http___www.jw.org_hr_izdanja_casopisi_wp20080801_kako-komunicirati-s-tinejdzerima__1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 5.3 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 7.5 7.6 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 8.6 8.7 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 9.6 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 13.2 14.1 15.1 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 17.8 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 18.7 18.8 18.9 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 20.6 20.7 20.8 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 22.7 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 25.1 26.1 27.1
Keys to Family Happiness Communicating With Adolescents “Talking to my son used to be easy, but now that he’s 16, it’s difficult for me or my husband to know what he thinks. He isolates himself in his room and barely speaks to us!” —MIRIAM, MEXICO. “At one time, my children were eager to hear whatever I had to say. They soaked it all up! Today, as teenagers, they think that I’m out of touch with their world.” —SCOTT, AUSTRALIA. IF YOU are raising an adolescent, you can likely identify with the parents quoted above. In the past, conversation with your child may have flowed like a two-lane highway. Now, it seems, the road is blocked. “When he was a child, my son used to bombard me with questions,” says a mother in Italy named Angela. “Now I’m the one who has to initiate conversation. If I don’t, days might pass without any meaningful discussion.” Like Angela, you have perhaps found that your once expressive child has changed into a sullen adolescent. All efforts to have a conversation may elicit only terse replies. “How was your day?” you ask your son. “Fine,” he brusquely answers. “What happened at school today?” you ask your daughter. “Nothing,” she says with a shrug. Trying to jump-start a conversation with “why don’t you talk more?” is met with stony silence. Of course, some adolescents have no problem speaking up. What they say, though, is not what their parents want to hear. “‘Leave me alone’ was my daughter’s frequent response when I would ask her to do something,” recalls a mother in Nigeria named Edna. Ramón, in Mexico, observes something similar with his 16-year-old son. “We argue almost every day,” he says. “Whenever I ask him to do something, he starts talking about ways to get out of it.” Trying to communicate with an unresponsive adolescent can test a parent’s patience. The Bible acknowledges that there is “a frustrating of plans where there is no confidential talk.” (Proverbs 15:22) “When I don’t know what my son is thinking, I get so irritated that I want to scream,” admits Anna, a single parent in Russia. Why is it that just when communication becomes so vital, young people Identifying the Roadblocks Communication is more than just talk. Jesus said that “out of the heart’s abundance [the] mouth speaks.” (Luke 6:45) So through good communication, we learn from others and reveal things about ourselves. That last aspect can pose a challenge for adolescents, for upon entering puberty even the most outgoing child can suddenly turn timid. Experts say that adolescents typically feel that they are always onstage before an imaginary audience, constantly under the glare of an unforgiving spotlight. Rather than face the spotlight, self-conscious adolescents may pull the curtain down, so to speak, and retreat into a private world that parents cannot easily enter. Another factor that can be a roadblock to communication is an adolescent’s quest for independence. There is no getting around it Granted, adolescents may not be so private with their peers Keys to Success —Breaking Down Barriers Imagine that you are driving on a long, straight highway. For many miles, you have had to make only minor adjustments to your steering. Then, suddenly, the road takes a sharp turn. To keep your car on the road, you have no choice but to adjust your steering. It is similar when your child becomes an adolescent. For some years, your parenting methods have perhaps needed little adjustment. Now, though, your child’s life has taken a sharp turn, and you must ‘steer into the curve’ by adjusting your techniques. Ask yourself the following questions. ‘When my son or daughter is ready to open up, am I ready to communicate?’ The Bible says: “As apples of gold in silver carvings is a word spoken at the right time for it.” (Proverbs 25:11) As this scripture makes clear, timing is often the key. To illustrate: A farmer can neither rush nor postpone harvesttime. He simply must take advantage of the season when it arrives. Your adolescent may have a particular time during which he or she is more prone to talk. Seize that opportunity. “Many times, my daughter would come to my bedroom at night, sometimes for an hour,” says Frances, a single mother in Australia. “I’m not a night person, so it wasn’t easy, but during those late nights, we talked about everything.” TRY THIS: If your adolescent seems reluctant to talk, do something together ‘Do I discern the message behind the words?’ Job 12:11 says: “Does not the ear itself test out words as the palate tastes food?” Now more than ever, you need to “test out” what your son or daughter says. Adolescents often speak in absolutes. For example, your son or daughter might say, “You always treat me like a child!” or “You never listen to me!” Rather than picking on the technical inaccuracies of “always” and “never,” recognize that your child is probably not speaking in literal terms. For instance, “You always treat me like a child” could mean “I feel that you don’t trust me,” and “You never listen to me” might mean “I want to tell you how I really feel.” Try to discern the message behind the words. TRY THIS: When your adolescent makes a strong statement, say something like this: “I can see that you’re upset, and I want to hear what you have to say. Tell me why you feel that I treat you like a child.” Then listen without interrupting. ‘Do I unwittingly hinder communication by trying to force my adolescent to talk?’ The Bible says: “The fruit of righteousness has its seed sown under peaceful conditions for those who are making peace.” (James 3:18) By your words and demeanor, create “peaceful conditions” so that your adolescent will feel inclined to talk. Remember, you are your child’s advocate. So when discussing a matter, try not to come across as a prosecuting attorney who is out to discredit a witness in court. “A wise parent does not make such remarks as, ‘When will you grow up?’ or, ‘How many times have I told you?’” says a father in Korea named Ahn. “After making a number of mistakes in this respect, I noticed that my boys were irritated not only at the way I talked to them but also at what I said.” TRY THIS: If your adolescent is unresponsive to questions, try a different approach. For example, instead of asking your daughter about her day, tell her how your day was and see if she responds. Or to discover your child’s opinion on a matter, ask questions that shift the focus away from your child. Ask her how a friend of hers feels about the topic. Then ask what advice she would give her friend. Communicating with adolescents is not an impossible task. Adjust your parenting methods according to the need. Talk to other parents who have had success in this regard. (Proverbs 11:14) When communicating with your son or daughter, “be swift about hearing, slow about speaking, slow about wrath.” (James 1:19) Above all, never give up in your effort to raise your adolescents “in the discipline and mental-regulating of Jehovah.” ASK YOURSELF . - What changes have I noted in my child since he or she became an adolescent? - In what ways can I improve my communication skills?
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 8.5 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 14.6 14.7 14.8 14.9 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 15.6 15.7 15.8 15.9 15.10 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 17.4 17.5 17.6 17.7 17.8 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 19.6 19.7 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 21.6 22.1 23.1 24.1
Savjeti za sretan obiteljski život Kako komunicirati s tinejdžerima “Prije nam je bilo lako razgovarati s našim sinom. Ali sada, kad ima 16 godina, ni meni ni mužu nije jednostavno saznati što misli. Stalno je u svojoj sobi i jedva razgovara s nama” (MIRIAM, MEKSIKO) “Nekada su moja djeca tako rado slušala sve što sam im govorio. Upijala su svaku moju riječ. No danas kad su tinejdžeri misle da ih uopće ne razumijem” (SCOTT, AUSTRALIJA) AKO imate dijete tinejdžerske dobi, vjerojatno dobro znate kako se osjećaju ovi roditelji. Prije je razgovor s vašim djetetom vjerojatno tekao glatko, kao vožnja autocestom. Ali sada kao da je došlo do zastoja na cesti. “Kad je moj sin bio mali, stalno mi je postavljao pitanja”, kaže Angela iz Italije. “No sada ja moram započinjati razgovor. Inače mogu proći i dani, a da gotovo uopće ne razgovaramo.” Možda se i vi osjećate kao Angela. Možda se i vaše nekad razgovorljivo dijete pretvorilo u mrzovoljnog tinejdžera. Svi pokušaji da započnete razgovor izmame tek koji kratak, otresit odgovor. Kad svog sina upitate što je danas radio, on osorno kaže: “Ništa!” Upitate li svoju kćer kako je bilo u školi, ona samo slegne ramenima i kaže: “Dobro.” Kad ih pitate zašto ne žele razgovarati s vama, pokušavajući tako potaknuti razgovor, oni vas samo nezainteresirano pogledaju i šute. Naravno, nisu svi tinejdžeri šutljivi. No od onoga što kažu njihovim se roditeljima ponekad diže kosa na glavi. Edna iz Nigerije kaže: “Kad svoju kćer zamolim da nešto napravi, obično mi odvrati: ‘Pusti me na miru!’” A Ramón iz Meksika kaže da se njegov 16-godišnji sin slično ponaša: “Svađamo se skoro svaki dan. Kad mu god kažem da nešto napravi, počne nabrajati izgovore samo da se ne primi posla.” Komunikacija s tinejdžerom koji ne želi razgovarati može staviti na kušnju roditeljsko strpljenje. Biblija kaže da “namjere propadaju gdje nema povjerljivog razgovora” (Mudre izreke 15:22). “Kad ne znam što moj sin misli, dođe mi da vrištim od muke”, priznaje Ana, samohrana majka iz Rusije. Čini se da roditelji i djeca jednostavno više ne znaju razgovarati baš onda kad je to najpotrebnije. Zašto se to događa? Prepoznati prepreke Komunikacija je više od razgovora. Isus je rekao da “usta govore ono čega je srce puno” (Luka 6:45). Dakle, dobra komunikacija omogućava nam da saznamo nešto o drugima, ali i da drugima otkrijemo kakve smo mi osobe. Upravo ovo posljednje može biti naročito teško tinejdžerima jer čak i najotvorenije dijete u pubertetu može odjednom postati stidljivo. Stručnjaci kažu da se tinejdžeri obično osjećaju kao da su na pozornici, pred nekom zamišljenom publikom, pod svjetlom reflektora koji otkrivaju ono što oni žele zadržati za sebe. Da bi to izbjegli, nesigurni se tinejdžeri povlače u svoj svijet u koji njihovi roditelji ne mogu lako ući. Komunikaciju može otežati i želja za samostalnošću. Vaše dijete odrasta, a odvajanje od obitelji dio je odrastanja. To je nezaobilazan dio života. Doduše, to ne znači da je dijete u toj dobi spremno za samostalan život. U mnogočemu ono vas treba više nego ikada prije. No prvi koraci na putu do samostalnosti započinju godinama prije nego što čovjek odraste. Dok odrastaju, mnogi tinejdžeri ne vole otvoreno govoriti o svojim razmišljanjima, već ih radije zadrže za sebe. Istina, tinejdžeri nisu tako suzdržani sa svojim vršnjacima. To je primijetila i Jessica, samohrana majka iz Meksika. Ona kaže: “Kad je moja kći bila manja, uvijek je sa mnom razgovarala o svojim problemima, a sada o tome razgovara sa svojim prijateljima.” Ako se i vaše dijete slično ponaša, nemojte misliti da vas time odbacuje i da mu više ne trebate. Naprotiv, istraživanja pokazuju da savjete roditelja tinejdžeri cijene više nego savjete prijatelja, premda to ne žele priznati. No što možete učiniti kako biste poboljšali komunikaciju sa svojim djetetom? Kako ukloniti prepreke Zamislite da vozite automobil dugom, ravnom autocestom. Prošli ste dosta kilometara, a da upravljač praktički niste morali ni pomaknuti. Ali odjednom pred sobom ugledate oštar zavoj. Da ne biste sletjeli s ceste, upravljač morate okrenuti tako da svladate zavoj. Nešto slično događa se kad vaše dijete uđe u pubertet. Prije toga možda godinama niste ništa trebali mijenjati u odgoju djeteta. No sada nastaje nagli zaokret u njegovu životu. Da biste se tome prilagodili, morate promijeniti svoj pristup djetetu. Razmislite o sljedećim pitanjima. Jesam li spreman razgovarati sa svojim djetetom kad mi se ono želi otvoriti? Biblija kaže: “Riječi izgovorene u pravo vrijeme zlatne su jabuke u srebrnim posudama” (Mudre izreke 25:11). Ovaj redak pokazuje da je jako važno pogoditi pravi trenutak za razgovor. Prikažimo to jednom usporedbom. Poljoprivrednik ne može utjecati na to kada će urod biti zreo za žetvu. Može ga samo požeti kad za to dođe vrijeme. Slično tome, ni vi možda ne možete utjecati na to kada će vaše dijete htjeti razgovarati s vama. Ali kad ono poželi razgovarati, iskoristite taj trenutak. “Moja je kći često znala kasno navečer doći u moju sobu i dugo sa mnom razgovarati”, kaže Frances, samohrana majka iz Australije. “Ja baš nisam noćni tip, pa mi to nije bilo jednostavno, ali u tim smo kasnim satima razgovarale o svemu i svačemu.” PRIJEDLOG: Ako vam se čini da se vašem djetetu ne da razgovarati, prošetajte s njim, provozajte se zajedno, odigrajte neku igru ili zajedno nešto napravite u kući. U takvoj će se opuštenoj atmosferi dijete vjerojatno lakše otvoriti. Shvaćam li što se krije iza riječi mog djeteta? U Jobu 12:11 stoji: “Zar uho ne ispituje riječi kao što nepce kuša hranu?” I vi trebate “ispitati riječi” svog djeteta, odnosno trebate shvatiti pravi smisao onoga što kaže. Sada je to važnije nego ikada prije. Tinejdžeri često pretjeruju u svojim izjavama. Naprimjer, vaše dijete možda kaže: “Stalno me provjeravaš” ili “Nikad me ne slušaš”. Umjesto da mu počnete dokazivati kako nije točno da se ono za što vas optužuje događa “stalno” ili “nikad”, imajte na umu da vaše dijete ne misli doslovno. Primjerice, izjava “Stalno me provjeravaš” može značiti “Mislim da mi ne vjeruješ”, a “Nikad me ne slušaš” može značiti “Pokušavam ti reći kako se stvarno osjećam”. Nastojte shvatiti što se krije iza riječi vašeg djeteta. PRIJEDLOG: Kad vaše dijete u svojim izjavama ode u krajnost, možete reći nešto poput ovog: “Vidim da si ljut. Kaži mi što te muči. Zašto misliš da te stalno provjeravam?” Zatim ga saslušajte i nemojte ga prekidati. Da li nesvjesno otežavam komunikaciju sa svojim djetetom prisiljavajući ga na razgovor? Biblija kaže: “Plod pravednosti sije se u miru i ubrat će ga oni koji tvore mir” (Jakov 3:18). Svojim riječima i ponašanjem nastojte “tvoriti mir”, jer će tada vaše dijete radije razgovarati s vama. Kad razgovarate o nečemu, nemojte nastupiti kao tužitelj koji dovodi u sumnju sve što svjedok kaže. Imajte na umu da je roditeljska uloga pružiti podršku svom djetetu. “Razborit roditelj neće djetetu reći: ‘Kad ćeš već jednom odrasti’ ili ‘Koliko sam ti puta već rekao’”, kaže Ahn iz Koreje. “Puno sam puta u tome pogriješio, a onda sam shvatio da moje dečke ne živcira samo kako im se obraćam već i što im kažem.” PRIJEDLOG: Ako vaše dijete ne želi odgovoriti na postavljeno pitanje, pokušajte mu pristupiti na drugačiji način. Naprimjer, svoju kćer nemojte zapitkivati što je radila tokom dana, već joj ispričajte što se vama toga dana dogodilo, pa ćete vidjeti kako će reagirati. Ako želite saznati što misli o nečemu, nemojte je izravno pitati za mišljenje. Upitajte je što neka njezina prijateljica misli o tome. Zatim je pitajte što bi savjetovala toj prijateljici. Nije nemoguće komunicirati s djecom tinejdžerske dobi. Prilagodite se svom djetetu. Savjetujte se s roditeljima koji dobro komuniciraju sa svojom djecom (Mudre izreke 11:14). Kad razgovarate s djetetom, “budite brzi slušati, a spori govoriti i spori srditi se” (Jakov 1:19). I nikad nemojte odustati! Stalno se trudite odgojiti dijete “stegom Jehovinom i pomažite mu usvojiti njegov način razmišljanja” (Efežanima 6:4). RAZMISLITE... - Koje sam promjene primijetio na svom djetetu otkad je ušlo u pubertet? - Kako mogu poboljšati našu komunikaciju?