http___www.klokanica.hr_vrticka-dob_zdravlje_pravilna-prehrana-i-vjezbanje-najvazniji-u-lijecenju-dijabetesa-941_1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 3.2 3.3 4.1 4.2 4.3 4.4 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 13.2 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 16.1 17.1 17.2 17.3 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 19.3 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3
Updated October 23, 2007. Insulin, secreted by the pancreas, is a hormone that helps glucose move from the bloodstream and enter the cells of the body. Glucose uptake, as it is called, is critical because glucose is the primary source of energy for the cells of the body. If a person has insufficient insulin, blood glucose levels will rise to abnormal levels, which over time can damage organs. What Is Insulin Resistance? Insulin resistance occurs when the cells in the body become insensitive to insulin. People who have this condition require extra insulin to overcome the resistance and to maintain normal glucose levels in their blood. What Is the Difference between Type 1 Diabetes and Type 2 Diabetes? Type 1 and type 2 diabetes are conditions in which insulin cannot properly move glucose into the cells for energy, either due to a lack of insulin or due to cellular resistance to insulin. This creates two problems: high blood glucose levels and a depletion of stored glucose, the body’s major fuel source. The causes of type 1 and type 2 are different. With type 1 diabetes, most of the insulin-producing cells in the body (the pancreatic beta cells) have been destroyed. This limits the amount of insulin available to use or store glucose from food. As a result, all individuals with type 1 diabetes need to take supplemental insulin to control their blood glucose levels. With type 2 diabetes, the pancreas may still produce insulin, but several situations can occur. The pancreas produces insufficient amounts, or the body resists the insulin or doesn’t make optimal use of it. Diet, exercise and various oral medications can help the body use its self-produced insulin more efficiently. For this reason, supplemental insulin is less often required to control type 2 diabetes, especially at earlier stages of the disease. In fact, according to the CDC, only 28% of those with type 2 diabetes take insulin. However, there’s a catch. Type 2 diabetes is a progressive disease, meaning the beta cells deteriorate over time. Eventually, actual insulin therapy -- via injections, insulin pen or insulin pump -- may become necessary. Type 2 Diabetes and InsulinA health care professional is probably the best person to help a patient assess whether he or she needs insulin. If a patient’s Hgb A1c (a test that measures average blood glucose over the last few months) is over 8%, there is a good chance he or she would benefit from taking insulin. Some health care professionals think that patients with an A1c over 7% should be on insulin if they are not responding to oral drugs or a new class of drug called GLP-1. If a patient’s Hgb A1c is over 7%, he or she may want to ask a doctor how to reduce it to below 6.5% or 7%, the levels targeted by the American Association of Clinical Endocrinologists and the American Diabetes Association, respectively. Dr. Richard M. Bergenstahl, executive director of the International Diabetes Center in Minneapolis, thinks that more people with type 2 diabetes should take insulin. Insulin may be the oldest treatment for diabetes, but it remains the most effective for those with high Hgb A1cs that can’t be reduced by other means (oral drugs or GLP-1 based therapies). Unfortunately, many people with type 2 diabetes avoid taking insulin because they perceive it as some sort of a personal failure. It is not. As time passes, anyone with type 2 diabetes will suffer an increased loss of beta cell function, and at some point insulin will be required. The problem is with the disease, not the patient. If a person needs insulin to maintain normal glucose levels, it should be taken. Worried about Taking Insulin? Many people with diabetes worry about taking insulin. They don’t realize that insulin can help improve their diabetes management tremendously and that the drug can make them feel better. In the United States, about 66% of patients with type 2 diabetes aren’t at their glycemic (blood sugar) goals. Speak to a health care provider about trying insulin to reach or maintain these goals. Sources: "National Diabetes Fact Sheet." National Center for Chronic Disease Prevention and Health Promotion . Centers for Disease Control and Prevention. "Type 1 Diabetes." Diabetes.org. American Diabetes Association. "Type 2 Diabetes." Diabetes.org. American Diabetes Association. "Overcoming Clinical Inertia in Diabetes Care." Physician’s Weekly. Physician's Weekly. Donath, Marc Y., Jan A. Ehses, Kathrin Maedler, Desiree M. Schumann, Helga Ellingsgaard, Elisabeth Eppler, and Manfred Reinecke. "Mechanisms of Beta-Cell Death in Type 2 Diabetes." Diabetes Dec. 2005 S108-S113. "Insulin Myths and Facts." Clinical Diabetes. American Diabetes Association.
1.1 1.2 1.3 2.1 3.1 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 5.1 5.2 6.1 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 15.3 15.4 16.1 17.1
Dijagnoza dijabetesa melitusa uključuje širok raspon bolesti koje su karakterizirane povišenom koncentracijom glukoze u krvi. Inzulin je jedini fiziološki važan hormon koji snižava razinu glukoze u krvi. Kao posljedica smanjenog izlučivanja inzulina iz beta stanica gušterače nastaje šećerna bolest tip 1 (dijabetes melitus tip 1 ili inzulin ovisni dijabetes melitus), dok smanjena osjetljivost stanica jetre, mišića i masnih stanica na djelovanje inzulina prvenstveno kao posljedica pretilosti, dovodi do šećerne bolesti tip 2 (dijabetes melitus tip 2 ili inzulin neovisni dijabetes melitus). U djece i adolescenata najčešće se javlja inzulin ovisna šećerna bolest, odnosno radi se o dijabetesu tip 1 koji je nastao kao posljedica autoimunih procesa u organizmu. Utjecaj vanjskih faktora na razvoj bolesti Učestalost ovog oblika dijabetesa u zadnjih 50 godina značajno raste. Istovremeno se uočava sve češća pojava bolesti u sve mlađe djece, posebno u one mlađe od 5 godina. Ovaj porast podupire tezu o važnosti vanjskih faktora u nastanku dijabetesa tipa 1 obzirom da se promjenama genske osnove teško može objasniti ovako brz porast učestalosti neke bolesti. Epidemiološke studije pokazale su da se učestalost dijabetesa tip 1 razlikuje u različitim populacijama, npr. najniža je u Kini i Venezueli, dok je najviša u skandinavskim zemljama i Sardiniji. Hrvatska spada u grupu zemalja s visokim rizikom za nastanak dijabetesa tip 1 prema Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji s obzirom na to da se godišnje u nas dijagnosticira dijabetes u više od 15 djece i adolescenata na 100 tisuća djece iste dobi, odnosno da se dijabetes melitus tip 1 u Hrvatskoj godišnje dijagnosticira u oko 130 do 160 djece. Ono što je također zabrinjavajuće je godišnji porast učestalosti koji je viši od 5% s tim da je najveći u djece mlađe od 5 godina. Iako se zadnjih godina postigao značajan napredak u poznavanju epidemiologije ovog oblika dijabetesa, još uvijek nisu razvijene metode koje bi bile učinkovite u prevenciji dijabetesa tip 1 ili identificiranju faktora okoliša koji doprinose nastanku ove bolesti. Dijabetes tip 2 problem u cijelom svijetu S druge strane dijabetes melitus tip 2 (inzulin neovisni dijabetes melitus) u djece i adolescenata postaje važan javno zdravstveni problem u cijelom svijetu. Iako je u nas učestalost tip 2 dijabetesa u ovoj dobnoj skupini značajno manja, obzirom na epidemiju pretilosti koja i u Hrvatskoj također poprima značajne razmjere pitanje je vremena kada će ovaj oblik dijabetesa po učestalosti činiti značajan dio naših bolesnika. U Sjevernoj Americi već sada više od 30% novodijagnosticiranih bolesnika sa šećernom bolešću ima upravo ovaj oblik bolesti što je u uskoj vezi s epidemijom debljine u mladih. Za usporedbu je podatak da su ti bolesnici sredinom 90-tih činili samo 2-4% svih bolesnika s dijabetesom u populaciji djece i adolescenata u Sjevernoj Americi. Iz tog su razloga pedijatrijski endokrinolozi kao što je već ranije učinjeno za liječenje bolesnika s dijabetes melitusom tip 1 pokrenuli formiranje timova koji se sada posebno bave liječenjem pretilosti i posljedično dijabetesa tip 2, a takvi su timovi formirani i u nas. Epidemija dijabetesa tip 2 nije ograničena samo na SAD. Naime, oko 80% novodijagnosticiranih bolesnika s dijabetesom u Japanu ima tip 2 dijabetes, što se i tamo javilo paralelno s povećanom učestalošću debljine. Dodatno je zabrinjavajuća činjenica da su u ovih bolesnika najčešće već kod postavljanja dijagnoze dijabetesa prisutni rizični faktori za kardiovaskularne bolesti kao što su poremećaji metabolizma masnoća i povišen tlak. Simptomi učestalo mokrenje i žeđ Simptomi, koji ukazuju da se u djeteta razvija šećerna bolest, prvenstveno su učestalo mokrenje i povećana žeđ. Osim toga, jedan dio djece osjeća pojačanu glad i uzima veću količinu hranu, no usprkos tome gube na tjelesnoj težini. S napredovanjem bolesti nastupa i osjećaj slabosti, a ukoliko simptomi dulje traju i ostaju neprepoznati, može se razviti dijabetička ketoacidoza. To je stanje "zakiseljavanja organizma" koje nastaje zbog dugotrajnog manjka inzulina, pri čemu organizam troši masti i stvara veće količine kiselih produkata tj. ketona. Simptomi, koji upućuju da se u djeteta razvija dijabetička ketoacidoza, su mučnina, gubitak apetita, bol u trbuhu, duboko, ubrzano disanje i zadah iz usta po ketonima. To je stanje opasno po život i treba ga pravovremeno prepoznati. Mjerenje glukoze prije svakog obroka Šećerna bolest tip 1 liječi se prvenstveno inzulinom. Pri tome prema različitim načinima inzulinske terapije koji su prilagođeni prvenstveno dobi djeteta, dijete prima 4-8 potkožnih injekcija inzulina dnevno. Najčešće djeca primaju dvije injekcije inzulina dugog djelovanja kojima se pokrivaju potrebe za inzulinom između obroka, a injekcije inzulina kratkog djelovanja daju prije svakog obroka u ovisnosti o predviđenom unosu ugljikohidrata. Osim toga za dobru regulaciju važno je svakodnevno mjerenje glukoze u krvi prije svakog obroka, prije spavanja i povremeno noću, a u najmanje djece broj mjerenja glukoze nekad i do 10 puta dnevno. Uz inzulin i kontrolu šećera u krvi važnu ulogu u liječenju ima pravilna prehrana i tjelesna aktivnost. Redovito bavljenje sportom predstavlja jednu od važnijih mjera u liječenju i regulaciji šećerne bolesti kako u tipu 1 tako i u tipu 2 dijabetesa melitusa. Vježbanje važno za psihološko zdravlje djeteta Dugoročni povoljni učinci redovite aerobne fizičke aktivnosti opisane u općoj populaciji mogu se očekivati i u osoba s dijabetesom tipa 1. Preporučljivo je stoga u dnevnu rutinu uključiti redovitu tjelesnu aktivnost jer aktivne mišićne stanice uz manju količinu inzulina uspješno iskorištavaju glukozu za energetske potrebe. Istraživanja su pokazala da je redovita, svakodnevna tjelesna aktivnost jedan od najznačajnijih faktora kojim osobe koje boluju od dijabetesa mogu dugoročno održati dobru metaboličku kontrolu bolesti. Također su pokazala da među osobama s dijabetesom koje imaju dobru metaboličku kontrolu bolesti, oni koji se redovito bave tjelesnom aktivnošću imaju manju učestalost komplikacija i bolju kvalitetu života od onih koji nisu redovito tjelesno aktivni. Brojna istraživanja nedvojbeno ukazuju također na važnost tjelesne aktivnosti u prevenciji i liječenju dijabetesa tipa 2. Redovita aerobna tjelovježba dovodi do redukcije visceralne masti i tjelesne težine, a bez redukcije mišićne mase, poboljšava osjetljivost na inzulin, kontrolu glukoze u krvi i krvnog tlaka, profil masnoća u krvi te sveukupni rizik od kardiovaskularnih bolesti. S obzirom na navedeno redovita tjelesna aktivnost se uz pravilnu prehranu smatra jednom od osnovnih komponenti liječenja dijabetesa tipa 2, a tek su na drugom mjestu lijekovi koji pomažu snižavanju šećera u krvi te na kraju inzulin. Osim toga tjelesna aktivnost koja je u skladu s uzrastom, spolom i mogućnostima djeteta značajna je ne samo za tjelesno već i za psihološko zdravlje djeteta. Uz dobro educirane roditelje i djecu i kompetentni tim (liječnik, sestra, psiholog i pedagog), koji svi zajedno vode brigu o redovitom davanju inzulina, pravilnoj prehrani i tjelesnoj aktivnosti, kvaliteta života ove djece ne bi se u niti jednom bitnom segmentu trebala razlikovati od one u njihovih vršnjaka. Pročitajte i ostale članke ove udruge!