http___metro-portal.hr_supernova-je-uzrok-izumiranja-zivotinja-u-morima_115912_m_0_1.xml
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 12.1 13.1
For tens of millions of years, Earth's oceans were crowded with 5,000-lb. (2,200 kilograms) turtles, whale-size sea cows and sharks as large as school buses. Then, about 2.6 million years ago, they started dying in droves. The mass die-off known as the Pliocene marine megafauna extinction may have wiped out more than a third of Earth's large marine species (including the beloved megalodon — a Jaws-like shark that measured up to 80 feet, or 25 meters, long). Today, scientists still don't know exactly why it happened. Climate change was definitely a factor; it was the start of a new Ice Age in which glaciers began replacing oceans, and coastal food sources were severely diminished. But did climate change alone cause this deadly event, or are there more pieces to this deadly puzzle? [Wipeout: History's Most Mysterious Extinctions] A new paper scheduled to be published in the 2019 edition of the journal Astrobiology suggests one bold possibility: Perhaps exploding stars helped slay the giants of the deep. According to Adrian Melott, lead study author and professor emeritus of physics and astronomy at the University of Kansas, there is evidence that a nearby supernova — or possibly a string of multiple supernovas — coincided with the start of the great die-off that rid the world of its largest marine life. If these stellar explosions were strong enough and close enough to Earth, they could have drenched the world in stellar radiation, gradually raising the incidence of mutation rates and cancers among Earthly fauna for hundreds of years. The larger an animal was, Melott wrote in the new study, the more radiation they were likely to absorb, thus worsening their chances for survival. "We estimated the cancer rate would go up about 50 percent for something the size of a human — and the bigger you are, the worse it is," Melott said in a statement. "For an elephant or a whale, the radiation dose goes way up." Melott and his colleagues based a large part of their hypothesis on a pair of papers from 2016 that found traces of the isotope iron-60 — a radioactive variant of iron with a half-life of about 2.6 million years — in ancient seabed deposits on Earth. If these radioactive isotopes had formed with the Earth, they'd be "long gone by now," Melott said in the statement, so they must have been "rained down on us" several million years ago instead. The scientists who wrote one of the 2016 papers linked these isotopes to a series of supernovas that occurred between 8.7 million and 1.7 million years ago, erupting about 325 light-years from Earth. According to Melott, that's far enough away to prevent such explosions from seriously damaging our planet, but close enough that Earth would still have been in the path of some cosmic radiation. Part of this radiation would have taken the form of muons — heavy, electron-like particles that form when cosmic rays collide with other particles in our planet's atmosphere. According to Melott, because a muon is "a couple hundred times more massive" than an electron, it's also more likely to penetrate hundreds of miles underground or deep into the ocean. If lots of muons were to start raining down on the sea during the fallout from a nearby supernova, large sea creatures could have potentially come into contact with huge quantities of these radioactive particles. The resulting radiation might have caused mutations, cancer and mass death, Melott and his colleagues wrote. This amped-up supply of cosmic radiation, coupled with other known factors like climate change, could have been one of the levers of change that doomed Earth's marine giants. Melott noted that the evidence of a nearby supernova explosion is just "another piece in the puzzle" that is the Pliocene marine megafauna extinction, and further investigation into many possible factors is still required. We may never know what exactly killed the megalodon, but while scientists look for clues at the bottom of the sea, they may as well look up at the stars, too. - Image Gallery: 25 Amazing Ancient Beasts - 6 Extinct Animals That Could Be Brought Back to Life - The World's Biggest Beasts: Here and Gone Originally published on Live Science.
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 12.1 12.2 13.1 13.2 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 16.1 16.2 16.3 16.4
Supernova je uzrok izumiranja životinja u morima? Tsunami kozmičke energije s te raspadajuće zvijezde mogao je stići do našeg planeta i ispuniti atmosferu pokrečući klimatske promjene i izazivajući masovno izumiranje životinja Neuobičajeno jako svjetlo stiglo je do pretpovijesnog neba i zadržalo se tjednima ili mjesecima prije 2.6 milijuna godina - bila je to supernova, eksplozija zvijezde nekih 150 svjetlosnih godina udaljena od Zemlje. Unutar nekoliko stotina godina, mnogo vremena nakon što je neobično svjetlo izblijedjelo, tsunami kozmičke energije s te raspadajuće zvijezde mogao je stići do našeg planeta i ispuniti atmosferu pokrečući klimatske promjene i izazivajući masovno izumiranje životinja u oceanima ukljčujući vrste morskih pasa koji su bili veličine autobusa. Znanstvenici su učinak takve supernove, a moguće više od jedne, na život u oceanima, opisali u radu u časopisu Astrobiology. "Ovakva istraživanja provodim 15-ak godina i uvijek je to bilo temeljeno na općim znanjima o Svemiru - da su te supernove morale imati utjecaj na Zemlju u nekom trenutku", kaže voditelj istraživanja Adrian Melott, profesor fizike i astronomije sa sveučilišta Kansas. "Ovaj put je drukčije. Imamo dokaze o zbivanjima u blizini u određeno vrijeme. Znamo koliko su ona bila udaljena pa možemo izračunati kako su mogla utjecati na Zemlju i usporediti ih s onim što znamo o tome što se dogodilo u tom trenutku - mnogo preciznije". Po Melottu nedavna istraživanja koja su otkrila naslage radioaktivnog izotopa željeza na dnu oceana pružaju neoborive dokaze o vremenu i udaljenosti supernova. "Još su sredinom 1990-ih ljudi govorili: Tražite željezo-60. To je pokazatelj jer nema načina da stigne na Zemlju osim eksplozijom zvijezde. Da je radioaktivno željezo-60 stvoreno sa Zemljom odavno ga ne bi bilo. Stoga je moralo 'kišiti' po Zemlji. Postoje rasprave o tome je li bila samo jedna supernova u blizini ili čitav lanac. Sklon sam kombinaciji - veliki lanac eksplozija s jednom koja je bila neuobičajeno snažna i blizu. Kada proučavate ostatke željeza-60 uočite skok prije 2,6 milijuna godina no višak je razbacan 10 milijuna godina unatrag". Melottov tim navodi da postoje drugi dokazi za seriju supernova u arhitekturi Svemira. Bez obzira na to je li bila jedna supernova ili serija, energija koja je nataložila slojeve željeza-60 širom svijeta izazvala je i prodiranje čestica poznatih kao mioni na Zemlju izazivajući rak i mutacije - posebice kod velikih životinja. "Najbolji opis miona bio bi vrlo teški elektron - no mion je nekoliko stotina puta teži od elektrona", kaže Melott. "Oni vrlo snažno prodiru. U normalnim uvjetima mnogo njih prolazi kroz nas. Najveći dio prolazi ne nanoseći štetu, no oko petine doza zračenja dolazi od miona. Kad val tih kozmičkih zraka pogodi pomnožite te mione s nekoliko stotina. Samo mali djelić tih miona imat će djelovanje, no kad je broj toliko velik i energija toliko visoka imate povećani broj mutacija i karcinome - to bi bio glavni biološki utjecaj. Procjenjujemo da bi stopa obolijevanja od raka porasla 50 posto za bića veličine čovjeka a što ste krupniji to gore po vas. Za slona ili kita jako raste doza primljenog zračenja". Supernova prije 2,6 milijuna godina može biti povezana s izumiranjem velikih morskih vrsta na granici geoloških razdoblja pliocena i pleistocena kada je, prema procjenama, 36 posto životinjskih vrsta izumrlo. Izumiranje je bilo koncentrirano na životinje koje su obitavale u obalnim vodama u kojima su veliki organizmi bili pogođeni većim dozama zračnja miona. Prema Melottovu znanstvenom timu štete koje su nanijeli mioni proširile su se stotine metara u dubinu oceana postajući veće s većim dubinama. Mioni visoke energije mogu doprijeti dublje u oceane i biti važniji uzročnici bioloških šteta s povećanjem dubine. Zračenjem supernove ogromne morske životinje mogle su biti osuđene na propast. "Jedna od vrsta koje su izumrle prije 2,6 milijuna godina bio je megalodon", kaže Melott. "Zamislite veliku bijelu psinu iz "Ralja" koja je golema - to je megalodon, bio je veličine autobusa. U tom razdoblju nestali su. Pa možemo spekulirati da su mioni igrali ulogu. Zapravo, što je biće bilo veće veći je bio porast primljenog zračenja". Melott dodaje da nije bilo dobrog objašnjenja izumiranja velikih morskih vrsta. "To bi moglo biti jedno. Ta promjena paradigme - znamo da se nešto dogodilo i kad se dogodilo pa prvi puta možemo stvarno 'zaorati' i definitivno proučiti stvari. Sada možemo konačno utvrditi koji bi bili učinci zračenja na način kako to ranije nije bilo moguće".