http___lonewolf.com.hr_2017_02_10_manchester-by-the-sea-recenzija-filma__1.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 5.1 5.2 6.1 6.2
The annual award-movie avalanche is upon us, a bombardment of advertising, screeners and emails–but at this juncture, Manchester by the Sea is the best film I’ve seen all year. When my wife and I viewed it at the Telluride Film Festival we had to stay in our seats for several minutes afterwards to take it all in. It’s a highly emotional story that builds slowly and deliberately, disarming us by telling its story out of chronological order. Ultimately, it offers a catharsis that makes the often wrenching drama worthwhile. Casey Affleck is receiving well-deserved recognition for his performance in the leading role, but he is also perfectly cast. The protagonist of this New England tale is a quiet, unassuming man who has been through a terrible experience that affects his every waking moment. Because he isn’t a highly verbal character he has to express his discomfort and distress through silence, stillness, and awkward body language. That’s no small achievement, and Affleck does all of this to perfection. Kyle Chandler plays his older brother, a lifelong fisherman who hasn’t long to live and chooses Affleck to become the guardian of his adolescent son. Affleck loves his nephew and has a deep sense of duty and responsibility, but this is a role he doesn’t want. When it is foisted upon him, he and the boy (a remarkable Lucas Hedges) make an uneasy pair, the grown man haunted by his memories, the youngster with his whole life ahead of him. This is only the third film written and directed by Kenneth Lonergan, following You Can Count On Me and Margaret. He is better known as a playwright, but the attention to detail—from the authenticity of the small-town setting to the nuances of the characters, both major and minor—earn him the right to be called a great filmmaker. He clearly loves actors, and the movie has no weak links in its talented cast, headed by Affleck and Hedges, who work hand-in-glove with Chandler, Michelle Williams, Gretchen Mol, and Matthew Broderick. There is a heartbreaking scene near the end, which I dare not describe or give away, that I daresay I will never forget. Manchester by the Sea offers a unique moviegoing experience. It deserves every award that is coming its way.
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 11.2 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5
Manchester by the Sea je sve ono kako ga je kritika i predstavila – izuzetno emotivna, srcedrapajuća priča koja donosi nevjerojatne glumačke izvedbe koje bi Afflecku i Williams mogle donijeti zlatne kipiće Naziv originala: Manchester by the Sea Uloge: Casey Affleck, Michelle Williams, Lucas Hedges, Kyle Chandler, Gretchen Mol, C.J. Wislon, Anna Baryshnikov Redatelj: Kenneth Lonergan Trajanje: 137 minuta Datum premijere: 16. veljača 2017. O filmu Manchester by the Sea čuo sam toliko puno pozitivnih stvari da nisam mogao dočekati da ga pogledam u kinu. Mjeseci su prolazili, a film redatelja koji je najpoznatiji po scenariju za Bande New Yorka nikako da dobije hrvatsku premijeru. I vjerojatno ga nikada ni ne bi imao prilike pogledati da srećom nije nominiran za Oscara pa ga je naš kino distributer odlučio prikazati u sklopu svojih Oscar projekcija. Jedan od najhvaljenijih filmova u posljednjih nekoliko godina donosi priču u mrzovoljnom domaru iz Bostona Lee Chandleru (Casey Affleck) koji se radi smrti brata vraća u rodni gradić Manchester na obali Massachussettsa. Na njegovo iznenađenje otkriva da mu je brat oporukom ostavio skrbništvo nad svojim 16-godišnjim sinom Patrickom (Lucas Hedges). Ako ste pomislili da je ovo film o tome kako se glavni lik mora nositi s činjenicom da će morati postati očinska figura svom nećaku pogodili ste – ali samo djelomično. Jer Manchester by the Sea je slojevima izuzetno bogat film od čega se samo jedan dio odnosi na odnos Lee – Patrick. Srž ovog filma je nošenje Leeja sa životom u cijelosti, i njegovo „snalaženje“ nakon događaja iz prošlosti a sa čijim duhovima će se morati susresti povratkom u gradić iz kojega je baš zbog toga i otišao. Baš svi kritičari su isticali kako je Manchester by the Sea emocijama nabijen film i kako gledatelja pogađa direktno u srce. Međutim uvodni dio filma me natjerao da se zapitam jesu li Amerikanci osjetljiviji nego mi. U redu, odmah na početku filma umire Leejev brat, ali to nije toliko snažan događaj da bi se film mogao nazvati izuzetno emotivnom pričom, pogotovo što Joe (leejev brat) umre i prije nego ga upoznamo. Ali tada odjednom, kao iz vedra neba, u sceni u kojoj saznajemo da Lee postaje Patrickov skrbnik dobijemo pravi emocionalni šamar u vidu objašnjenja događaja iz Leejeve prošlosti. Taj emotivni šok će kod svakoga tko ima iti malo duše u sebi izazvati bujicu emocija koje neće izbljediti do samog kraja filma. U samo pet minuta glavni lik, svojevrsni antijunak kojega je teško voljeti, postaje lik kojega je tako lako razumjeti i kojemu u sekundi opraštamo svu njegovu „težinu“. Ljepota ovoga filma je baš u tome što ne prati klišeje. Lee je mogao biti čovjek kojeg svi obožavaju i koji je idealan skrbnik za Patricka, ali umjesto toga dobijemo čovjeka koji radi kao domar i niti malo ga ne zanima napredak ili traženje posla, koji je nedruštven i nezainteresiran za svijet oko sebe, i koji će uz pomoć alkohola bez problema izazvati tučnjavu u baru. Film je neuobičajen i po svojoj izvedbi. Nelinearna radnja nije toliko neuobičajena, ali promjene iz prošlosti, u sadašnjost, pa povremeno i u budućnost ovakvim tempom kao u Manchester by the Sea ipak nisu nešto što se često viđa. Ipak, česti skokovi znaju ponekad i zbuniti pa će gledatelj za neke scene shvatiti da je flashback tek kada se pređe na iduću scenu – a to i nije baš plus. Sa druge strane, česti skokovi, a i kratke scene daju osjećaj da film ima puno brži ritam nego što ga stvarno ima jer je Manchester by the Sea u suštini film s jako sporim ritmom. Glumački je film jednostavno savršen. Odigrati nedruštvenog antijunaka kojeg istovremeno trebamo voljeti nije tako lako kako izgleda – mnogi u tome nisu uspjeli, ali Affleck je toliko savršen da ga s razlogom smatraju jednim od najvećih favorita za Oscara. Ništa lošija nije niti Michelle Williams koja se iz glumice iz teen serija poput Dawson’s Creek pretvorila u fenomenalnu karakternu glumicu koja obilježava ovaj film unatoč tome što se pojavljuje u svega nekoliko scena. I ne samo da su baš sve do jedne glumačke izvedbe izvrsne nego su i dijalozi nevjerojatni – tako prirodni, bez uljepšavanja. Kao da sjedite na zidu na ulici i promatrate rasprave prolaznika. Ipak, ovaj izvrstan film ima i neke mane koje možda neće zasmetati svima. Osobno, veliko iznenađenje mi je predstavljalo ponašanje 16-godišnjaka. U većini filma je on tipičan pubertetlija koji misli da je najpametniji, svira u bendu i istovremeno hoda sa dvije cure, ali s obzirom na kvalitetu filma bilo mi je neshvatljivo da dan iza smrti oca on ide u školu, želi svirati s bendom i gleda kako će povaliti djevojku dok je njezina majka na donjem katu!? Pitam se jesam li ja možda pogrešno shvatio jer ovakva stvar strahovito bode oči! Ali čak i na takvu nelogičnost, jer je realnost izuzetno važna kod drama, ovaj film je izuzetno ostvarenje kojega bi trebali pogledati ukoliko volite emotivne filmove koji ne uljepšavaju život. Kako obožavam akcijske filmove kojima je jedini smisao zabava, toliko uvijek volim pogledati i film koji je pravi predstavnik umjetnosti. A Manchester by the Sea, pogonjen jakim emocijama i nevjerojatnim glumačkim izvedbama, to i jest. Nemojte ga propustiti.Anna Baryshnikov, C.J. Wislon, Casey Affleck, Drama, Gretchen Mol, Kenneth Lonergan, Kyle Chandler, Lucas Hedges, Michelle Williams, Oskar