http___marijapropetog.hr_bl-marija-propetog-isusa-petkovic_info_otajstva-krunice_1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 7.8 7.9 7.10 7.11 7.12 7.13 7.14 7.15 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 12.1 12.2 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 14.7 14.8 14.9 14.10 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 15.7 15.8 15.9 15.10 15.11 15.12 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 16.6 16.7 16.8 16.9 16.10 16.11 16.12 16.13 16.14 16.15 16.16 16.17 16.18 16.19 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 17.8 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 19.6 19.7 19.8 19.9 19.10 19.11 19.12 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 20.6 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 21.7 21.8 21.9 21.10 21.11 21.12 21.13 21.14 21.15 21.16 21.17 21.18 21.19 21.20 21.21 21.22 21.23 21.24 21.25 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 22.8 22.9 22.10 22.11 22.12 22.13 22.14 22.15 22.16 22.17 22.18 22.19 22.20 22.21
MARTYRS MIRROR In the year 1569, at Antwerp, there was apprehended, examined, tortured and finally sentenced to death, for living according to the word of God. and the testimony of the truth, twelve pious Christians, namely, Harman Timmerman, Jan van Hasebroeck, Pieter Verlonge, Gerrit van Mandel, Jan van Mandel, Jan de Schaper, Jan Wiljoot, Jan van Doornick, Willem van Poperinge, Maeyken, his wife, Jan Koopman, and Hans his servant. One of them, however, died in prison, from the effects of the torture. Seven were burned alive before Easter, their mouths having been screwed together with screws; and the last mentioned four, in like manner, on the 20th of May of said year. Here follows a brief yet thorough and Christian confession of faith, of the one Being, God the Father, Son and Holy Ghost, and of the eternal Godhead of Christ the Son of God; also of the incarnation, visibleness, suffering and death of the eternal and only begotten Son of the living God, our Lord and Saviour Jesus Christ; which, by this here mentioned hero and witness of Jesus, Herman Timmerman, was written as an answer and refutation to a letter that had been sent him; and to which he so effectually testified and confirmed with, his blood and death. We have added the same here, for the benefit of the reader. We ask you to read it with Christian regard and attention; we hope that you will be instructed and bettered by it. It reads as follows In the first place, my friend, you desire us to write to you, whether we confess that the Father and the man ~esus Christ and the Holy Ghost are one Being. ur answer is, that we confess, that there is one Father, and one Son, and one Holy Ghost, and that with these words, namely, Father, Son and Holy Ghost, the only and Almighty God was expressed by Christ Himself, Matt. This then is our belief, namely, that we confess, that when the Father was, there was also the Son; for the Father never was without the Son. For as the Scriptures testify of the Father, that He is eternal, and that all things are through Him; so they also testify of the Son, that His goings forth are from the beginning, from the days of eternity; and all things were created by Him. Mic. Likewise, also through the Holy Spirit; for all things were made by Him, who has one will and work with the Father and the Son, as may well be understood from these words where the Scriptures testify that the Holy Ghost says, "Separate me Barnabas and Saul for the work whereunto I have called them." II Esd: 16:62; Psalm 33:6; Acts 13:2. See, my friends, here the Holy Ghost says that He calls them to this work; now Paul says, that Jesus Christ has called and sent him. And in the epistle to the Galatians we read, that God called him, and separated him from his mother's womb, to reveal His Son by him. Galatians 1:15, 16. From these words the unity can clearly be understood. And there are still other passages which testify concerning the Holy Ghost, that He appoints the ministers or bishops in the church of God, which He has purchased with His own blood, and that He also dispenses the gifts. Acts 20:28; I Cor. From these words it is easy to understand the unity and operation of the Holy Ghost, which He has with the Father and the Son, so that He Cannot be excluded from the unity: Nor can the Son; for He says, "I and the Father are one," John 10:30; which unity and Son of God He is according to the person as well as according to the Spirit; for He is frequently, according to His humanity called the Son of God, as you may read where the centurion said, "Truly this is the Son of God." Matt. And Paul says, that we are reconciled to God by the death of His Son. Rom. Again, that God did not spare His Son, 8:32. And John says, that the blood of Jesus Christ His Son cleanses us from all sin. And Luke says, "That which shall be born of thee shall be called the Son of God." And to the Galatians, "That God sent forth his Son, who was born of a woman, " Gal. Now He who is the Son of God; and whom He has given for our propitiation (I Jno. 4:10), was certainly born of Mary in the form of a human person. And Isaiah says, "Unto us a child is born, unto us a Son is given: and his name shall be called Wonderful, Counsellor, The mighty God, The everlasting Father" (Isa. 9:6), and other things, which God says of Himself, and which John the Baptist and Christ declare concerning Himself. Read Isaiah where it is written, "Behold, your God. For, behold, the Lord Sabaoth cometh; he shall feed his flock like a shepherd." Isa. Also in Ezekiel God says, "I will myself attend to my sheep." Ezek. Now Christ says, that He is the Shepherd of the sheep, and that the sheep are His own. Zechariah says, "Smite the Shepherd, and the sheep shall be scattered," and in John we read, that Christ is the Bridegroom, who has the bride; and in the epistle to the Ephesians [we are taught], that He gave Himself for her, that He might prepare Himself a glorious church. Eph. Christ also is the Lamb of God, and in Revelation we read that the marriage of the Lamb is come, and that His wife has made herself ready. Hence we can clearly understand from these words, that Jesus Christ is the Bridegroom and husband of His church, which husband by the prophet Isaiah is called God, "For thy Maker is thine husband," he says, "the Lord of hosts is his name: and thy Redeemer is the Holy One of Israel; the God of the whole earth shall he be called." Isa. See, my friends, from all these words it can clearly be understood, that Christ cannot be excluded from the unity or from God; since God in the Scriptures is frequently expressed by the word Christ, as you may read in Timothy, where Paul calls Christ our Saviour, and also calls God our Saviour, and in other places, where God is called our Saviour. Read I Tim. And God says through Isaiah, "I am the Lord; and beside me there is no Saviour." Isa. Now the Scriptures testify, that man's salvation lies in the sacrifice of the body of our dear Lord Jesus Christ, as we above quoted to you some passages; as, that we are reconciled to God by the death of His Son the body died, and, as Peter says, "By- his stripes we were healed." His body suffered the stripes. I Pet. And Isaiah, "With his stripes we are healed, " the stripes were inflicted upon the body. Isa. See, my friend, it is therefore clear from these words, that Christ cannot be excluded from God with body and spirit, since God ascribes to Himself that which Christ has done, as we explained above concerning the Shepherd of the sheep. And Christ ascribes to Himself that which God does, as may frequently be understood from the Scriptures; so that the inference is clear, that they have one will and work: for what things soever the Father doeth, these also doeth the Son likewise. And as the Father raiseth up the dead, and quickeneth them; even so the Son quickeneth whom He will. Hence the works of the Son of God can be ascribed to none other than to God, so that the Son cannot be excluded from God. When therefore the word God is named, Father, Son and Holy Ghost are thereby expressed. Thus confess we the only God. You further desire an answer in regard to the passages which speak of the one God, whether thereby any other than the Father is named. I understand your question thus, "Whether Christ, who died, is also comprised in the expression one God?" Answer. In the first place you quote Deut. 6:4, where Moses said, "Hear, O Israel, the Lord our God is one God;" and says still further in the same chapter, "Ye shall not tempt the Lord your God, as ye tempted him in Massah." v. 16; Matt. See, my friend, they tempted this one God, who by Paul is called Christ, where he says, "And let us not tempt Christ, as some tempted him." I Corinthians 10:9, Now I understand from your letter, that you would exclude Christ from God; I understand it by the passage you quote (John 17), by which you would prove that Christ is not God. Our answer concerning this passage is, "They that confess Jesus Christ in truth also confess Him God, since God is expressed by the word Christ, as we have proved above from the words of Paul." You further quote the language of Hezekiah, where he said, "O Lord God of Israel, thou art alone God; thou hast made heaven and earth." II Kings 19:15. By these words you would prove that Christ is excluded from the one God. And you write in your letter that the one God of whom Hezekiah spoke made heaven and earth; and you exclude Christ from the one God; hence you must also exclude Him from the creation of heaven and earth, and must first refute all these witnesses that testify concerning Jesus Christ, that all that is made was made by Him. Read John 1:3; Col. 1:9; Eph. When you shall have refuted all these witnesses, and excluded Christ from all the works of God, then I shall admit your view, that Christ is not comprised in the expression, one God. You further say that God is invisible and lives forever, but that Christ was seen, and that He died, and that the child was without knowledge, and that it grew up in wisdom; concerning which you shall hear our views afterwards from the confession of our faith, which we prove from the Scriptures, which later we must believe. Furthermore, you say that God knows the times, and that the Son does not know them. Matt. Our answer is, that Christ speaks this according to His humiliation; for there are other passages which testify concerning Him, that He knows all things; as where Peter said, "Lord, thou knowest all things;" and Christ did not contradict him, saying, "'No, Peter, I do not know the last day." He did not even reply to it. Again, when the disciples said to Him, "Now are we sure that thou knowest all things." You further say that God knows the hearts of all the children of men. We say that Christ also knows them; for He knew what was in man, and needed not that any should testify of man. II Tim. 4:8; Revelation 2:23; John 2: 25. And Christ said, "I know you, that ye have not the love of God in you." And in John 6:61, we read that Jesus knew in Himself that is disciples murmured at it. But that you write concerning the revelation of John, that God gave Him the same, this does not imply that He [Christ] does not know anything. You further say that God is Almighty, and does all things without the assistance of any one. Answer: Above we have proved that Christ Jesus and the Holy Ghost are comprehended in the word God, or you must prove that the Father does some things without the Son or the Holy Ghost, contrary to the words of Christ where He says, "What things soever the Father doeth, these also doeth the Son likewise." And, "My Father worketh hitherto, and I work." And"As the Father raiseth up the dead, and quickeneth them, even so the Son quickeneth whom he will." And if we are to honor the Son as we honor the Father, as the Father requires, we must certainly confess Him God, for the Father is honored as God, and if we now deny the Son, we have neither the Father, nor the Son, and we are also the spirit of antichrist. I John 2:22. And as God did the miracles by Him, so He, again, did them by the Father. And He said to two blind men, "Believe ye that I am able to do this to you?" And they believed it and were helped. Matthew 9:28. This I state, that you may know that He frequently ascribes to Himself the works which He does, and sometimes to His Father; in order that you may know that they are one God, who worketh all things. You say that God requires the Holy Spirit, which is true. Now you must observe that a certain thing is sometimes ascribed to God the Father, and sometimes to the Son; for we read, John 3:16, that God so loved the world, that he gave his only Son. Rom. And John 10:17, we read that Christ says, that He lays down His life; no man takes it from Him; but He lays it down of Himself. Again, that He gives His flesh for the life of the world. And that He also imparts the Holy Ghost, and also sent Him to His disciples. You further quote I Cor. Our answer is, as above: That sometimes a work is ascribed to the Father and sometimes to the Son; that all men might know that they are one. For we read that God the Father set Jesus Christ at His own right hand in the heavenly places. Eph. And we also read, that the Lord sat down on the right hand of the Majesty on high. Heb. Therefore my friend, you may well take heed before you proceed in such a weighty matter, and first well prove with the word of Christ and His apostles, that you do not run away with a word, without first proving whether it agrees with all the words of God. Farewell, and read with the understanding. Our belief and ground concerning the incarnation of Jesus Christ is, that we confess and believe, that the only begotten Son of God, who was with the Father before the foundation of the world (John 17:24), and was in the form of God (Phil. 2:6), was foreordained before the foundation of the world; whose goings forth are from the beginning; by whom the world was made, John 1:3; Col. 1:16; Heb. 1:2; and who, though He was rich, became poor for our sakes, and came forth from the Father, came into the world; came down from heaven; and through the power of the Most High was conceived in Mary, and became man in her. For the Word became flesh (John 1:14), so that it was seen with the eyes, and handled with the hands; of the word of life. I John 1:1. Born of Mary (Luke 2:7); given unto us as a son (Isa. 9:6), and crucified, died, and buried for us; raised from the dead, for God raised up His child Jesus (Acts 3:15; 10:40; I Thess. 1:10); and He ascended up where He was before (John 6:62), for He that descended is the same also that ascended, Eph. We also believe, that the Son of God, when the time was fulfilled, became Abraham's son, David's son, Abraham's seed, the Son of man; and the son and fruit of Mary, when He became man; not that the Son of God took His origin or beginning from Abraham, or David, or Mary; for we have above shown by the Scriptures, that He was with the Father before the foundation of the world; and was before Abraham was. We therefore believe, that Jesus Christ, without any division, visible or invisible, mortal or immortal, wholly and entirely, is the first begotten, own, true, Son of God, as all believers have confessed Him, as we can read in the holy Scriptures. Peter confessed Him as the Son of the living God. Likewise also John the Baptist confessed Him; for he said: I saw, and bare record that this is the Son of God. Nathanael said, "Rabbi, thou art the Son of God." Martha in like manner confessed that He was the Christ, the Son of the living God, who had come into the world. This is our confession concerning the incarnation of our Lord Jesus Christ. Now if some one should ask us whether we do not believe that the Son of God assumed flesh and blood, in which He dwelt; and that the Son of God remained the same as He was, invisible, immortal, unchangeable, as is the Father; we answer thus." If it were true that the Son of God remained invisible, immortal and unchangeable, as the Father, and assumed flesh and blood from Mary, in which He dwelt, it could not be said with truth, that the Son of God became man, but according to truth it would have to be said, that the Son of God assumed a man, in whom He dwelt; for to assume is to assume, and to become is to become, and assuming cannot be called becoming. There further follows from it, that if the Son of God remained invisible, as the Father, He could not be crucified, and in this case He that hung on the cross, is not the Son of God; for He was seen, and God has but one Son. It further follows from it, that if the Son remained invisible, God did spare His Son, contrary to the words of Paul, where he says, that God spared not His Son, but delivered Him up for us all. And God would in this case also not have given us His Son, contrary to the teaching of John, where he says, "God so loved the world, that he gave his only Son." Furthermore, if He remained immortal, it can not be said, that we are reconciled to God by the death of His Son, contrary to Paul, where he says, that we are reconciled to God by the death of His Son. Rom. Nor can it be said that the blood of Jesus Christ His Son cleanses us from all sin. It can only be said that the flesh and blood of Mary cleanses us from all sin, contrary to the teaching of John, where he says, that the blood of Jesus Christ his Son cleanseth us from all sin. Nor can it be said, that God raised up His child Jesus; for if He did not die, He did not raise Him up, contrary to the teaching of Paul, I Thessalonians 1:10; Acts 2:24; 10:40. Now if someone should ask us, whether we believe, that the Son of God was changed; we answer, that we believe, that the Son of God for our sakes was changed so much that He became what He was not, namely, He, who before was rich, for our sakes became poor. And He, who was in the form of God, became man; for the Word became flesh, so that it was seen with the eyes and handled with the hands. And He, who before was invisible, became visible; and arose from the dead; and ascended up where He was before. For He that descended is the same also that ascended; and He sits on the right hand of the Majesty on high, and is our Advocate, our Mediator, and ever lives to reconcile us. See, my friend, thus confess we the love which God has shown toward us. So that Jesus Christ humbled Himself for our sakes, became lower than the angels, and was found in fashion as a man. Phil. Behold, my friend, this is the answer to the remark that the child grew up in wisdom. For when He became like unto man, as Paul teaches, He became in all things like unto His brethren. Heb. Now, another man grows up in wisdom; therefore the Son of God humbled Himself, put Himself in our stead before God His Father, and took upon Him our sins, and paid for them in our stead, so that in our place He cried to God with strong crying and tears, and offered up [prayers and supplications] unto Him that was able to save Him from death. Heb. Not, my friend, that He needed to be saved on the part of His own person. Now if someone should ask us, whether by such an incarnation as you have confessed here He did not lose His Sonship, and unity with God, we answer: We have proved above by the Scriptures, that Jesus Christ was the Son of God before every creature (Col. 1:15) , and was with the Father before the foundation of the world; whose goings forth are from the beginning and from eternity. And He did not lose His Sonship by His incarnation; for, while He was man, the Father confessed Him as His Son. Matt. And Christ said, that He was the Son of God. Likewise did Peter. Matt. John the Baptist, Nathanael, Mar- tha, and Thomas confessed Him as their Lord and God. And Christ said, "I and the Father are one." From these words it is easy to understand, that by His incarnation He did not lose His first identity and unity; for the Son of God could become man, so that He died; but nevertheless remain God and the Son of God. For we read concerning the first man Adam, who was a figure of Christ, that God made him of the earth, so that Adam became a living soul, flesh and blood, capable of suffering and dying, and yet remained earth; for God said, "Dust thou art, and unto dust shalt thou return." Rom. Abraham also confessed, that he was dust (earth). Now, when the word earth is named, everything is comprised in it, that is earth and takes its origip from the earth. Now Adam and Abraham, who were earth died, and all men who are of the earth, will be able to die; but the earth on which we walk can not die. Nevertheless, both are earth, and both are comprehended in the term earth. Now, when the word God is named, everything is comprised in it, that is God, and all that has its origin from and with God; namely, with the word God, we express Father, Son, and Holy Ghost. Now the Scriptures testify, as we have abundantly stated above, that the Son of God became man, so that He was seen, and that He died; but the Father and the Holy Ghost did not die. Nevertheless, God reconciled the world, and purchased His church by His blood; for God was made manifest in the flesh. Read Baruch 4:22. For God is man's Saviour. Read Isaiah 43:11; I Tim. Now if Christ's body were of the earth, in which body our propitiation lies, as Peter teaches, that we were healed by His stripes, and Isaiah, that we are healed by His stripes; and Paul, that we are reconciled by His death; then the earth must be our savior, and not God; and John must have spoken falsely, when he said, that the Word, which is called God, became flesh. And before we will believe that Christ's body is of Mary's blood, we want to see this assertion pointed out to us in the Scriptures, word for word, and we will say nothing against it; for we must believe as the Scriptures teach us. And if any one wishes to accept our faith, we will show him word for word where this is written, namely, that the Word became flesh. Farewell. Read with the understanding. HARMAN TIMMERMAN.
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 13.2 14.1 14.2 15.1 16.1 17.1 17.2 18.1 18.2 19.1 20.1 21.1 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 28.2 29.1 30.1 30.2 30.3 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 32.1 32.2 33.1 34.1 35.1 35.2 35.3 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 37.1 38.1 38.2 39.1 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 42.1 43.1 44.1 45.1 45.2 45.3 45.4 46.1 46.2 47.1 47.2 47.3 48.1 49.1 50.1 50.2 50.3 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 56.1 56.2 56.3 57.1 57.2 57.3 57.4 58.1 58.2 58.3 58.4 59.1 60.1 61.1 62.1 63.1 63.2 64.1 64.2 65.1 65.2 66.1 66.2 67.1 67.2 67.3 67.4 68.1 69.1 70.1 71.1 72.1 72.2 72.3 72.4 72.5 73.1 74.1 75.1 76.1 76.2 77.1 77.2 77.3 77.4 78.1 78.2 79.1 80.1 80.2 81.1 81.2 82.1 82.2 83.1 83.2 84.1 85.1 86.1 87.1 87.2 87.3 87.4 87.5 87.6 87.7 87.8 88.1 89.1 89.2 89.3 90.1 91.1 92.1 92.2 92.3 93.1 93.2 93.3 94.1 94.2 94.3 95.1 95.2 96.1 96.2 96.3 96.4 96.5 96.6 96.7 97.1 98.1 98.2 98.3 98.4 98.5 98.6 98.7 99.1 99.2 100.1 100.2 100.3 100.4 101.1 102.1 102.2 103.1 103.2 104.1 104.2 105.1 106.1 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 112.1 113.1 114.1 114.2 115.1 116.1 117.1 118.1 119.1 119.2 120.1 121.1 121.2 122.1 123.1 123.2 123.3 124.1 124.2 124.3 125.1 126.1 126.2 127.1 127.2 128.1 128.2 129.1 130.1 131.1 132.1 132.2 133.1 134.1 134.2 135.1 135.2 135.3 136.1 137.1 138.1 138.2 138.3 138.4 138.5 138.6 139.1 139.2 140.1 141.1 141.2 142.1 143.1 144.1 145.1 146.1 146.2 147.1 148.1 148.2 149.1 149.2 149.3 149.4 150.1 151.1 152.1
Otajstva krunice Radosna otajstva s razmatranjima prema riječima bl. Marije Propetog Petković Anđelovo navještenje Mariji I kad se ispuni punina vremena, smilovao se Otac djeci svojoj po grijehu Adama i Eve, i posla im Zoru novog dana, novog zavjeta, iz koje Zore imalo je isteći Sunce pravde i milosti. I porodi se Prečista izabrana, koja će poroditi Spasitelja. Kad je njegova premudrost sve pripravila šalje Odabranoj vijest po anđelu. I anđeo leti s neba i spušta se na tamnu zemlju u tihi Nazaret, k čistoj i prečistoj - poniznoj Djevici Mariji: »Anđeo Gospodnji navijesti Mariji da će začeti Sina Božjega - po Duhu Svetom.« A Marija reče: »Kako će to biti...« Anđeo odgovori: »Duh Sveti sići će na tebe i krepost Svevišnjega osjenit će tebe zato ono što ćeš ti poroditi zvat će se Sin Božji.« A Marija reče: »Evo službenice Gospodnje, neka mi bude po Riječi Tvojoj.« I Riječ je Tijelo postala i čovjek postao da nas spasi. Toliko se snizio Bog Svemogući da nas spasi. Razmišljaj, dušo moja, njegovo sniženje... poniženje... zatajivanje... za tebe, za tvoj spas... za školu tebi i tvoj život. Poniženje... sniženje... želi Isus od tebe, dušo moja. Današnji je dan velik za nas i za svaku kršćansku dušu, jer je danas Vječna Riječ Očeva sišla među nas, da pomiri nebo sa zemljom. Sin Božji učinio se Čovjekom da spasi rod ljudski; da svijet upozna Oca; da propovijeda duh mira i ljubavi, da nam pokaže kojim putem se ide k ocu. Zato kada mislimo o ovome danu, danu Božjeg Milosrđa, kad nam je po svojoj milosti poslao Sina svoga, možemo Ga zaista pozdraviti kao dan spasenja, dan izmirenja neba sa zemljom, dan milosrđa Oca Nebeskoga prema nama, jer nas je primio po svome Sinu Jedinorođenome za Svoju Djecu. Marijin pohod Elizabeti U drugom otajstvu razmišljajmo o radosti Bl. Djevice Marije, kada otišav u pohode svojoj svetoj rodici Elizabeti bi od iste prepoznana i počašćena za pravu majku Sina Božjega. Pođite oduševljeno s onim duhom kojim je Presveta Djevica Marija posjetila svoju rodicu svetu Elizabetu. A ona ju je posjetila da joj pomogne, da je služi, i zato pomozite rado ono što je potrebno da se učini..... Najviše treba da na to pazimo, da pomognemo one koji su žalosni, bijedni u duši. A ja Vam kažem, da sve ono što činimo zadnjem siromahu, siroti bolesniku činimo Isusu Kristu i On će nam sve uzvratiti. Rođenje Isusovo Danas je Božić dan spasenja, dan veselja za nas, dan Porođenja Onoga, koji je spasio čovječanstvo, naše Vječne Ljubavi, Ljubimca naše duše, očekivanog Otkupitelja od početka svijeta. Za Njim su uzdisali Proroci, za Njegovim dolaskom uzdisale su i vapile k nebu sve duše. Na današnji dan se rodilo sunce ljubavi, Spasitelj svijeta, naše Svijetlo; došao je dan nam donese pravi život da nam pokaže put žrtve za spasenje čovječanstva, za slavu Nebeskog Oca. Stavljam Vam danas pred oči, ovaj uzvišeni Uzor ljubavi i žrtve. Razmatrajmo danas na dan Božića, ovo divno Otajstvo ljubavi. Danas kad budemo pred Kolijevkom Malog Isusa, razmišljajmo o Blaženoj Djevici Mariji, i o Njezinoj sreći u susretu sa svojim ljubljenim Sinom pri Njegovom dolasku na ovaj svijet; sjetimo se kako je u toj sreći zaboravila na sve svoje boli, unutarnje žrtve, nevolje, siromaštvo, jer se sve to gubilo i iščezavalo u prisutnosti slatkog Malog Isusa; sve su se Njezine tegobe svodile na ništa u usporedbi sa beskrajnom srećom posjedovanja svog Božanskog Djeteta. Kod Jaslica našeg Gospodina naći ćete najsavršenije primjere za sve kreposti, tu možete izvući mnogo pouka, a naročito naučiti kako da živite pripuštene križu poniženja. Jer za onoga koji ljubi, ništa nije teško: utisnite duboko u svoje srce ovu istinu. Prikazanje Isusovo u Hramu Ideš, Kraljeviću nebeski, u sv. hram svoj, nosi Te Bezgrešna sveta Djeva, majka Tvoja, prate te u duhu svi proroci i patrijarsi, svi anđeli nebeski i cijeli dvor nebeski. Otvorite se vrata hrama da uniđe Kralj slave. Danas ti Otac daje hram svoj da u njemu s njim kroz vjekove vladaš i prebivaš. O Blažena Djevo, o sv. Šimune, veliki svećeniče, najsvetije prikazanje danas se preko vaših ruku obavlja. Sin nebeskog Oca, Bog od Boga, svjetlost od svjetlosti, sama svetost, ljepota neba i zemlje, jedini, najljepši, najveći, u svojoj sili i ljepoti danas se prikazuje Ocu za spas svijeta. O divne slike, sav hram je u zažarenom zlatno-crvenom svjetlu a usred tog nebeskog žarišta svjetla, bijeli se nebesko čedo, bjelji od svih bijelih boja, sjajniji od sve svjetlosti, očice modre nebeske mu se sjaje od milote i prodiru u dušu, zanose je u toj duševnoj ljepoti, dubini mudrosti i milote. Raširio je ručice kao djelitelj svih milosti, kao ljubimac da zagrli sve kao i pojedinu dušu za kojom on teži. O vi djevičanske djevice - zaručnice tog nebeskog Kraljevića, potecite, motrite, zanesite se u ekstazi, jer to je ljubimac Vaš. Vi ste presretne za zaručnice njegove kraljice male. Oh, budite svete, kako da bar donekle odgovorite tom odabranju, da veselite Kralja - ljubimca svoga. Sveti Šimun je cijelog svog života molio i čeznuo za tim danom, i kad je konačno ugledao Djetića Isusa u hramu, uskliknu sretan: »Sad možeš Gospodine, po riječi svojoj u miru otpustiti slugu svojega. Moje oči vidješe spasenje, koje si pripravio..........« (Lk. Isusa nalaze u Hramu U petom otajstvu razmišljajmo o veselju ljubežlijvog Srca prečiste Djevice Marije, kada traživši tri dana izgubljenoga Sina, nađe ga napokon u hramu među naučiteljima, gdje siplje zrake svoje neizmjerne mudrosti. Naš Gospodin Isus Krist poučavao nas je riječima, »učite se od mene koji sam blaga i ponizna srca, i naći ćete mira dušama vašim«. Mi Ga moramo u tim krepostima nasljedovati, kao i Bl. Djevicu Mariju, našu nebesku Majku, koja je u čitavom svom životu sve blago i ponizno primila, podlažući se u svemu mirno i blago Presvetoj Volji Božjoj. Blagost i poniznost temeljne su kreposti Isusa Krista. Svetost koja nije blaga i ponizna, nije prava svetost. Blaga duša puna je dobrote i kreposti, jer je blaga duša dobrostiva, blaga duša je strpljiva, ponizna i milosrdna. Blaga duša je slatka utjeha za svaku dušu, jer je puna ljubavi i slatkoće. Blaga duša donosi posvuda mir i sve stišava. Blagost je osobita miljenica Isusa Krista, a nama svima neophodno potrebita; da ju postignemo treba da ju vježbamo i ustrajno se borimo sa samim sobom, moleći vruće Gospodina za pomoć, da se možemo svladati tako u takvoj kreposti nasljeđivati Isusa Krista, vapijući često: »Isuse blaga i ponizna srca, učini srce moje, po srcu svojem«. Otajstva svjetla s razmatranjima prema riječima bl. Marije Propetog Petković Isusovo krštenje na Jordanu Po milosti Božjoj i svetom Krštenju postali smo djeca Božja, hram Presvetog Trojstva. Moramo zato častiti i hvaliti Presveto Trojstvo: Oca, Sina i Duha Svetoga čuvajući se svakog grijeha. Koliko smo više sjedinjeni s Bogom, toliko više On po svom Presvetom Trojstvu djeluje u nama i po Svetom Duhu svojem raspiruje ljubav prema Ocu i Sinu i spasenju duša. Neizmjeran je misterij Presvetog Trojstva, toliko dubok, uzvišen, da samo kad počnemo o njemu razmatrati, poniremo sve više i više u neizmjernu dubinu njegove Beskrajnosti, njegove Mudrosti, Ljubavi i Svetosti. Bog je velik i neizmjeran u svom Jedinstvu, koja se slijeva u njegovo Presveto Trojstvo, po kojem Trojstvu hoće u svom milosrđu da pokaže i izlije najdragocjenije milosti na svoju djecu. Vidite Mudrost Božju, s Utjelovljenjem druge Božanske Osobe htio je svoju slavu i spasenje duša u Sinu; da vidimo njegovu Ljepotu, Veličinu i Savršenost, koja se odražava i blista u Sinu, da ga već u vremenu po Sinu spoznamo, tako da rastanemo u želji i čežnji, da ga vječno promatramo. Bog je htio po svom Sinu, da nam pokaže svoju beskrajnu ljubav, da nas Sin Božji spasi i da nam dade život, da nas pouči da ljubimo Oca, da se pokoravamo njegovoj Volji, da se ne vezujemo za zemaljske stvari, već da težimo za vječnošću i da se žrtvujemo za njegovu ljubav. Samoobjavljenje u Kani Kad nestade vina, reče Isusu njegova majka: »nemaju vina«. »Što ti hoćeš od mene ženo? – odvrati joj Isus. – Zar moj čas nije već došao?« Nato majka njegova reče slugama: »Što vam god rekne, učinite« (Iv 2, 3-5) Prečista Djevica Marija bila je odabrana za Majku Božju, jer je bila ponizna. Ona je bila čista, najčistija, a kako su čistoća i poniznost sestre, Bog pogleda na poniznost Službenice Svoje, zbog koje ju je uzveličao, kao što to Ona sama kaže u »Magnificat«, gdje Ona priznaje, da ju je Bog izabrao među svima i ispunio milostima, jer je bila preponizna. Budimo po Marijinom uzoru poslušne, ponizne i skromne. Ona nam je dala savršen primjer brze poslušnosti. Po riječima svetoga Luke »Marija je sve ove riječi čuvala u svom srcu«. Ponizan je i siromašan onaj tko ljubi siromaštvo i siromahe, radi i žrtvuje se za njih, priznaje se siromahom, jednom riječju traži jednostavnost, a prezire isprazne stvari, raskoš i slavu ovoga svijeta, tko ljubi jednostavne i siromašne duše, pomaže gladne, i trpeće, poučava neuke ne očekujući nagradu, već to čini isključivo iz čiste i iskrene ljubavi prema Isus Kristu. Znamo također da ne možemo primiti milost i darove Duha Svetoga: Mudrost, razum, savjest, znanje, jakost, pobožnost i strah Božji, ako nismo ponizni i nemamo duha siromaštva. Poniznost je prva i glavna krepost, jer ponizna osoba ljubi i poštuje svakoga i žrtvuje se za sve. Gdje nema poniznosti, nema ni ljubavi Božje. Duša se mora zatomiti, odreći se same sebe, ako hoće da se ispuni Bogom. Poniznost je temelj duhovnog života, svakog kršćanina, jer ako ova krepost nije temelj duhvonom životu, sve je lažno; ako o sebi ne mislimo ponizno, to jest ako ne osjećamo svoju bijedu i svoju nevrijednost, ako ne iskazujemo dužnu podložnost i ne poštujemo svakoga, naš duhovni život je raskliman i ruši se. Sam Isus Krist je rekao: »Učite se do Mene, koji sam blaga i ponizna srca, i naći ćete mir u svojoj duši.« Jer tko je ponizan blag je, nema naglih i oštrih riječi i kretnja, već govori blago i s poštovanjem, ne vrijeđa se ako ga drugi vrijeđaju, jer je ponizna srca. Navještaj kraljevstva - blaženstva »Blago milosrdnima, jer će postići milosrđe« (Mt 5,7). Jedno od glavnih svojstava Božjih jest Njegovo neizmjerno Milosrđe. Sva dobra djela su uzvišena, sva su plemenita, ali milosrđe je najveće. Kako je veliko i slatko milosrđe! - Po djelima milosrđa spasit će se svijet, po njima Bog daje dušama milosti za njihovo posvećenje. Ako hoćete da primite od Gospodina Milosti i da imate Njegovo milosrđe, vršite djela milosrđa, jer s mjerom kojom budete mjerili, bit će Vam mjereno. On je to rekao, a On ne može prevariti, jer je On vječna Istina, svjetlija od svijetlosti. Po djelima milosrđa vidjeti će se kolika je naša ljubav; poznati će se jesmo li od Boga i za Boga. Ne sastoji se milosrđe samo žaliti bijedne, nego stvarno im pomoći, staviti u djelo, žrtvovati se za svakoga potrebnoga bez razlike, pa kao što je Bog Otac sviju, tako mi moramo biti brat i sestra svima jednako, jer smo svi djeca jednoga Oca. Nemojmo gubiti vrijeme misleći o drugim stvarima, nego samo se zauzimajmo za djela milosrđa, u tomu se sastoji ljubav k bližnjemu kako nam Gospodin Bog zapovijeda. Nemojmo na sebe misliti nego na potrebe bližnjega, kako ćemo mu najbolje pomoći, utješiti ga, brinuti se za njegovo spasenje; rukovoditi ga na dobro, upućivati ga i učiti put pravde i istine po Zapovijedima Božjim. To neka nam bude prva briga. Dalje liječiti i njegovati bolesne, učiti ih kako će se i sam liječiti i kako će najprije čuvati svoje zdravlje. Nećemo dati, samo račun o svojim pogreškama i nesavršenostima, nego i za ono što smo propustili učiniti, što smo mogli i znali a nismo učinili za svoj napredak i za svoga bližnjega i zato ćemo teško odgovarati Gospodinu Bogu; ako smo bližnjega ražalostili, nismo ga utješili, savjetovali, nahranili itd. Također je rekao naš Gospodin: »Kakvim sudom sudite, onakvim će vam se suditi i kakvom mjerom mjerite, onakvom će vam se mjeriti.« I zato nam neće ništa vrijediti naše mnoge molitve i pokora, ako nemamo milosrđa i ljubavi. Nemojmo suditi nikoga nego opravdavajmo svakoga, ali ne samo za svoje spasenje, premda je i to dobro, nego i za ljubav Isusovu, jer će On nas ljubiti kad smo mi ljubili njegovu djecu. Preobraženje na Gori »Kad zamakoše u oblak učenici se prestrašiše, a iz oblaka doprije glas: Ovo je sin moj, Izabranik moj! Njega slušajte!« (Lk 9, 34-36) Shvatite dobro riječi našega Gospodina Utjelovljene Riječi Nebeskog Oca: Bog, naš Vrhovni liječnik Svemogući gospodar zahtijeva još od početka stvaranja, da Ga svi Anđeli na nebu i svi ljudi sva bića na zemlji slušaju. Sva vlast na nebu, na zemlji, u moru i pod zemljom sve se mora pokoravati Bogu Svemogućemu. Bog nam kaže: »Volim poslušnost nego žrtvu«, to jest da ne činimo onako kako mi hoćemo, pa makar bilo i u najboljoj namjeri, nego onako kako On hoće. A u Novom Zavjetu vidimo da je sam Sin Božji sišao na zemlju da sluša i da izvrši Volju Svog Nebeskog Oca. S ovim nam Gospodin hoće da kaže, da treba najprije držati Zapovijedi Božje, biti poslušan Njegovoj Volji i Božanskoj Milosti. Svaka duša treba da se svakog dana ispita, dali ih vjerno vrši. Poslušnost mora biti brza i vesela. Ako u nekom momentu osjetite slabu volju u svom srcu da poslušate, sjetite se tada da Isus neće bit zadovoljan s Vama, pa se svladajte i koračajte veselo naprijed. Oduševite se odmah i otklonite ove poteškoće i suprotne osjećaje. Tako ćete se malo po malo pobijediti i postići da veselo slušate i onda kad to bude suprotno Vašem osjećaju i mišljenju, jer ćemo u tom slučaju biti sigurnije da vršimo Presvetu Volju Božju. Moramo slušati Nebeskog Oca i Njegovu Utjelovljenu Riječ, našeg Gospodina Isusa Krista, koji kaže: »Budite savršeni...« a kad se pokoravamo Riječi, pokoravamo se Ocu, jer Sin je Njegova Riječ, i pokoravamo se Duhu Svetome. Stoga se može reći da je naš jedini cilj živjeti u svetoj poslušnosti, jednom riječju: izvršiti volju Božju, slušajući u životu i smrti kao što je slušao Naš Gospodin Isus Krist. Ustanovljenje euharistije A one noći svetog Četvrtka, dao nam je Isus jednu novu zapovijed: »Ljubite se međusobno kao što sam ja ljubio Vas!« Dakle ne kako ljubi svijet, nego u istini, tako će svijet poznati da ste Kristovi učenici. U svetoj Pričesti Isus živi Bog, dolazi k nama, da nas duhovno okrijepi, da nas posveti i da nam udjeli potrebne milosti. Dolazi k nama da nam dade duhovni i vječni život.- Zato kaže: »Ja sam kruh živi,koji sam s neba sišao; tko jede od ovog kruha, živjet će u vijeke; kruh, koji ću ja dati, Tijelo je moje,za život svijeta«. I dalje: »Zaista zaista, kažem Vam: ako ne jedete Tijelo Sina čovječega ine pijete Krvi Njegove, nemate života u sebi. Tko jede Tijelo moje i pije Krv moju, ima život vječni iJa ću ga uskrstiti, na sudnji dan. Tko jede Tijelo moje i pije Krv moju, ostaje u Meni i Ja u njemu, koji jede Mene, on će živjeti u Meni«. Cijeli život Kristov ima za svrhu sjedinjenje s nama, on nas je preporodio po Duhu Svetomu u svetom Krštenju, otkupio nas je svojom Neprocijenjenom Krvlju. Sveta Pričest hoće reći sjedinjenje s Kristom a sjedinjenje znači: biti kao jedan; znači, da moramo ljubiti ono što ljubi Krist, što On hoće, da hoćemo i mi, da vršimo Njegovu Volju; Njegova bol da bude naša bol; da On radi u nama a mi u Njemu i za Njega, za spasenje duša za utjehu svima koji nas okružuju; da naš život po milosti bude sličan Njegovom životu. Svi mi znamo, da je Bog jedno biće tako beskrajno i sveto, da svi anđeli i nebeski duhovi prostiru se ničice u Njegovoj prisutnosti, kao nedostojni da stoje pred Njim. I ovog Svemogućeg Boga primamo mi u Božanskoj Euharistiji. Ovaj Svemogući Bog mogao je i htio da se zatvori u maloj Hostiji, kao što je mogao hodati po moru, ući u dvoranu, gdje su bili sakupljeni apostoli, kroz zatvorena vrata. Zašto se je Svemogući bog učinio Čovjek? Da nas spasi. Također zato da ostane s nama, ali ne da ostane zatvoren u hladnom Svetohraništu, nego da se združi sa srcima svojih sinova. Koliko čezne Isus da se združi s dušom koju toliko ljubi. Žalosna otajstva s razmatranjima prema riječima bl. Marije Propetog Petković Isus se znoji krvavim znojem na Maslinskoj gori Ideš na Maslinsko brdo da u miru i samoći pogledaš zemlju i sve grijehe svijeta, pomoliš se još jednom svom nebeskom Ocu i prikažeš mu se za zadovoljštinu. Našao si se sam u toj noćnoj tišini u vrtu boli. Pogledao si Jeruzalem, sve spava, a budni su oni koji se dogovaraju kako da Te uhvate, muče i sude. Srce Ti se potreslo od žalosti i boli, pao si licem na zemlju i zaplakao si gorko nad izgubljenom djecom srca svoga. Kad si osjetio gdje će oni to srce čisto izgaziti, tu ljubav prezirati, oh, to presveto srce, počelo je silno tuči, odjednom se u boli stislo, protreslo, krv provalila kroz arterije čitavim tijelom, počela strujiti i kroz kožu, otisnula se, kao kaplje znoja i kapala na tu zemlju. Tu sliku nije mogla dugo trpjeti njegova ljubljena duša da će prezreti i pogaziti njegovo srce, njegovu ljubav i zamoli Oca vapijućim glasom: “Oče, ako je moguće nek me mimoiđe čaša ova, ali ne kako ja hoću, već kako ti hoćeš.” Ali Otac nebeski ga okrijepi da može po ljubavi srca svoga podnijeti još grozne muke i križem otkupiti pravedni i pokajani svijet. I pošalje mu anđela ne da ga utješi već da mu pruži kalež da prinese žrtvu za cijelo čovječanstvo, da ga ni ona čaša za koju je molio ne mimoiđe, već i za izgubljene, da dade zadovoljštinu Ocu. Onda padne u dugu molitvu opraštajući se sa zemljom koju je nakvasio svojom krvlju i suzama. Isus bičevan i vrijeđan Možemo živjeti u poniznosti i podnositi sa ljubavlju sve što nam nadođe, moramo znati šutjeti sa svetom strpljivošću kako je šutio Isus kada su ga sudili, mučili. Gospodin zna dobro zašto nam šalje trpljenje, On premudar i Presvet sve šalje za naše dobro, da se po trpljenju spasimo i zadobijemo krunu u nebu. Trpljenje je lijek za našu dušu, da zadovolji za grijehe. Nemojmo nikada pitati zašto Gospodin Bog šalje muke i boli, jer to je znak njegove neizmjerne ljubavi, koga više ljubi više mu šalje trpljenja. On kuša odabrane duše da mu što sličnije postanu. Blago onomu koji mirno trpi i šuti, jer tko ostane vjeran u borbi on će pobijediti i dobiti nagradu. Tko nešto postigne trpljenjem i mukom, onda to i ljubi, jer se je mnogo mučio za postići, a tko ništa ne pretrpi za nešto, pa i ne mari za to. Isus je trpio za nas jer je htio pokazati da nas ljubi. U svakom trpljenju u svakoj muci, krije se tajna promisla Božjega. Naša narav se protivi trpljenju, ali ako smo se na trpljenje pripravili mirnim okom, vedrim čelom, odlukom da ćemo sve rado trpjeti što nas onaj dan snađe, kako će naše trpljenje biti slatko i sam Bog će nam ga zasladiti svojom utjehom i svojom milošću, jer samo nadnaravna sila može nam pomoći da rado trpimo. Proći ćete kroz ovaj život boli kao kroz kušnju ljubavi - kroz Križ ljubavi i boli..... ! Isus je pretrpio neizmjerne bolove od bičevanja, za krunjenja trnovom krunom i u strašnoj smrti na Križu, a sve iz ljubavi prema nama. Nitko ne može biti bez trpljenja; ruže nisu na zemlji, ni pjesme, nego muke i trpljenje. Isus okrunjen trnovom krunom Materijalna bogatstva, blagostanje, uživanje, nisu znak Kraljevstva Božjega, naprotiv, svi koji su Kristovi, moraju trpjeti u Kristu, za jednom uživati s Njime u Kraljevstvu Vječnom. Tko ljubi Raspetog Krista, slatka mu je ta riječ trpjeti iz ljubavi prema Njemu. Nema prave ljubavi bez žrtve i trpljenja za ljubljenoga. Krist je sa križem i trpljenjem otkupio svijet. I sam Krist - Kralj vječne slave, iako Presvet i Tvorac s Ocem svega, bio je i čovjek boli, zatajio sebe, svoju slavu i moć, da može nas sa boli i krvlju otkupiti. Divimo se Njegovoj slavi, čudesnim, divnim i savršenim djelima, ali nas još više privlači i pobjeđuje ljubav, Njegove Rane i trpljenje iz ljubavi za naše vječno spasenje, kako lijepo kaže Izidor Poljak u Hosani: »Gospode, Tebi se klanjam, bezbroj što sunaca ravnaš! Ali Te, Gospode, ljubim, Tvojih zbog petero Rana, trnovog Tvojeg vijenca, ranjenog Tvojeg Srca!«. Tko želi ruže u životu sama sebe vara, jer ruže su prolazne, varave, za čas uvenu. Bile i kako lijepe brzo otpadnu u prah, i pogaze se od ljudi. A trnje, trnje ostaje nepomično. Sa trnjem vidimo kao simbol okrunjenu glavu Spasiteljevu. Sa trnjem vidimo kao simbol okrunjeno Srce Spasiteljevo Shvatimo i dobro razmišljajmo sv. Evanđelje, po kojemu treba da živimo. Razmatrajmo pozorno poniznog i trpećeg i Raspetog Krista. U poniznosti i ljubavi kročimo kroz trnje i šikarje dalje k meti - k Isusu. Svaki dan i sat nosi svoje; svaki drugi korak jedan trn. Ništa zato, kad si združen s Isusom sve je slatko i lako. Ako za jednu varavu, lijepu ružu ne bojimo se okrvaviti se trnjem, samo za imati je za čas, koliko manje se trebamo bojati trnja za postignuti vječnu ružu i krunu vječne slave. Isus nosi teški križ Stanite pred ovim propetim Spasiteljem, pogledajte Križ, tko je na njemu. Zadubimo se malo tu urazmatranje. Pod križem naučit ćete se stupati putem križa, putem trpljenja i požrtvovnosti. To jekraljevski put, to je najodličniji vođa izabranih duša. Prije nego je Spasitelj posvetio križ svojomsmrću na njemu, on je bio drvo sramote, stratište određeno za najgore razbojnike. Ali nakon presvetemuke Isusove Križ je postao slavan, Križ je geslo svetaca, Križ je knjiga života. Križ je učiteljponiznosti, samoprijegora, ljubavi i svake kreposti. On će nam pokazati kako nam treba trpjeti veselo, a ako vidimo da smo slabe, tu ćemo se ojačati. Ako nas tišti muka, ako nam sila nestaje, podno Križa ćemo se ohrabriti i smjelo ćemo koracati dalje započetom stazom. …njegove rane neka budu naša škola i naša utjeha. Propete Isusove ruke neka nas opominju da sve radimo u ljubavi i požrtvovnosti, probodene noge Isusove neka nas opominju da hodamo putem sv. poslušnosti i putem sv. Božjih zapovijedi. Njegova trnova kruna neka nas sjeća svete poniznosti koja mora da resi našu dušu, a otvoreni bok Isusov neka bude naša najslađa okrepa i naš zaklon, iz njega crpimo snagu u svim svojim bolima i slaboćama. Isus raspet na križu Evo, žrtvovane ljubavi, klonuta bijelog Lijera, Sina nebeskog Oca, dao je život, sveto tijelo svoje da naš dug plati i spas nam vječni vrati. Svi stvorovi dođite i hvalu mu dajte sa mnom. Hvalite to Svjetlo svijeta, koje je sjalo toj zemlji 33 ljeta. Hvalite to blago svijeta koje nam sve i nebo pribavi svima. Hvalite Ljepotu, koja nam ljepotu Oca pokaza i sve ljepotom svojom očara. Hvalite tog liječnika rajskog, koji nam sve rane krvlju svojom iscijeli i život mrtvi nam povrati. Hvalite tu žrtvu svetu za grijehe ljudi raspetu. Hvalimo Spasitelja našeg koji je sve žrtvovao radi spasa našeg. Hvalite to tijelo sveto, koje za nas bi na zemlji 33 godine. Hvalite to tijelo sveto, koje za nas bi bijeno. Hvalite to tijelo sveto, koje za našu hranu je dano. Hvalite to tijelo sveto, koje za nas bi propeto. Hvalite to tijelo sveto, koje je i zadnju kap krvi za nas prolilo. Hvalite te rane svete njegove, za nas otvorene. Hvalite te svete izvore iz kojih teku rijeke milosti njegove. Hvalite rajskih rana otvore kroz koje će se pustiti u raj sve bijedne griješne stvorove. U ranama tim, teče još uvijek rijeka krvi presvete, koja pere sve rane i grijehe teške. Pristupite, ljudi, tim svetim rajskim vratima otvorenim ranama i crpite slast i spas iz tog svetog izvora. Pristupite sad anđeli i sveti nebeski, i klanjajte se ranama presvetim. Hvalite Janje nebesko, hvalite milosrđe neizmjerno. Hvala i slava mu bila u vijeke. Slavna otajstva s razmatranjima prema riječima bl. Marije Propetog Petković Isusovo uskrsnuće Radujte se, i utješite se, jer je uskrsnuo naš Gospodin! - On je ovog preslavnog dana dokazao svojim uskrsnućem, da je pravi Bog i pravi Čovjek; Bog-Čovjek!- Potvrdio je svoje Božanstvo, svoju svemoćnost, Svoju Slavu! Isus Krist došao je na ovu zemlju, da nauči ljude istine vječne i reče na Zadnjoj večeri: »U kući mojega Oca, mnogi su stanovi, idem da vam pripravim mjesto.« I nastavlja: »I kad odem da pripravim mjesto, opet ću doći i uzet ću vas k sebi, da i vi budete gdje sam ja« (Iv 14, 2-3). Kadgod se nalazite u nekom trpljenju, sjetite se, da će ono brzo proći, jer trpljenje traje jedan trenutak, a slava je vječna. Sjetite se kad trpite, da će Vas Bog nagraditi za svaku Vašu pa i najmanju bol i trpljenje za Njegovu ljubav. Jasno je, da uskrsnuće dolazi poslije Svetog Petka. Uskrsnuće je pobjeda naše svete Vjere i Ufanja, zato često razmišljajmo i mislimo na: smrt, na Sud i život vječni. Nada u uskrsnuće i vječno blaženstvo nek vas krijepi i bodri kroz kratki put ovozemnog života. Naše misli neka budu upravljene na nebo, gdje nas naš Božanski Spasitelj čeka. Isusovo uzašašće na nebo Ovog svetog dana naše srce se veseli i žalosti. Veseli se, jer se Gospodin vratio u slavu Očevu, odakle je bio sišao k nama, i tu sjedi s desnu Boga Oca, gdje se Svojim Presvetim Čovječanstvom moli i posreduje, tražeći po zaslugama Svojih Svetih Rana milosrđe za nas. Otac ima toliko veliku ljubav prema Sinu, da štogod Ga zamolimo u Ime Njegovo Presvetog Sina, sve nam daje. Zbog toga moramo se uticati Bogu svim pouzdanjem i sinovskom ljubavi, kao istinskom Ocu, jer kao što nas Isus ljubi, Otac nas također ljubi zbog ljubavi prema Njegovom Sinu. Otac će nam dati sve što Ga zamolimo u Ime Isusovo, zato Ga molimo iznad svega da Ga poznamo u Isusu, jer malo ih je, koji dobro poznaju Njegov Duh, a još manje, koji Ga razumiju. Pomisao da nas naš Otac čeka u nebu, mora ispuniti užitkom i srećom našu dušu. Da srce apostola ne bude previše privezano uz Isusovu čovječju narav, nego uz njegov Duh da ga kao Boga ljube s Ocem i Duhom Svetim, On im obeća poslati Duha Svetoga govoreći: Treba da ja otiđem, da k vama dođe Utješitelj i tako su apostoli ostali čeznući za nebom, gdje ih Isus čeka. Silazak Duha Svetoga Božanski Duh koji je dao život pustoj i praznoj zemlji jest Oganj koji pokreće i upravlja sav naš život i život svete Božje Crkve. Kad Duh Sveti obuzme jednu dušu, odmah je pretvori u sebe samog i ona osjeća, misli i djeluje kako je On nadahnjuje i vodi, tako da nije ona koja živi, nego Duh Sveti djeluje u njoj. Kao što se željezo, postavljeno u vatru preobražava u vatru, tako se i duša, koju Duh Sveti posjeduje pretvara u Njega, dok se ne sjedini s njim. Bog je jedan, i u svakom Božanskom djelu sve tri božanske Osobe sudjeluju; ali kao što se na naročiti način pripisuje Bogu Ocu djelo stvaranja, Bogu Sinu djelo otkupljenja, Duhu Svetome se pripisuje Djelo posvećenja. Zato je Duh Sveti, to jest Duh, koji silazi od Boga Oca i Sina, onaj koji pokreće naše duše i vodi da ne skrenu s puta Božjeg. Po Njemu se objavljuje Stvaralački Duh, duh pravednosti i milosrđa Oca, Mudrost Sina i Njihov Duh Ljubavi, koji ispunja duše Svojom svjetlošću. Bez Duha Svetoga ne posjedujemo ništa, stoga ga molimo da nam dade svoje svete darove, osobito dar mudrosti i pobožnosti da po njemu i po Isusu dođemo k Ocu, da ga ljubimo i hvalimo u sve vijeke. Sam Isus je rekao za Duha Svetoga:»On će vas poučiti o svemu«. On će nam dati sve darove potrebite za razumijevanje Božanskih stvari. Zazivajte dakle Duha Svetoga ustrajno i s ljubavlju, svim žarom svoje duše, iz dubine srca, gledajući nebo, da nam Otac da Svoju svijetlost preko Sina, jer On ne daje ništa, što ne ide preko Njegovog Sina, i tako nam Duh Sveti dolazi po Kristu. Marijino uznesenje na nebo Gledajmo veličinu duše Presvete Djevice Marije u njezinoj šutnji. Ona se nikad nije brinula što će reći ljudi, ni za mišljenje svijeta. Njezina je duša bila uzdignuta prema Bogu, sjedinjena s Njim i tako je primala sve iz Njegovih presvetih ruku spokojno. U šutnji je skrivala svoju žrtvu, za koju je znao samo Isus. I Bog je primio ovaj dar čiste ljubavi i boli bez ikakve primjese taštine ili samoljublja. Slijedimo Mariju, naš uzor, u šutnji, gledajući samo Boga, našeg Učitelja, našu svrhu i svjedoka našeg bola i ljubavi. Prečista Djevica Marija nije umrla od neke tjelesne bolesti nego od ljubavi. Izgarala je od želje da se sjedini s Isusom i ta ljubav Ju je iscrpila, istrošila. Budući da ni jedan jezik zemaljski nema riječi da izrazi veličinu i ljepotu Djevice Marije, uzdignimo svoje srce, da je ono hvali, stignimo do nje svojim čuvstvima, jer se srce prelijeva u čuvstvima i osjećajima i kadro je da izrazi ono što jezik ne može. Molite prečistu Djevicu Mariju uvijek i u svakoj potrebi s najjačim žarom i pouzdanjem. Pa ako je zaista ljubimo, slijedimo je u Njezinoj uzvišenoj čistoći, u Njezinoj poniznosti, jednostavnosti i istini. Marijina slava na nebu Razmatrajući i razmišljajući o Mariji, kao Majci Božjoj, Kraljici neba i zemlje i svih Svetaca, uteći ćemo se Mariji s pouzdanjem i sinovskom ljubavlju, sazivajući da nas zaštiti i da nam da potrebne milosti za naš život i spasenje. Prečista Djevica daje nam svojim presvetim životom primjer duboke poniznosti, šutnje i žrtve za spasenje duša. Nikad se nije pokazala pred mnoštvom kao Majka Spasiteljeva, nije bila s Njim kad je On činio čudesa, ni kad su mu ljudi klicali: »Hosana«, ni na Taboru kad se preobrazio. Ali pod Križem, kad su vikali i psovali Isusa, kad je bio ponižavan kao zločinac i razbojnik, tu, pod križem, usred prezira i mržnje, tu se pokaza da je Njegova Majka. I tako tu, u šutnji, u boli prinese na žrtvu Svog jedinog Sina, Svemogućeg i Božanskog Jaganjca za ispaštanje grijeha ljudi, sjedinivši se s Njim u uzvišenoj žrtvi Bogu Ocu. Promatrajmo Njezino srce i mislimo: Nebeski Otac stvorio je tolika veličanstvena djela i beskrajne, izvanredne ljepote, a u Marijino srce ulio je više milosti nego u jedan drugi stvor, zato među Njegovim djelima ni jedno nije toliko uzvišeno i lijepo kao Marija. Mislimo da su također Sin i Duh Sveti obdarili Prečistu Djevicu svim Svojim darovima i izvanrednim milostima, koje se ne mogu naći ni u jednom drugom biću. Pomislite samo kolike je milosti morao uliti u Nju Bog Sin, koji ju je pripremao za Svoju Majku, najčistiju i najsvetiju među svim stvorovima. Dakle ako se je Nebeski Otac i cijelo Presveto Trojstvo toliko u Njoj radovalo od vječnosti, kako da ju mi ne ljubimo i ne slavimo? Moramo ju mi posebnom ljubavlju ljubiti i častiti, kako nas sv. Crkva uči. Presveta Djevica je objavila, da kad je bila uznesena u nebo, Presveto Trojstvo ju je okrunilo i proglasilo njezino kraljevstvo nad Crkvom slavnom, vojujućom i trpećom. Mi ju posebno moramo častiti kao Majku i Kraljicu našu, kao takovu trebamo da ljubimo, služimo i slijedimo. Hvale i zazivi Vječnom Ocu Devetnica