http___lucas-int.hr_hr_clanci-vise_znanost_celijakija-nepodnosljivost-organizma-na-gluten-9_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 17.2 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 25.2 26.1 27.1 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 30.1 30.2 31.1 31.2
Treatment for Celiac Disease The only treatment for celiac disease is a gluten-free diet. Doctors may ask a newly diagnosed person to work with a dietitian on a gluten-free diet plan. A dietitian is a health care professional who specializes in food and nutrition. Someone with celiac disease can learn from a dietitian how to read ingredient lists and identify foods that contain gluten in order to make informed decisions at the grocery store and when eating out. For most people, following this diet will stop symptoms, heal existing intestinal damage, and prevent further damage. Improvement begins within days of starting the diet. The small intestine usually heals in 3 to 6 months in children but may take several years in adults. A healed intestine means a person now has villi that can absorb nutrients from food into the bloodstream. To stay well, people with celiac disease must avoid gluten for the rest of their lives. Eating even a small amount of gluten can damage the small intestine. The damage will occur in anyone with the disease, including people without noticeable symptoms. Depending on a person’s age at diagnosis, some problems will not improve, such as short stature and dental enamel defects. Some people with celiac disease show no improvement on the gluten-free diet. The most common reason for poor response to the diet is that small amounts of gluten are still being consumed. Hidden sources of gluten include additives such as modified food starch, preservatives, and stabilizers made with wheat. And because many corn and rice products are produced in factories that also manufacture wheat products, they can be contaminated with wheat gluten. Rarely, the intestinal injury will continue despite a strictly gluten-free diet. People with this condition, known as refractory celiac disease, have severely damaged intestines that cannot heal. Because their intestines are not absorbing enough nutrients, they may need to receive nutrients directly into their bloodstream through a vein, or intravenously. Researchers are evaluating drug treatments for refractory celiac disease. The Gluten-free Diet A gluten-free diet means not eating foods that contain wheat, rye, and barley. The foods and products made from these grains should also be avoided. In other words, a person with celiac disease should not eat most grain, pasta, cereal, and many processed foods. Despite these restrictions, people with celiac disease can eat a well-balanced diet with a variety of foods. They can use potato, rice, soy, amaranth, quinoa, buckwheat, or bean flour instead of wheat flour. They can buy gluten-free bread, pasta, and other products from stores that carry organic foods, or order products from special food companies. Gluten-free products are increasingly available from mainstream stores. “Plain” meat, fish, rice, fruits, and vegetables do not contain gluten, so people with celiac disease can freely eat these foods. In the past, people with celiac disease were advised not to eat oats. New evidence suggests that most people can safely eat small amounts of oats, as long as the oats are not contaminated with wheat gluten during processing. People with celiac disease should work closely with their health care team when deciding whether to include oats in their diet. The gluten-free diet requires a completely new approach to eating. Newly diagnosed people and their families may find support groups helpful as they learn to adjust to a new way of life. People with celiac disease must be cautious about what they buy for lunch at school or work, what they purchase at the grocery store, what they eat at restaurants or parties, and what they grab for a snack. Eating out can be a challenge. When in doubt about a menu item, a person with celiac disease should ask the waiter or chef about ingredients and preparation or if a gluten-free menu is available. Gluten is also used in some medications. People with celiac disease should ask a pharmacist if prescribed medications contain wheat. Because gluten is sometimes used as an additive in unexpected products—such as lipstick and play dough—reading product labels is important. If the ingredients are not listed on the label, the manufacturer should provide a list upon request. With practice, screening for gluten becomes second nature. New Food Labeling The Food Allergen Labeling and Consumer Protection Act (FALCPA), which took effect on January 1, 2006, requires food labels to clearly identify wheat and other common food allergens in the list of ingredients. FALCPA also requires the U.S. Food and Drug Administration to develop and finalize rules for the use of the term “gluten free” on product labels. Some Examples of the Gluten-free Diet In 2006, the American Dietetic Association updated its recommendations for a gluten-free diet. The following chart is based on the 2006 recommendations. This list is not complete, so people with celiac disease should discuss gluten-free food choices with a dietitian or physician who specializes in celiac disease. People with celiac disease should always read food ingredient lists carefully to make sure the food does not contain gluten. * Most of these foods can be found gluten-free. When in doubt, check with the food manufacturer. Things to Remember - People with celiac disease cannot tolerate gluten, a protein in wheat, rye, and barley. - Untreated celiac disease damages the small intestine and interferes with nutrient absorption. - Without treatment, people with celiac disease can develop complications such as osteoporosis, anemia, and cancer. - A person with celiac disease may or may not have symptoms. - Diagnosis involves blood tests and, in most cases, a biopsy of the small intestine. - Since celiac disease is hereditary, family members of a person with celiac disease may wish to be tested. - Celiac disease is treated by eliminating all gluten from the diet. The gluten-free diet is a lifetime requirement. - A dietitian can teach a person with celiac disease about food selection, label reading, and other strategies to help manage the disease. Research for Gluten Disease The National Institute of Diabetes and Digestive and Kidney Diseases conducts and supports research on celiac disease. Researchers are studying new options for diagnosing celiac disease, including capsule endoscopy. In this technique, patients swallow a capsule containing a tiny video camera that records images of the small intestine. Several drug treatments for celiac disease are under evaluation. Researchers are also studying a combination of enzymes—proteins that aid chemical reactions in the body—that detoxify gluten before it enters the small intestine. Scientists are also developing educational materials for standardized medical training to raise awareness among health care providers. The hope is that increased understanding and awareness will lead to earlier diagnosis and treatment of celiac disease. Participants in clinical trials can play a more active role in their own health care, gain access to new research treatments before they are widely available, and help others by contributing to medical research. For information about current studies, visit www.ClinicalTrials.gov.
1.1 1.2 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 9.2 10.1 11.1 12.1 12.2 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 21.2 22.1 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 31.1 31.2 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 40.1 41.1 42.1 43.1 43.2 44.1 45.1 46.1 47.1 47.2 47.3 47.4 48.1 49.1 49.2 49.3 49.4 49.5 49.6 50.1 51.1 51.2 52.1 52.2 52.3 53.1 53.2 53.3 54.1 55.1 56.1 57.1 58.1 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 63.2 63.3 64.1 64.2 64.3 65.1 65.2 66.1 67.1
Autorica članka: dr.sc. Lea Pollak, dipl.ing. Jedini lijek za celijakiju je bezglutenska dijeta, koje se oboljeli moraju strogo pridržavati. Novim smjernicama EU zakonodavstva konačno se rješava problem dopuštenih količina glutena u bezglutenskim proizvodima. Celijakija je bolest probavnog sustava. Uzrok oboljenja je trajna nepodnošljivost na protein glutena koji se nalazi u pšenici (pšenični prolamin i glutenin), ječmu (hordein), raži (sekalin) i eventualno zobi (avenin). Istraživanja su pokazala da oboljeli nisu osjetljivi na ostale žitarice, rižu i kukuruz, budući da one ne sadrže toksične prolaminske frakcije. Kada je tolerancija na gluten ograničena, tijelo stvara antitijela – znači stvara svoje molekule, anti-gliadin antitijela, koja napadaju molekule glutena. Na taj način dolazi do oštećenja sluznice tankog crijeva i uništenja crijevnih resica, zvanih villi. Posljedica je malapsorpcija, odnosno otežana i smanjena apsorpcija hranjivih tvari. Simptomi celijakije Kliničke manifestacije celijakije vrlo su različite. Razlozi toj raznolikosti su nepoznati, ali mogu ovisiti o dobi i imunološkom statusu pojedinca, količini i vremenskoj izloženosti organizma glutenu, te stanju gastrointestinalnog trakta. Same kliničke manifestacije bolesti mogu se podijeliti u gastrointestinalne (tzv. klasične) i negastrointestinalne. Gastrointestinalne kliničke manifestacije se obično javljaju kod djece od 4 do 24 mjeseca starosti, a negastrointestinalne se javljaju u vidu simptoma kod starije djece i odraslih osoba. Osobe s kliničkim manifestacijama, odnosno sa simptomatskom celijakijom su u manjini u odnosu na ukupni broj oboljelih. Nažalost, većinu čine osobe s „tihom“ celijakijom, koje imaju pozitivne serološke testove i oštećenu sluznicu tankog crijeva, a sve bez nutritivne deficijencije. Pojava prvih simptoma bolesti je različita, i ovisi da li se javlja kod djece ili kod odraslih osoba. Simptomi celijakije kod djece Prvi simptomi javljaju se kod djece nekoliko mjeseci nakon uvođenja žitarica u prehranu dojenčadi. Stanje oboljele djece od celijakije u odnosu na zdravu djecu je u svijetu prosječno 1:100, a kreće se u rasponu od 1:80 do 1:300. Neki od uobičajenih simptoma bolesti su: - kronični proljev, odnosno kašaste, ali ne vodenaste, obilne i svijetle stolice, čiji je rezultat pothranjeno dijete u dobi od 1-2 godine; - bolovi i nadutost u trbuhu; - gubitak apetita; - nerazjašnjena slabokrvnost – zbog nedostatka željeza (tzv. sideropenijska anemija) ili sam nedostatak željeza koji još nije doveo do slabokrvnosti (tzv. sideropenija) koja traje bez obzira na liječenje kapima ili tabletama željeza. Uslijed kontinuiranog gubitka mikroskopskih količina krvi stolicom iz oštećenog crijeva smanjuje se apsorpcija željeza. Anemija se javlja kod 20-40% bolesnika s celijakijom kao posljedica poremećaja apsorpcije željeza i folne kiseline, a ukoliko bolest zahvaća ileum i vitamina B12; - učestalo povraćanje; - slabiji rast – uslijed značajno smanjenog lučenja hormona rasta. Kod djece progresivna, ubrzana malapsorpcija nutrijenata može dovesti do zastoja u rastu, razvitku i do znakova neurološke usporenosti. Simptomi celijakije kod odraslih Međutim, godinama je već poznato da klinička slika celijakije može kod starije djece i odraslih biti potpuno drugačija. Bolest se općenito češće manifestira monosimptomatski ili u blažem obliku. Negastrointestinalne kliničke manifestacije su raznolike i češće su rezultat dugotrajne malapsorpcije koja dovodi do rekurentnih abdominalnih bolova, dispepsije, recidivirajućeg povraćanja, nedostatka željeza (anemije), anoreksije, opstipacije, neplodnosti i osteoporoze ili osteopenije. Svaka od navedenih manifestacija može biti sama za sebe jedini gastrointestinalni simptom celijakije. Većina autora smatra da kod nejasnog povišenja aminotransferaza (kod 10-20% bolesnika) i recidivirajućih pankreatitisa, također treba posumnjati u celijakiju. Tihi oblik celijakije obilježen je nedostatkom ili blagim simptomima i nalazom parcijalne ili subtotalne atrofije sluznice tankog crijeva; otkriva se obično probirom populacije ili aktivnim traženjem bolesti u skupinama pod većim rizikom za razvoj bolesti, npr. kod dijabetičara ili članova obitelji bolesnika. Manjina takvih bolesnika ima gastrointestinalne simptome, a većinom se radi o bolesti manjeg intenziteta, često povezanoj sa smanjenim osjećajem psihofizičkog zdravlja. Dakle, kod odraslih pacijenata, prvi simptomi mogu biti prikriveni s drugim bolestima, odnosno njihovim simptomima, kao na primjer: - bolovi u kostima, krhkost kostiju – čak 40% bolesnika pati od osteopenije (blaži poremećaj gustoće kostiju), a kod 20% javlja se osteoporoza (teži poremećaj); - neurološki oblici bolesti – dolazi do epilepsije, cerebralne ataksije, polineuropatije i teške miastenije; - smetnje reprodukcije – neplodnost ili učestali spontani pobačaji; - kožna celijakija (herpetiformni dermatitis) – javljaju se sitni mjehurići na koži laktova, koljena i bedara; - oštećenje zubne cakline; - zadnjih 20 godina poznato je da bolesnici sa celijakijom češće oboljevaju od nekih malignih bolesti. Tako je npr. maligni limfom crijeva 40 puta učestaliji, a karcinom ždrijela i jednjaka 10-12 puta češći kod neliječenih osoba sa celijakijom. Bezglutenska dijeta Jedini lijek za oboljele od celijakije je bezglutenska dijeta koje se moraju pridržavati cijeli život. Celijakija je neizlječiva bolest, čiji se simptomi mogu povući samo uz dosljedno provođenje bezglutenske dijete. Oboljeli mogu konzumirati dozvoljene namirnice u koje ulaze prirodno bezglutenske namirnice i specijalne bezglutenske dijetetske namirnice namijenjene upravo ovoj populaciji. Uvjetno prikladne namirnice su jednostavne industrijske prerađevine bez dodataka, namirnice za široku potrošnju s oznakom „ne sadrži gluten“, te analizirane namirnice. Budući da deklariranje glutena na proizvodima nije zakonom propisano, konkretna pomoć oboljelim od celijakije je analiziranje količine glutena u namirnicama ili grupama namirnica. Prvi i najveći problem predstavljaju sami bezglutenski proizvodi. Zahvaljujući zdravoj konkurenciji, na tržištu je sve više notificiranih (odobrenih od Ministarstva zdravstva) bezglutenskih proizvoda čija se količina glutena periodički provjerava, a i sve je više domaćih proizvođača. Samom pojavom veće količine proizvoda i njihovom raznovrsnošću, cijene se uravnotežuju i proizvodi postaju dostupniji oboljelima. Čak i kod bezglutenskih proizvoda može doći do kontaminacije glutenom, a neki oboljeli pogrešno smatraju kako bezglutenski proizvodi uopće ne sadrže gluten. Time se dolazi do problema legislative, edukacije i krajnje informiranosti pacijenta. Prema istraživanjima Zakardasa i suradnika, prehrambeni status oboljelih od celijakije ovisi o više čimbenika kao što su: utjecaj bezglutenske dijete na svakog oboljelog pojedinačno, kvaliteta informiranja o bezglutenskoj dijeti, kvaliteta življenja, osjetljivost na gluten. Zakonodavstvo Hrana bez glutena namijenjena je prehrani osoba s intolerancijom na gluten, odnosno celijakijom. Definirano je da se radi o vrsti hrane proizvedenoj od žitarica i njihovih mješavina koje prirodno ne sadrže gluten ili od žitarica kao što su pšenica, raž, ječam i zob, iz kojih je gluten odstranjen tehnološkim postupkom. Dugi niz godina trajala su usuglašavanja oko pojma glutena, usavršavanja analitičkih metoda određivanja te pokušaji rješavanja problema oko deklariranja. Brojne radne skupine pri Codex Alimenariusu radile su još od 1981. godine i konačno 2008. godine usuglasile svoja stajališta. Zahvaljujući tome, Europska Komisija je izglasala Uredbu broj 41/2009 o sastavu i označavanju namirnica namijenjenih oboljelima od celijakije. No, dok Uredba konačno nije izglasana, industrija je koristila vrijeme za proizvodnju „bezglutenskih“ i njima sličnih proizvoda, a svaka je zemlja članica imala svoj sistem notifikacije i provjere količina glutena. Potrošač je bio sve zbunjeniji, jer se čak i na proizvodima koji po svom sastavu ne mogu sadržavati gluten nalazio navod „bez glutena“. Time se trebalo vjerovati proizvođačkoj specifikaciji, jedinom dokumentu koji ima navedenu količinu glutena, a u koju potrošač, odnosno oboljeli od celijakije nije imao uvida. Novom Uredbom 41/2009 regulirane su količine glutena ovisno o porijeklu i vrsti pojedinih bezglutenskih namirnica, te deklariranje glutena. Konačno su se navodi o količini glutena promijenili i sada glase: Gluten free (bez glutena) - količina glutena ne smije biti veća od 20 mg u kilogramu originalnog pakiranja proizvoda koji se prodaje. Very low gluten (s niskom količinom glutena) - količina glutena ne smije biti veća od 100 mg u kilogramu originalnog pakiranja proizvoda koji se prodaje. To su jedini navodi koji se smiju navoditi. Nažalost, smatra se da će nova terminologija označavanja hrane namijenjene oboljelima od celijakije dovesti do nerazumijevanja i nepovjerenja kod te specifične skupine. Ostaje nam vidjeti i nadati se da će navođenje podataka o količini glutena u bezglutenskim proizvodima biti odgovarajuće, a ne neki marketinški trik, jer je i sama Europa uvidjela da kontrola količina glutena u hrani treba biti češća i ozbiljnija, budući da je hrana doista jedini lijek oboljelima od celijakije. Literatura: COMMISSION REGULATION (EC) No 41/2009 of 20 January 2009 concerning the composition and labelling of foodstuffs suitable for people intolerant to gluten FARRELL RJ. KELLY CP. Celiac sprue. CATASSI C i sur. A prospective, double-blind, placebo-controlled trial to establish a safe gluten threshold for patients with celiac disease. American Journal of Clinical Nutrition 2007;85 (1): 160-6. ZARKADAS M i sur. The impact of a gluten-free diet on adults with Coeliac disease: results of a national survey, J Hum Nutr Dietet 2006; 19: 41–9. Izvor: Stručni časopis "inPharma", BR.3, GOD. Copyright 2011Lucas Intertrade d.o.o.Site mapIzrada web stranica Virtus Dizajn