http___www.klokanica.hr_zelim-dijete_posvajanje-i-udomljavanje_u-hrvatskoj-nedostaje-mladih-udomitelja-476_1.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4
It's not something we like to think about as foster parents, but sometimes a placement just doesn’t work out. There are various reasons why foster care placements don’t work and disruption, or asking that a foster child be moved from the foster home, is something that foster parents don't enjoy doing. And like allegations, it's not a matter of if it happens, but when, because disruptions do occur, even for the most experienced and tolerant of foster homes. Foster parents choose disruption of a foster placement for a number of reasons and not all have to do with the child's behavior. Sometimes the foster parents need time to refocus. Foster care is hard work and often takes foster parents on difficult journeys. A particular placement may become taxing on the foster home and a foster parent may need to take time to refocus on themselves, their home, or their relationships. Remember that providing foster care is a service and if it is becoming a drain on you, the foster parent, then it may be time to take a break. If possible try to hold on until the foster child is transitioned back with birth family or to an adoptive home. But, if it's time to move on, then do what needs to be done and serve notice on the placement and have the child moved to another foster home. Sometimes the foster family needs to relocate. Foster parents may have to move due to their work. If they can remain close to the foster care agency, they are usually allowed to maintain the placement of the foster child, but if the family is moving out of state, then the placement is disrupted and the child is moved to a new foster home. The foster parent or someone within the family is sick or there is a death within the foster home. There are times when sickness occurs within the foster family, either with one of the family members or extended family members. I believe that foster children should see that during hard or difficult times family tries to stick together, but there are times when it may be too much for a foster family to continue with a foster placement. Try extended respite care to preserve the placement for the sake of the child, if that doesn't work, choose to disrupt. The birth family, foster family, or other team members are at odds and it's better for the case if the child is moved to a new foster home. This is an especially difficult situation to be in as a foster parent. Due to different personalities, there are times when a working relationship just doesn't seem to be possible. Try your best to establish peace within the team, doing your part as a foster parent. If it doesn't work out and brings more stress and chaos to your home, then it may be in the child's best interest and that of your family's to ask for the child to be moved to another foster home. The child's behaviors or needs are draining on the foster family. One of the most common reasons foster parents choose to disrupt on a foster placement is that the child's behaviors and needs are beyond their parenting capabilities. - Some foster children may be violent toward the foster family's pets or other children. - Some foster children may continuously make allegations against the foster home adding stress to the family. - Some foster children may sexually act out. Many foster parents find parenting sexualized behaviors very difficult to manage, especially with other children in the home. Not everyone is comfortable parenting such high needs. This behavior may put other children and pets in the home in danger. - Some foster children have overall behaviors that are stressful. It is very easy to judge foster parents who seem to give up on a child, but we all have our different thresholds. Disrupting on a child can be a very difficult decision to make as a foster parent, even when it's the best decision to make for the foster family and child. It doesn't mean that the foster parents don't care about the child. It just means that that foster family can do no more to help the child and family, maybe there is someone else out there that can.
1.1 1.2 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 3.1 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 16.1 16.2 16.3 17.1 18.1 18.2 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 21.1 22.1 22.2 23.1 23.2 23.3 23.4 23.5 24.1 25.1 25.2 25.3 25.4 25.5 25.6
Udomiteljstvo je oblik skrbi izvan vlastite obitelji kojom se djetetu ili odrasloj osobi osigurava smještaj i skrb u udomiteljskoj obitelji. Obitelj koju čine udomitelj i njegov bračni drug kao i članovi njegove vlastite obitelji, odnosno svi koji žive u zajedničkom kućanstvu, mora imati dozvolu za obavljanje udomiteljstva i zadovoljiti uvjete strogo definirane Zakonom. "Hrvatska ima dugu tradiciju udomiteljstva, a pismeni zapisi sežu od početka prošlog stoljeća. Osim smještaja u udomiteljskim obiteljima, kod nas se paralelno razvijao i institucionalan smještaj za djecu bez adekvatne skrbi, za razliku od Slovenije, koja je od početka više razvijala udomiteljstvo. Iako u posljednjem desetljeću omjer ide u korist udomiteljskih obitelji, u Hrvatskoj je nažalost ipak puno više djece bilo smješteno u dječje domove. Zadatak nam je podići kvalitetu udomiteljstva, a cilj nam je da 80 posto djece bez adekvatne roditeljske skrbi bude u obiteljskom smještaju", kaže prof. dr. sc. Antonija Žižak s Edukacijsko-rehabilitacijskog fakulteta u Zagrebu. Posljednjih deset godina pozitivni pomaci "Posljednjih deset godina mijenja se i stav stručnjaka koji su prije imali više povjerenja u institucije (dječje domove) nego u udomiteljske obitelji. UNICEF-ova kampanja 'Svako dijete treba obitelj' zasigurno je podigla svijest o važnosti udomiteljstva i motivirala nove udomitelje", kaže i objašnjava da građani imaju više povjerenja u informacije kada ih šalje UNICEF nego državna tijela. Broj udomitelja i kvaliteta udomiteljstva u sjeverozapadnom dijelu Hrvatske zadovoljavaju potrebe tih županija za udomljavanjem, dok je Dalmacija najsporije napredovala. U tom području interes novih udomitelja je najmanji, ali posljednjih deset godina pokazuju se pozitivni pomaci. Prof. Antonija Žižak tvrdi da je tome pomogao cijeli niz edukacija namijenjenih stručnjacima i udomiteljima i formiranje timova za udomiteljstvo. Standardi kvalitete skrbi o djeci u Hrvatskoj postavljeni su na internacionalnoj razini, po preporukama Vijeća Europe i UN-a. "Preporuka je da je za djecu mlađu od sedam godina prioritetan smještaj u udomiteljske obitelji, a samo iznimno u dom. Udomiteljstvo je oblik skrbi koji pomaže da svako dijete vidi što je to obitelj i obiteljski život i na neki način odgovor na ono pravo koje svako dijete ima, a to je pravo na život u obitelji", kaže prof. Antonija Žižak te objašnjava da dijete s godinama svoje udomitelje počinje sve više doživljavati kao stvarnu obitelj. Što djeca misle o udomiteljstvu? UNICEF-ova publikacija "Što nam djeca govore o udomiteljstvu" pokazala je što djeca misle o udomiteljstvu. U istraživanju o dječjoj perspektivi udomiteljstva u Hrvatskoj sudjelovala su djeca koja su udomljena, djeca s iskustvom neuspješnih udomljavanja, a koja su sad u dječjim domovima, biološka djeca koja žive s udomljenom djecom te odrasli koji su kao djeca bili udomljeni. "Istraživanje je pokazalo da su djeca svjesna zašto su udomljena te kažu da im je dobro u udomiteljskim obiteljima, iako su situacije odvajanja od bioloških obitelji svima jako teške. Ali djeca znaju da je dobro što su odvojena. Neka djeca iz istraživanja rekla su da im je bolje u dječjem domu, ali takvoj djeci zaštitni mehanizam su druga djeca", kaže prof. Žižak koja je i jedna od autorica publikacije. Imidž koji je dugo pratio udomiteljstvo je iskorištavanje djece, pogotovo u ruralnim područjima. "Sama djeca kažu da im rad na imanju ne smeta, oni to doživljavaju kao znak povjerenja i uključenosti u obitelj, da su zaista članovi te obitelji", kaže prof. Antonija Žižak i objašnjava da su sama djeca važni informatori. "Jedan dječak je s tako puno ljubavi pričao što mu je značilo kad su mu udomitelji omogućili da vozi traktor jer on se tada osjećao uključenim u obitelj. Teško je odrediti gdje je granica izrabljivanja i osjećaja uključenosti. To je stvar procjene, ali i dijete ima što za reći o tome, o svom doživljaju", naglašava. Važnost veze s braćom i sestrama Prema riječima same djece, to što imaju dvije obitelji, ne predstavlja im problem. Prof. Antonija Žižak ističe da je veza s biološkom obitelji djeci vrlo važna, a iako se njihovi roditelji nisu mogli brinuti za njih, mnogi odrasli koji su bili udomljeni, kasnije, kada su punoljetni, imaju kontakt s biološkim roditeljima. Odrasli koji su bili udomljeni naglašavaju važnost veze s braćom i sestrama, čak više nego s roditeljima. Poželjna je praksa udomljavanje braće i sestara zajedno. "Djeca često sama traže da budu udomljena s ostalom braćom ili sestrama", kaže prof. Antonija Žižak i objašnjava: "Istinski doživljaj biološke obitelji počiva na vezi s braćom i sestrama, puno više nego s roditeljima, a to je i neka investicija u budućnost. I drago mi je što i Zakon vodi računa o tome jer to je u najboljem interesu djeteta". Procjena motivacije "Prosječna dob u posljednjem istraživanju o udomiteljima bila je 51 godina, a dob djeteta 7 i pol, što je primjerenije odnosu bake i djeda i unuka. U prosjeku se udomitelj postaje oko 40-e godine pa u Hrvatskoj nedostaju mlađi udomitelji", tvrdi prof. Antonija Žižak. Kod udomitelja je važna procjena motivacije, a većina ih kao osobne razloge navodi dobročinstvo, ljubav prema djeci, želju za pružanjem doma, obitelji i sigurnosti djetetu. "Udomiteljima je važno da se dijete osamostali i pripremi za samostalan život, što se malo udaljava od prvotne zamisli", tvrdi prof. Antonija Žižak i objašnjava: "Prvotni cilj je da dijete provede minimalno razdoblje u udomiteljskoj obitelji i da se što prije ponovno poveže i vrati u svoju biološku obitelj". Posebna kategorija udomiteljstva je srodničko udomiteljstvo, kada su djeca smještena kod bliskih srodnika, bake, djeda, rođaka, a to se pokazalo kao poželjno za djecu. "Ta djeca uopće nemaju osjećaj da su smještena u udomiteljsku obitelj, već imaju osjećaj da su u svojoj proširenoj obitelji", kaže prof. Antonija Žižak. Prije dolaska djeteta u obitelj, udomitelj mora pripremiti i vlastitu obitelj, a ako dijete ima posebne potrebe, mora se pripremiti i za to. "Svrha specijaliziranog udomiteljstva nije samo pružanje skrbi i obitelji, nego i prilagoditi se specifičnim potrebama djeteta", objašnjava prof. Antonija Žižak. Potrebna mreža podrške udomiteljima i biološkim roditeljima Kod udomiteljstva važno je zadržavanje koncepta biološke obitelji kao i održavanje i poticanje kontakta s biološkom obitelji. Zakon sve udomitelje obvezuje na redovit i čest kontakt te suradnju s biološkim obiteljima, a koja je u najboljem interesu djeteta. "Takva suradnja zahtijeva visoku razinu komunikacijske kompetencije, a ako toga nema, javlja se međusobno neslaganje i optuživanje. Biološki roditelji često su puni otpora i ljutnje zbog odluke o oduzimanju djeteta. Takve situacije su emocionalno nabijene pa su sukobi očekivani. Zbog toga je potrebno osposobiti i udomitelje i biološke roditelje jer njihova međusobna suradnja mora ići u najboljem interesu djeteta", tvrdi prof. Antonija Žižak i naglašava važnost partnerskog odnosa udomitelja i Centra za socijalnu skrb, koji moraju davati stalnu potporu udomiteljima, a važna je i međusobna podrška udomitelja. Stav udomitelja je važan, a ako je on sklon poticanju kontakta s biološkim roditeljima i kad ima pozitivno mišljenje o tome, tada i dijete ima veći interes za kontaktom s biološkim roditeljima. U Hrvatskoj je prosječan boravak izvan vlastite obitelji oko deset godina. Takav višestruki smještaj obuhvaća premještanje u ili iz doma i u udomiteljske obitelji. Selidbe iz jedne obitelji u drugu ili dom velike su traume za djecu. "U slučajevima kad dijete odlazi iz udomiteljske obitelji, radi se o gubicima – kod udomitelja, ali i kod njegove biološke djece jer im je otišao brat ili sestra, posebno ako misle da je dijete otišlo tamo gdje će mu biti gore. Nošenje s tim gubicima izuzetno je teško i u tim slučajevima važno je da postoji mreža podrške svima uključenima", kaže prof. Antonija Žižak.