http___www.index.hr_Fit_clanak_tjelesno-vjezbanje-i-dijabetes_757695.aspx_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 6.1 7.1 7.2 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1 27.1 27.2 27.3 28.1 28.2 29.1 30.1 30.2 31.1 31.2 32.1
What is Diabetes Type 2: Diabetes is a medical condition because of which the blood glucose levels rise higher than normal. It is also known as hyperglycemia. Type 2 diabetes (formerly known as non-insulin-dependent diabetes) is the most common form of diabetes. This is a chronic or lifelong disease and occurs mainly in people aged over 40 years. This is a metabolic disorder characterized by high blood sugar or hyperglycemia. People with the type 2 diabetes generate insulin in their bodies unlike the type 1 diabetes. In these cases the either the body is unable to use the insulin generated or it does not make enough insulin. Due to this type of insulin resistance, the glucose accumulates in the blood instead of being passed on to the cells to get stored for energy. Insulin is a peptide hormone produced by beta cells in the pancreas. Its function is to regulate fat and carbohydrate to cells. It is then stored there and used for energy later. In type 2 diabetes, the body fat, muscle cells and liver do not respond to insulin, resulting the blood sugar not entering the cells to store energy. Most people are overweight when they are diagnosed with the disease. Type 2 Diabetes Symptoms: People with diabetes type 2 do not have any predominant symptoms initially, however, the symptoms start showing up later. Some of the symptoms of type 2 diabetes include the following: · Fatigue · Hunger · Increased urination · Increased thirst · Blurred vision · Erectile dysfunction · Infections in the kidney, skin, bladder, and others that occur frequently and heal slowly · Numbness and pain in hands or feet A health care provider may suspect that one has diabetes if the blood sugar level is higher than 200 mg/dL. The following blood tests are done to confirm diabetes: - Fasting blood glucose level - Hemoglobin A1C test - Oral glucose tolerance test Diabetes screening is recommended for overweight children, overweight adults and every 3 years for adults over 45 years of age. For a patient with type two diabetes, it is recommended to see their healthcare provider every three months for a diabetes test. Type 2 Prevention And Treatment: If not treated, diabetes type 2 can lead to many complications to include eye problems, infections and sores on the skin, inability to control blood pressure and cholesterol levels, diabetic neuropathy and kidney damage. At first, the treatment of diabetes is to lower the high blood glucose levels in a patient. After the blood glucose level is brought to an acceptable level, the treatment may move on to prevent problems from diabetes. Physical activity and proper nutrition is imperative to manage the type 2 diabetes. It is important for someone with type 2 diabetes to look after their health very carefully. It becomes easier to treat a patient that takes care of their health and minimizes the risk of developing complications of the disease. Regular reviews: Type 2 diabetes is a long term disease and needs review of the blood sugar level in regular intervals as advised by the physician. Eating healthy: Eating a healthy and balanced diet is another important key to keeping the blood glucose levels controlled. It is advised to reduce the amount of sugar, fat and salt in the daily diet and increase the intake of fibre. Physical activity: Regular exercise and physical activity helps reducing the body glucose level and therefore is very important for someone diagnosed with diabetes. It is also recommended for a diabetic patient to quit smoking and limit alcohol. Type 2 diabetes can be prevented by maintaining a healthy body weight and an active lifestyle.
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 4.10 4.11 4.12 4.13 4.14 4.15 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6
Foto: Shutterstock ŠEĆERNA bolest je najčešća bolest metabolizma i predstavlja bolesno stanje kronično povišene razine glukoze (šećera) u krvi, koje nastaje zbog manjka ili neefikasnosti hormona inzulina. Uz oštećen metabolizam glukoze često je poremećen metabolizam masti i bjelančevina. S klasično medicinskog aspekta postoje dva glavna oblika šećerne bolesti: Tip 1 ili o inzulinu ovisni dijabetes od kojeg boluje 5 do 10 posto dijabetičara. Osim genetske predispozicije, smatra se da je ovaj tip bolesti primarno autoimunološki poremećaj kod kojeg imunološke stanice razaraju vlastito tkivo gušterače i njene beta stanice, koje proizvode inzulin. Postoji uvjerenje među ekspertima da ovaj poremećaj imunološkog sustava nastaje kao moguća posljedica prethodne virusne infekcije. Ovaj tip bolesti javlja se najčešće u ranoj dobi. U njegovom liječenju neophodna je primjena inzulina. Ovi pacijenti najčešće su normalne ili smanjene tjelesne mase. Postoji izražena obiteljska sklonost za pojavu bolesti. Imunološki sustav ovih pacijenata razvija antitijela kojima razara vlastito tkivo gušterače. Tip 2 ili o inzulinu neovisni dijabetes kojeg ima 90 do 95 posto bolesnika najučestaliji je tip dijabetesa. Kod ovog tipa bolesti genetska predispozicija je još više izražena nego kod prvog tipa. Statistike pokazuju da je u više od 30 posto takvih bolesnika prisutna pozitivna obiteljska anamneza. Iako nije pravilo, bolest se obično javlja u kasnijoj dobi (nakon 50. godine života) i najčešće u osobama s povišenom tjelesnom težinom. Razvija se sporo i u većini slučajeva primjena inzulina u liječenju nije neophodna. Osim genetske predispozicije i debljine, rizični faktori za razvoj bolesti su: smanjena fizička aktivnost te krivi način prehrane. Kod ovog tipa bolesti gušterača još luči inzulin, ali najčešće u manjim količinama, nedovoljnim za normalan unos glukoze u stanice i obavljanje normalnih metaboličkih funkcija. U drugoj varijanti, iako gušterača luči dovoljno inzulina, stanice tkiva postaju neosjetljive na njega i razvija se stanje tzv. inzulinske rezistencije. Ovakav tip hiperglikemije najčešće je posljedica višegodišnjeg poremećaja u sustavima za kontrolu glukoze u krvi koji se definira kao metabolički sindrom ili sindrom X. Ovaj, danas tako učestali poremećaj, karakteriziran je debljinom (i to abdominalnom kumulacijom masti), oštećenjem stijenki arterija i razvojem aterogeneze, povišenjem krvnog tlaka, disreguliranim vrijednostima krvnih masnoća, povišenim vrijednostima inzulina u krvi vezanog s razvojem inzulinske rezistencije. Problem nastaje zbog krivog načina prehrane s povećanim unosom namirnica koje imaju visoki glikemijski indeks (šećeri, slatkiši, kolači, slatki i gazirani sokovi, med, namirnice od rafiniranog bijelog brašna...). Organizam do određene mjere koristi svoje kompenzacijske mehanizme kojima razinu glukoze održava unutar normalnih vrijednosti, ali kad bombardiranje stanica šećerima prijeđe granice tolerancije, stanice jednostavno počinju otkazivati poslušnost i zatvaraju svoje membrane za ulaz dodatne glukoze. Iako gušterača nastoji pojačanim izlučivanjem povisiti razinu inzulina u krvi, stanice odbijaju reagirati na njegove signale da prihvate još više glukoze. Ovo odbijanje nazivamo inzulinskom rezistencijom, a kao posljedicu imamo trajno povišenje razine glukoze u krvi. Prema tome, jasno je da se ovaj tip dijabetesa razvija polako te da je i prije samog povećanja razine glukoze u krvi funkcioniranje organizma bilo značajno narušeno. Uloga pojačane tjelesne aktivnosti i tjelesnog vježbanja u bolesnika sa šećernom bolešću je velika i višestrana. Tjelesno vježbanje djeluje povoljno na samu šećernu bolest, na njene komplikacije i na druge patološke promjene te na bolesti kojima su dijabetički bolesnici skloni. Zasluga što su mišićni rad uvrstili u dio liječenja šećerne bolesti pripada Burgeru i Katschu. Oni su dokazali da mišićna aktivnost smanjuje potrebu za inzulinom, a time djeluje i na odgađanje simptoma kasnih komplikacija. Što se tiče fizičke aktivnosti važno je naglasiti da je njezin učinak na regulaciju šećera u krvi sličan djelovanju inzulina. Tjelesna aktivnost smanjuje razinu šećera u krvi i to zbog povoljnog regulacijskog djelovanja na metabolizam glukoze, naročito u jetri i mišićima. TEKST SE NASTAVLJA ISPOD OGLASA Da bi se postigao najbolji efekt, fizička aktivnost mora biti umjerena, ali redovita (svakodnevna) te prilagođena individualnim potrebama i aktualnom stanju pacijenta. Ne preporučuje se intenzivni fizički rad ili intenzivno profesionalno bavljenje sportom jer zbog pojačanog oksidacijskog stresa može doći do pogoršanja bolesti i prijevremenog razvoja komplikacija. Ipak, znamo za brojne vrhunske sportaše koji su osvajali medalje na najvećim svjetskim natjecanjima, a boluju od dijabetesa. Intenzitet i volumen tjelesnog vježbanja, kao i u svakom trenažnom procesu, treba postepeno povećavati. Također, u skladu s promjenama u metabolizmu glukoze prilagođavati količinu i vrstu obroka te dozu inzulina. Tjelesnu aktivnost potrebno je provoditi kada je metabolizam dobro izreguliran, jer tjelesno vježbanje koje se provodi dok je koncentracija glukoze visoka ili je prisutna ketoza, može pogoršati metaboličko stanje. Dijabetičkim bolesnicima može se preporučiti više vrsta tjelesnog vježbanja, neke od njih iziskuju tek malo više od onoga što obavljamo svakodnevno. Imajući u vidu sve faktore posve je razumljivo da nije svaka vježba ili vrsta vježbanja povoljna za pozitivnu promjenu kod dijabetičara. Stoga je vrlo bitno da je tjelesno vježbanje dijabetičara pod kontrolom liječnika, a vođeno i usmjeravano od kvalitetnog trenera.