http___www.kristinagogic.com_modeli-lustracije-u-postkomunistickim-zemljama__1.xml
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 14.4
Only last year (2014.) 5000 people in Germany requested insight into secret files on them. So, 25 years later, people are still seeking access to the files, which indicates the necessity of The Lustration Law in Croatia, without any question of delay. Croatia and Slovenia are the only post-communist EU member states which have not implemented lustration. This indicates a lack of political will for changes that are necessary, as well as considerable lack of interest in this important issue. It is sad that Germany started the process of lustration in Croatia at the moment when it requested the extradition of Josip Perković and Zdravko Mustać. All state bodies and all private persons who have knowledge of the existence of such documents, records, films and others, are obliged to report it to the Office of the Federal Commissioner … Clarification of the past is very good for the future. It is possible to find out many things; for example; who worked in the secret services of the former Yugoslavia, who really worked and who only cooperated; the way in which it happened, was it out of conviction or because of blackmail, who betrayed the person who ended up in prison and who did not. Very often these informers were people around the person who was imprisoned and persecuted. Therefore, lustration is not revenge; it is procedure which has to be carried out for a better and healthier future of this country. It is about a violation of human rights of persons deprived of the right to truth, therefore it is necessary to find out who betrayed them and by whose orders they were persecuted. In all countries which have implemented lustration, economic growth was recorded what means that it is directly related. That is very important for Croatia, because it is in a very difficult economic situation. The Federal Republic of Germany, immediately after adopting agreement on unification in 1990, began to create a legal framework for lustration. This process lasted for two years, after which the Stasi Records Act is adopted, which made possible the opening of secret files of the former communist regime in East Germany, and in which 111 km of material was found. All state bodies and all private persons who have knowledge of the existence of such documents, records, films and others, are obliged to report it to the Office of the Federal Commissioner without delay and give them access to all the documents they possess and to waive the right to use them. The Stasi Records Act applies to the records of the State Security Office of the former GDR, which can be found in the possession of public authorities of the Federal State and its states, private individuals and other private bodies.” The law also regulates its purpose and scope: To facilitate individual access to personal data relating to a person which the State Security Department stored, so that an individual can clarify which influence had the State Security Department on his personal destiny; To protect the individual from reduction of his rights to privacy, caused by the use of his personal data stored by the State Security Service; To ensure and promote the historical, political and legal reconsideration of the activities of the State Security Service; To provide to public and private bodies access to information, in order to ensure the purposes specified in this law. Roland Jahn, Federal Commissioner for the Records of the State Security Service of the former German Democratic Republic, who had a lecture in Zagreb few days ago, said that only last year some 5000 people in Germany requested access to secret files about them. So, 25 years later, people are still seeking access to the files, which indicates the need for the adoption of the law on lustration in Croatia, without any question of delay. How much the Office of the Federal Commissioner for the records of the State Security Service of the former GDR is important in Germany is shown by the fact, that the former federal commissioner, who filled this duty for ten years, is the German president now. The Office receives from the budget 100 million Euros a year, which also speaks of its importance. On the other hand, in the legal system of the Republic of Croatia, there is only a Declaration condemning the crimes committed during the totalitarian communist regime in Croatia from 1945 to 1990, but there is no prohibition of the exercise of public duties for people who had violated human rights in the Republic of Croatia in that period, or worked / collaborated with the secret services of the former Yugoslavia. The Law on the Institute of National Remembrance of 1998 and the Law on disclosure of information of 2007 were voted in Poland, after the Constitutional Court overturned it twice and returned it back for changes. This procedure lasted for a long time, it was very difficult to open all the files, so they started preparing legal text in another way; anyone who works or wants to work in government bodies, judicial bodies, banks, then academics, journalists, members of management boards, researchers, professors, and those who were born before 1 August 1972, must submit vetting declaration, being subject of review, on the work of the state security services or cooperation with them, in the period from 22 July 1944 until 31 July 1990. If a person who has the obligation to make a declaration does not do that, or he/she does not state the truth, he/she will be punished with imprisonment from three months to ten years. Before the adoption of that law, Institute of National Remembrance was founded in Poland in 1998, and its role was recording, collection, processing, archiving, managing and providing access to documents on crimes committed by state institutions against Polish citizens during WWII (Nazi and communist crimes), at the time of the German and Soviet occupation, as well as in the era of the Polish People’s Republic. The Commission for the prosecution of crimes against the Polish nation was established within the Institute. The Institute is funded from the state budget. For the president of the state, his deputy, members of parliament, for the European Parliament and representatives of local governments; means for the people who are chosen in the elections, that process is regulated by the provisions of relevant laws. If such a law would be in force in Croatia for example, it could not lead to lawsuits and processes between Tomislav Karamarko and Josip Manolić, which will probably last for several years, about the alleged Karamarko’s cooperation with the Yugoslav secret service, because everyone would know who was working and who was not working for the Yugoslav secret service. Such a law would solve many things in Croatia through such statements. Also, Croatia has no institution for national memory in which the documents, acts, films and similar materials of Yugoslav secret service would be stored. In Croatia, we do not yet dispose of any lustration instrument, so it is high time to begin the process of creating the necessary legal framework about that.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 6.1 7.1 8.1 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 11.7 11.8 11.9 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 12.7 12.8 12.9 13.1 13.2 13.3 13.4 13.5
Sažetak predavanja Hrvatska i Slovenija su jedine postkomunističke članice Europske Unije u kojima nije provedena lustracija. To ukazuje na nedostatak političke volje za promjenama koje su nužne i priličnu nezainteresiranost za ovo izrazito bitno pitanje. Čak su i neke zemlje koje nisu članice EU donijele Zakon o lustraciji (Albanija i Makedonija). Ipak, s druge strane postupak lustracije u Hrvatskoj započela je Njemačka kada je zatražila izručenje Josipa Perkovića i Zdravka Mustača. U svim zemljama koje su provele lustraciju zabilježen je gospodarski rast, što znači da je to neposredno povezano. To je za Hrvatsku vrlo važno s obzirom da se nalazimo u vrlo teškoj gospodarskoj situaciji. Savezna Republika Njemačka je odmah po donesenom sporazumu o ujedinjenju 1990. započela stvarati pravni okvir. Danas možda neće biti moguće osvijetliti sve slučajeve kršenja ljudskih prava, ali razjašnjenje prošlosti dobro je za budućnost. Moguće je saznati puno toga; tko je radio u tajnim službama bivše Jugoslavije, tko je stvarno radio a tko samo surađivao; na koji način se to događalo, iz uvjerenja ili zbog ucjene; tko je izdao osobu koja je završila u zatvoru, a tko nije. Vrlo često prokazivači su bili ljudi iz okoline osobe koja je zatvarana i proganjana. Lustracija nije osveta nego postupak kojega je nužno provesti radi bolje i zdravije budućnosti ove zemlje. Također, riječ je o kršenju ljudskih prava osoba kojima je uskraćeno pravo na istinu; saznati tko ih je izdao i po čijem nalogu su proganjani. Lustracija zapravo i znači rasvjetljenje. U svim zemljama koje su provele lustraciju zabilježen je gospodarski rast, što znači da je to neposredno povezano. To je za Hrvatsku vrlo važno s obzirom da se nalazimo u vrlo teškoj gospodarskoj situaciji. Savezna Republika Njemačka je odmah po donesenom sporazumu o ujedinjenju 1990. započela stvarati pravni okvir. Taj postupak je trajao dvije godine nakon čega je usvojen Zakon o STASI zapisima (evidenciji). Taj zakon je omogućio otvaranje tajnih spisa bivšeg komunističkog režima u DDR-u, a pronađeno je 111 km građe/tajnih spisa. Prema tome zakonu sva državna tijela i sve privatne osobe koje imaju saznanja o postojanju takvih dokumenata, spisa, filmova i ostalog dužne su to prijaviti Uredu saveznog povjerenika bez odgode i dati im na uvid sve spise koje posjeduju, te se odreći prava na njihovo korištenje. Zakon o STASI zapisima „se primjenjuje na zapise Službe državne sigurnosti bivše DDR koji mogu biti pronađeni u posjedovanju javnih tijela Savezne države i njezinih država, privatnih osoba i ostalih privatnih tijela.“ Zakonom je regulirana i njegova svrha i djelokrug: Olakšati pojedinačni pristup osobnim podacima koji se odnose na osobu koje je Služba državne sigurnosti pohranila tako da pojedinac može razjasniti koji je utjecaj imala Služba državne sigurnosti na njegovu osobnu sudbinu; Zaštititi pojedinca od umanjenja njegovog prava na privatnost koja je uzrokovana uporabom njegovih osobnih podataka pohranjenih od strane Službe državne sigurnosti; Osigurati i promicati povijesno, političko i pravno preispitivanje aktivnosti Službe državne sigurnosti; Osigurati javnim i privatnim tijelima pristup informaciji radi osiguranja svrhe navedene u ovom zakonu. U Njemačkoj je Ured saveznog povjerenika za STASI zapise iznimno bitan što govori i činjenica da je bivši Savezni povjerenik Joachim Gauck koji je tu dužnost obnašao 10 godina danas predsjednik Njemačke. Ured za svoj rad iz Državnog proračuna dobiva 100 milijuna eura godišnje što također govori o njegovoj važnosti. Tijekom prošle godine u Njemačkoj je 5.000 ljudi zatražilo uvid u tajne spise o njima. Dakle nakon 25 godina ljudi još uvijek traže uvid u spise što isto upućuje na potrebu donošenja zakona o lustraciji u Hrvatskoj, makar i s velikim kašnjenjem. U pravnom sustavu Republike Hrvatske postoji samo Deklaracija o osudi zločina počinjenih tijekom totalitarnog komunističkog poretka u Hrvatskoj od 1945-1990, ali ne postoji nikakva zabrana obnašanja javnih dužnosti ljudima koji su kršili ljudska prava u RH u tom razdoblju ili radili/surađivali s tajnim službama bivše Jugoslavije. U Poljskoj su za postupak lustracije bitna dva zakona a to su Zakon o Institutu Nacionalnog sjećanja od 1998. godine i Zakon o razotkrivanju informacija koji je stupio na snagu 2007. godine nakon što ga je Ustavni sud dva puta ukidao i vraćao na izmjene. Taj postupak je dugo trajao, bilo je jako teško otvoriti sve spise pa su pristupili izradi zakonskog teksta na drugi način; svatko tko radi ili želi raditi u tijelima državne vlasti, pravosuđu, bankama, zatim akademici, novinari, članovi upravnih odbora, istraživači, profesori (u čl. 4. zakona je navedeno 45 funkcija osoba koje obavljaju javne dužnosti), a rođen je prije 1. kolovoza 1972, mora podnijeti Izjavu koja je podložna provjeri (Vetting Declaration) prema čl. 7. toga zakona o radu u državnim sigurnosnim službama ili suradnji s njima u razdoblju od 22. srpnja 1944. do 31. srpnja 1990. Ako osoba koja je u obveza Izjavu dati to ne učini ili u njoj navede neistinu, kažnjava se zatvorskom kaznom od tri mjeseca do čak 10 godina. Prije donošenja ovog zakona u Poljskoj osnovan je 1998. Institut Nacionalnog sjećanja. Institut je državna ustanova čija je uloga snimanje, prikupljanje, obrada, arhiviranje, upravljanje i omogućavanje pristupa dokumentima o zločinima počinjenim od strane državnih ustanova protiv poljskih državljana tijekom Drugog svjetskog rata (nacistički i komunistički zločini), u doba njemačke i sovjetske okupacije kao i u doba Narodne Republike Poljske. U okviru ovog Instituta osnovana je Komisija za procesuiranje zločina protiv poljskog naroda i njenih tijela. Institut se financira iz Državnog proračuna. Predsjednik ovog instituta upravlja njime i nezavisan je u svome radu. Predsjednika Instituta bira i razrješava Donji dom Parlamenta uz suglasnost Senata na 5 godina. U Institutu postoji Vijeće, Ured za provjeru, Glavna komisija za procesuiranje zločina protiv poljskog naroda te Ured za očuvanje i diseminaciju arhivskih zapisa. Ured za provjeru prikuplja izjave osoba koje ih po Zakonu moraju podnijeti. Ukoliko su osobe radile za tajne službe bivšeg sustava onda slučajevi dolazi na sud i provode se sudski postupci (Vetting Procedures), koji su u pravilu otvoreni za javnost. Svatko tko je zainteresiran može pratiti suđenje i tražiti uvid u spis sa suđenja. Za predsjednika države, njegovog zamjenika, zastupnike u Poljskom parlamentu, Europskom parlamentu i zastupnike tijela lokalne uprave i samouprave, dakle za osobe koje se biraju na izborima, ovaj postupak je reguliran odredbama relevantnih zakona i izbornih pravila. Kada bi u Hrvatskoj bio na snazi takav zakon ne bi, primjerice, moglo doći do sudske tužbe i procesa između g. Tomislava Karamarka i Josipa Manolića, koji će vjerojatno trajati nekoliko godina, o navodnoj Karamarkovoj suradnji s jugoslavenskom tajnom službom, jer bi svakome bilo poznato tko je radio a tko nije radio za jugoslavenske tajne službe. Takav zakon puno bi toga u Hrvatskoj putem ovakvih izjava riješio. Također nemamo ni institucije za nacionalno sjećanje u kojoj bi bili pohranjeni dokumenti, akti, filmovi i slična građa jugoslavenskih tajnih službi. Dakle, mi u Hrvatskoj još uvijek ne raspolažemo niti jednim lustracijskim instrumentom, pa je krajnje vrijeme da započnemo postupak izrade potrebnog pravnog okvira.