http___livro-ensino-medio.f1cf.com.br_filosofia_hr_philosophy-276.html_1.xml
2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1
It is this aesthetic state that man makes his determinations and passes the natural state of liberty, understood not absolutely, but as a determining active, deliberate and conscious. The man comes to choosing their actions and seek the truth. As there is not always this harmony, or the man is trapped in the senses, seeking a purely physical pleasure, sensualist, or is overdetermined by moral rules or truths imposed from outside. Thus happiness and human dignity are not full, because the man is stuck to the determinations of a culture that is lost in the sensuous pleasure-physical or moral hypocrisy. According to Schiller is via an aesthetic culture that humanity can find this harmony and return sensitivity, its function reconciling the sensual impulses and intellective. This reconciliation is done by a new model of society where human liberation from the clutches of sensuality and limiting meaningless abstraction occurs by the free play of the imagination. This game takes the imagination the seriousness of the reality that kills creativity, spontaneity and frees man from the sheer determination of its deficiencies and material needs. The reality is illuminated by this aesthetic game and man can realize their potential, not staying away from yourself, whether at work alienating the incomprehensible theories in purely physical pleasure. It's just that game that man is truly free. The culture implies an aesthetic education aesthetic perception of the world in which reason and sensibility can be harmonized so that the search for truth and a beautiful life morally inconsistent with the very nature of man. An aesthetic culture implies, according to Schiller, an education for art and beauty. Thus, knowledge and morality, which originate in this culture are not just the domain of nature and its consequent destruction. Aesthetic culture not therefore corresponds to one constraint hypocritical of human actions, but the incentive to freedom. One can think of the human being, from this new culture with respect to aesthetic sensibility, proposed by Schiller, not only limited to forced labor, alienating a society that seeks only material wealth and values only individualism and physical pleasure. Not an art devoid of meaning, a repetition of formulas, phrases, themes or a search of a thoughtless physical beauty imposed by industry standards and consumer. There is a proposal to a passive man and distressed, but exhibitor of themselves, their capabilities, their accomplishments. Schiller points to a policy proposal, because it implies decisions, participation and collective search results. Education for aesthetic perception, for beauty, can not be moralizing or intelectualizante, but aimed at a human noble, worthy and happy.
2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1
To je estetska država koja čovjek čini svoje određenja i prolazi prirodno stanje slobode, shvatio nije apsolutno, već kao utvrđivanja aktivna, namjerno i svjesno. Čovjek riječ o odabiru svoje postupke i tražiti istinu. Kao što ne postoji uvijek taj sklad, odnosno čovjek je zarobljen u osjetilima, tražeći čisto fizičko zadovoljstvo, čulna, ili se overdetermined moralnim pravilima ili istinama koje nameće izvana. Tako je sreća i ljudsko dostojanstvo nisu pune, jer čovjek je zapeo u određenjima kulturi koja je izgubila u senzualnim zadovoljstvom-fizičke ili moralne licemjerja. Prema Schiller je preko estetske kulture da čovječanstvo može naći taj sklad i povratak osjetljivost, njegova funkcija pomiri senzualne impulse i intellective. To pomirenje vrši novom modelu društva u kojima ljudsko oslobođenje od kandži senzualnosti i ograničavanja besmislena apstrakcija se javlja po slobodnoj igri od mašte. Ova igra traje maštu na ozbiljnost stvarnosti koja ubija kreativnost, spontanost i oslobađa čovjeka od samog određivanja svojih nedostataka i materijalnim potrebama. Stvarnost je osvijetljen ovoj estetskoj igri, a čovjek može ostvariti svoj potencijal, ne držeći se podalje od sebe, bilo na poslu otuđio nerazumljivom teorije u čisto fizički užitak. To je samo da igra da je čovjek istinski slobodan. Kultura podrazumijeva estetski dojam obrazovanje estetski o svijetu u kojem razum i osjećaji mogu biti usklađeni tako da je potraga za istinom i lijep život moralno nije u skladu s naravi čovjeka. Estetska kultura podrazumijeva, prema Schiller, obrazovanja za umjetnost i ljepotu. Dakle, znanje i moral, koji potječu u ovoj kulturi nisu samo područje prirode i njegova posljedično uništenje. Estetske kulture stoga ne odgovara jednom ograničenje licemjernog ljudskih radnji, ali poticaj na slobodu. One mogu sjetiti ljudskog bića, od ove nove kulture s obzirom na estetski senzibilitet, predložio Schiller, ne samo ograničeno na prisilni rad, otuđuje društvo koje traži samo materijalno bogatstvo i vrijednosti samo individualizma i fizički užitak. Ne umjetnosti lišene značenja, ponavljanje formule, fraze, teme ili potrazi nepromišljenom fizičke ljepote nameće industrijskim standardima i potrošača. Postoji prijedlog da se pasivni čovjeka i nevolji, ali izlagač od sebe, svoje sposobnosti, o njihovim uspjesima. Schiller ukazuje na policy prijedloga, jer to podrazumijeva odluka, sudjelovanje i kolektivne rezultate pretraživanja. Obrazovanje za estetsku percepciju, za ljepotom, ne može biti moraliziranje ili intelectualizante, ali usmjeren na čovjeka plemenita, vrijedna i sretan.