http___www.instrumentaria.hr_informacije-za-pacijente__1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 10.1 10.2 10.3 11.1 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 34.6 35.1 35.2 36.1 37.1 37.2 38.1 38.2 38.3 38.4 39.1 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 41.3 41.4 41.5 41.6 41.7 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 42.6 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 43.7 43.8 43.9 43.10 43.11 44.1 44.2 45.1 46.1 46.2 47.1 48.1 49.1 50.1 50.2 50.3 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 55.2 56.1 56.2 57.1 58.1 58.2 58.3 58.4 58.5 59.1 60.1 60.2 61.1 62.1 63.1 63.2 63.3 63.4 64.1 64.2 64.3 65.1 65.2 65.3 66.1 67.1 67.2 68.1 68.2 69.1 70.1 71.1 72.1 72.2 73.1 74.1 74.2 75.1 75.2 75.3 76.1 76.2 76.3 76.4 76.5 76.6 76.7 76.8 76.9 76.10 77.1 78.1 79.1 80.1 80.2 80.3 80.4 81.1 81.2 82.1 83.1 84.1 84.2 84.3 85.1 85.2 85.3 85.4 85.5 85.6 85.7 85.8 85.9 85.10 85.11 85.12 85.13 85.14 86.1 86.2 86.3 86.4 87.1 87.2 87.3 87.4 87.5
Kako bismo Vam što više približili problematiku umjetnog kuka, pokušat ćemo odgovoriti na nekoliko najčešćih pitanja pacijenata. During years of experience in working and talking to patients, we can conclude that there are two groups of patients: - Larger gorup – group that wants to know „everything“ about their disease, browsing the websites, asking friends, consulting patients who had or have similar problems and finaly ask for the second opinion - Smaller gorup – group that suppresses the disease, dosen’t want to know anything about it and blindly leaves themself to doctor’s knowledge and lidership It si not our intention to forse any of the groups here because, as always, each has its pros and cons, but, if you belong to the second group, you probably haven’t read this at all and if you did, now is the time to move to the happier topics. If you belong to the first group, here we will introduce you to the basics of your hip disease (or trauma) and basic features of hip replacement therapy. Often patients come for the examination by the operator with prepared questions they want to ask, which is certainly necessary, but, in order not to forget the most important thing you want to know, we are trying to help you and we will try to answer to few of the most frequently asked questions. The hip joint is a complex network of bones, cartilage, muscles, ligaments and tendons that have to work as one unit. It is one of the most used joints in the human body and allows us to walk, sit, bend and turn the legs without pain. Hip joint is very stable joint, which is composed of the spherical part (femoral head) at the top of the femur, which enters to the concave articular part, a socket, which consists of the pelvic bone. Both articular parts are connected by ligaments, which form the joint capsule, and together with the position of bone fragments, are responsible for the stability of the joint. Articulating parts, head and cup, are coated with layer of smooth tissue called cartilage. The capsule surrounds the joint secreting the fluid (synovial fluid). This fluid lubricates the joint, further reducing friction and facilitating movement. Injury or disease can cause damage to the hip joint in several ways: damage bones (fractures) or wear out the cartilage (degenerative diseases). The most common causes of pain in the hip are: osteoarthritis (OA, rheumatoid arthritis, osteoporosis, osteonecrosis (death of bone caused by insufficient blood supply), injuries, infections, and bone tumors. Coxarthrosis is one of the most common diseases of the hip in the elderly. It is characterized by the gradual development of degenerative changes in articular cartilage and later the in other joint structures. The most common primary factors are older age, congenital developmental anomalies of the hip joint, being overweight, traumatic damages, inflammations, local circulatory disorders and others. Symptoms that indicate hip damage are: Pain At first, fatigue occurs and occasional soreness at higher loading of the affected joint, pain after long periods of stagnation and pain when descending the stairs and later experiencing pain during rest, as well. The patient wakes up at night because of the pain, requiring the use of analgesics (painkillers). It occurs most often in the groin, gluteal area, and in the knee, also. Contracture (stiffness) At first, transient numbness in the first movement and a limited range of particular motions (mostly internal rotation) appears. Later, the stiffness becomes fixed, and stiffness of rotatory movement is particularly evident. Leg shortening The shortening of the legs is the result of wear of the cartilage on the head of a thigh bone and in the area of the socket, and deformation of thigh bone head and its displacement upwards (cranially). External rotation of leg– a result the stiffness of leg at hip Limp Muscle atrophy - Medical history - The patient describes his difficulties, pain during movement and / or at rest, night pain, taking pain medications (temporarily or permanently)Mobility – limping while walking, walking with a cane, one or both - Clinical examination - your doctor will examine in detail the mobility of your hip, numbness, loss of muscle length and muscle volume of the leg. - X-ray - X-ray image will reveal the cartilage loss and changes in the head of a thigh bone and the joint socket. It is useful to make a recording and lumbar spine, because signs of the disease can often be mixed. - MRI - rarely used to detect early stages of disease - Other diagnostic methods - are not implemented as standard but only upon request from your doctor In case of injury (hip fracture), your doctor will determine the type of surgery, and for certain hip fracture, complete (TEP) or partial (PEP) hip replacements will be an ideal solution, and the surgery should not be delayed. In hip diseases, as well as in almost all diseases, there is a conservative and operational treatment. Conservative therapy, painkillers (analgesics), and various physical therapy treatments can reduce pain and improve mobility in the hip, but can not directly affect the cause of the disease. Pain and mobility of the patient decide on the time of the operation and, when they become unacceptable, it is necessary to opt for surgery. The progress of medicine and technology has turned the hip replacement in one of the most successful procedures, with very long survival period and therefore, in consultation with a doctor, one should opt for the surgery at a time when disturbances disrupt everyday life. In some cases, your doctor can advise you on the earlier decision for the procedure to avoid further damage to the articular parts of the hip, because delaying the surgery would make it less successful. Many hip diseases, whether inflammatory or degenerative, affect both the articular parts, socket and the head of thigh bone. Articular cartilage on both articular parts is damaged and gradually disappears. When walking and moving, bone to bone friction appears and causes pain. At a later stage, changes in the bones of the pelvis and the head of the upper leg appear. In some diseases (aseptic necrosis of the head of the upper leg) and injury of upper part of a thigh bone, the damage is related only to the head of a thigh bone. Type of surgery depends on the damage and on the age of the patient. Total hip endoprosthesis (THE) – Represents the complete replacement of two articular parts, pelvis socket and thigh bone head. After removing the head and neck portion of a thigh bone, and cleaning pelvis socket, both articular parts are replace with implants, and thus creating a new hip joint. Cover (resurfacing) prostheses – Only the damaged part of the joint is replaced, such as the articular surfaces, and the metal cup is placed on the treated head of the thigh bone, without cutting, and in articula socket a metal insert – cup is placed. Partial hip endoprosthesis (PHE) – Represents partial replacement of only the femoral part of the joint (upper thigh bone). This type of prostheses is performed mainly in fractures of the neck of a thigh bone in elderly. All these types of prostheses can be cementless and cement, depending on the way in which are fixed in the bone. In cementless prostheses, a metal implant is fixed directly to the bone so that the implant, which is usually 1 mm oversized compared to the treated implant position, is pressed into created dent. On the surface of the metal implant there are small filisters for bone ingrowth. In cemented prosthesis, bone cement is inserted between the bone and the implant to bind them together. DESCRIPTION OF OPERATING PROCEDURE Here are the principles of surgical treatment, which are always adopted to the characteristics of the individual patient. The night before the operation you will get an injection into the subcutaneous tissue of the abdomen. The injection of anticoagulant, thus reducing the risk of thrombosis. The risk of infection can be reduced by antibiotics, which you will receive shortly before the surgery. On the day of surgery, before going into the operating room, you will receive a sedative, which will allow your calm induction of anesthesia. Anesthesia is deliberately provoked loss of sensation, especially pain, in order to perform the surgery. After anesthesia performs, you are positioned on the operating table. Position of the patient on the operating table can be either in the back or side. Both approaches are described and applied in practice and do not differ in the final outcome. Then, in order to achieve sterile conditions in the operating procedure, operation site is preoperatively washed, using special disinfectants, and covered with sterile blanket. Electrodes which allows an use of electrical device (knife, coagulator, etc.) during surgery are cleaved to your body. Surgery itself starts by cutting the skin and subcutaneous tissue on the side of the hip. After cutting and distracting of soft tissue, we come to the hip joint capsule, depending on the surgical approach. The following is the opening of the joint – arthrotomy, and dislocation of femoral head from the pelvic socket. Osteotomy is performed at the correct angle (cutting femoral neck) in order to process the place for femoral component of the artificial joint. Damaged articular surface of the pelvis socket is treated with special instrument set in order to enable insertion of artificial joint cup. Likewise, the processing of the femoral (thigh) part is done. When both provisionally parts of hip replacement are temporarily placed, after controlling conformity of the joints, measuring range of motion and limb length, and, finally, testing the stability of artificial joint, installation of the original parts follows. In cases where we have an under-developed pelvis cup or when we have a loose bone or insufficiently stable artificial joint cup in the processed insertion site, cup can be additionally secured with screws. We may also use your own (autologous) or someone else’s (donor) bone to upgrade the existing (noticed) defects. If autologous vascularized graft is used, additional incision in the lower abdomen is made in order to prepare vessels and separate the vascularized graft from the wing of the iliac bone, and then transfere it to the a joint cup where is additionally fixed with screws. If necessary, the wing of iliac bone is further fixed with screws, also. Next is the closure of the operating site in layers applying resorbable sutures, with placing one or two tubes – drains to control postoperative bleeding. The skin is sewn with leather, nonabsorbable sutures, or a set of metal clasps is used. Operation ends by placing sterile gauzeon the wound, and elastic bandage over the entire leg. Finally, the radiological record i smade in order to confirm the good position of the implanted components of the endoprosthesis. After the surgery, patient is transferred to the department or, upon the dicision of the anesthesiologist, to the intensive care unit. The patient stays at the department for 5 – 10 days, during which initial physical therapy takes place. Femoral component of the cement and cementless hip prosthesis is modular and consists of the head and body (stem). The head is made of cobalt and chromium alloy, while the body is made of titanium alloy. Joint cup in cement prosthesis is made of polyethylene, and in cementless prosthesis there are acetabular metal cup made of titanium alloy and polyethylene liner. The most common complication of hip replacement is deep vein thrombosis (blockage of the venous system of the leg by a blood clot), and much less common pulmonary embolism (blockage of a lung artery by a blood clot). To reduce the possibility of embolism, prophylaxis is regularly carried out, including: - Anticoagulant therapy (medications that prevent the formation of blood clots) - Wearing elastic stockings during and after the surgery. - Early patient mobility Anticoagulation therapy starts before surgery (depending on the protocol of each hospital) by receiving the drug into a vein, and it is in this form applied during hospital stay. Intravenous drug can be applied during the entire time, but most often the drug is replaced with a drug that is taken by mouth. During the usage of any of these drugs, it is necessary to regularly control the “dilution of blood” in order to be keep therapy effective and avoid unwanted bleeding. Today there are new anticoagulant drugs in which blood tests are not necessary. Anticoagulation therapy is applied to the full mobility of the patient, and at least 1 month after surgery. Wearing elastic stockings is important tromboprophylaxic measure and stickings must be worn on both feet. Details of anticoagulant therapy should be discussed with your doctor. In order to make surgery painless and as pleasant as possible for the patient, the THA is, like all surgical procedures, performed under anesthesia. In the past, the most common form of anesthesia was general endotracheal anesthesia, where the patient is asleep during the surgery, and the doctor anesthesiologist completely controlls his vital functions. With the development of medicine, the risks of general anesthesia are reduced by the introduction of local anesthesia, where the patient at surgery control its vital functions himself, and oerating part of the body is painless. Today, the majority of hip prosthesis is performed in this type of anesthesia, but the type of anesthesia is decided by the anesthesiologist in consultation with the patient. ASSOCIATED RISKS: Implantation of hip replacement is the big, but routine, orthopedic surgery. However, like all other surgical procedures, the procedure can be accompanied with certain complications / problems, also. We will mention those that occur more frequently in hip arthroplasty procedure. Some risks may be higher or lower, depending on the type of surgery, the extent of damage to your hip, as well as other diseases that you may suffer. However, it is extremely important that you have realistic expectations about your surgery and its outcome from the beginning. COMMON COMPLICATIONS: Blood loss during and immediately after surgery – For large areas of spongy bone that is being exposed during surgery, serious bleeding that would require transfusions and blood products can be caused. Although the blood components, as well as bone grafts, are tested for blood transmissible deseases, there is no 100% guarantee that you can not be infected with HIV, hepatitis, Jakob Creuzfeldt or another, blood transmissible, disease. Thigh bone and / or pelvis fracture during and after surgery – Occur more often in patients with “soft bones” (eg. in patients with rheumatoid arthritis), in overweight patients, patients who have had surgical procedures in the hip, etc. Damage or injury to the surrounding muscles or tendons – Occurs rarely, but may result in reduced function of the hip. Blood vessels injuries – Large blood vessels (arteries and veins) in legs are rarely injured (0.1%). If there is a significant injury of the great vessels, which are located in the front of the hip, it can result in amputation of the leg and, in exceptional cases, even fatalities. However, this happens very rarely. When preparing autologous bone graft, risk of injury to major blood vessels of the pelvis is increased. Nerve injury – Complete or partial injury of large leg nerves are rare (1 to 2%), but serious complications result in full or partial recovery, or recovery of injured nerve never occurs. Damage of n. iatrogenic sciatic nerve occurs in up to 5 – 6% of patients who had a developmental disorder of the hip which caused the functional extension of the extremities, and formed nerve stretching (can be stretched from 3 to 5 cm without neurological disturbances). When using vascularized graft, outbursts of n.femoralis, n.cutaneus femoris lateralis and other nerves close to the hip may also occur. Instruments breakage – Instruments used during surgery can break inside your hip. It is a rare complication. If it happens, broken piece can almost always be removed without consequences. Poor effect of bone cement – It can lead to a number of both local (damages of neurovascular structures, tendons, muscles, quadriceps, bladder, intestines, or other organs, as well as free intraarticular body within the acetabulum) and system complications (general interference in the polymerization, drop in blood pressure, heart arrest, dermatitis). Compartment syndrome – a rare complication that occurs when pressure within the muscle compartments (sections) of thigh and calf becomes greater than the pressure in the blood vessels that supply these sections. This can result in damage to the muscles and neurovascular structures within these sections with all their subsequent consequences. The risks of use of bone grafts from the bone bank – During surgery, need for the use of bone grafts from the bone bank may occur. Their use, as well as the above mentioned use of various blood components, carries the risk of transmission of the aforementioned diseases. Delayed wound healing – It can occur in case of poor local characteristics of the tissues that cover the hip; previous surgical procedures in the area, poor circulation, a large layer of body fat, etc. Skin burns caused by poor electrical contact of electrical knife electrodes – It happens very rarely during surgery. Cutaneous allergic reaction to disinfectant and adhesive tape that secures sterile cloth – It happens very rarely. Postoperative hemorrhage in the hip – It may require subsequent removal of the accumulated blood. Retroperitoneal hemorrhage may occcur as well – hemorrhage in different areas in the abdomen and pelvis and intramural hemorrhage – hemorrhage in the muscle wall. The swelling of the genitals – Rarely occurs and is usually withdrawn in a few days. Periprosthetic heterotopic ossification – Rarely occur after surgery and only 10% affect the range of motion in the hip. In case of significant restrictions of hip movement, sometimes it is necessary to remove them by operating. Difference in the postoperative length between the lower extremities – Occurs in up to 32% of cases, usually as a result of a stable interaction of hip prosthesis components. Usually, after replacement of the other hip, if there is a medical indication for it, leg length is leveled. Rarely, the length difference between extremities causes disorders which require re-operation of the same hip. Postoperative infection – It can occur as superficial (skin) or deep (within the joint) hip infection. Infections after total hip arthroplasty are extremely rare (from the usual 0.3% to 6.2% in men after urethral surgery). Skin infection is usually treated with antibiotics that are taken by mouth (orally). In case of deep infection, it will take a long-term and complex treatment. Prolonged or repeated hospitalizations is necessary during which the hip is accessed again in order to remove the infected tissue. During this procedure, usually infected endoprosthesis is removed as well. The patient receives long-term intravenous, then oral antibiotics. In the case of infection treatment, endoprosthesis can be re-installed, or arthrodesis, hip stiffness, is performed. Extremely rare, septic conditions that require surgery can occur that, beside general procedures, require intensive targeted use of antibiotics. Although rare, there are fatalities caused by infection of hip endoprosthesis described. Phlebitis-phlebothrombosis (blood clots) – Deep vein thrombosis, or blood clots, are a complication that occurs during total hip arthroplasty, as well as in any other surgery on lower body. Pulmonary embolism – If there is a blood clot tear off, it can be carried by blood stream, reach lungs and cause a sudden feeling of shortness of breath, rapid heartbeat, and in rare cases can result in sudden death. Reflex sympathetic dystrophy – This rare disorder is characterized by abnormally prolonged pain of excessive strength. Endoprosthesis dislocation – It occurs in 0-10% of all implanted endoprostheses. When implanting revision endoprosthesis, the risk of dislocation rises up to 20%. Depending on the direction of the hip dislocation, leg is in external or internal rotation, and the patient is able to use functional leg. Depending on the cause / causes of dislocation, it will be decided whether on the conservative or on the operating treatment. Endoprosthesis loosening, wear and / or breakage of prosthesis components – Artificial hip, ie. THA, is complex mechanical device whose individual parts or assemblies do not always function well, ie. can be worn or broken (after 7 years 3% incidence, and after 10 years 25% incidence) and, after a while, it may be necessary to replace some components or complete endoprosthesis. In total hip arthroplasty also may occur: Bruises – In the area of knee, lower leg or thigh, but they are not considered real complications of this treatment. Painfull scar – Not uncommon. The pain occurs either spontaneously or at the touch of a scar. For the success of the surgery, you are obliged to comply fully all the advice and recommendations from your operator, because it will affect the final result of your surgical treatment. The first postoperative day starts with exercises on the bed. Avoid placing legs one over the other. Keep legs slightly apart with pillow between legs. If necessary, painkillers are prescripted and anticoagulant therapy is continued. Next is sitting on the bed and getting up with the assistance of a physiotherapist. Avoid sudden rising. Even before the operation it is necessary to have two loftstrand crutches, because you will need them immediately after the surgery. With the help of a physiotherapist you will learn to walk with crutches. The initial load on operated leg is 10 – 15 kg, but it is determined by the operator for each specific case. On the second or third postoperative day the drains are extracted. The patient leaves the hospital between 5 and 10 days after the surgery, unless there are complications, but it also depends on how the rehabilitation is organized or what are the conditions at patient’s home. It is recommended to walk with both crutches for 6 weeks, followed by 3 months of walkind with one crutch. It is important to know that, while walking with one crutch, the one for the opposite leg than the operated is used. Throughout the entire time avoid bending the legs in hip more than 90 degrees, do not place legs one over the other and do not carry any burden. Today, total hip endoprosthesis is among the most successful surgeries. The success of these operations is extraordinary, and survival * of prostheses extremely high. While in the past the age limit for these surgeries was sought to raise as much as possible, today there is no need to delay indicated surgery because, in this way, patients significantly improve the quality of life when they need it most. For easier insight into the survival of hip prosthesis we will just mention some data from the world literature. From the above data, we can see that the percentage of survival of prostheses is very high and that by new, particularly cementless prostheses, we can expect the percentage prostheses survival over 95%, which practically means that the prosthesis are in most patients lifelong. However, you should know that, even after complete recovery from hip surgery, there are still some limitations. Normal daily activities are usually completely possible, but some intense sport activities, such as running, basketball, gymnastics, are not recommended. Recommended are walking, golf, swimming, cycling and so on. *Prosthesis survival is prostesis percentage after X years in which new surgical procedure wasn’t necessary.
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 13.1 13.2 13.3 14.1 15.1 15.2 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 27.2 28.1 29.1 30.1 31.1 32.1 33.1 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 38.2 38.3 38.4 38.5 38.6 39.1 39.2 40.1 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 42.3 43.1 44.1 44.2 44.3 45.1 45.2 45.3 45.4 45.5 45.6 45.7 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 46.6 46.7 46.8 46.9 46.10 46.11 46.12 46.13 46.14 46.15 46.16 46.17 47.1 47.2 48.1 49.1 49.2 50.1 51.1 52.1 53.1 53.2 53.3 54.1 55.1 55.2 56.1 57.1 57.2 58.1 58.2 59.1 59.2 59.3 59.4 59.5 59.6 60.1 60.2 61.1 62.1 63.1 63.2 63.3 63.4 64.1 64.2 64.3 65.1 65.2 65.3 66.1 67.1 67.2 68.1 68.2 69.1 70.1 71.1 72.1 72.2 73.1 74.1 74.2 75.1 75.2 75.3 76.1 76.2 76.3 76.4 76.5 76.6 76.7 76.8 76.9 76.10 77.1 78.1 79.1 80.1 80.2 80.3 80.4 81.1 82.1 83.1 84.1 84.2 84.3 85.1 85.2 85.3 85.4 85.5 85.6 85.7 85.8 85.9 85.10 85.11 85.12 85.13 85.14 86.1 86.2 86.3 86.4 87.1 87.2 87.3 87.4 87.5
Kako bismo Vam što više približili problematiku umjetnog kuka, pokušat ćemo odgovoriti na nekoliko najčešćih pitanja pacijenata. Dugogodišnjim radom, druženjima te razgovorom s pacijentima, možemo zaključiti da postoje dvije grupe pacijenata: - Veća grupa – koja želi znati „sve“ o svojoj bolesti, te pretražuje internetske stranice, raspituje se kod prijatelja, konzultira pacijente koji su imali ili imaju slične probleme i naposljetku traži drugo mišljenje liječnika - Manja grupa – koja potiskuje bolest, ne želi o njoj ništa znati te se slijepo prepušta znanju i vodstvu liječnika Nije nam namjera ovdje forsirati bilo koju grupu jer, kao i uvijek, svaka ima svoje dobre i loše strane, no, ako pripadate drugoj grupi, vjerojatno ovo niste ni pročitali, a ako jeste, sada je vrijeme da prijeđete na neke veselije teme. Ako pripadate prvoj grupi u daljnjem tekstu ćemo Vas upoznati s osnovama Vaše bolesti kuka (ili traume) te osnovnim značajkama terapije proteze kuka. Često pacijenti dođu na pregled kod operatera s napisanim pitanjima koja ih zanimaju, što je svakako potrebno, no, da ne bi zaboravili baš ono najvažnije što Vas zanima, mi Vam nastojimo pomoći i pokušat ćemo Vam odgovoriti na nekoliko najčešćih pitanja pacijenata. Zglob kuka predstavlja složenu mrežu kostiju, hrskavice, mišića, ligamenata i tetiva koji moraju raditi kao jedna cjelina. On je jedan od najopterećenijih zglobova u tijelu čovjeka, te nam omogućuje hodanje, sjedenje, savijanje i okretanje noge bez bolova. Kuk je vrlo stabilan zglob koji se sastoji od kuglastog dijela (glave femura) na vrhu bedrene kosti, koji ulazi u konkavno zglobno tijelo, čašicu, koji čine kosti zdjelice. Oba zglobna tijela povezana su ligamentima, koji tvore kapsulu zgloba, te su zajedno s položajem koštanih dijelova odgovorni za stabilnost zgloba. Zglobna tijela, glavica i čašica, presvučena su slojem glatkog tkiva koji se naziva hrskavica. Kapsula okružuje zglob koji luči tekućinu (sinovijalna tekućina). Ova tekućina podmazuje zglob, dodatno smanjujući trenje i olakšava pokrete. Ozljeda ili bolest može oštetiti zglob kuka na nekoliko načina: oštetiti kosti (prijelom) ili istrošiti hrskavicu (degenerativne bolesti). Najčešći uzroci bola u kuku su: osteoartritis (OA, reumatoidni artritis, osteoporoza, osteonekroza (smrt kosti uzrokovana nedovoljnom opskrbom krvi), ozljede, infekcije i tumori kostiju. Koksartroza se ubraja među najčešće bolesti kuka u starijoj životnoj dobi. Karakterizira je postupni razvoj degenerativnih promjena zglobne hrskavice, a kasnije i ostalih zglobnih struktura. Najčešći primarni čimbenici su starija dob, prirođena razvojna anomalija zgloba kuka, prekomjerna tjelesna težina, traumatska oštećenja, upale, lokalni cirkulatorni poremećaji i dr. Simptomi koji ukazuju na oštećenje u kuku su: - Bol - Najprije se javlja umor i povremena bolnost pri većem opterećenju oboljelog zgloba, bol nakon duljeg mirovanja te bol prilikom silaženja niz stepenice, a kasnije se pojavljuje bol i i u mirovanju. Pacijent se noću budi zbog bolova te je nužna upotreba analgetika (lijekova protiv bolova). Najčešće se javlja u preponi, glutealnom predjelu, ali i u koljenu. - Kontraktura (ukočenost) - U početku se pojavljuje kratkotrajna ukočenost pri prvim pokretima te ograničeni opseg pojedninih pokreta (najviše unutarnje rotacije). Kasnije ta ukočenost postaje fiksirana, a naročito je izražena ukočenost rotatornih pokreta. - Skraćenja noge. - Skraćenje noge je posljedica istrošenosti hrskavice na glavici natkoljenične kosti i u području čašice kao i deformacije glavice natkoljenične kosti i njenog pomaka prema gore (kranijalno). - Vanjska rotacija noge - Posljedica je ukočenosti noge u kuku - Šepanje - Atrofija mišića - Anamnestički podaci - Pacijent opisuje svoje teškoće, bol kod kretanja i/ili u mirovanju, noćni bolovi, uzimanje lijekova protiv bolova (povremeno ili stalno), Pokretljivost – šepanje kod hoda, hod uz pomoć štapa, jedne ili obje štake - Klinički pregled - vaš liječnik će detaljno ispitati pokretljivost vašeg kuka, ukočenost, dužinu te gubitak mišićnog volumena noge. - RTG - RTG snimka će otkriti gubitak hrskavice te promjene u području glavice natkoljenične kosti te čašice zgloba. Korisno je učiniti i snimku slabinske kralježnice, jer znakovi bolesti često mogu biti pomiješani. - Magnetna rezonanca - se koristi rijetko za otkrivanje rane faze bolesti - Ostale dijagnostičke metode - ne provode se standardno već samo na traženje Vašeg liječnika U koliko se radi o povredi (prijelomu kuka), Vaš liječnik će odrediti vrstu operacije, a za pojedine prijelome kuka, potpuna(TEP) ili djelomična (PEP) zamjena kuka bit će idealno rješenje, te operativni zahvat ne treba odgađati. Kod oboljenja kuka, kao i kod gotovo svih bolesti, postoji konzervativna i operativna terapija. Konzervativna terapija, lijekovi protiv bolova (analgetici), te razni tretmani fizikalne terapije mogu smanjiti bolove te povećati pokretljivost u kuku, ali ne mogu direktno utjecati na uzrok bolesti. O vremenu operacije odlučuju bolovi i pokretljivost pacijenta te, kad oni postanu neprihvatljivi, potrebno je odlučiti se za operaciju. Napredak medicine i tehnike pretvorio je endoprotezu kuka u jednu od najuspješnijih operacija, čiji je vijek preživljavanja vrlo dug te se zbog toga, u dogovoru s liječnikom, treba odlučiti za operaciju u trenutku kada smetnje remete svakodnevni život. U pojedinim slučajevima liječnik može savjetovati na raniju odluku za operaciju, kako ne bi došlo do dodatne štete na zglobnim tijelima kuka, jer bi tada operacija bila manje uspješna. Mnoge bolesti kuka, bilo da su upalne ili degenerativne, zahvaćaju oba zglobna tijela i čašicu zdjelice i glavu natkoljenične kosti. Zglobna hrskavica na oba zglobna tijela je oštećena te postepeno nestaje. Kod hoda i pokreta dolazi do trenja kosti o kost što izaziva bolove. U kasnijoj fazi nastaju promjene na kosti zdjelice i glave natkoljenice. U pojedinim bolestima (aseptična nekroza glave natkoljenice), kao i kod ozljede gornjeg dijela natkoljenične kosti, oštećenje se odnosi samo na glavu natkoljenične kosti. Vrsta operativnog zahvata ovisi o oštećenju i o dobi pacijenta. Totalna endoproteza kuka (TEP) – Predstavlja potpunu zamjenu oba zglobna tijela, čašice zdjelice i glave natkoljenične kosti. Nakon vađenja glavice i dijela vrata natkoljenične kosti, te čišćenja čašice zdjelice, oba zglobna tijela se nadomjeste umecima (implantatima) i na taj način nastaje novi zglob kuka. Pokrovna (resurfacing) proteza – Mijenja se samo oštećeni dio zgloba, a to su zglobne plohe, te se na obrađenu glavu natkoljenice, bez rezanja, stavi metalna kapa, a u zglobnu čašicu stavlja se metalni umetak – čašica. Parcijalna endoproteza kuka (PEP) – Predstavlja djelomičnu zamjenu samo natkoljeničnog dijela zgloba (gornjeg dijela natkoljenične kosti). Ova vrsta proteze radi se uglavnom kod prijeloma vrata natkoljenične kosti kod starijih osoba. Sve te vrste proteza mogu biti bescementne i cementne, ovisno o načinu na koji se učvršćuju u kost. Kod bescementnih proteza, metalni implantat se učvršćuje direktno u kost tako da se implantat, koji je obično veći za 1 mm od obrađenog mjesta za implantat, nabije u nastalu udubinu. Na površini metalnog implantata nalaze se sitne udubine u koje uraštava kost. Kod cementnih proteza između kosti i implantata stavlja se koštani cement koji ih povezuje. OPIS OPERACIJSKOG POSTUPKA Ovdje su prikazani principi operacijskog liječenja, koji se uvijek prilagođavaju osobinama svakog pojedinog bolesnika. Večer prije operacije dobit ćete injekciju u potkožno tkivo trbuha. U injekciji se nalazi antikoagulans, čime se smanjuje rizik od stvaranja krvnog ugruška. Rizik od infekcije može se smanjiti antibiotikom, koji ćete dobiti neposredno pred sam operacijski zahvat. Na dan operacije, pred odlazak u operacijsku dvoranu, dobit ćete sredstvo za smirenje koje će omogućiti Vaš miran uvod u anesteziju. Anestezija je namjerno izazvan gubitak osjeta, posebice bola, radi obavljanja operacije. Nakon što anestezija nastupi, pristupa se Vašem namještanju na operacijskom stolu. Pozicija bolesnika na operacijskom stolu može biti ili na leđima ili na boku. Jedan i drugi pristup su opisani i primjenjuju se u praksi i ne razlikuju se u krajnjem rezultatu. Zatim se pristupa, u svrhu postizanja sterilnih uvjeta pri operacijskom zahvatu, prijeoperacijskom pranju operacijskog polja posebnim dezinfekcijskim sredstvima i njegovu pokrivanju sterilnim prekrivačima. Na tijelo Vam se prilijepi elektroda koja omogućava rad električnog uređaja (nož, koagulator, i sl.) tijekom operacijskog zahvata. Sam operacijski zahvat započinje presijecanjem kože i potkožnog tkiva sa strane kuka. Nakon presijecanja i razmicanja mekotkivnih struktura, dolazimo do zglobne čahure kuka, zavisno o kirurškom pristupu. Slijedi otvaranje zgloba – artrotomija, te iščašenje glave bedrene kosti iz čašice zdjelice. Pod odgovarajućim kutem izvrši se osteotomija (presjecanje vrata bedrene kosti), kako bi se moglo obraditi ležište za bedrenu komponentu umjetnog zgloba. Oštećena zglobna ploha čašice zdjelice obradi se uz pomoć specijalnog instrumentarija, kako bi mogli ugraditi čašicu umjetnog zgloba. Isto tako, obradi se i femuralni (natkoljenični) dio. Kad se privremeno postave oba probna dijela umjetnog zgloba kuka, nakon kontrole sukladnosti zglobnih tijela, mjerenja opsega kretnji i dužine ekstremiteta, te, na kraju, ispitivanja stabilnosti umjetnog zgloba, slijedi ugradnja originalnih dijelova. U slučajevima kad imamo nedovoljno razvijenu čašicu zdjelice ili kad imamo slabu kost ili nedovoljno stabilnu čašicu umjetnog zgloba u obrađenom ležištu zdjelice, možemo čašicu dodatno fiksirati s vijcima. Također, možemo koristiti vlastitu (autolognu) ili tuđu (donatorsku) kost za nadogradnju zatečenih (opaženih) defekata. Ako se koristi autologni vaskularizirani graft, radi se dodatni rez na donjem dijelu trbuha te se učini preparacija krvnih žila i odvajanje vaskulariziranog grafta s krila crijevne kosti, a zatim ga se prebacuje u područje zglobne čašice gdje se dodatno fiksira s vijcima. Ako je potrebno, i krilo crijevne kosti se dodatno fiksira vijcima. Slijedi zatvaranje operacijskog polja po slojevima resorptivnim šavovima, uz postavljanje jedne ili dvije cjevčice – drenova za kontrolu poslijeoperacijskog krvarenja. Koža se šiva kožnim, neresorptivnim šavima, ili se postave metalne kopčice. Operacija završava stavljanjem sterilnog prijevoja na ranu, a preko cijele noge namota se elastičan zavoj. Na kraju, napravi se i radiološko snimanje da se potvrdi dobar položaj komponenti ugrađene endoproteze. Poslije završene operacije, bolesnik se premješta na odjel ili, po odluci anesteziologa, u jedinicu intenzivnog liječenja. Bolesnik na odjelu boravi 5 – 10 dana, tijekom kojih se vrši početna fizikalna terapija. Natkoljenični dio cementne i bescementne proteze kuka je modularan te se sastoji od glave i tijela (stema). Glava je izrađena od legure kobalta i kroma, dok je tijelo izrađeno od legure titana. Zglobna čašica kod cementne proteze je izrađena od polietilena, a kod bescementne postoji metalna acetabularna kapa izrađena od legure titana te polietilenski umetak. Najčešća komplikacija endoproteze kuka je duboka venska tromboza (začepljenje venskog sistema noge krvnim ugruškom), a puno rjeđe embolija pluća (začepljenje plućne arterije krvnim ugruškom). Kako bi se smanjila mogućnost embolije, redovito se provodi tromboprofilaksa, koja uključuje: - antikoagulantnu terapiju (lijekovi koji sprječavaju stvaranje ugrušaka krvi) - nošenje elastičnih čarapa u toku i nakon operacije. - rana pokretljivost pacijenta Antikoagulantna terapija započinje prije operacije (zavisno od protokola svake bolnice) dobivanjem lijeka u venu, te se ona u tom obliku primjenjuje tokom boravka u bolnici. Intravenozni lijek može se primjenjivati tijekom čitavog vremena, no najčešće se taj lijek zamjenjuje lijekom koji se uzima na usta. Kroz vrijeme primjene bilo kojeg od tih lijekova, potrebno je redovito kontrolirati „razrijeđenost krvi“, kako bi terapija bila učinkovita i ne bi došlo do neželjenog krvarenja. Danas postoje i noviji antikoagulantni lijekovi kod kojih nisu potrebne kontrole krvi. Antikoagulantna terapija se primjenjuje do pune mobilnosti pacijenta, a najmanje 1 mjesec nakon operacije. Nošenje elastičnih čarapa važna je tromboprofilaktična mjera, a čarape se moraju nositi na obje noge. Detalji antikoagulantne terapije moraju se dogovoriti s liječnikom. Kako bi operativni zahvat bio bezbolan i što ugodniji za pacijenta, endoproteza kuka se, kao uostalom i svi operativni zahvati, izvodi u anesteziji. U prošlosti je najčešći oblik anestezije bio opća endotrahealna anestezija, gdje je u toku operacije pacijent spavao, a liječnik anesteziolog je u potpunosti kontrolirao njegove vitalne funkcije. Razvojem medicine, rizici opće anestezije umanjeni su uvođenjem lokalnih anestezija, gdje kod operacije pacijent sam kontrolira svoje vitalne funkcije, a operirani dio tijela je bezbolan. Danas se većina proteza kuka izvodi u ovoj vrsti anestezije, no o vrsti anestezije odlučuje anesteziolog u dogovoru s pacijentom. RIZICI OPERATIVNOG ZAHVATA: Ugradnja endoproteze kuka danas predstavlja veliki, ali ipak rutinski, ortopedski zahvat. No, kao i svi drugi operacijski zahvati, i ovaj zahvat može biti praćen s određenim komplikacijama/problemima. Navest ćemo one koji se češće javljaju vezano uz operacijski zahvat ugradnje endoproteze kuka. Određeni rizici mogu biti veći ili manji, ovisno o samoj vrsti operacijskog zahvata, o opsegu oštećenja Vašeg kuka, kao i o drugim bolestima od kojih možda bolujete. No, iznimno je važno da od početka imate realna očekivanja glede Vašeg operacijskog zahvata i njegovog ishoda. ČEŠĆE KOMPLIKACIJE: Gubitak krvi tijekom i neposredno nakon operacije – Zbog značajne površine spužvaste kosti koja biva izložena tijekom operacijskog zahvata, moguća su veća krvarenja koja će zahtijevati i transfuzije krvnih pripravaka. Premda se krvni pripravci, kao i koštani presadci, testiraju na bolesti prenosive krvlju, ne postoji 100% garancija da ne možete biti zaraženi HIV-om, hepatitisom, Jakob Creuzfeldtovom ili nekom drugom, na taj način prenosivom, bolešću. Prijelom natkoljenične kosti i/ili zdjelice tijekom i nakon operativnog zahvata – Nešto češće se događaju kod bolesnika s „mekšim kostima“ (npr. kod bolesnika s reumatoidnim artritisom), kod debljih bolesnika, bolesnika koji su već imali operacijske zahvate na kuku, itd. Oštećenje ili ozljede okolnih mišića ili tetiva – Rijetko se javljaju, no mogu rezultirati smanjenom funkcijom kuka. Ozljede krvnih žila – Velike krvne žile (arterije i vene) noge rijetko su ozlijeđene (0,1%). Ako se dogodi značajna ozljeda neke od ovih velikih krvnih žila, koje se nalaze u prednjem dijelu kuka, to može rezultirati i amputacijom noge, a u iznimnim slučajevima i smrtnim ishodom. No, to se događa iznimno rijetko. Prilikom pripreme autolognog koštanog presatka, rizik od ozljede velikih krvnih žila zdjelice je povećan. Ozljede živaca – Potpune ili djelomične ozljede velikih živaca noge su rijetke (1 do 2%), ali ozbiljne komplikacije rezultiraju ili potpunim ili djelomičnim oporavkom, ili do oporavka ozlijeđenog živca nikad ne dođe. Oštećenje n. ishiadikusa javlja se u i do 5 – 6% bolesnika koji su imali razvojni poremećaj kuka i nastalo je funkcionalno produženje ekstremiteta, pri čemu nastaje istezanja živca (moguće je od 3 do 5 cm istegnuti bez neuroloških ispada). Kod korištenja vaskulariziranog presatka, mogu se također javiti ispadi n.femoralisa, n.cutaneus femoris lateralisa te drugih živaca u blizini kuka. Lom instrumenata – Instrumenti koji se koriste tijekom operacijskog zahvata mogu puknuti unutar Vašeg kuka. To je rijetka komplikacija. Ako se dogodi, odlomljeni komad se skoro uvijek može odstraniti bez posljedica. Loše djelovanje koštanog cementa – Može dovesti do niza kako lokalnih (oštećenja neurovaskularnih struktura, tetive mišića kvadricepsa, mokračnog mjehura, crijeva ili drugih organa, kao slobodno zglobno tijelo u acetabulumu) tako i sustavnih komplikacija (opće smetnje pri polimerizaciji, pad krvnog tlaka, srčani arest, dermatitis). Kompartment sindrom – Rijetka komplikacija koja se događa kad tlak unutar mišićnih odjeljaka (kompartmenta) natkoljenice i potkoljenice postane veći od tlaka u krvnim žilama koje opskrbljuju te odjeljke. To može rezultirati oštećenjem mišića i neurovaskularnih struktura unutar tih odjeljaka sa svim njihovim kasnijim posljedicama. Rizici upotrebe koštanih presadaka iz koštane banke – Za vrijeme operacijskog zahvata, može se pojaviti potreba za korištenjem koštanih presadaka iz koštane banke. Upotreba istih, jednako kao i navedena upotreba različitih krvnih pripravaka, nosi rizik od prijenosa gore navedenih bolesti. Odgođeno cijeljenje rane – Može se javiti u slučaju loših lokalnih osobina tkiva koje prekrivaju kuk; prethodni operacijski zahvati u tom području, loša cirkulacija, veliki sloj masnog tkiva, itd. Opekline kože uslijed slabog kontakta elektrode električnog noža – Događaju se iznimno rijetko za vrijeme operacijskog zahvata. Kožne alergijske reakcije na sredstva za dezinfekciju i ljepljive trake kojima se učvršćuje sterilan prijevoj – Događaju se iznimno rijetko. Poslijeoperacijsko krvarenje u području kuka – Može zahtijevati naknadno odstranjenje nakupljene krvi. Može se javiti i retroperitonealno krvarenje – krvarenje u različite prostore u trbuhu i zdjelici te intramuralno krvarenje – krvarenje u stijenke mišića. Oteklina spolovila – Rijetko se javlja i obično se povlači kroz nekoliko dana. Periprotetičke heterotopične osifikacije – Rijetko se javljaju nakon operacije i samo do 10% utječu na opseg kretnji u kuku. U slučaju značajnijeg ograničenja kretnji kuka, nekad ih je potrebno operacijski odstraniti. Nejednakost u poslijeoperacijskoj duljini donjih ekstremiteta – Javlja se do u 32% slučajeva, najčešće kao posljedica uspostavljanja stabilnih odnosa dijelova endoproteze kuka. Obično se nakon ugradnje endoproteze drugog kuka, ako za to postoji medicinska indikacija, duljina nogu izjednačava. Rijetko nejednakost duljine ekstremiteta stvara smetnje koje zahtijevaju ponovnu operaciju istog kuka. Poslijeoperacijska infekcija – Može se javiti kao površinska (koža) ili kao duboka (unutar zgloba) infekcija kuka. Infekcije nakon ugradnje endoproteza kuka su izrazito rijetke (od uobičajenih 0,3% do 6,2% kod muškaraca nakon uretralnih zahvata). Kožna infekcija se obično liječi antibioticima koji se uzimaju na usta (peroralno). U slučaju nastanka duboke infekcije, bit će potrebno dugotrajno i složeno liječenje. Potrebna je produljena ili ponovna hospitalizacija prilikom koje se ponovno „ulazi“ u kuk, kako bi se odstranilo inficirano tkivo. Prilikom tog zahvata, najčešće se odstranjuje i inficirana endoproteza. Bolesnik dugotrajno prima intravenozne, a zatim i peroralne antibiotike. U slučaju saniranja infekta, može se ponovno ugraditi endoproteza, ili se radi artrodeza, ukočenje kuka. Iznimno rijetko, mogu se pojaviti i septična stanja koja zahtijevaju uz kirurške i opće postupke i intenzivnu ciljanu primjenu antibiotika. Iako rijetki, opisani su i smrtni ishodi infekcije endoproteze kuka. Flebitis-flebotromboza (krvni ugrušci) – Duboka venska tromboza ili krvni ugrušci su komplikacija koja se javlja prilikom ugradnje endoproteze kuka, kao i kod bilo kojeg drugog operacijskog zahvata na donjem dijelu tijela. Plućna embolija – Ako dođe do otkidanja krvnog ugruška, on može nošen krvnom strujom doći do pluća i tako uzrokovati nagli osjećaj nedostatka zraka, ubrzan rad srca, a u rijetkim situacijama može rezultirati i iznenadnom smrću. Refleksna simpatička distrofija – Ovaj rijedak poremećaj karakteriziran je s neprimjereno produljenim bolovima pretjerane jačine. Iščašenje endoproteze – Javlja se u od 0 – 10% svih ugrađenih endoproteza kuka. Kod ugradnje revizijskih endoproteza, rizik od iščašenja raste i do 20%. Ovisno o smjeru iščašenja kuka, noga je u vanjskoj ili unutarnjoj rotaciji, a bolesnik nije u mogućnosti funkcionalno koristiti nogu. Ovisno u uzroku/uzrocima iščašenja, odlučit će se bilo o konzervativnom bilo o operacijskom liječenju. Razlabavljenje endoproteze, potrošnja i/ili prijelom dijelova endoproteze – Umjetan kuk, tj. endoproteza kuka, složena je mehanička naprava čiji pojedini dijelovi ili sklopovi ne moraju uvijek dobro funkcionirati, tj. mogu se potrošiti ili slomiti (nakon 7 godina 3% pojavnosti, a nakon 10 godina 25% pojavnosti) te će, nakon nekog vremena, možda biti potrebno zamijeniti dio ili cijelu endoprotezu. Kod ugradnje endoproteze kuka mogu se javiti i: Modrice – U području koljena, potkoljenice ili natkoljenice, no one se ne smatraju pravim komplikacijama ovog liječenja. Bolnost ožiljka – Nije neuobičajena. Bol se javlja ili spontano ili na dodir ožiljka. Za uspjeh samog operativnog zahvata dužni ste pridržavati se u potpunosti svih savjeta i preporuka Vašeg operatera, o čemu će i ovisiti krajnji rezultat Vašeg operacijskog liječenja. Prvi postoperativni dan počinje s vježbama na krevetu. Izbjegavati prebacivanje noge preko noge. Noge držati lagano raširene uz jastuk između nogama. Po potrebi, daju se lijekovi protiv bolova te se nastavlja antikoagulantnom terapijom. Slijedi sjedenje na krevetu te ustajanje uz prisutnost fizioterapeuta. Izbjegavati naglo ustajanje. Već prije operacije potrebno je imati dvije dolakatne štake, jer će vam one trebati odmah nakon operacije. Uz prisutnost fizioterapeuta učiti hod sa štakama. Početno opterećenje na operiranu nogu je 10 – 15 kg, ali to za svaki specifični slučaj određuje operater. Drugi ili treći postoperativni dan vade se drenovi. Pacijent napušta bolnicu između 5 i 10 dana, ukoliko nema komplikacija, no to zavisi i od toga kako je organizirana rehabilitacija ili kakve su prilike kod kuće pacijenta. Preporuča se hod s dvije štake kroz 6 tjedana, a nakon toga do 3 mjeseca hod s jednom štakom. Važno je znati da se hoda s jednom štakom suprotnom od operirane noge. Kroz čitavo vrijeme izbjegavati sagibanje noge u kuku preko 90 stupnjeva, ne prebacivati nogu preko noge te ne nositi teret. Totalna endoproteza kuka danas spada u najuspješnije operativne zahvate. Uspješnost ovih operacija je izvanredna, a preživljavanje* proteza izrazito visoko. Dok se u prošlosti dobna granica za ove operativne zahvate nastojala što više povisiti, danas nema potrebe za odgađanjem indiciranih operativnih zahvata jer, na taj način, pacijentima znatno poboljšavamo kvalitetu života onda kad im je to najpotrebnije. Radi lakšeg uvida u preživljavanje proteza kuka navest ćemo samo nekoliko podataka iz svjetske literature. Iz gore navedenih podataka možemo vidjeti da je postotak preživljavanja proteza vrlo visok te da s novim, pogotovo bescementnim protezama, možemo očekivati postotak preživljavanja proteza preko 95 %, što praktički znači da su ove proteze u velikoj većini pacijenta doživotne. No treba znati da, i nakon potpunog oporavka od operacije kuka, i dalje su postoje neka ograničenja. Normalne dnevne aktivnosti obično su moguće u potpunosti, ali neke intenzivne sportske aktivnosti, kao što su trčanje, košarka, gimnastika, nisu preporučljive. Preporuča se hodanje, golf, plivanje, biciklizam itd. *Preživljavanje proteze znači postotak proteza nakon X godina kod kojih nije bio potreban novi operativni zahvat