (usp. Pj 8, 6), najbjednijim se siromahom pokazuje onaj koji ne prihvaća da ga se takvim promatra. Vjeruje da je bogat, ali je zapravo najsiromašniji od svih siromaha. On je to zato što je rob grijeha, koji ga tjera da koristi bogatstvo i moć ne zato da služi Bogu i drugima, već zato da zatomi u sebi duboku svijest da i on sam nije ništa drugo već siromašni prosjak. I što su veća moć i bogatstvo kojim raspolaže, to većom može postati ta lažna zaslijepljenost. On ide čak tako daleko da ne želi ni vidjeti siromašnog Lazara koji prosi pred vratima njegove kuće (usp. Lk 16, 20-21), koji je slika Krista koji u siromašnima prosi naše obraćenje. Lazar je mogućnost obraćenja koju nam Bog pruža a koju možda ne vidimo. A ta zaslijepljenost ide ruku pod ruku s oholim delirijem svemoći, u kojem zlokobno odzvanja onaj đavolski "bit ćete kao bogovi" (Post 3, 5) koji je korijen svakoga grijeha. Taj delirij može poprimiti također društvene i političke oblike, kao što su to pokazali totalitarizmi 20. stoljeća, i kao što to pokazuju ideologije jednoumlja i tehnoznanosti, koji teže tome da učine Boga nevažnim a čovjeka svedu na mnoštvo koje treba instrumentalizirati. Mogu to danas pokazati također strukture grijeha vezane uz model lažnog razvoja utemeljenog na idolatriji novca, koja dobrostojeće pojedince i najbogatija društva čini ravnodušnima prema sudbini siromašnih, te im zatvaraju svoja vrata i ne žele ih čak ni vidjeti. Korizma u ovoj jubilejskoj godini je, dakle, za sve pogodno vrijeme da mogu konačno izaći iz svoje egzistencijalne otuđenosti zahvaljujući slušanju Božje riječi i djelima milosrđa. Ako tjelesnim djelima milosrđa dotičemo Kristovo tijelo u braći i sestrama potrebitim hrane, odjeće, stana, pohoda, duhovna djela – savjetovati, poučavati, opraštati, opominjati, moliti – izravnije se dotiču naše grešnosti. Zato se tjelesna i duhovna djela nikada ne smije razdvajati. Naime, upravo dotičući u bijedniku tijelo raspetog Isusa grešnik može primiti na dar svijest da je on sâm siromašni prosjak. Na taj način i "oholi", "moćni" i "bogati" o kojima se govori u Magnificat imaju priliku osjetiti da su nezasluženo ljubljeni od Raspetoga, koji je također za njih umro i uskrsnuo. Jedino je u toj ljubavi odgovor na onu žeđ za neprolaznom srećom i ljubavlju koju se čovjek zavarava da može utažiti idolima znanja, moći i posjedovanja. Ali uvijek ostaje opasnost da, zbog sve veće zatvorenosti Kristu, koji u siromahu nastavlja kucati na vrata njihova srca, oholi, bogati i moćni na kraju sami sebe osude na pad u onaj vječni bezdan samoće koji je pakao. Eto zašto iznova odzvanja za njih, kao i za sve nas, ozbiljna Abrahamova opomena: "Imaju Mojsija i Proroke! Njih neka poslušaju!" (Lk 16, 29). Taj će nas djelatni posluh pripraviti na najbolji način za proslavu konačne pobjede nad grijehom i smrću sada već uskrslog Zaručnika, koji želi očistiti svoju Zaručnicu, u iščekivanju njegova dolaska. Nemojmo izgubiti ovo vrijeme korizme pogodno za obraćenje! Molimo za to obraćenje po majčinskom zagovoru Djevice Marije, koja je prva, pred veličinom Božjeg milosrđa koje joj je bilo besplatno darovano, prepoznala vlastitu malenost (usp. Lk 1, 48), priznavši se poniznom službenicom Gospodnjom (usp. © Copyright - Libreria Editrice Vaticana