http___www.katehetski-nadbiskupija-split.net_katolicki-vjeronauk_blazena-djevica-marija__1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 7.1 7.2 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 17.2 17.3 18.1 18.2 19.1 19.2 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 21.4 22.1 23.1 23.2 23.3 24.1 24.2 25.1 26.1 26.2 27.1 27.2 27.3 28.1 28.2 28.3 29.1 30.1 30.2 30.3 31.1 32.1 32.2 32.3
By John G. Panagiotou Mary of Nazareth has been given many titles over the last two millennia. She is called the Virgin Mary, Theotokos (Greek: “Birthgiver of God”), Panagia (Greek: “All Holy One”), the Blessed Mother and Our Lady to name a few. No other woman has achieved such enduring fame and influence than has Jesus’ mother Mary. Through eyes of the world, Mary is a historical curiosity. Through the eyes of the Christian however, Mary is the preeminent follower of Jesus and an example to all believers. Everything she does and says points to her Son. A Life of Virtue Early on in the New Testament, we see Mary’ as the paradigmatic “handmaiden of the Lord.” Mary’s cousin Elizabeth greeted her while she was pregnant saying, “In a loud voice she exclaimed, ‘Blessed are you among women and blessed in the fruit of your womb!’ But why am I so favored that the mother of my Lord should come to me?’” Later in the scriptures we following the Ascension of the Lord, Mary is the only person mentioned by name in the Upper Room alongside the disciples following their return from the Mount of Olives (Acts 1:14). Clearly we can see the importance placed on Mary from the earliest days of the Church. Let us explore some of the key virtues which we can learn from her. Obedience First, in Mary we find the epitome of Christian obedience. We read in the Gospel of Luke, that the Archangel Gabriel appeared to Mary announcing that she had found favor with God and that she was the chosen vessel to bear the Messiah telling her, “For nothing will be impossible with God” (Luke 1:37). Her simple and humble response was, “Behold, I am the handmaiden of the Lord; let it be done to me according to thy word” (Luke 1:38). As an engaged Jewish teenager in first century Palestine, Mary makes her startling proclamation despite the social stigma, familial estrangement and debilitating economic consequences her obedience might bring about. None of this was done recklessly. Rather, obedience compelled confidence and deeper praise to God. It enabled Mary to proclaim to her Elizabeth, “My soul magnifies the Lord, and my spirit rejoices in God my Savior, for He has looked on the low estate of His handmaiden. For behold, from on all generations will call me blessed; for He who is mighty has done great things for me and holy is His Name” (Luke 1:47-49). Throughout her life Mary lived in obedience to God. She faithfully worshiped and served Him at home with her parents Joachim and Anna, in her community in Nazareth, at the Jerusalem Temple, at the foot of the Cross, at the empty tomb on the third day, at the Ascension of the Lord, and in the Upper Room at Pentecost. Mary continues to serve her Son in the Kingdom of Heaven through her unceasing prayers and intercessions for the entire world. Mary never stopped to ponder the cost of her obedience despite the fear and uncertainty it undoubtedly caused. Her response was a consistent, “Let it be it done to me according to thy will.” Prayer Second, in Mary, we find the epitome of prayer. Mary is a person of prayer. The call to bear the Son of God required a special type of person, one rooted in unceasing prayer. Without this level and dimension of prayer, she simply would be unequipped to experience and comprehend the mystery of communion with the Holy Trinity in the ways that she did. The goal of every Christian is to enter into the communion with God in which Mary lived. As Mary prayed so must we learn how to pray. Mary prayed for herself and prays for others. In fact, the first miracle recorded in the New Testament is Mary imploring her Son Jesus at the wedding at Cana of Galilee to do something since the banquet had run out of wine (John 2:1-12). Mary is an example to us. She is what Christians need to become. This is illustrated in the Orthodox Church in the Feast (Celebration) of the Entrance of the Theotokos (Mary) into the Temple. The hymnography of the Feast teaches that Mary was taken at age three by her aged parents to the Jerusalem Temple to to live a life of service to God as a consecrated virgin. Once there, she ascended up the steps of the Temple unaided as the High Priest awaited her to take her into the Holy of Holies. The second century apocryphal Gospel of James (Protevangelium) mentions the early upbringing of Mary in greater detail. Interestingly, a similar prefigurative reference can be found in the Old Testament in the person of Samuel when Hannah took him to the Tabernacle (1 Samuel 1:22). The earliest existent biography as such that we have on Mary is from the seventh century entitled The Life of the Virgin written by St. Maximos the Confessor. In St. Maximos’ work, Mary is portrayed as a key influence in the life of the early Church. Prayer was also at the core of all of these significant occurrences. Mary’s parents prayed to God for a child. Mary spent a life in private personal prayer and formal congregational corporate prayer. Mary shows us that prayer is the water that God uses to make the garden grow. Forgiveness Third, in Mary we find the epitome of forgiveness. Mary was a mother who chose the path of forgiveness rather than of hate in the name of “justice”. She saw her Son persecuted, unjustly tried and executed. Yet, amidst her pain and grief, she recognized God’s divine plan at work. She did not get caught up in her own circumstances and put aside all earthly cares and concerns to seek the will of the God. After the customary forty days of purification according to the Jewish custom and to present Jesus for dedication, Mary and Joseph went to the Temple to give the priests a pair of doves to as a burnt offering. There they encountered a righteous and devout man named Simeon who prophesied to them of their Holy Child’s destiny of greatness and the difficulty of His life’s work. The prophecy ended with a reference directed to Mary herself, “And a sword will pierce your own soul too” (Luke 2:34). One can only imagine that horror that Mary must have endured watching Her Son suffer and die on the Cross. The prophetic words of Simeon over three decades earlier had been realized. Yet we never find Mary losing faith, seeking vengeance or harboring animosity. Mary shows us what forgiveness is all about. She is free to love unconditionally because she is not bound by an unforgiving spirit. How much better lives would be if we followed her example of forgiveness! The Great Example, Not the Great Exception Mary is not merely a figure found in books. The late theologian Alexander Schmemann wrote that “Mary is the great example, not the great exception”. God shows is in the example set by Mary – her obedience, prayer life, and forgiveness — how He can work through His creatures. All we have to do is to respond to Him with an open heart. John G. Panagiotou is a contemporary Christian theological writer. He is a graduate of Wheeling Jesuit University and St. Vladimir’s Orthodox Theological Seminary. He can be reached at johnpan777@gmail.com.
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 4.9 4.10 4.11 4.12 4.13 4.14 4.15 4.16 4.17 4.18 4.19 4.20 4.21 4.22 4.23 4.24 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 5.9 5.10 5.11 5.12 5.13 5.14 5.15 5.16 5.17 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 6.7 6.8 6.9 6.10 6.11 6.12 6.13 6.14 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 7.7 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 8.8 8.9 8.10 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 9.7 9.8 9.9 9.10 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 10.7 10.8 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 14.1 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 16.1 16.2 16.3 16.4 16.5 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 18.8 18.9 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 20.6 20.7 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 23.6 23.7 23.8 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 29.3 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 31.6 31.7 31.8 31.9 31.10 31.11 32.1 32.2 32.3 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 34.6 34.7 34.8 34.9 34.10 34.11 34.12 34.13 34.14 34.15 34.16 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 35.6 35.7 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 36.6 36.7 37.1 37.2 38.1 38.2 38.3 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 40.3 40.4 40.5 40.6 40.7 41.1 41.2 41.3 41.4 41.5 41.6 41.7 41.8 42.1 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 43.7 44.1
Prema Novom zavjetu, Marija (aramejski מרים Maryām “gorka”; arapski مريم (Maryam); Grčki Mapιau, Mariam, Mapιa, Maria) je bila majka Isusova. Majka Božja, Sveta Marija, Blažena Djevica Marija i Bogorodica (grčki Theotokos Θeotόkoς) su tradicionalni naslovi koje koriste katolici, pravoslavci i ostali da opišu Mariju. Prema evanđeljima, živjela je u Nazaretu u pokrajini Galileji. Na aramejskom, njenom materinjem jeziku, zvala se Mirjam. Stupila je u brak s Josipom i rodila Isusa, Sina Božjega kojeg je začela na čudesan i jedinstven način po Duhom Svetome, te ga odgajala s Josipom. U svim evanđeoskim tekstovima, Marija je u prvom redu Isusova majka. To je njena uloga u povijesti spasenja. Kršćani je iz poštovanja zovu Blažena Djevica Marija. Tijekom stoljeća, razvile su se mnoge marijanske pobožnosti, molitve, pjesme, od kojih je najpoznatija molitva Zdravo Marijo. Marija se više puta ukazala ljudima dajući poruke. Među najpoznatijim ukazanjima su ona u Lurdu i Fatimi. Marijin život U Novom zavjetu piše malo o Marijinom ranom životu. U Bibliji se ne navode imena njenih roditelja. Iz drugih izvora i tradicije, zna se da se oni zovu Joakim i Ana. Po predaji, dugo nisu mogli imati djece, molili su se Bogu i Ana je rodila Mariju u poodmakloj dobi. Katolici vjeruju, da je Bog unaprijed izabrao Mariju, da bude Bogorodica i da je Marija od prvog trenutka svoga postojanja bila slobodna od istočnog grijeha te bilo kojeg osobnog grijeha, jer je od Boga dobila posebne milosti. U trećoj godini roditelji su je prikazali Gospodinu. Marija je bila rođakinja Elizabete, žene židovskog svećenika Zaharije iz razreda Abijina (Lk 1,5). Oni dvoje su roditelji Ivana Krstitelja, Isusovog preteče. Marija je živjela s roditeljima u Nazaretu u Galileji. Upoznala se s Josipom iz Nazareta, koji je bio kraljevskog roda, potomak kralja Davida, ali je bio siromašan tesar, pravedan i pošten mladić. Sklopili su zaruke za djevičanski brak. Marija je željela biti djevica i u braku, a Josip je to prihvatio. Prije svadbe živjeli su odvojeno i u to vrijeme, Bog je poslao anđela Gabrijela Mariji u Nazaret. Anđeo je pozdravi riječima: “Zdravo, milosti puna! Gospodin s tobom! (Lk 1,28)” Marija je zbunjeno razmišljala kakav je to pozdrav. Anđeo je nastavio i prenio joj poruku: “Evo, začet ćeš i roditi sina i nadjenut ćeš mu ime Isus. On će biti velik i zvat će se Sin Svevišnjega. Njemu će Gospodin Bog dati prijestolje Davida, oca njegova, i kraljevat će nad domom Jakovljevim uvijeke i njegovu kraljevstvu neće biti kraja. (Lk 1,32-33)” Marija je obećala Bogu djevičanstvo i nije imala spolne odnose s Josipom pa je pitala anđela: “Kako će to biti kad ja muža ne poznajem? (Lk 1,34)” Gabrijel joj je objasnio, da će začeti po Duhu Svetome i dao joj primjer njene rođakinje Elizabete, koju su smatrali neplodnom pa je Božjom pomoći začela sina u dubokoj starosti. Marija je povjerovala i pristala: “Evo službenice Gospodnje, neka mi bude po tvojoj riječi! (Lk 1,38)” Vjeruje se, da je tada Marija začela Isusa. Bog je želio njen slobodan pristanak. Marija je pohodila rođakinju Elizabetu, koja je bila trudna (Lk 1,39). Pri susretu Elizabete i Marije, Elizabeti je zaigralo dijete u utrobi. Tako je to bio i susret njihovih sinova – Isusa i Ivana Krstitelja. Elizabeta naduhnuta Duhom Svetim povikne: “Blagoslovljena ti među ženama i blagoslovljen plod utrobe tvoje! Hvalila je Mariju jer je povjerovala. Nakon toga, Marija je izrekla hvalospjev Bogu: “Veliča duša moja Gospodina, klikće duh moj u Bogu, mome Spasitelju, što pogleda na neznatnost službenice svoje: odsad će me, evo, svi naraštaji zvati blaženom… (Lk 1,46-55)”. Marija je pomagala Elizabeti, a nakon tri mjeseca vratila se kući. Josip je tada primijetio, da je Marija trudna. Našao se u velikoj tjeskobi. Marija je šutjela i nije objasnila što se dogodilo. U to vrijeme, za nevjeru neki su bili i kamenovani. Josip je odlučio, da će potajno napustiti Mariju i povući se, nije želio da Mariju kazne i osramote. Noć prije, nego je planirao otići, u snu mu se ukazao anđeo Gospodnji i reče: “Josipe, sine Davidov, ne boj se uzeti k sebi Mariju, ženu svoju. Što je u njoj začeto, doista je od Duha Svetoga. Rodit će sina, a ti ćeš mu nadjenuti ime Isus jer će on spasiti narod svoj od grijeha njegovih. (Mt 1,20)” Prema židovskom običaju, otac je imao pravo dati djetetu ime, Josip je dobio tu čast. Josip je uzeo Mariju k sebi i vjerojatno su imali svadbenu svečanost. Približilo se vrijeme Isusova rođenja. Rimski car August zapovijedio je, da se provede popis stanovništva. Svatko je trebao ići u grad svojih predaka. Marija i Josip bili su iz roda kralja Davida pa je za njih popis bio u Betlehemu. U Starome zavjetu je prorokovano, da će se Mesija roditi u Betlehemu. Marija je osjećala trudove pa su tražili smještaj, ali su u gradu svi smještaji bili popunjeni. Sklonili su se u spilju kraj grada, gdje pastiri sklanjaju svoje životinje za nevremena. Tu je Marija porodila Isusa, povila ga i smjestila u jasle (Lk 2,7). U blizini su pastiri čuvali stada, prišao im je anđeo Gospodnji i rekao: “Ne bojte se! Evo javljam vam blagovijest, veliku radost za sav narod! Danas vam se u gradu Davidovu rodio Spasitelj – Krist, Gospodin. I evo vam znaka: naći ćete novorođenče povijeno gdje leži u jaslama (Lk 2,10-12). Pastiri su posjetili Isusa, Mariju i Josipa, a “Marija u sebi pohranjivaše sve te događaje i prebiraše ih u svome srcu (Lk 2,19)”. Uskoro su se smjestili na bolje mjesto, jer se našao smještaj. Četrdeseti dan poslije Isusova rođenja, Marija i Josip prikazali su Isusa u Hramu u Jeruzalemu, što je bio starozavjetni običaj. Prinijeli su žrtvu “kako je rečeno u Zakonu Gospodnjem: dvije grlice ili dva golubića (Lk 2,24)”. U Hramu je bio pravedan i pobožan starac Šimun, kojemu je Duh Sveti objavio, da će vidjeti Pomazanika Gospodnjega prije smrti. Uzeo je Isusa u naručje, blagoslovio Boga i prepoznao u Isusu obećanoga Mesiju. Mariji je rekao: “Ovaj je evo postavljen na propast i uzdignuće mnogima u Izraelu i za znak osporavan – a i tebi će samoj mač probosti dušu – da se razotkriju namisli mnogih srdaca! (Lk 2,35)” Time je navijestio Isusovu muku i Marijine boli. Tamo je bila i proročica Ana, hvalila je Boga i svima pričala o Isusu. Tri kralja s istoka došla su se pokloniti Isusu. Betlehemska zvijezda repatica pokazivala im je put. Putem su bili kod židovskog kralja Heroda, koji im je rekao da mu na povratku jave, gdje je Isus, da mu se i on pokloni. Herod je zapravo želio pogubiti Isusa, jer se bojao da mu ne uzme prijestolje. Tri kralja su se poklonila Isusu uz kojeg su bili Marija i Josip te su darovali tamjan, zlato i plemenitu mast. Kraljevi se nisu vratili Herodu, jer im je anđeo rekao Herodove planove. Kralj Herod izdao je naredbu, da se u Betlehemu i okolici ubiju sva djeca do 2 godine starosti. Nisu ubili Isusa, jer je anđeo Gospodnji javio Josipu: “Ustani, reče, uzmi dijete i majku njegovu te bježi u Egipat i ostani ondje dok ti ne reknem jer će Herod tražiti dijete da ga pogubi (Mt 2,14).” Put u Egipat bio je dug i težak kroz pustinju. U Egiptu su bili izbjeglice, teško su živjeli. Kada je umro Herod, anđeo je javio Josipu u Egiptu u snu: “Ustani, reče, uzmi dijete i njegovu majku te pođi u zemlju izraelsku jer su umrli oni koji su djetetu o glavi radili (Mt 2,10)”. Vratili su se u Nazaret u Galileju. Kada je Isusu bilo 12 godina, išli su u Jeruzalem u Hram. Na povratku, Marija i Josip shvatili su, da Isus nije u njihovoj skupini, mislili su da je s vršnjacima. Tražili su ga tri dana i tada ga nađu u Hramu, gdje je učeno razgovarao s učiteljima. Marija ga je upitala: “Sinko, zašto si nam to učinio? Gle, otac tvoj i ja žalosni smo te tražili.” A on im reče: “Zašto ste me tražili? Niste li znali da mi je biti u onome što je Oca mojega? Vratili su se u Nazaret, Isus im je nadalje bio poslušan. Josip je bio tesar, a Marija je obavljala kućanske poslove. Prije nego je Isus započeo javno djelovanje, Josip je preminuo. Isus je prvo čudo učinio na svadbi u Kani Galilejskoj. Tamo je bio s Marijom i učenicima. Kada je ponestalo vina, Marija je rekla Isusu: “Vina nemaju (Iv 2,3)”. On joj je odgovorio: “Ženo, što ja imam s tobom? Još nije došao moj čas! (Iv 2,4)” Nakon toga, Marija je rekla poslužiteljima: “Što god vam rekne, učinite! (Iv 2,5)” I Isus je učinio prvo javno čudo pretvorio je vodu u vino. Učenici su povjerovali, da je On obećani Mesija. Marija je pratila Isusa na križnom putu. Kada je Isus bio razapet na križ, stajala je ispod križa sa svojom sestrom Marijom Kleofinom i s Marijom Magdalenom (Iv 19,25). Isus je ugledao Mariju uz koju je tada bio i apostol Ivan. Kada ih je vidio rekao je Mariji: “Ženo! Evo ti sina!”, a učeniku: “Evo ti majke! (Iv 19,26)” Time je apostol Ivan postao Marijin skrbnik, a Marija simbolički njegova majka, a u širem značenju i Majka svih vjernika. U umjetnosti je česta pojava Piete – Marija uzima u ruke mrtvo Isusovo tijelo, što nije zabilježeno u Evanđeljima, ali nije isključeno da se dogodilo. Nakon Isusova uskrsnuća i uzašašća na nebo, Marija je bila u društvu apostola u Jeruzalemu; bili su postojani u molitvi (Dj 1,14). Više se ne spominje, osim u Otkrivenju na više mjesta npr.: “I znamenje veliko pokaza se na nebu: Žena odjevena suncem, mjesec joj pod nogama, a na glavi vijenac od dvanaest zvijezda (Otk 12,1)”. Marijina smrt nigdje se ne spominje u Bibliji. Katolici i pravoslavni vjeruju, da je uznesena na nebo, što se slavi na blagdan Velike Gospe. Stav religija o Mariji Katolici o Mariji Po nauku Katoličke Crkve, Marija, koju evanđelja zovu “Isusova majka” (Iv 2,1; 19,25), prije nego je rodila svoga Sina, na poticaj Duha, proglašena je “Majkom moga Gospodina” (Lk 1,43). Doista, onaj kojeg je Marija po Duhu Svetom začela kao čovjeka i koji je uistinu postao njezin Sin po tijelu, jest vječni Očev Sin, druga Osoba presvetog Trojstva. Crkva ispovijeda, da je Marija zaista Bogorodica “Theotokos” (Vidi: Efeški sabor). Sveta Marija se štuje od najranijih dana kršćanstva, a u prilog tome govore i mnoge molitve upućene Mariji kao zagovarateljici, poput stare molitve Sub tuum iz 3. stoljeća. (Tijekom srednjeg vijeka česti naziv za Svetu Mariju bio je Alma mater). Iz Evina potomstva Bog je izabrao Djevicu Mariju, da bude Majka njegovog Sina. Kao “puna milosti”, ona je “najodličniji plod Otkupljenja: već od prvoga časa svog začeća potpuno je očuvana od svake ljage istočnoga grijeha te je cijeloga svog života ostala slobodna od svakog osobnog grijeha (dogma o Bezgrešnom začeću Blažene Djevice Marije) pape Pija IX. iz 1850. Taj blagdan slavi se u Katoličkoj Crkvi 8. prosinca, dok se njeno rođenje slavi 8. rujna (Mala Gospa). Papa Pio XII. proglasio je 1950. dogmu, da je Blažena Djevica Marija »na kraju svoga zemaljskog života, dušom i tijelom uznesena na nebo.« To se u Katoličkoj Crkvi slavi svake godine 15. kolovoza (Velika Gospa). I pravoslavci također slave taj blagdan (Velika Gospojina ili Uspenje Marijino). Dogme o Mariji Bogorodica (grč. Θeotόkoς Theotokos; strsl. Бoropoдицa) je jedan od naslova koji se raznim kršćanskim crkvama pridaje Mariji, Isusovoj majci. Premda se koristio i ranije, ovaj je naziv službeno prihvaćen kao važeći za čitavu Crkvu na Efeškom saboru (431.) godine, u jeku rasprava oko Kristove naravi i sukoba s nestorijanstvom. To je potvrdio i Kalcedonski sabor 451. godine. Naslov Bogorodica izriče uvjerenje da je Marija rodila, ne samo čovjeka Isusa, nego i pravoga Boga, te da je Krist samo jedna osoba s dvije neodvojive naravi. Osobitu ulogu u teološkom definiranju ovog pojma imao je Ćiril Aleksandrijski. U Evanđelju po Luki, Elizabeta je rekla Mariji: “Ta otkuda meni da mi dođe majka Gospodina mojega? Izraz “majka Gospodina” može se direktno primijeniti na Marijino bogomaterinstvo. Djevica Marija, naziv je, koji je uvršten u službenu inačicu molitve Nicejsko-carigradskog vjerovanja, koje je prihvaćeno na Prvom carigradskom saboru 381. godine. Ta dogma govori, da je Marija vazda-djevica (grč. ἀeιπάpθevoς, eng. ever-virgin). Bila je djevica i kada je začela Isusa po Duhu Svetome, bez muža te i nadalje, cijeli zemaljski život djevičanski je živjela bez spolnih odnosa. Bezgrešno začeće Blažene Djevice Marije je katolička dogma, koja tumači da je jedinstvenom Božjom povlasticom, Blažena Djevica Marija očuvana od svake mrlje istočnoga grijeha od trenutka svoga začeća. Začeta je biološkim putem od svojih roditelja Joakima i Ane. Također, Marija nije bila lišena milosti posvetne, već je bila puna milosti dobivenih od Boga i živjela je život posve bez grijeha. Dogmu je proglasio papa Pio IX. bulom “Ineffabilis Deus”, 1854. godine. Milost nije Marijina zasluga, već Božji dar. Anđeo Gabriel nazvao je Mariju “milosti puna”. Sveti Ivan Duns Škot protumačio je kako je Mariju, Bog unaprijed očuvao od zaraze istočnoga grijeha, predodredivši je za majku svoga Sina i to zaslugom Kristova otkupiteljskoga djela. Marija je uznesena na nebo, dušom i tijelom (lat. Assumpta), dogma je koju je proglasio papa Pio XII., bulom “Munificentissimus Deus”, 1. studenog 1950. Tome prethodi duga tradicija, stara gotovo kao i samo kršćanstvo. Mnogi crkveni oci i sveci poput sv. Bernarda, sv. Antuna Padovanskoga i dr., kroz stoljeća su razmatrali i pisali o Marijinu uznesenju na nebo. Pravoslavni o Mariji Za pravoslavne vjernike, Marija je sva čista i sva sveta, jer je njenom slobodnim pristankom Bog postao čovjekom. Mariju nazivaju Bogorodicom (grč. Theotókos), Majkom Božjom. Smatraju je i bezgrješnom, jer bez obzira što je bila dio griješnog čovječanstva, nije bila sposobna griješiti. Pravednici iz Staroga zavjeta u njoj nalaze svoj vrhunac. U pravoslavnoj duhovnosti zauzima važno mjesto, jer je bila prva koja je slušala Isusove riječi i čuvala ih u svom srcu. Prema pravoslavnim teolozima, Marija je prototip čovječanstva otkupljenog u Kristu [7]. Pravoslavni smatraju, da Marija svojim životom, riječima i gestama upućuje na Krista. Protestanti o Mariji Protestanti Mariju većinom vrlo poštuju, čemu u prilog govore izjave dvojice od utemeljitelja protestantizma: Martin Luther: „Mariju nikada ne možemo dovoljno poštovati.” Mnogi evanđeoski protestanti ne osporavaju činjenicu da je Luther štovao Mariju, ali smatraju da je njegov stav protivan Bibliji. Jean Calvin: „Ne možemo zanijekati, da je Bog Mariji iskazao najvišu čast, kada ju je izabrao za majku svojega Sina.” S druge strane, protestanti Mariju puno manje slave od katolika, jer se boje da ne prekrše Božju zapovijed: Nemaj drugih bogova. Muslimani o Mariji Muslimani iskazuju Mariji posebnu čast, jer je jedina žena, kojoj je u Kuranu posvećeno cijelo poglavlje (19. sura, s naslovom Marjam / Marija). U arapskom jeziku zove se مريم (Maryam) i naziva se majkom proroka Isusa (Isa). Kuran navodi također, da je Marija bila djevica, ali islam ne pripisuje božanske osobine niti Isusu niti Mariji. Marija i Hrvati Hrvati su uvijek bili veliki štovatelji Blažene Djevice Marije i njoj su se uvijek u teškim vremenima i trenutcima molili za pomoć. Zvali su je tijekom povijesti “fidelissima advocata Croatiae” (najvjernija odvjetnica Hrvatske) i “kraljica Hrvata”. Spjevali su joj brojne pjesme koje se i danas rado pjevaju. Već kod prvih hrvatskih knezova i kraljeva isticalo se izvanredno poštovanje prema Presvetoj Bogorodici. U selu Biskupija, kod Knina, pronađen je Pralik Gospe Velikoga Zavjeta iz oko 1050. godine. Kasnije su štovanje podržavali i širili osobitom revnošću pavlini, franjevci, dominikanci, isusovci. S pavlinima je vezan razvoj Marijinih svetišta u Remetama i Mariji Bistrici. Franjevci su podigli svetišta na Trsatu, u Sinju i Iloku. Dominikanci su posredno ili neposredno uveli u hrvatske obitelji moljenje svete krunice. Isusovci su odgojili mnoge mladiće i djevojke pomoću Marijinih kongregacija. Godine 1935., zagrebački je nadbiskup Antun Bauer okrunio u Mariji Bistrici, čudotvorni kip Marijin i Malog Isusa zlatnim krunama i proglasio Majku Božju, kraljicom Hrvata. U Hrvatskoj su čak 1162 vjerskih objekata i 8 katedrala posvećeno Djevici Mariji. Uznesenju Blažene Djevice Marije (Velika Gospa) posvećene su katedrale u Zagrebu, Splitu, Puli, Dubrovniku, Varaždinu, Poreču i Krku, a Navještenju Blažene Djevice Marije posvećena je katedrala u Gospiću. Uz to, Uznesenju Djevice Marije posvećena je i konkatedrala u Senju i bivša katedrala na Rabu, Naviještenju Djevice Marije posvećena je bivša katedrala u Pićanu te Svetoj Mariji posvećena je bivša katedrala na Osoru. Marijanske pobožnosti Molitve – Postoji veći broj molitvi vezanih uz Djevicu Mariju. Najpoznatija je “Zdravo Marijo” (lat. “Ave Maria”. Postepeno je nastajala kroz stoljeća. Početak molitve je iz Evanđelja po Luki, a ostalo je dodano u srednjem vijeku. “Anđeo Gospodnji” (lat. “Angelus”) je molitva koja se moli svaki dan u 7h, 12h i 19h u spomen na događaj kada je anđeo Gabrijel navijestio Mariji, da će začeti Isusa po Duhu Svetomu. Molitva je stara oko 700 godina, počeci su vezani uz franjevce. U uskrsno vrijeme od Velike subote do blagdana Presvetog Trojstva umjesto molitve “Anđeo Gospodnji” moli se molitva “Kraljice neba” (lat. “Regina Coeli”), koja potječe iz 12. stoljeća. Molitva “Zdravo Kraljice” (lat. “Salve Regina”) je antifon, koji se moli i pjeva u različitim prilikama, nastala je u srednjem vijeku. “Veliča” (lat. “Magnificat”) je molitva nastala od Marijinih riječi, koje je rekla za posjete svojoj rođakinji Elizabeti (Lk 1,46-55). U njoj se Marija veseli što će postati majkom Isusovom i tumači njegovo začeće kao primjer kako Bog uzdiže ponizne i ponizuje ohole, moćne i bogate i o tome kako Bog postupa prema Izraelu. Šibenska molitva je hrvatska marijanska molitva iz 14. stoljeća i jedan od prvih poznatih hrvatskih latiničkih jezičnih i književnih spomenika, a godinama je smatrana i najstarijim. Pjesme – “Stala plačuć’ tužna mati” (lat. “Stabat Mater”) je pjesma, koja se pjeva za vrijeme pobožnosti Križnog puta. U njoj se ističe Marijina tuga za vrijeme Isusove muke. Nastala je u 13. stoljeću i doživjela je velik broj obrada mnogih uglednih skladatelja. “Zdravo Djevo” je najpopularnija marijanska pjesma u Hrvatskoj. Napisao ju je franjevac Petar Perica 1904. godine. Ostale poznatije marijanske pjesme su: “Djevice nevina, majčice blaga”, “Kao Marija”, “Kraljice svete Krunice”, “Ljiljane bijeli nebeskog kraja”, “Sred lurdske pećine Gospa se javi”, “Majko Božja Bistrička”. Krunica – Poznata marijanska pobožnost. Osmislio ju je njemački dominikanac Heinrich Seuse. Sastoji se od niza molitvi pod nazivom Zdravo Marijo. Na početku svakih deset Zdravo Marija umetnut je Oče naš, koji molitvu dijeli na desetice, nakon kojih se izgovara Slava Ocu. Krunica ima pet desetica. Sastoji se od 15 otajstava, koja su podijeljena na tri jednaka dijela tj. tri tematska kruga, koji obuhvaćaju Isusov život i tako se na temelju biblijskih teksta razmišlja o radosnim, svjetlosnim, žalosnim i slavnim otajstvima. U povodu Velikoga jubileja, 2000. g. papa Ivan Pavao II. uveo je četvrto otajstvo pod nazivom otajstvo svjetla. Pet prvih subota – Pobožnost je nastala nakon ukazanja Marije u Fatimi 1917. godine, kada je Marija tražila ustanovljenje te pobožnosti. U prvih pet subota u mjesecu (prva subota u siječnju, prva subota u veljači itd.), vjernici se: 1. ispovijede i pričeste; 2. izmole jedno otajstvo svete Krunice; 3. razmatraju četvrt sata o otajstvima svete Krunice; 4. imaju nakanu dati zadovoljštinu Bezgrješnom Srcu Marijinu. Marijanski mjeseci – Kršćani od davnina pojedinim mjesecima u godini pridodaju posebne oblike marijanske pobožnosti, kada se još više mole Mariji te razmatraju njen život i značenje. Za katolike to su svibanj i listopad, a u nekim krajevima južne polutke studeni umjesto listopada. Istočni kršćani bizantskog obreda Mariju posebno slave kroz kolovoz, a egipatski Kopti u prosincu i siječnju. Litanije lauretanske – Nastale su u talijanskom marijanskom svetištu u Loretu. Sastoje se od zaziva Mariji, nakon kojih slijedi molba “moli za nas”. Zazivi potječu iz pojedinih svečanih pjesmi ili propovijedi o Mariji gdje su pokušali Mariju opisati pojedinim biblijskim ili životnim slikama. Sedam Marijinih žalosti – Sveta Brigita imala je više ukazanja za svoga života. U jednome od tih ukazanja, Marija je objavila svetici ovu pobožnost. Marija je mnogo trpjela i ova pobožnost je razmišljanje o njenim patnjama i suzama. Obećala je milosti, onima koji će moliti (svaki dan) i širiti ovu pobožnost. Pobožnost se sastoji u tome da se svaki dan u tjednu pročita kratki uvodni tekst za pojedini dan i zatim se izmoli 7 Zdravo Marijo (u čast 7 Marijinih žalosti). Sveta kongregacija za širenje vjere i papa Klement XII. odobrili su pobožnost. Tih sedam žalosti su: Šimunovo proročanstvo, bijeg u Egipat, traženje Isusa u hramu, Marija susreće Isusa na Križnom putu, Marija pod Isusovim križem, polaganje Isusovog tijela u Marijine ruke i Isusov pogreb, Marijine suze i samoća. Čudotvorna medaljica – Nastala je nakon što se Marija ukazala redovnici Catherine Labouré u Parizu 1830. godine i poručila joj da napravi medaljicu s prizorom koji je vidjela tijekom ukazanja. Prva medaljica iskovana je uz dopuštenje pariškoga nadbiskupa 1832. U slijedeće četiri godine, izrađeno je 8 milijuna medaljica. Dogodile su se brojne milosti, onima koji su nosili medaljicu pa je prozvana čudotvornom. Među najpoznatijim čudesima je obraćenje Židova Alonsa Ratibonnea 20. siječnja 1842. u rimskoj crkvi sv. Andrije dellla Fratte. Poljski franjevac sv. Maksimilijan Kolbe je u velikoj mjeri širio čudotvorne medaljice. Marijanski blagdani Crkva od svoga početka, Mariji iskazuje posebno štovanje. Tijekom stoljeća nastali su mnogi blagdani u čast Mariji. Danas se tijekom crkvene godine slavi trinaest marijanskih svečanosti [11]. Među najvažnijima su tri svetkovine: svetkovina svete Bogorodice Marije (1. siječnja), Uznesenje Blažene Djevice Marije ili Velika Gospa (15. kolovoza) i Bezgrešno začeće Blažene Djevice Marije (8. prosinca). Dva blagdana su: Rođenje Blažene Djevice Marije ili Mala Gospa (8. rujna) i Pohođenje Blažene Djevice Marije (31. svibnja). Četiri obavezna spomendana su: Spomen Blažene Djevice Marije Kraljice (22. kolovoza), Spomen Blažene Djevice Marije Žalosne (15. rujna), Spomen Blažene Djevice Marije od svete Krunice (7. listopada) i Prikazanje Blažene Djevice Marije (21. studenog). Četiri neobavezna spomendana su: Spomen Majke Božje Lurdske (11. veljače), Bezgrješno Srce Marijino (subota nakon svetkovine Presvetog Srca Isusova, Spomen Majke Božje Karmelske (16. srpnja) i Posveta bazilike Majke Božje Velike (5. kolovoza). izvor: Wipikedija prema: putevimilosti.com