http___www.kle-croatia.com_forum_index.php_action_printpage_topic_3382.0_1.xml
1.1 1.2 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 15.1 16.1 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 18.2 18.3 19.1 19.2 20.1 21.1 21.2 21.3 22.1 23.1 24.1 24.2 24.3 25.1 26.1 27.1 27.2 28.1 28.2 29.1 29.2 29.3 30.1 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 32.1 33.1 33.2 33.3 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 36.1 37.1 37.2 37.3 38.1 38.2 38.3 39.1 39.2 40.1 40.2 41.1 41.2 42.1 42.2 42.3 42.4 43.1 44.1 45.1 45.2 45.3 45.4 45.5 46.1 46.2 46.3 46.4 46.5 46.6 47.1 48.1 48.2 48.3 49.1 49.2 49.3 49.4 49.5 49.6 50.1 50.2 50.3 51.1 52.1 52.2 53.1 53.2 54.1 54.2 54.3 54.4 54.5 54.6 54.7 55.1 55.2 56.1 56.2 56.3 57.1 58.1 58.2 58.3 59.1 59.2 60.1 60.2 61.1 61.2 61.3 62.1 63.1 63.2 63.3 64.1 65.1 66.1 66.2 67.1 67.2 68.1 68.2 69.1 69.2 69.3 70.1 70.2 70.3 70.4 70.5 70.6 71.1 72.1 72.2 72.3 73.1 73.2 74.1 74.2 75.1 75.2 76.1 77.1 78.1 79.1 80.1 80.2 80.3 81.1 81.2 81.3 82.1 82.2 82.3 82.4 83.1 83.2 83.3 84.1 85.1 85.2 85.3 86.1 87.1 87.2 87.3 87.4 88.1 88.2 89.1 89.2 90.1 91.1 91.2 91.3 91.4 92.1 93.1 94.1 94.2 94.3 94.4 94.5 94.6 95.1 96.1 96.2 97.1 98.1 98.2 98.3 98.4 99.1 99.2 100.1 100.2 101.1 101.2 101.3 101.4 101.5 102.1 102.2 102.3 103.1 104.1 105.1 105.2 106.1 106.2 107.1 108.1 109.1 110.1 111.1 111.2 112.1 112.2 112.3 112.4 112.5 113.1 113.2 114.1 114.2 114.3 115.1 115.2 115.3 116.1 116.2 117.1 117.2 118.1 118.2 118.3 118.4 118.5 119.1 119.2 120.1 120.2 121.1 121.2 121.3 121.4 121.5 121.6 121.7 122.1 122.2 123.1 123.2 123.3 124.1 124.2 124.3 124.4 124.5 124.6 124.7 124.8 124.9 124.10 125.1 126.1 126.2 126.3 127.1 128.1 128.2 128.3 128.4 128.5 129.1 130.1 130.2 130.3 130.4 131.1 131.2 131.3 132.1 133.1 133.2 134.1 135.1 135.2 135.3 135.4 136.1 136.2 137.1 138.1 138.2 139.1 139.2 139.3 140.1 141.1 142.1 142.2 142.3 142.4 142.5 143.1 143.2 144.1 144.2 145.1 146.1 146.2 147.1 148.1 148.2 149.1 149.2 149.3 149.4 149.5 150.1 150.2 150.3 151.1 151.2 151.3 152.1 152.2 153.1 153.2 153.3 154.1 154.2 155.1 156.1 156.2 157.1 158.1 158.2 159.1 160.1 160.2 161.1 161.2 161.3 162.1 163.1 163.2 163.3 164.1 165.1 166.1 166.2 166.3 166.4 167.1 167.2 168.1 169.1 169.2 169.3 170.1 170.2 170.3 170.4 170.5 171.1 171.2 171.3 172.1 173.1 174.1 174.2 174.3 174.4 175.1 175.2 175.3 176.1 176.2 176.3 177.1 177.2 178.1 178.2 179.1 179.2 179.3 180.1 180.2 180.3 180.4 181.1 181.2 181.3 181.4 181.5 182.1 182.2 182.3 182.4 183.1 184.1 185.1 186.1 187.1 187.2 187.3 187.4 187.5 187.6 188.1 188.2 188.3 189.1 190.1 190.2 190.3 191.1 191.2 192.1 193.1 193.2 193.3 193.4 194.1 194.2 194.3 195.1 195.2 195.3 195.4 195.5 196.1 196.2 196.3 197.1 197.2 197.3 197.4 197.5 197.6 198.1 198.2 198.3 199.1 199.2 199.3 199.4 199.5 200.1 200.2 200.3 201.1 201.2 201.3 201.4 201.5 202.1 202.2 202.3 202.4 202.5 202.6 202.7 203.1 203.2 204.1 204.2 204.3 204.4 204.5 205.1 205.2 206.1 207.1 207.2 207.3 207.4 207.5 208.1 208.2 208.3 208.4 209.1 210.1 210.2 210.3 210.4 211.1 211.2 211.3 211.4 212.1 212.2 212.3 212.4 212.5 213.1 214.1 214.2 214.3 214.4 215.1 216.1 216.2 216.3 216.4 216.5 216.6 216.7 216.8 217.1 218.1 218.2 218.3 218.4 219.1 219.2 219.3 220.1 220.2 220.3 220.4 221.1 222.1 222.2 223.1 223.2 223.3 223.4 224.1 225.1 225.2 226.1 227.1 227.2 227.3 227.4 228.1 229.1 229.2 229.3 229.4 229.5 230.1 230.2 231.1 231.2 232.1 232.2 232.3 233.1 233.2 234.1 234.2 234.3 235.1 235.2 235.3 236.1 236.2 236.3 236.4 237.1 238.1 238.2 238.3 238.4 238.5 238.6 238.7 238.8 238.9 238.10 238.11 239.1 239.2 239.3 240.1 240.2 241.1 241.2 242.1 242.2 242.3 242.4 243.1 243.2 244.1 244.2 244.3 244.4 244.5 245.1 245.2 245.3 245.4 246.1 246.2 246.3 246.4 247.1 247.2 247.3 247.4 247.5 248.1 248.2 248.3 248.4 249.1 249.2 249.3 249.4 249.5 249.6 249.7 250.1 250.2 251.1 251.2 251.3 252.1 252.2 252.3 252.4 252.5 253.1 253.2 254.1 254.2 255.1 255.2 255.3 256.1 256.2 257.1 257.2 257.3 257.4 258.1 258.2 259.1 259.2 259.3 259.4 259.5 260.1 261.1 261.2 262.1 263.1 263.2 263.3 264.1 264.2 265.1 265.2 265.3 265.4 265.5 266.1 266.2 266.3 266.4 266.5 267.1 268.1 268.2 269.1 269.2 270.1 270.2 270.3 270.4 271.1 272.1 272.2 273.1 274.1 274.2 274.3 275.1 276.1 276.2 276.3 276.4 276.5 277.1 278.1 278.2 278.3 278.4 279.1 279.2 279.3 280.1 281.1 281.2 281.3 281.4 281.5 281.6 281.7 282.1 282.2 282.3 282.4 282.5 282.6 283.1 283.2 283.3 284.1 284.2 284.3 285.1 285.2 286.1 286.2 287.1 287.2 287.3 287.4 288.1 289.1 289.2 290.1 290.2 291.1 292.1 293.1 293.2 293.3 293.4 293.5 293.6 293.7 294.1 294.2 294.3 295.1 296.1 296.2 296.3 296.4 297.1 297.2 298.1 298.2 298.3 298.4 298.5 298.6 298.7 298.8 298.9 298.10 298.11 299.1 299.2 299.3 299.4 300.1 300.2 301.1 302.1 302.2 302.3 302.4 303.1 303.2 304.1 305.1 305.2 306.1 307.1 308.1 308.2 309.1 309.2 309.3 310.1 311.1 312.1 312.2 312.3 313.1 313.2 313.3 314.1 315.1 315.2 315.3 315.4 315.5 315.6 315.7 315.8 316.1 316.2 316.3 317.1 317.2 317.3 317.4 317.5 318.1 318.2 318.3 318.4 319.1 319.2 319.3 320.1 320.2 321.1 321.2 322.1 322.2 322.3 323.1 323.2 324.1 325.1 325.2 325.3 326.1 326.2 326.3 327.1 327.2 327.3 327.4 328.1 328.2 328.3 329.1 330.1 330.2 331.1 331.2 331.3 332.1 332.2 333.1 334.1 334.2 334.3 335.1 335.2 335.3 335.4 336.1 336.2 336.3 337.1 338.1 338.2 338.3 339.1 340.1 340.2 340.3 340.4 340.5 340.6 340.7 340.8 340.9 340.10 340.11 340.12 340.13 340.14 340.15 341.1 342.1 343.1 344.1 345.1 345.2 345.3 346.1 346.2 346.3 347.1 347.2 347.3 347.4 347.5 348.1 348.2 349.1 350.1 350.2 350.3 351.1 351.2 351.3 351.4 352.1 353.1 353.2 353.3 353.4 353.5 354.1 354.2 355.1 355.2 356.1 357.1 357.2 357.3 357.4 358.1 359.1 359.2 360.1 360.2 360.3 361.1 361.2 361.3 361.4 361.5 361.6 362.1 362.2 363.1 364.1 365.1 365.2 365.3 366.1 366.2 367.1 367.2 367.3 367.4 368.1 368.2 368.3 369.1 369.2 369.3 369.4 369.5 370.1 370.2 371.1 371.2 371.3 371.4 371.5 371.6 371.7 371.8 372.1 373.1 373.2 373.3 373.4 374.1 375.1 375.2 375.3 375.4 376.1 377.1 378.1 378.2 378.3 379.1 380.1 380.2 380.3 381.1 382.1 383.1 384.1 384.2 384.3 385.1 386.1 386.2 387.1 387.2 388.1 389.1 390.1 390.2 391.1 391.2 391.3 391.4 392.1 393.1 394.1 394.2 394.3 395.1 396.1 396.2 397.1 397.2 398.1 398.2 399.1 400.1 400.2 400.3 400.4 401.1 401.2 401.3 401.4 402.1 402.2 402.3 403.1 403.2 404.1 404.2 405.1 406.1 407.1 407.2 407.3 408.1 408.2 409.1 409.2 409.3 410.1 410.2 411.1 411.2 412.1 413.1 413.2 413.3 413.4 413.5 413.6 413.7 413.8 413.9 414.1 415.1 415.2 415.3 415.4 415.5 415.6 415.7 415.8 416.1 416.2 417.1 418.1 418.2 419.1 419.2 420.1 420.2 421.1 421.2 422.1 422.2 422.3 422.4 423.1 425.1 425.2
I’m not going to give you much of an introduction… I’m just going to let you get your sneak peek! Chapter Two There weren’t many lights on at this house as I approached, but at least there were no snarling dogs. The place seemed quaint and cozy, even in the dark—but, I supposed, with an impending storm, anywhere might have felt inviting. When I got to the door, I looked for a doorbell but couldn’t see one, so I knocked. After a bit, there was no answer. I couldn’t stop my teeth from chattering as I knocked again, this time more loudly, hoping to cut through any possible noise inside. Wrapping my arms around my frame as tightly as I could, I waited. Relief flooded my body as a light switched on above me, but I was shaking like a leaf. When the inner door finally opened, the screen door acted as a barrier between me and the person on the other side. An older man with thinning salt-and-pepper hair and warm brown eyes scrutinized me for a few seconds, long enough to realize he didn’t know me. Although that meant he’d have no answers for me about who I was, he still might be able to offer shelter. Before I could say anything, he asked, “Can I help you, miss?” Through gritted teeth, I said, “I hope so. I’m wet and cold—and lost.” Just opening my mouth made my teeth begin chattering loudly again so I couldn’t even ask the question I wanted to. An older woman with blonde hair appeared just behind the man, and I wasn’t sure if she’d heard anything. Her eyes seemed to take me in. “Are you in danger?” “Honestly, I don’t know.” Her green eyes narrowed, but I wasn’t sure why. “What do you mean?” “I can’t remember anything. I woke up on the bank of the river,” I said, pointing in the general direction from where I’d come. “And I was soaking wet.” “What happened to your clothes?” For some reason, I lied. “I don’t know.” But it was out of my mouth before I could stop it and I worried that if I corrected myself, I might lose any chance of getting their help. My teeth started making noise again as I instinctively ran my hands up and down my upper arms trying to generate heat. The woman opened the screen door and said, “Why don’t you come in for a minute?” “Oh, thank you so much.” “Alex, fetch a blanket from the hall closet, would you?” The relief in his eyes was evident, and he seemed almost thrilled to have a task. Meanwhile, the woman placed her hand on my elbow, guiding me inside. I was hit immediately with the scent of apples and cinnamon, a candle, and something in my brain lit up, because it was something I actually knew. Maybe that meant my memories were trying to come back. Past the entryway, the woman led me into a cozy living room filled with charm, decorated in earthy tones with tiny splashes of pink. The open layout of the house allowed me to see the dining and kitchen areas as well, and the aesthetic carried throughout. As we sat on the sofa near the fireplace, the man named Alex brought a quilt, one that might have been handstitched decades ago, and the woman took it from him, draping it over my shoulders. Already I was feeling better. “Thank you.” “Honey, would you mind building a fire, too?” “Sure.” The man began taking logs out of a box near the fireplace before crumpling up newspapers. It was easy for me to tell he was avoiding looking at me, probably relieved that his partner was taking over dealing with me. “Would you like some hot cocoa?” the woman asked me. “I think I’d love some.” She nodded and stood, walking into the kitchen. After filling a kettle with water, she put it on the stove and then came back to sit next to me. “So what happened?” “Like I said, all I remember is climbing out of the river…and then running.” “The river’s about two miles away.” “I believe it. I felt like I was never going to find shelter.” “So where do you live? Do you need to call someone to come get you?” Alex was lighting the newspaper in several spots in the fireplace, causing flames to begin flickering inside the enclosed space. Without looking over at us, he said, “Big thunderstorm’s moving in. If we’re gonna call somebody, we need to do it right now.” “Who can we call for you?” I tried at that moment—God, I tried—but there was absolutely nothing inside my brain making any connections. “I… I don’t know.” When the woman’s eyes scrutinized mine, I added, “I can’t remember anything. It’s like a big blank void inside my head.” The woman looked past me toward Alex but didn’t say anything. Meanwhile, I kept probing and poking inside that abyss behind my eyes and felt frustrated that nothing had changed as far as what I could recall—and I thought that honesty might be the best policy. “I can’t even remember my name or what happened that caused me to be in the river in the first place.” Finally, the warmth from the fireplace was reaching me, even under the quilt. “Well…my name’s Charise. This is Alex. We want to help you but—” The kettle on the stove screamed, prying her attention. “Just a second. Alex, do you want some cocoa?” “If you wouldn’t mind.” Now that my nearly naked body was hiding underneath that big quilt, he seemed a little more at ease. “Let’s see if we can figure this out. So you woke up in the river like this and you ran until you got here to our house. Is that right?” “Yes.” “Hmm.” Shifting his eyes to Charise before returning to me, he said, “Maybe we should check with the authorities. See if there’s a missing person’s report or something.” Although I shrugged, I looked over at Charise. She was stirring a spoon in a mug, and it clinked as she swirled it around, steam rising from it. My nostrils were again assaulted, this time with the sweet smell of chocolate, and I realized something. I hate chocolate. Or at least I think I do. But I’m not about to turn down the generosity and kindness of these people. Still, I’m feeling hopeful that a random thought occurred to me even through the fog inside my head. I thought to myself that it must mean something. What, I didn’t know. As Charise made her way back from the kitchen with two mugs of cocoa, I shook my head, because I had no idea what to do. I was simply grateful that these folks had opened their door for me. Charise handed me one mug, then Alex the other. “You know those guys won’t be answering the phones for something that’s not an emergency until morning.” “We could try.” “I suppose we could.” Alex took the hint and got up, walking into the kitchen and pulling a phone receiver off the wall. I almost laughed at the landline but stopped myself—because did I maybe have a landline? My head was killing me now, beginning to throb as if it were swollen with secrets clamped down yet wanting to flood out. Bringing the mug to my lips so as not to appear rude, I took a slight sip. If nothing else, maybe the heat would feel good inside. To my surprise, though, I loved the taste. Why had I thought I hated chocolate? I took another sip to confirm and, oh, yes. Smooth, sweet, and delicious. “Thank you so much. This is wonderful.” “Sometimes nothing hits the spot like hot cocoa.” Alex hung up the phone. “Nothing. Miss, would you mind if I spoke to my wife in private for just a moment?” “Please do.” That didn’t feel good, but I suspected they were trying to figure out what to do with me. By this point, they were probably regretting opening the door when I knocked. For now, I was going to accept whatever hospitality they offered, meaning the cocoa, which was warming me on the inside, and the blanket and fire, taking care of the outside. When the couple disappeared through a door leading from the kitchen, I set the cocoa on a coaster on the coffee table and pulled the quilt more tightly around my body and stood, walking over to the fireplace. I could hear their muted tones, but no one sounded angry or frustrated—and, when they returned, I hoped they couldn’t tell that I’d heard them at all. When they came back into the living room, their expressions indicated that they wanted to appear friendly but had concerns underneath it all. Charise gave me a tight smile while sitting on the sofa, patting the cushion next to her, and Alex sat in the recliner. As I reluctantly moved away from the warmth of the fireplace, I hoped my expression didn’t seem too eager. I was lost and alone—and their kindness thus far had been the one tiny beacon of hope in my life. Charise asked, “Have you been able to remember anyone you can call? Anyone who could pick you up?” Shaking my head, I swallowed, maintaining eye contact. “No.” “Well, we have a guest bedroom. If you’d like, you’re welcome to stay the night. Maybe your memories will come back to you after a good night’s sleep.” Charise patted my arm in a reassuring manner. “I also have some clothes you can wear. Then, in the morning, if you can’t remember anyone to call, we can take you to town and check with the police station. Surely, they’ll have some kind of missing person’s report or something.” “Okay. Thank you.” “Of course. Now, I imagine you’re wanting to get out of those cold things and into something warm. Would you like to take a bath, warm up your bones?” “Would you mind?” “Not at all.” Charise stood. “Why don’t you go curl up by the fire, and I’ll draw a bath for you?” Alex also stood. “And I’ll get the guest bedroom in order.” “Thanks, honey.” While Alex was making his way down the hall, Charise asked, “Are you hungry at all?” My stomach felt a little queasy but the cocoa was settling okay. That said, I didn’t want to chance food. “No, thanks.” “Just make yourself comfortable and I’ll let you know when the bath is ready.” After she disappeared down the hall behind her husband, I took another sip of my cocoa, still pleasantly surprised that I was enjoying the sweetness on my tongue. The crackling in the fireplace made me want to get near it again, so I stood, hugging the quilt tightly around my frame. From there, I could hear the sound of water splashing into a bathtub. And the couple talking. I was certain they didn’t want to be heard, but I couldn’t help it—and when I realized they were definitely talking about me, I intentionally tried to understand their words. Alex’s voice was quiet but still easy to make out. “What do you think happened to her?” I couldn’t make out the first part of what Charise said, but the last part came through loud and clear. “Maybe she got lost and couldn’t find the way back to her campsite?” “That’s possible. I could go to the campground and see if there’s—” “Absolutely not. That storm will be starting soon, and I don’t want you stuck out there. Let’s just wait till morning.” “Fine.” Until Alex moved away from the bathroom door, I hadn’t really noticed that I was looking that way. Not wanting him to know I’d been eavesdropping, I looked down, nuzzling my head into the sides of the blanket, resting my chin against my chest. Alex’s voice was easier to understand now, as he was farther away from the bathroom door. Maybe he wasn’t worried that I could hear him. “But I’m going to leave the outside lights on, just in case someone’s looking.” “Good idea.” The voices stopped then, and all I could hear was the pop and crackle of the fire, along with the muted sounds of water being drawn. My memories might not have been accessible, but I knew a warm bath would feel good, possibly even better than the warmth of the fire. Turning around, I allowed the heat to sink into the other side of my body while I waited. After a few minutes, the sound of the tub filling stopped, and Charise showed up a few seconds later. “It’s all ready for you.” “Thank you again so much. I really appreciate it.” As we approached the bathroom door, she said, “Don’t mention it. I’d like to believe you’d do the same thing for me.” Nodding, I smiled, hoping that was true, but not knowing for certain. “You stay in as long as you need.” “Thank you.” The bathroom matched the décor of the rest of the house, but it had a bit more of a rustic feel—raw wood beams framed the ceiling, and the recessed lighting offered a warm glow that made the room homey. Away from the fire, I started feeling cold once again, especially when I removed the quilt. Sitting on the toilet seat, I propped one of my feet up on my other leg to make it easier to remove a shoe. As I untied the laces on the sneaker, the sounds of thunder rumbled in the distance, once again making me grateful I was under a roof. Finally, I removed both soggy tennis shoes, and then I peeled off the socks that seemed to be stuck on my feet. The skin was wrinkled like a prune and so cold. Finally, I took off the panties and bra, piling all my things in a corner, and then dipped one toe in the water. Soon, my foot followed, along with another, until I placed my hands on the sides of the tub and eased my entire body in. Immediately, the warmth soaked into my bones as I rested my head against the back of the tub. As I tried to relax, I looked back over my life as I knew it—which was hardly anything. I just started feeling more frustrated that my brain had locked up, refusing to let go of any of my memories. But maybe Charise was right. Maybe I would wake up tomorrow with my brain once again brimming with memories from my life. For now, I needed to relax, and I hoped that maybe even doing that would help. As I rested in the warm water, I could hear the wind picking up, growing louder by the minute, while the thunder rumbling in the distance got closer. Holy crap. I was lucky. What would have happened to me if I hadn’t made it here? Without saying it out loud, I knew—I probably would have died. When the thunder crackled again, I realized relaxation was out of the question. Sitting up in the tub, I picked up the bar of white soap resting in the tray and began rotating it in my hands to create a lather—and that, in essence, woke me up. Ouch. Turning my left hand exposed a nasty gash in the palm and, even though it hurt, I rubbed my finger along it. And my brain tried. Oh, it tried so hard—but there was nothing. Somehow, I knew this was a clue, but there wasn’t much I could do about it, other than clean the wound so it wouldn’t get infected. While I did that, I began visually inspecting the rest of my body, only to find that I had bruises and scrapes all over. What the hell had happened to me? My frozen bones finally warmed, I forced myself out of the tub, grabbing one of the towels that Charise had laid on the counter. Then I started dabbing my skin, drying off a section at a time. After that, I picked up the other towel and wrapped it around my head. There was a long fluffy blue robe that had been underneath the towels, so I wrapped myself up in it. Already, I was feeling so much better. A loud thunderclap cracked overhead, so loud that the rumble could be felt in the floorboards, reminding me again of just how lucky I was. When I started to leave the bathroom, I caught sight of myself in the mirror and realized that, until this moment, I’d been avoiding my reflection. Now, I stared at the image looking back at me. This was not a foreign face. I knew the person I was looking at. The small lines forming at the corners of my mouth and eyes, the heart-shaped lips, round cheeks, and firm jaw, thin brown eyebrows that slightly arched over my steely indigo eyes. All of these features were familiar to me. So why couldn’t I remember my damned name? Feeling angry and frustrated wasn’t helping me, so I tried to let it go. Besides, now I was starting to feel overwhelmingly tired. I needed rest. Leaving the bathroom, I walked toward the living room. Charise said, “We’re in here.” The couple sat at the kitchen table, so I headed there. She asked, “Feeling better?” “Yes, so much. Thank you.” “I thought you might be hungry so I made you a sandwich. Do you like turkey okay?” I pondered my brain like I had been over the past hour. “I don’t know.” Was I even hungry? At least the queasiness had passed. That was a plus. “Well, why don’t you try it?” When I nodded, I picked up the square, relieved that I knew what I was looking at: wheat bread, turkey sandwich meat, a slice of white cheese, maybe Swiss. I took a bite, immediately shocked at how much stomach growled and constricted. I was hungry. “I’ll get you some chips and a glass of water to go with that.” “Thank you.” Suddenly, I felt ravenous, and I was chewing and swallowing faster than was probably polite, but the food was hitting the spot. Overhead, the thunder cracked again, making me almost jump in my seat. The lights in the house dimmed a little but stayed on. In seconds, the sandwich was already half-gone. “Feeling a little warmed up now?” “Much better, thanks.” “Can I get you anything else?” “No, thank you. As it is, I think I ate too quickly.” Alex patted his belly, a grin on his face. “You think that’s good? Wait till breakfast. Charise makes some mean eggs and pancakes.” How Charise rolled her eyes at her husband’s compliment was cute—but I was focused on the small plate in front of me. “Don’t discount yourself, honey. I can’t make quiche like yours.” Grinning, Alex picked up his mug, drinking the rest of his cocoa, and we all sat in silence as I demolished the rest of the sandwich. Meanwhile, the thunder continued to rumble all around us. When I finished the sandwich and started eating the chips, Charise asked, “Would you like another?” My gut lurched then, as if threatening to toss out everything I’d swallowed, and I let go of the chip in my hand. “No, thanks. In fact, I think I’m done now.” She gave me a quick nod. “Are you ready for bed?” “I think so. It’s kind of hit me how tired I feel.” “And no wonder.” Charise stood, waiting for me to join her. “Let me show you to the guest bedroom.” As we started walking out of the kitchen, Alex picked up my plate and began clearing the table. While his wife and I walked through the living room, she asked, “Have you managed to remember anything yet?” “No.” And I wasn’t ready to tell her about the cut on my hand, although I was sure they’d already noticed all the bruises and scratches on my body before I was wrapped in the quilt earlier. “Well, let’s get you taken care of. Your brain will hopefully take care of itself soon enough.” Just past the bathroom, Charise opened a door, then flipped on the light switch before motioning for me to enter. I walked inside, immediately falling in love with the room. Like the rest of the house, this bedroom had a country feel, with beautiful wood panel walls, a deep warm beige carpet, and a four-poster double bed piled high with pillows. Lacy curtains adorned the window and two big paintings of farms hung on both sides. Nestled against one wall was a wooden desk and chair beside a large wooden dresser with a mirror. On both sides of the bed were matching nightstands holding lamps with frilly blue floral shades. I felt sleepy just looking at the big inviting bed taking up most of the space. “Thank you again. I don’t know what to say.” “You’re very welcome. I believe that what goes around comes around. You never know when I might need a stranger’s help.” I smiled back as I moved toward the bed. Then Charise opened one of the top dresser drawers. “There are some pajamas in here you’re welcome to use. You look to be close to my size, and these are my extras. Choose whatever you like.” Then she walked back to the door. “Our bedroom is right down the hall. Just knock if you need anything.” When I nodded, she added, “Otherwise, we’ll see you in the morning. Good night.” “Good night.” Suddenly, the day’s events—the ones I remembered—felt heavy on my shoulders and eyelids, and a wave of sleepiness overwhelmed me. Before looking through the drawer, though, I walked over to the now-closed door that I hoped had a lock. While I trusted this couple, I had no idea where I’d come from or what had happened, so I needed to look out for my own safety. And that started now. After turning the lock on the door and testing the knob to be sure, I walked back to the dresser and peeked at the nightclothes. Really, it didn’t matter what I put on. I just needed something to cover my body. On the very top, there was a two-piece set in a blue floral print that almost matched the lampshades and curtains. As I donned the flannel fabric, something close to a memory—a warm feeling—almost hugged me. Something from my past, but my brain wasn’t going to let me take full hold of it. After draping the robe over the chair, I flipped on a lamp and then walked across the room to switch the light off. Once more, a feeling of cold permeated my bones but, more than that, a heavy sleepiness that could no longer be denied. As I pulled back the covers on the bed and crawled in, I got ready to switch off the lamp, but not before my eyes focused on the black book on the nightstand. Holy Bible. There was something about it that was so familiar—and yet it wasn’t. Sitting up a little, I picked it up and leafed through it, glancing at the words at the top of the pages. They weren’t foreign to me and I even felt like I recognized this book. So why couldn’t I remember my own name? As the need to sleep wrapped me up tightly, my last thoughts were that maybe tomorrow I would remember something. For now, though, as I drifted into a dark, unnatural slumber, my rest disturbed only by the loud crashes of thunder overhead, I felt some tiny sliver of comfort, even not knowing what tomorrow would bring. For now, I was alive. The sound of rain pelting the pane behind the bed awakened me. Nothing I saw was familiar, and I felt so disoriented, I was in danger of hyperventilating. What should I have seen upon awakening? I couldn’t answer that except to know that it wasn’t what I was seeing right now. But then I remembered the night before. All of it, from leaving the river to arriving at this house. Before that, though? Nothing. Not one damn thing. Actually, there was something. Throughout the night, I’d had strange dreams that left behind fuzzy memories. As I tried to latch on to those, all I could conjure up now were blurred angry faces. And a feeling of betrayal. That was it. Tired of being by myself, I grabbed the blue robe off the chair at the desk and slipped it on. And then I noticed some house slippers on the floor in front of the closet and slid them on my feet. One thing I knew for certain: This couple, Alex and Charise, I’d never met them before. Deep down, though, I knew they were good people. I could feel it in my bones. When I opened the bedroom door, I could hear voices coming from the kitchen, so I headed that way. As I walked through the living room, I enjoyed the heat emanating from the fireplace, warming my legs on my way to the kitchen and loving the smell of frying sausage filling the house. Charise stood at the stove and Alex sat at the table, sipping a mug of coffee while working on some kind of word puzzle. He spotted me first and said, “Good morning.” “Morning.” Charise turned from the stove, a spatula in hand. “How did you sleep last night?” “Great.” “Did anything come to you? Were you able to remember anything?” “Nothing.” There was no sense telling them about the weird emotions I’d felt upon wakening, because they might not mean anything. And, of course, the longer I was awake, the more those sensations faded. “I’m not sure what to do about that. But what bothers me most is not remembering my own name.” “I can’t even imagine. It’s hard enough for us not knowing what to call you, but I can’t even imagine what it must be like for you.” As I got closer to the counter, she asked, “Would you like some coffee?” “Yes, please.” But would I really like it? Only one way to find out. Charise got a mug out of the cabinet and then poured some of the steamy black liquid in it, sliding it to me. “Would you like some cream or sugar?” I paused for just a moment as something prodded my brain. “Both please. I think I like cream and sugar in my coffee.” “Fantastic. That’s a start!” “It is.” Alex said, “Right here, miss. Cream, sugar, and even fake sweetener if you like it.” I honestly didn’t know what I liked, but cream and sugar sounded familiar—so I picked up the mug Charise offered me and sat at the table where I could begin experimenting to discover how I enjoyed my coffee. “I’m making waffles, sausage, and eggs for breakfast. I hope that’s okay.” “It sure smells good.” “We’ll have some orange slices with it, too. A little fiber,” Alex said. I nodded. Everything sounded familiar but I couldn’t have defined it if I’d tried. “Is one spoonful enough?” “Depends on how sweet you like it.” Charise said, “Start with one spoonful and stir it in. Then sip it. If it’s not sweet enough, add more.” On that note, it was time to add cream. “Charise makes good coffee, but her breakfasts are the best.” It turned out Alex and Charise were right. First, the coffee. After adding a couple of spoonfuls of sugar and enough cream to make the color of the liquid a warm beige, I allowed myself to enjoy the pleasure of the way it tasted when it hit my tongue. But then the food—the way the savory sausage and eggs complemented the sweet sensations of the waffles and oranges, I wished I could have eaten more, but I filled up fairly quickly. I wasn’t sure if I’d liked these foods before, but I did now. Maybe that was a start. As I took one last bite of the irresistible waffle drizzled in maple syrup, Charise said, “Dear?” At first, I thought she was talking to Alex. When I realized she was addressing me, I responded. “Hmm?” “How does this sound? When you’re done here, go ahead and get dressed. I’ll bring you a toothbrush and a change of clothes. I’ve already cleaned the clothing you brought with you, and your shoes are in front of the fireplace drying as we speak. When you’re all ready to go, we’ll drive you to town and, I hope, we’ll be able to get some answers for you.” “Thanks.” Maybe going to town—wherever town was—would jog my memory. I hoped seeing places I already knew would help my brain wake up. “Rain’s still coming down pretty hard,” Alex said. “Guess we’ll have to start work on the garden tomorrow.” Nodding, Alex stood up from the table, carrying his plate and utensils over to the sink where he rinsed them off. Soon, I followed suit and then went through the motions of getting ready, something I was sure I’d done many times before. Charise had given me my clean underwear and socks, along with a pink sweat suit that was a little loose on me but fit okay. When I was ready, I came back to the kitchen where both Alex and Charise were enjoying another cup of coffee. Charise scrutinized me. “Maybe we need to get you a jacket, too.” And she was up again, crossing the house quickly. Alex stood as well, crossing to the sink where he peered out the window. There was a little condensation on the corner panes, but it was easy enough to see out of the middle of the glass—and the rain was coming down hard. When Charise rejoined us with a lightweight coat in hand, I thanked her again. Turning from the window, Alex said, “It’s pretty crappy out, honey. I’ll go ahead and take her myself.” Charise’s face softened as she beamed at Alex—but then she turned to me. “Will you be all right if I stay here?” I had to say goodbye to both of them sometime anyway. “Yes. Thanks again for everything you’ve done.” Charise took me into an embrace, and I immediately felt uncomfortable, even though I knew this was merely a warm, friendly gesture. Rather than push back, though, I tried to return the hug while wishing she’d let go. When she did, she said, “I just hope you find answers quickly. I imagine you’re wanting to remember who you are.” I nodded, forcing a smile, but I wasn’t sure what else to say except to thank her again. As the three of us made our way through the house, I put on the coat. Charise opened the closet by the front door, handing Alex his coat before digging inside for something else. After a few seconds, she produced a navy-blue umbrella and held it out. “You’ll need this, too.” “I suppose we will.” Alex took it before kissing Charise on the cheek. “I’ll be back soon, but give me some time. The rain’s coming down hard.” “You want to take the cell phone?” Flashing a frown, he asked, “And what good would that do?” “You could let me know when you make it to town.” “I suppose that’s fair.” Charise darted off down the hall while Alex avoided looking at me. Cell phone? I knew what that was, but I didn’t quite understand their exchange—until Alex clarified. Maybe he’d seen it on my face. “No cell towers up here. Can’t get a signal till you get closer to town.” When Charise returned, she was holding a thin black phone in her hand. “But you can get a signal there, which is why we have this little pay-as-you-go thing. I can’t tell you how many times it’s saved us.” “I don’t know about that.” Charise laughed. “Okay, maybe it saved me. If Alex is in town and I realize I forgot to ask him to pick up some eggs, I have a chance of catching him on the phone before he heads home.” When he opened the front door, I said, “I’m grateful for your help. Thank you.” “It was our pleasure.” After we stepped onto the porch and Alex opened the umbrella, I took in the surrounding area. It was difficult to see much because it was foggy and rainy, but I loved how green the trees appeared now compared to last night when they had only looked like hulking shadows. As Alex began walking down the steps, he held the umbrella up, waiting for me to join him. “Truck’s on the side of the house.” As we followed the flagstone path, I marveled at how differently I was taking in the world today. Like last night, I could feel the cold, but today I was protected from it. I was still in an unfamiliar place surrounded by sights I couldn’t identify, but now I had hope. When we got to the red truck, Alex held the umbrella over my head while I climbed in the passenger side. “We’re hoping to add on to the garage this summer so we can park all our vehicles in there.” I nodded while he closed the door behind me and walked over to the driver’s side. Before he shut his door, he folded up the umbrella and tucked the dripping thing on the floor between us. “I’ve never seen rain like this up here.” “What’s it usually like?” I asked while he put the keys in the ignition and started it up. The engine roared in response, a sound that seemed so out of place in this seemingly idyllic forest setting. “I don’t know. This could be typical spring weather. We just moved here last summer, so your guess is as good as mine.” After backing up the truck a bit, he drove in a loop around the garage before beginning to head down the gravel driveway. “I’d guess this isn’t unusual, though. How else would everything seem so green and lush?” I didn’t want to argue, but I couldn’t see much through the gray fog and ceaseless rain. The evergreen trees? Absolutely—but there was nothing else in sight. “What was left of the snow just melted last week, so I’ll gladly take the rain.” The windshield wipers were moving at maximum speed and still had a hard time keeping the water off, but Alex drove slowly enough that I felt safe—and I also felt grateful that he was talking enough for the two of us. “Don’t get me wrong. I like snow. That’s why Charise and I retired up here—but it does a person good to see the renewal of life that comes with spring.” All of what he said sounded so true, so familiar, like something I might agree with—but I didn’t have any frame of reference. Like a baby, I had a blank slate. Even after hours in this state, it felt disconcerting. “This thing’s four-wheel drive, but I’m not sure how much good that’ll do us now. I’m just going to take my time. Getting to town usually takes about a half an hour, but I suspect it’ll take us longer than that today. It’s all dirt road until we get to the turnoff. Just sit tight.” When he turned onto the main road off their drive, I noticed the big mailbox that said The Burgers, and I rolled that around my head. Alex and Charise Burger, my saviors. After he started driving down the dirt road, there were spots where the truck seemed to struggle—but that could have been my imagination. Still, it caused me to feel anxious. There was nothing I could do but be a passive passenger—and I hated that helpless feeling. But I noticed something that I thought might help take my mind off it. “Could we maybe listen to the radio?” “You can try—but we usually can’t get any reception until we get to the main highway. Feel free to try, though.” I needed some sort of distraction, and I didn’t want to make Alex nervous with chatter, so I wanted to give it a shot. After turning on the power, I pressed the button that would make the radio try to find any stations out there. The FM band didn’t produce any results, so I switched to AM and tried again. It finally paused on a number but all we could hear was static, so I turned it back off. “Oh, well.” “It’s always worth a try. Cell phones aren’t worth much up here, either, as you know, but even television’s next to impossible unless you have satellite.” I knew in theory what he was talking about, but I was already under the impression that I wasn’t much of a TV watcher. “Of course, Charise and I moved up here to get away from that. We have a DVD player and some of our favorite movies when we want a movie night—but it’s quiet. We like it that way. Last summer, we’d sit in the back and just listen to nature. That’s my kind of entertainment.” I wondered if, before today, I would have agreed. I got the feeling that here I was completely out of my element—but I had no way of knowing for sure. As I took in the mountainside passing by, I had to admit that it was absolutely breathtaking, even under the gray shroud. The forest covering the rising peaks was full of evergreen trees, and whether covered in snow or bathed in sunlight, I imagined it was a beautiful sight to wake up to every morning. After all, it couldn’t rain all the time. When the truck slipped again, Alex corrected it and slowed down even more—and I tried to simply focus on the landscape. There were little gullies at various points in between rises in the hills, and I imagined they’d been dry before last night. Today, they were rushing with muddy water, pooling in smaller gullies beside the road and rushing faster once there. That flowing water was moving in the direction we were, finding its way to lower ground. The truck moved painstakingly as the minutes ticked by, and Alex turned on the heater and defroster, allowing the windshield to at least stay clear. I was grateful for the semi-warm air on my feet. After we’d gone a mile or so, though, he brought the truck to a stop. “That doesn’t look good.” The way he said it made me shift my focus from the hillside to front and center. In between the swipes of the windshield wipers, it didn’t take me long to know what he’d been referring to. All of the water that had been rushing over the road up to this point had been easy enough to pass through. The one ahead, though, posed a concern, and it was easy enough to understand why Alex had his doubts. The water flowing over the path ahead was rushing quickly, and it looked like the road could wash out soon. “If you like, I can give it a try—but if it’s that bad here, the river will be high.” And, unspoken, he might have also been worried if he’d be able to make it home after leaving me wherever he planned to—and even that uncertainty made me wary. Alex and Charise and their home were all I knew up to this point, and that out there was unknown. Still, I felt like I’d already put them out and didn’t want to wear out their hospitality. “It’s up to you.” What concerned me most was how the rain showed no signs of stopping. Flashing me a grin, he said, “Aw, what the heck. You need to be with your family.” This time, he revved the engine and the truck started moving again, but he was pushing the accelerator more, forcing the truck through the rushing water. Four-wheel drive or not, the truck didn’t like passing through the washed-out area. There was no mistaking how the water was dragging on the vehicle, trying to pull it to the other side of the road, or how the wheels were spinning in places—but we got past it. When Alex said, “We made it. No worries,” I could see past his nervous smile. He was worried—and so was I. “You said the river’s two miles away?” “As the crow flies. On the road, though, it’s farther. We’ll be there shortly. We’ll cross it when the valley starts to widen and sorta flatten out.” At this point, my eyes were locked on the road. We continued coming to various rough spots, but Alex’s truck managed the washed-out areas okay. The problem I could foresee was with his return trip, because the torrential rain didn’t show signs of stopping or even slowing. After another five tense minutes, I thought I could make out the vague shape of a bridge in the distance. As we drew nearer, Alex slowed the truck and I understood why when we got closer. Another truck was heading our direction, but the bridge could fit only one vehicle at a time. Even though the other truck had its lights on, I could hardly make it out through the downpour. Good thing I wasn’t driving. Once over the bridge, the vehicle stopped next to Alex’s truck, and the driver rolled his window down. Alex responded in kind, even though it caused the rain to splatter inside. A young man who appeared to be in his late twenties or early thirties smiled as though he didn’t have a care in the world. “Hey, Mr. B. I’d advise against going any further. Road’s washed out bad, where we keep telling the county to build a culvert. Maybe this’ll make ‘em listen.” “That bad?” “Yeah. I didn’t even want to try it.” “Where is it?” “About a half mile from here.” The man wiped his brow, whether of perspiration or rain, I couldn’t tell, and he looked forward at the road for a moment before facing Alex again. “In all my years, I’ve never seen it this bad. I think we need to hunker down for a while.” “What were you going to town for?” The other man grinned sheepishly, causing the cutest dimple to form in his left cheek. “I hate this weather. It’s worse than snow, ‘cause there’s nothing much to do. I thought I might catch a movie or something in town.” Shifting his eyes from Alex, he said, “Guess that’s out of the question.” “Not worth risking your life for.” Alex turned to me and asked, “Do you mind sticking it out with us until the weather clears?” After that speech? “No.” Then he turned back to the other truck. “Thanks for the info, Bryan. Stay safe.” “Yep. You, too.” “Say, why don’t you stop by our place for a bit? I’m sure Charise still has coffee on, and we can catch up. Not as good as a movie—” “It’s even better. Thanks for the invite. I’ll see you there.” Bryan. I rolled his name around my brain, so afraid of forgetting all the new things I was learning. His truck headed back the way we’d come while Alex rolled up his window. “I’m sure sorry about this.” “It’s not your fault.” At first, I was confused, because he moved forward, driving over the bridge anyway. Maybe I’d misunderstood his intent. As we moved drove over the bridge, my nervousness increased, because now I could see the full force of the storm in the water underneath us. The river seemed alive, angry. It was full of white cresting peaks but brown and muddy underneath, roiling and agitated. I shivered as it hit me. This was the river I’d been in last night? Where had I been when I’d fallen in? All I knew was I was fortunate I’d been in it yesterday. There’d be no surviving that river today, even if I turned out to be an excellent swimmer. I would be no match for nature. After clearing the bridge, Alex turned the truck around. Then, slowly but surely, we passed over the bridge again, this time heading back to his house. He said, “I’m really sorry about this.” “Please don’t be. I don’t know what else you could do.” “Better to be safe and alive. We’ll try again tomorrow.” I had to agree with that. Whatever I was missing from my previous life could wait another day. Right now, I felt no connection to my past, none, and I only hoped I hadn’t left a family or friends behind who were worried about me. Was I a missing person? One thing was certain: I wouldn’t find out today. That was a mystery to be solved on another day. The trip back from the bridge took longer than driving there in the first place, because the washed-out areas on the road were getting worse. Fortunately, Alex’s skill with his truck got us back to his house safely—and I was glad to be back. Bryan’s black truck was parked in front of the house, telling us he’d also made it without a hitch. It wasn’t until Alex and I got to the porch that my muscles began to relax before starting to shake. Once again, I felt chilled to the bone, and all I wanted to do was stand in front of the fireplace. Charise greeted Alex and me at the door. “Thank God you’re back.” After nearly dragging us inside, she hugged Alex and then me, once more making me feel a little uncomfortable—but I could sense her genuine warmth and caring and tried to hug her back. “Bryan said the road’s getting bad.” Nodding, Alex removed his coat. “He’s not kidding. It’s getting washed out in places. Did he tell you how high the river is?” “He mentioned it. Come have some more coffee, both of you. I invited Bryan to stick around and play some games today. It’s not often we have visitors over to play cards with us.” As I took off the coat I’d been wearing, Charise took it from me and hung it on a hook beside the door. I made a beeline for the fireplace and stood in front, warming myself. When I spied Bryan sitting on the sofa, I nodded and smiled, and he stood, extending his hand to me. “Bryan Jennings. Nice to meet you.” I understood the gesture and shook his hand. “Nice to meet you, too…” My voice trailed off but something occurred to me. I’d almost had it. There it was, tickling my brain, teasing me. But as soon as it had tried to appear, it was gone, leaving me feeling almost awkward. “I—I don’t know my name.” “Charise was telling me that. You really can’t remember anything?” His question didn’t feel nosy or snoopy or even disbelieving; instead, it felt curious and inquisitive, and the way he asked it made his warm brown eyes sparkle. Without consciously thinking about it, I took him in from head to toe, from his dark brown hair and his easy smile to his height, super tall, and his lean yet solid physique. More than that, though, he was infused with a country-boy charm that made me want to blush and flirt. What was this? Was I actually attracted to this man? Sure, he was worth every ogle I could give him, but what if I had a boyfriend or husband to return to? But it couldn’t be helped. Something inside me, something feminine and sexual, was responding to his masculinity in the most unexpected of ways. “No. Nothing.” “Sorry to hear it. I’m not sure how I’d handle that.” “Thanks.” I folded my arms partly to warm myself but also maybe in a gesture to partially hide. After forcing another smile, I said, “I still feel pretty chilled,” and then I turned to face the fire. Bryan joined me. “Nothing like a fire to warm your bones.” “Yep.” Where were Alex and Charise? I’d seen them in the kitchen, but they were clearly doing their own thing, leaving Bryan and me to converse on our own Although I didn’t want to be alone with him, I wasn’t afraid of this man. He didn’t feel threatening in the least, but my reaction to him was a bit disconcerting—almost like he was a lone gazelle on the plains and I was a hungry lion who hadn’t eaten in a week. Fortunately, he couldn’t hear my inner conflict and kept the conversation going. “Can you remember anything?” “No. It’s so strange. I can remember simple things, like walking, talking, how to eat and drink. But I can’t remember who I am, what I like or don’t like, where I’m from…nothing. It’s weird.” “I’ll bet.” “And then something even stranger. When Charise made hot cocoa last night, something inside me told me I hate chocolate—but I tasted it anyway and loved it.” “Hmm.” “So I wonder if I really didn’t like chocolate in the past or believed it—or if my brain is continuing to play tricks on me.” After all, if it refused to let me access my memories, how else could it be fucking with me? My eyes almost widened at my internal use of a curse word, but it was enough to tell me maybe I was no stranger to cussing. Because we were facing the fire, we didn’t see Charise approach, but her voice behind us was loud and clear. “Ready for some coffee and cinnamon rolls?” Ah, so that was the subtle sweet smell I’d noticed: cinnamon. Something in my brain told me I liked it, but I wasn’t trusting those signals anymore. I was going to reserve judgment until I tasted it in the here and now. Bryan, like a gentleman, presented an open palm, encouraging me to go first, and we followed Charise into the kitchen. Thanks to the heat radiating off the oven, it felt almost as toasty as where I’d been standing next to the fire. Alex was busy pouring coffee into cups in front of us at the table while Charise brought a huge platter of warm cinnamon rolls and set them in the middle of all of us. Up close, the smell was intense, causing my mouth to water. Charise used a spatula to scoop up one of the gooey rolls and slid it onto a plate before offering it to me along with a fork. I gladly took it but set it in front of me while waiting for her to serve everyone else. It wasn’t until she was seated that I poked mine with the fork, finally cutting a bite-sized piece off the edge. It was an explosion of sweet spicy goodness in my mouth, and I closed my eyes to savor the flavors. “Mmm-mmm,” Bryan said, and I opened my eyes to glance at him. “Mrs. B., I do believe you make the best cinnamon rolls on the planet.” “Don’t let your mother hear that. And for heaven’s sake, Bryan, please call me Charise.” When he grinned, his dimples became more pronounced, and I wondered the opposite of what I’d been thinking before. Did this man have a girlfriend or wife? “Sorry, Charise. Old habits die hard.” “Speaking of your mother, were you able to get hold of her?” “Nope. Your phone’s dead.” “Dead?” “Yep—but that’s not unusual. Ours usually goes out once or twice during winter storms. Once everything’s dried out, the phone company’ll make things right.” Alex asked, “Do you suppose the lightning last night had anything to do with it?” “I don’t doubt it. It wouldn’t be the first time.” Setting down his fork, Bryan picked up his coffee mug. “But don’t you worry about my mama. She expected me to stay in a hotel in Winchester tonight, on account of the weather.” “How does this storm compare to others in the past?” “I tell you what, this is right up there with the worst of them. I remember one time when I was in high school, it got pretty bad—so much rain, it flooded the fields but we wound up having one of the best growing seasons ever because of it. But I’ve never seen the river like that. We’ve had plenty of storms that wash out parts of the road, but this is something special.” Charise looked almost like she was trying not to shiver. “Well, I’m glad we don’t have to go out into this.” Then she got a guilty look on her face, maybe because she was thinking of Bryan having to leave later. Alex said to me, “We’ll get you back home as soon as we can.” Home? We didn’t even know where my home was, but I knew he was trying to be comforting. “I know. Thanks.” I simply focused on being grateful that these people had taken me in. As for what or where my home was… I supposed I’d find that out soon enough. When Charise reached over and patted my wrist, I smiled at her before looking down at her hand. She had a ring on her left ring finger, one that I knew signaled marriage. I had no such jewelry. In fact, the only jewelry I had on was a thin silver ring, but it was on my right hand. Trying not to be obvious, I snuck a glance at Bryan as he brought his coffee mug up to his lips, and I noted that he also had no ring. While it didn’t discount that either of us could be in relationships, it did mean that we weren’t wearing symbols of permanent bonds. Suddenly, I realized all three of them might have been looking at me, and so I shifted my eyes to my cinnamon roll and sliced off another bite. Alex said, “I guess that’s one thing to be grateful for. Where our house is situated, we don’t have to worry about flooding.” “We’re okay so far, too,” Bryan said. “The creek and the fields are a little lower than the house. You might not be able to tell that just driving by, but you walk from the house to the field several times a day and you figure it out.” They talked more about the weather and the farms in the valley for a bit, and I focused solely on my cinnamon roll. It was delicately sweet, the kind of treat I suspected I didn’t indulge in very often—but until I knew for certain, I was going to enjoy myself. My thoughts were broken by Charise’s hand on my arm. “Did you want another?” My mouth certainly did, but my stomach told me to stop. “Maybe later. Thanks so much. That was delicious.” “I have to say, it’s hard not having a name to call you.” I hadn’t thought of that, but I knew that had to be true. “I’m sorry.” Her smile warm, she added, “No, don’t be. But, until you remember your name, would you mind if we gave you a nickname?” “I’ve just been calling her miss.” Charise all but ignored her husband when she asked, “Would a nickname bother you?” I didn’t think so. Of course, it depended upon the name itself, but it was hard for me, as well. Without a name, I felt almost unanchored. “Not at all. I think… I think I’d like that. But I really don’t know what you should call me.” Charise screwed up her mouth and furrowed her brow, trying to figure out how to tackle this new task she’d given herself. Alex said, “I’ve always liked the name Ruth. You know, from the Bible?” Nothing against the woman in the Bible, but that name didn’t feel right. Bryan spoke up. “How about Violet? You know, for your eyes. They’re almost a violet color.” Charise said, “I’d say they’re more a blue-gray—but I guess that doesn’t lend itself to a name, does it?” Placing her hand on my arm again, she said, “What do you think, honey?” I tried it on in my head. I definitely liked that better than Ruth, but I didn’t think either were my real name. But I couldn’t help but realize that Bryan had noticed my eyes enough to give it some thought. And that was good enough for me. “I think I like that. Violet.” Saying it again, I knew for certain it wasn’t my real name, but I liked it for now. “Yes, Violet it is. Until, by some miracle, I remember my real name. Thanks, Bryan.” Suddenly, it felt like a weight being lifted off my shoulders, like having a way to be addressed was something of a relief. “No problem, Violet.” Holy crap. The way he said my new name made me feel warm from head to toe—and I hoped I wasn’t blushing. But I smiled and then picked up my coffee mug, loving how his eyes weren’t letting me go any more than I could look away. Charise stood. “Be right back.” Alex asked, “How long do you suppose this will last?” Bryan shook his head as he picked up his mug. “No idea. Like I said, I’ve never seen anything like it. And they predicted rain, but I don’t think they predicted this much.” “The weathermen? They’re never right anyway.” “Sounds like something my dad used to say—but my mom would remind him that even a broken clock’s right twice a day.” Alex chuckled and stood. “Can I get either of you more coffee?” “Yes, please.” “Me, too.” My situation was far from ideal—but I couldn’t at the moment imagine it any better, considering all that had happened to me. Fate had brought me to this couple who’d welcomed me with open arms, and the good-looking cowboy across the table had simply sweetened the deal. When Charise came back in the kitchen, she held a thousand-piece puzzle in her hands. “I found something fun for all of us to do. Puzzles okay with the two of you?” Bryan said, “I’m game for anything today.” “Sounds good to me.” After replacing the coffeepot, Alex waved his hands. “Okay if I sit out? I thought I might do some reading.” Charise gave him a hug. “Fine, sweetheart. Go take your nap.” Feigning irritation, Alex said, “I’m going to read.” “Enjoy yourself. I’ll let you know when lunch is ready.” As Alex left the room, Charise gently lifted the lid from the puzzle and poured out the pieces. The lid’s cover showed a grand-looking white mansion with a pristine green lawn and hundreds of flowers of all colors in the foreground. It was beautiful, I thought, and something tickled the back of my mind. I’d seen and been in places like that before. The three of us quietly turned all the upside-down pieces over. “Do we want to put the border together first?” “Sounds like a plan.” Bryan started picking out border pieces, setting them aside. Then he said, “I almost asked you what you do for a living, Violet, but you probably don’t remember.” Did I work? That concept felt right, but I really had no way of knowing. “I don’t—but I wish I could.” As a joke, I said, “I don’t even know enough about myself to make something up.” Something inside told me I could probably spin quite a yarn just the same—and I didn’t like that feeling. So we worked on the puzzle in silence for quite some time. Charise entertained us by telling us about how she and Alex had met several years ago while volunteering for a homeless shelter in Colorado Springs before moving on to stories about her now-adult children. Until she’d said something, I never would have guessed that they’d only been married for about ten years, both coming from previous marriages. They’d just seemed to have that perma-couple feeling. And where had I gotten that idea? Just thinking that made me realize that, in my past life, I hadn’t much believed in fairy tales or happy ever afters. But maybe Alex and Charise could change my mind. After making some real progress on the puzzle, finishing the border and then some, Charise announced that she was going to make some lunch. No longer wanting to be the guest who simply took and took, I asked, “Would you like some help?” “Maybe in a little while. I need to figure out what I’m going to make first—but my tummy’s grumbling.” Pushing his chair back a bit, Bryan stood and stretched. “I think I’m gonna go out on the porch for a little bit and get some fresh air. See if there are any breaks in the clouds.” Why I was so bold, I didn’t know, but I asked, “Want some company?” I was standing before his reply. “Why not?” As we passed through the living room, there was no denying Charise’s prediction was correct: Alex was snoozing in his recliner, a book across his chest. I could see how easily that might happen, thanks to the comfy chair, warm fire, and overcast skies. It seemed like the perfect kind of day for doing that. I grabbed the coat I’d been wearing earlier, but Bryan didn’t bother with his, maybe because he was wearing a long-sleeved flannel shirt. As he held the screen door open for me, I walked past him onto the porch. As I passed by, though, I could have sworn I felt his body heat, imagined that there was some electricity between us. Which was stupid. There was no way this guy was thinking of me in the same way. And what if I had a family back at home, wherever that was? What if I had a husband and kids? But that didn’t feel like me—just as there were other things that either felt right or didn’t. Like brushing my teeth. I just knew how to do it, and as soon as I put that minty toothpaste in my mouth, I knew I preferred cinnamon. So, going forward and until I knew for certain otherwise, I was single. “It’s still pretty chilly,” he said. “I can almost see my breath.” I nodded, watching how the rain kept pouring, large drops violently hitting the ground. Then I walked to the edge of the porch and placed my hands on the railing, taking in a deep breath of the cool, humid air. It smelled fresh and clean, and I had the feeling that I didn’t make it to the great outdoors that often. Bryan’s words interrupted my train of thought. “I wouldn’t be surprised if we got some snow out of this.” “Seriously?” “Oh, yeah. It wouldn’t be the first time I’ve seen snow in May. I’ve even seen it in early June here.” “Wow.” I couldn’t remember a thing about my life—but I did know that snow in June would be unusual. Maybe not for the mountains but, in general, June was late spring, early summer—warm and even hot. “So you grew up here?” “Yeah,” he said, moving closer to me so we didn’t have to strain to hear each other’s voices over the heavy patter of rain. “When I was a teen, I swore I hated it. I decided I was going to college, getting a job where I didn’t have to strain my muscles or get my hands dirty, and I was never looking back.” “So what happened?” He was quiet for a bit, staring out at the trees just past the driveway. I realized our conversation wasn’t a usual give and take—I was taking and taking, and maybe he wasn’t comfortable with that. I wondered, if I knew anything about myself, if I’d feel enough at ease to talk about myself. “Let’s just say I’m not a city boy.” I tilted my head and took him in and something inside me remembered how to flirt. “I never would have mistaken you for one.” He gave me an easy grin, but I couldn’t read him. “That’s not a bad thing, by the way.” I swallowed, venturing into unknown territory. “All I can remember of my life is, like, less than twenty-four hours, but I already see the beauty of nature, the appeal of this part of the world. I don’t have a thing to base this on, but I get the feeling that I was a city girl before I lost my memory.” A quick flash through my brain confirmed this. My bra and panties were designer, and I’d paid a ridiculous sum of money for them. My sneakers? Jimmy Choo. If I could go back and locate the jeans and top I’d had on, I would have been surprised had the labels not been high end as well. But something about Bryan told me he had no use for people who loved the city, and I sensed that he was a good man. I, on the other hand, was a blank slate. Underneath the surface, there was something that I was starting to wonder if my brain was intentionally keeping me from my conscious thought—and maybe this was meant to be a fresh start. So I planned to embrace it. “And, standing here, I can appreciate the natural beauty, the fresh air, the quiet.” “Hard to make a living here, though.” “What do you do?” “I run the family farm. Cattle, pigs, corn. Non-GMO corn, if that matters to you.” Something was tickling my brain, but I didn’t care about corn. I didn’t even know if I liked the taste of it. “There’s no money in that?” “It’s not that there’s no money, but you can’t predict your future. Like this godforsaken rain. I just planted one field and, if I’m lucky, half that seed won’t be washed away when all’s said and done. And there’s no way I can know for certain how much we’ll get for the livestock. It’s pretty touch and go from year to year.” I nodded my head, not knowing quite what to say, but I caught myself rubbing my hand on his arm. I quit moving my hand but left it there, not wanting to draw attention to it. “Still…it’s better than living in downtown Denver.” “You lived there?” And I remembered—the capital of Colorado, biggest city in the state. I wondered how far we were from there, but I didn’t want to interrupt him. “Yeah. After college, I worked as a financial advisor for a big firm. Made good enough money to pay off my student loans in short order and then got the hell out of there. Not my cup of tea.” “Well, I can definitely see why you’d prefer it here.” “Yep.” After a few seconds of silence, Bryan started laughing. “I almost did it again. I almost asked where you were from. I gotta stop that.” “I’ve asked myself that, too—believe me. I feel like I should know.” “Well, the logical part of you knows you should know. But the part of you that’s traumatized doesn’t want you to know.” “Traumatized?” “Yeah. You’ve lost your memory, right? So you’ve probably either had a brain injury, or your mind is purposely blocking it out. And I’m guessing brain injury is out of the question, but I could be wrong.” “How’s that?” “Do you have any bumps on your head or anything? Have you had a headache?” “No, no headache,” I said, but I started running my fingers through my hair along the scalp. After a second, I felt something that might be a bump on the back of my head. “I might have found something.” Bryan moved behind me to look at the spot I was touching. As he gently pushed my hair aside, I tried not to feel thrilled by his touch. “Yep. It looks like you might have hit it on something. There’s a small scab here. I guess it could be an injury then.” “It doesn’t hurt.” As he removed his hands and moved back to my side, I asked, “What else did you say it could be?” “Some kind of psychological trauma.” “Like what?” “I don’t know. People’s minds work funny. Usually that kind of amnesia is brought on by stress or fear.” While I had a suspicion my brain was shrouding some things intentionally, I couldn’t identify a stress or fear like what Bryan was talking about. “Where did you learn that?” “Psychology 101—or some other psych class. I can’t remember. Before I switched my major to business, I was considering psychology. After a few classes, though, I realized I did not want to mess with people’s heads.” Had I ever been to college? If I had, was all that time wasted, considering I couldn’t recall a damn thing? “Did you like college?” “It was different. It was new. And it was what I needed at the time. If I hadn’t tried it, I would have resented the hell out of being here now. Instead, I appreciate home like I never did as a kid.” We were quiet, focusing on the relentless rain for a bit, and I finally decided to be a little bold. “So tell me about your family.” “Hmm. Not sure what to tell you. There’s my mom and dad, of course, and I have two younger brothers. They don’t live here anymore. My little brother’s in Colorado Springs, but the other one’s in California.” The way he said it, it sounded like maybe there was a little bad blood there or something, but I didn’t want to push. “My dad had a hell of a heart attack a few years ago and moving back was a no brainer. I quit my job and worked the farm while he was in recovery.” “Is he better now?” “Yeah, but if mom and I let him, he’d keep going like he was twenty. Mom makes sure he eats more greens and goes easy on the eggs and cheese. I’ve taken over the majority of tasks on the farm so he doesn’t have to do so much. There’s always work to be done and there’s no such thing as a day off—so I make sure he take days off, like it or not.” “What about you?” “Well…that was what today was gonna be. It’s not like we can do a lot right now anyway. Just make sure the animals have a place out of the rain, fresh food and water. So I said something about wanting to get out—and both mom and dad told me to take the rest of the day off.” “And you were going to go to the movies.” “Yep—and you see how that all worked out.” I had the feeling that I might have been a bit of a workaholic, never a day off like Bryan, but for entirely different reasons—but that idea might have just been in my head. “Well, you still got the day off.” The way his dimples appeared as he let out a soft chuckle made my tummy clench. “I guess you’re right.” Impulsively, I reached out to touch his arm again like I had earlier—and I decided to just spit it out. After all, what did I have to lose? “Thanks, Bryan,” I said, my fingertips grazing the soft flannel of his shirt where it covered his forearm. “For what?” “For helping me feel like I belong, even though I don’t have a clue.” “I think you need to thank Charise and Alex for that.” “Yeah…but you’re closer to my age than they are, and… I like you.” I forced myself to look in his coffee-colored eyes, and I got the feeling that being a little shy wasn’t part of my personality. “I like you, too, Violet.” When our eyes locked, I felt my mouth begin to water, and the hunger I now sensed I knew was an old one, a big part of who I was. His eyes were searching mine as if trying to find my soul, and he flashed me another easy smile, one that made the dimple in his right cheek appear, and then he shifted his gaze back to the rain. Had I made him feel uncomfortable? Was I being too forward? Probably. “I, um, should probably head in and see if Charise needs any help.” “All right. See you in a bit.” Reluctantly, I removed my hand from his arm and turned, walking through the door slowly. As I went through the motions of taking off the coat and finding my way to the kitchen, I wondered why I’d developed such strong feelings for Bryan—and so quickly. And then it dawned on me—when Bryan was talking about his family, he never mentioned a wife. Or even a girlfriend. Maybe having these emotions wasn’t so bad. “Charise, what can I do to help?” “Perfect timing. I’ve got everything next to the sink to make a salad. Do you think you can do that?” “Yep.” “Great. Holler if you need help—but, otherwise, I’ll finish up what I’m doing here and we’ll be eating lunch in no time.” I loved making the salad, because I was able to identify the ingredients without even asking—radishes, carrots, grape tomatoes—those were all veggies I knew. It was those moments of clarity that made me hopeful for my future, and I doubted that I’d ever enjoyed putting together a salad as much as I did then. When I finished, I placed a pair of tongs in the salad bowl as Charise requested and then she said, “I’m going to go roust Alex. Would you mind letting Bryan know that lunch is ready?” “I’d love to.” By the time I got to the door, Charise was already nudging Alex in his chair. When I stuck my head out the front door, I couldn’t see Bryan anywhere. I stepped outside without my jacket and, as I walked around the porch, I regretted it. Even with the sweatshirt on, the chill seeped in clear to my bones, and I wondered if I’d ever feel truly warm again. As I turned the corner on the porch to where it looked over the entire valley below, I spied Bryan sitting in a rocking chair where he seemed to be lost in thought. “Bryan?” When he didn’t turn to look, I realized he couldn’t hear me, thanks to the noise of the rain pounding on the roof of the porch—but he couldn’t see me, either, thanks to the way the chair was turned—so I walked over and rested my hand on his shoulder until he looked up. “Lunch is ready.” “Fantastic. I’m starving.” Then he stood and followed me to the door—but insisted upon holding it open for me. Soon, the four of us were seated around that homey table, filling our bellies with hot soup, sandwiches, and the salad I’d put together. Bryan had us all laughing while telling stories about the harmless practical jokes he used to play on his little brothers growing up—like setting off fireworks nearby when they weren’t expecting them, hiding their boots in the barn…and snipe hunting. “Snipe hunting?” I asked. “Yep.” “What’s a snipe?” Bryan grinned enough to make those adorable dimples pop out on each cheek. “You are a city girl, aren’t you, Violet? You don’t know what a snipe is?” “How does that confirm I’m a city girl?” And why did this feel like flirting? “Because if you were from the country, you would know what a snipe is.” He pointed at me with his empty soup spoon. “Even with amnesia.” Both Charise and Alex were grinning, enjoying our back and forth. I asked, “So what’s the joke?” Bryan winked at Charise. “Should I put her out of her misery?” “I think so.” Putting down his spoon, Bryan started speaking, and his dimples and the twinkle in his eye made me clench my thighs. “There’s no such thing as a snipe—but every country boy has gone snipe hunting once. Only once until they find out it’s baloney. So back then, I told my brothers we were going snipe hunting, and I gave them each a gunny sack. You can only snipe hunt after dark, so we went up on the mountain where snipes are known to congregate. Then I told them to hold the sacks open and I would chase snipes their way—and they just had to be on the lookout and catch them when they came running. And once they caught a snipe, they needed to come join me at the road.” Grinning, he picked up his glass but didn’t drink yet. “But, like I said, there’s no such thing as a snipe.” “No!” “Oh, yes. That’s the fun of it. And after I got them situated—and I had them in two totally different places so they couldn’t even talk to each other—I came home and watched TV. A couple of hours later, my mom asked where my brothers were. Man, did I get a butt whoopin’ for that one.” The three of us laughed while Bryan continued. “But it was so worth it.” Then he took a drink of his tea, and I tried imagining what he would have looked like as a teen, deciding it was probably a lot like now. Bryan continued telling us stories about how he got in trouble as a kid, and he wound up eating for longer than we did. Soon, Charise was pulling a batch of brownies out of the oven, filling the kitchen with the aroma of sweet chocolate and it wasn’t long before we all enjoyed one. As Bryan grabbed a second brownie off the platter, he said, “Charise, you’re fattening me up.” “You need it. I know how hard you have to work during the summer.” “Still can’t hold a candle to my dad, though. When I look at what he used to do all by himself when I was a kid…” Alex said, “I wouldn’t be so hard on yourself, son. I think you can outdo most anyone out there.” Sitting at the table, immersed in this sensation of family, I felt warm inside and out, gooey and sweet, just like the brownies. Maybe that sensation was heightened since we were all huddled on one half of the table, leaving room for the still unfinished puzzle. Did I share meals like this with my family? Or were these folks the closest I’d ever been? As I allowed myself to enjoy all the soft emotions around this table, I told myself that, if I would be returning to a life like this in my world, once I finally discovered who I truly was, I would be happy. If it wasn’t like this…well, I needed to figure out a way to bring this feeling with me, make it part of who I was. Because, the longer I was here with these good people, the more I couldn’t bear the thought of losing this feeling. Love and Redemption (Small Town Secrets #8) comes out exclusively on September 24. You can preorder it on Amazon!
1.1 2.1 2.2 2.3 4.1 5.1 6.1 6.2 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 13.1 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1 18.2 19.1 19.2 20.1 21.1 22.1 23.1 24.1 25.1 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 29.3 30.1 31.1 32.1 33.1 33.2 33.3 33.4 33.5 34.1 35.1 36.1 37.1 39.1 39.2 39.3 39.4 39.5 40.1 40.2 40.3 40.4 40.5 40.6 40.7 40.8 40.9 40.10 40.11 40.12 41.1 42.1 42.2 43.1 43.2 43.3 44.1 44.2 44.3 44.4 45.1 46.1 47.1 47.2 47.3 48.1 48.2 48.3 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 55.1 55.2 55.3 55.4 55.5 55.6 55.7 55.8 55.9 55.10 55.11 55.12 55.13 55.14 55.15 55.16 55.17 56.1 56.2 56.3 56.4 56.5 56.6 56.7 56.8 56.9 56.10 56.11 56.12 56.13 56.14 56.15 56.16 56.17 56.18 56.19 56.20 56.21 56.22 56.23 56.24 56.25 56.26 56.27 56.28 56.29 56.30 56.31 56.32 56.33 56.34 56.35 56.36 56.37 56.38 57.1 57.2 57.3 57.4 57.5 57.6 57.7 57.8 57.9 57.10 57.11 57.12 57.13 57.14 57.15 57.16 57.17 57.18 57.19 57.20 57.21 57.22 57.23 57.24 57.25 57.26 57.27 57.28 57.29 58.1 59.1 59.2 59.3 59.4 59.5 59.6 59.7 59.8 59.9 59.10 59.11 59.12 59.13 60.1 60.2 60.3 61.1 61.2 61.3 61.4 61.5 61.6 61.7 61.8 61.9 61.10 61.11 61.12 61.13 61.14 61.15 61.16 63.1 63.2 63.3 63.4 63.5 63.6 63.7 63.8 63.9 63.10 63.11 63.12 63.13 63.14 63.15 63.16 63.17 63.18 63.19 63.20 63.21 63.22 63.23 63.24 63.25 63.26 63.27 63.28 63.29 63.30 63.31 63.32 63.33 63.34 63.35 63.36 63.37 63.38 63.39 63.40 63.41 63.42 63.43 63.44 63.45 63.46 63.47 63.48 63.49 63.50 64.1 64.2 64.3 64.4 64.5 64.6 64.7 65.1 66.1 66.2 66.3 66.4 66.5 66.6 66.7 66.8 66.9 66.10 66.11 66.12 66.13 66.14 66.15 66.16 66.17 66.18 66.19 66.20 66.21 66.22 66.23 66.24 66.25 66.26 66.27 66.28 66.29 66.30 66.31 66.32 66.33 66.34 66.35 66.36 66.37 66.38 66.39 67.1 68.1 68.2 68.3 68.4 70.1 71.1 71.2 71.3 71.4 71.5 71.6 71.7 71.8 71.9 71.10 71.11 71.12 71.13 71.14 71.15 71.16 71.17 71.18 71.19 71.20 71.21 71.22 71.23 71.24 71.25 71.26 71.27 71.28 72.1 72.2 72.3 73.1 73.2 73.3 73.4 73.5 73.6 73.7 73.8 73.9 73.10 73.11 73.12 73.13 73.14 73.15 73.16 73.17 73.18 73.19 73.20 73.21 73.22 73.23 73.24 73.25 73.26 73.27 73.28 73.29 73.30 73.31 73.32 73.33 73.34 73.35 73.36 73.37 73.38 73.39 74.1 74.2 74.3 74.4 74.5 74.6 74.7 74.8 74.9 74.10 74.11 74.12 74.13 74.14 74.15 74.16 74.17 74.18 75.1 75.2 75.3 75.4 75.5 75.6 75.7 75.8 75.9 75.10 75.11 75.12 75.13 75.14 75.15 75.16 75.17 75.18 75.19 75.20 75.21 75.22 75.23 75.24 75.25 75.26 75.27 75.28 75.29 75.30 75.31 75.32 75.33 75.34 75.35 75.36 75.37 75.38 75.39 76.1 76.2 76.3 76.4 76.5 76.6 76.7 76.8 76.9 76.10 76.11 76.12 76.13 76.14 76.15 76.16 76.17 76.18 77.1 77.2 77.3 77.4 77.5 77.6 77.7 77.8 77.9 77.10 77.11 77.12 77.13 77.14 77.15 77.16 77.17 77.18 77.19 77.20 77.21 77.22 77.23 77.24 77.25 77.26 77.27 77.28 77.29 77.30 78.1 81.1 83.1 85.1 87.1 88.1 90.1 92.1 93.1 95.1 96.1 96.2 96.3 96.4 96.5 96.6 96.7 96.8 96.9 96.10 96.11 96.12 96.13 96.14 96.15 96.16 96.17 96.18 96.19 97.1 98.1 98.2 98.3 98.4 98.5 98.6 98.7 98.8 98.9 98.10 98.11 98.12 98.13 98.14 98.15 98.16 98.17 98.18 98.19 98.20 98.21 98.22 98.23 98.24 98.25 98.26 99.1 99.2 99.3 99.4 99.5 99.6 99.7 99.8 99.9 99.10 99.11 99.12 99.13 99.14 99.15 99.16 99.17 99.18 99.19 99.20 99.21 99.22 99.23 99.24 99.25 99.26 99.27 99.28 99.29 100.1 100.2 101.1 101.2 101.3 101.4 101.5 101.6 101.7 101.8 101.9 101.10 101.11 101.12 101.13 101.14 101.15 101.16 101.17 101.18 101.19 102.1 102.2 102.3 102.4 102.5 102.6 102.7 102.8 102.9 102.10 102.11 102.12 102.13 102.14 102.15 102.16 102.17 102.18 102.19 102.20 102.21 102.22 102.23 102.24 102.25 102.26 102.27 102.28 102.29 102.30 102.31 102.32 102.33 102.34 102.35 102.36 103.1 103.2 103.3 103.4 103.5 103.6 103.7 103.8 103.9 103.10 103.11 103.12 103.13 103.14 103.15 103.16 103.17 103.18 103.19 103.20 103.21 103.22 103.23 103.24 103.25 103.26 103.27 103.28 103.29 103.30 103.31 103.32 103.33 103.34 103.35 103.36 103.37 103.38 103.39 103.40 103.41 103.42 103.43 103.44 103.45 103.46 103.47 103.48 103.49 103.50 103.51 103.52 103.53 103.54 103.55 103.56 103.57 103.58 103.59 103.60 103.61 103.62 103.63 103.64 103.65 103.66 103.67 103.68 103.69 103.70 103.71 103.72 103.73 103.74 103.75 103.76 103.77 103.78 103.79 103.80 103.81 103.82 103.83 103.84 103.85 103.86 103.87 103.88 103.89 103.90 103.91 103.92 103.93 103.94 103.95 103.96 103.97 103.98 103.99 104.1 104.2 104.3 104.4 104.5 104.6 104.7 104.8 104.9 104.10 104.11 104.12 104.13 104.14 104.15 104.16 104.17 104.18 104.19 104.20 104.21 104.22 104.23 104.24 104.25 104.26 104.27 104.28 104.29 104.30 104.31 104.32 104.33 104.34 105.1 106.1 106.2 106.3 106.4 106.5 106.6 106.7 106.8 106.9 106.10 106.11 106.12 107.1 107.2 107.3 107.4 107.5 107.6 107.7 107.8 110.1 110.2 110.3 112.1 113.1 115.1 115.2 115.3 117.1 119.1 119.2 121.1 122.1 123.1 124.1 126.1 128.1 129.1 131.1 132.1 132.2 133.1 134.1 135.1 136.1 137.1 137.2 138.1 139.1 139.2 139.3 140.1 141.1 142.1 142.2 142.3 142.4 143.1 144.1 145.1 146.1 147.1 147.2 147.3 148.1 148.2 148.3 148.4 148.5 148.6 148.7 148.8 148.9 149.1 149.2 149.3 149.4 150.1 151.1 152.1 152.2 152.3 152.4 152.5 152.6 153.1 154.1 155.1 155.2 156.1 156.2 156.3 157.1 158.1 158.2 158.3 158.4 158.5 159.1 160.1 161.1 161.2 161.3 162.1 163.1 164.1 164.2 165.1 166.1 167.1 168.1 169.1 170.1 171.1 172.1 173.1 173.2 173.3 173.4 174.1 174.2 174.3 174.4 174.5 174.6 174.7 175.1 175.2 176.1 176.2 176.3 177.1 177.2 178.1 179.1 179.2 180.1 180.2 180.3 180.4 180.5 180.6 180.7 180.8 181.1 182.1 183.1 184.1 184.2 184.3 184.4 184.5 185.1 185.2 185.3 185.4 185.5 186.1 186.2 186.3 186.4 187.1 187.2 188.1 188.2 188.3 188.4 188.5 189.1 190.1 191.1 191.2 192.1 192.2 192.3 192.4 192.5 192.6 192.7 192.8 192.9 192.10 192.11 192.12 193.1 194.1 194.2 195.1 196.1 196.2 197.1 198.1 199.1 200.1 200.2 201.1 202.1 202.2 203.1 204.1 205.1 206.1 206.2 207.1 210.1 210.2 210.3 210.4 211.1 212.1 214.1 216.1 217.1 219.1 219.2 219.3 219.4 219.5 219.6 219.7 219.8 219.9 219.10 219.11 219.12 219.13 219.14 220.1 220.2 220.3 220.4 220.5 220.6 220.7 220.8 220.9 221.1 221.2 221.3 222.1 222.2 223.1 223.2 223.3 223.4 223.5 223.6 223.7 224.1 224.2 225.1 225.2 226.1 226.2 227.1 228.1 228.2 228.3 228.4 228.5 229.1 229.2 229.3 229.4 229.5 229.6 229.7 229.8 229.9 229.10 229.11 230.1 230.2 230.3 230.4 231.1 232.1 232.2 232.3 232.4 233.1 233.2 233.3 234.1 234.2 235.1 236.1 237.1 237.2 237.3 237.4 237.5 237.6 237.7 237.8 237.9 237.10 237.11 237.12 237.13 238.1 238.2 238.3 238.4 238.5 239.1 239.2 239.3 239.4 240.1 240.2 240.3 240.4 240.5 240.6 241.1 242.1 243.1 243.2 244.1 244.2 244.3 245.1 246.1 247.1 248.1 249.1 250.1 251.1 252.1 253.1 254.1 254.2 255.1 255.2 255.3 256.1 257.1 257.2 258.1 258.2 259.1 259.2 260.1 260.2 260.3 261.1 262.1 263.1 264.1 265.1 265.2 266.1 266.2 266.3 267.1 267.2 267.3 267.4 268.1 268.2 268.3 268.4 269.1 270.1 271.1 272.1 272.2 272.3 272.4 272.5 272.6 272.7 272.8 273.1 274.1 275.1 276.1 277.1 278.1 278.2 279.1 279.2 280.1 280.2 280.3 281.1 281.2 281.3 281.4 282.1 283.1 283.2 283.3 284.1 284.2 285.1 286.1 286.2 286.3 287.1 288.1 289.1 289.2 289.3 289.4 289.5 289.6 289.7 289.8 290.1 290.2 290.3 291.1 291.2 291.3 292.1 292.2 293.1 293.2 293.3 293.4 294.1 294.2 295.1 296.1 296.2 296.3 297.1 297.2 297.3 297.4 297.5 298.1 298.2 298.3 298.4 299.1 299.2 299.3 300.1 300.2 300.3 300.4 301.1 301.2 301.3 302.1 303.1 304.1 305.1 306.1 306.2 307.1 308.1 309.1 310.1 310.2 310.3 310.4 310.5 311.1 312.1 312.2 312.3 312.4 312.5 313.1 313.2 313.3 313.4 313.5 313.6 314.1 314.2 314.3 314.4 314.5 314.6 314.7 314.8 314.9 315.1 315.2 315.3 315.4 315.5 315.6 316.1 316.2 316.3 316.4 316.5 316.6 316.7 316.8 319.1 321.1 321.2 323.1 323.2 324.1 326.1 328.1 330.1 331.1 333.1 334.1 334.2 334.3 334.4 335.1 335.2 335.3 335.4 335.5 335.6 335.7 335.8 335.9 336.1 336.2 337.1 337.2 338.1 338.2 338.3 338.4 338.5 338.6 338.7 339.1 340.1 340.2 341.1 341.2 342.1 343.1 343.2 343.3 343.4 343.5 343.6 344.1 344.2 344.3 345.1 345.2 345.3 345.4 345.5 345.6 345.7 345.8 345.9 345.10 345.11 345.12 346.1 347.1 347.2 348.1 349.1 349.2 349.3 350.1 350.2 350.3 350.4 350.5 351.1 351.2 351.3 351.4 352.1 352.2 353.1 353.2 354.1 354.2 355.1 355.2 355.3 355.4 355.5 355.6 355.7 355.8 355.9 355.10 355.11 356.1 356.2 356.3 357.1 358.1 359.1 359.2 359.3 360.1 360.2 360.3 360.4 360.5 360.6 360.7 361.1 362.1 363.1 363.2 363.3 363.4 363.5 363.6 363.7 363.8 363.9 364.1 364.2 364.3 365.1 366.1 366.2 367.1 367.2 367.3 367.4 367.5 367.6 367.7 368.1 369.1 369.2 369.3 369.4 369.5 369.6 369.7 369.8 369.9 369.10 369.11 370.1 370.2 370.3 370.4 371.1 371.2 371.3 371.4 371.5 371.6 372.1 372.2 372.3 372.4 372.5 372.6 372.7 372.8 372.9 372.10 373.1 373.2 374.1 374.2 374.3 374.4 374.5 374.6 375.1 375.2 376.1 377.1 377.2 377.3 378.1 379.1 380.1 381.1 382.1 383.1 383.2 384.1 385.1 386.1 386.2 387.1 387.2 387.3 388.1 388.2 388.3 389.1 390.1 390.2 391.1 392.1 393.1 394.1 394.2 394.3 395.1 396.1 396.2 396.3 397.1 397.2 397.3 398.1 398.2 399.1 400.1 401.1 402.1 402.2 403.1 404.1 404.2 404.3 404.4 404.5 404.6 404.7 404.8 404.9 405.1 405.2 406.1 406.2 406.3 406.4 407.1 408.1 408.2 408.3 408.4 408.5 408.6 408.7 409.1 409.2 409.3 409.4 409.5 412.1 413.1 413.2 415.1 416.1 416.2 416.3 417.1 417.2 419.1 419.2 420.1 420.2 421.1 421.2 421.3 422.1 422.2 423.1 424.1 425.1 426.1 427.1 428.1 428.2 428.3 428.4 428.5 428.6 428.7 428.8 428.9 428.10 428.11 428.12 428.13 429.1 430.1 431.1 431.2 431.3 432.1 432.2 432.3 433.1 433.2 433.3 433.4 433.5 434.1 435.1 436.1 437.1 438.1 438.2 439.1 439.2 440.1 441.1 441.2 441.3 441.4 442.1 443.1 443.2 443.3 444.1 445.1 445.2 446.1 446.2 447.1 447.2 447.3 447.4 447.5 447.6 447.7 447.8 447.9 447.10 447.11 447.12 448.1 448.2 448.3 448.4 448.5 448.6 448.7 449.1 449.2 450.1 451.1 451.2 452.1 452.2 452.3 452.4 452.5 452.6 452.7 452.8 452.9 452.10 452.11 452.12 452.13 452.14 453.1 453.2 453.3 453.4 453.5 453.6 453.7 453.8 453.9 454.1 455.1 456.1 457.1 458.1 458.2 458.3 458.4 459.1 459.2 460.1 461.1 462.1 462.2 463.1 464.1 465.1 465.2 465.3 465.4 465.5 465.6 466.1 466.2 467.1 467.2 467.3 467.4 467.5 467.6 467.7 467.8 467.9 467.10 467.11 467.12 467.13 467.14 467.15 468.1 469.1 470.1 470.2 471.1 472.1 473.1 473.2 473.3 473.4 473.5 474.1 475.1 475.2 475.3 476.1 476.2 476.3 477.1 477.2 478.1 478.2 478.3 479.1 480.1 481.1 481.2 481.3 482.1 482.2 482.3 483.1 484.1 484.2 484.3 484.4 484.5 484.6 485.1 485.2 485.3 485.4 485.5 485.6 485.7 485.8 485.9 485.10 485.11 485.12 485.13 485.14 485.15 485.16 485.17 486.1 486.2 486.3 486.4 486.5 486.6 486.7 486.8 486.9 486.10 486.11 486.12 486.13 486.14 486.15 487.1 488.1 488.2 488.3 488.4 488.5 488.6 488.7 489.1 489.2 489.3 489.4 489.5 489.6 489.7 490.1 491.1 491.2 492.1 492.2 493.1 494.1 495.1 495.2 496.1 496.2 496.3 496.4 496.5 496.6 496.7 496.8 497.1 497.2 497.3 497.4 497.5 497.6 497.7 498.1 498.2 499.1 499.2 499.3 499.4 500.1 500.2 501.1 501.2 501.3 501.4 501.5 502.1 503.1 504.1 505.1 506.1 507.1 507.2 507.3 507.4 507.5 508.1 509.1 509.2 510.1 510.2 510.3 511.1 511.2 513.1 514.1 515.1 516.1 517.1 518.1 519.1 520.1 521.1 522.1 524.1 525.1 526.1 527.1 528.1 530.1 530.2 530.3 531.1 531.2 531.3 531.4 531.5 531.6 532.1 533.1 534.1 535.1 536.1 536.2 536.3 536.4 536.5 537.1 537.2 537.3 537.4 537.5 538.1 538.2 538.3 538.4 539.1 539.2 539.3 539.4 539.5 539.6 539.7 540.1 541.1 541.2 541.3 541.4 541.5 541.6 541.7 541.8 541.9 542.1 543.1 543.2 543.3 543.4 543.5 543.6 543.7 544.1 545.1 546.1 547.1 548.1 549.1 550.1 550.2 551.1 551.2 551.3 552.1 552.2 553.1 554.1 555.1 556.1 556.2 557.1 558.1 559.1 560.1 561.1 562.1 563.1 564.1 565.1 565.2 565.3 565.4 565.5 566.1 566.2 567.1 567.2 567.3 567.4 567.5 567.6 567.7 567.8 567.9 567.10 567.11 568.1 569.1 570.1 571.1 572.1 572.2 572.3 573.1 574.1 575.1 576.1 576.2 577.1 578.1 579.1 580.1 580.2 580.3 580.4 581.1 582.1 582.2 582.3 582.4 582.5 582.6 582.7 582.8 582.9 582.10 583.1 583.2 583.3 583.4 583.5 583.6 583.7 583.8 583.9 583.10 584.1 585.1 586.1 586.2 586.3 586.4 586.5 586.6 586.7 586.8 586.9 587.1 587.2 588.1 588.2 588.3 589.1 590.1 591.1 591.2 591.3 591.4 591.5 592.1 592.2 593.1 593.2 593.3 593.4 593.5 593.6 593.7 593.8 594.1 594.2 595.1 595.2 595.3 596.1 597.1 597.2 597.3 597.4 597.5 598.1 598.2 598.3 598.4 598.5 598.6 598.7 598.8 598.9 598.10 599.1 599.2 599.3 599.4 600.1 600.2 600.3 600.4 600.5 601.1 601.2 601.3 601.4 602.1 603.1 604.1 605.1 606.1 607.1 608.1 609.1 609.2 610.1 610.2 611.1 612.1 613.1 613.2 614.1 614.2 614.3 614.4 614.5 614.6 615.1 615.2 615.3 615.4 615.5 616.1 616.2 616.3 617.1 617.2 617.3 617.4 617.5 617.6 617.7 617.8 617.9 618.1 619.1 619.2 619.3 619.4 619.5 619.6 619.7 619.8 619.9 619.10 619.11 619.12 619.13 620.1 623.1 625.1 626.1 627.1 627.2 628.1 629.1 630.1 631.1 632.1 633.1 633.2 634.1 634.2 635.1 635.2 635.3 635.4 635.5 636.1 637.1 638.1 639.1 640.1 640.2 640.3 640.4 641.1 641.2 642.1 642.2 642.3 642.4 642.5 642.6 642.7 643.1 643.2 644.1 645.1 645.2 645.3 645.4 646.1 646.2 647.1 647.2 647.3 647.4 647.5 648.1 648.2 648.3 648.4 649.1 650.1 651.1 652.1 653.1 653.2 654.1 655.1 655.2 655.3 655.4 655.5 656.1 656.2 656.3 657.1 657.2 657.3 657.4 657.5 657.6 657.7 657.8 657.9 657.10 657.11 658.1 659.1 660.1 660.2 660.3 660.4 661.1 661.2 662.1 662.2 663.1 663.2 664.1 664.2 664.3 664.4 665.1 665.2 666.1 667.1 668.1 668.2 669.1 669.2 670.1 670.2 671.1 671.2 672.1 672.2 672.3 672.4 672.5 672.6 672.7 672.8 672.9 672.10 672.11 672.12 672.13 672.14 672.15 672.16 672.17 673.1 673.2 673.3 673.4 673.5 673.6 673.7 673.8 673.9 673.10 674.1 674.2 675.1 676.1 677.1 677.2 677.3 678.1 678.2 678.3 678.4 678.5 678.6 678.7 678.8 679.1 679.2 679.3 679.4 680.1 680.2 681.1 681.2 681.3 682.1 682.2 682.3 682.4 682.5 682.6 682.7 682.8 682.9 682.10 682.11 682.12 682.13 682.14 682.15 682.16 683.1 683.2 684.1 685.1 685.2 685.3 685.4 685.5 685.6 686.1 686.2 686.3 686.4 687.1 687.2 687.3 687.4 688.1 689.1 689.2 689.3 689.4 689.5 689.6 690.1 690.2 691.1 691.2 691.3 691.4 691.5 692.1 692.2 692.3 692.4 692.5 692.6 692.7 693.1 693.2 693.3 693.4 693.5 693.6 693.7 693.8 694.1 694.2 694.3 694.4 694.5 694.6 694.7 694.8 694.9 695.1 695.2 696.1 697.1 697.2 697.3 697.4 697.5 698.1 698.2 699.1 699.2 699.3 700.1 701.1 702.1 703.1 704.1 704.2 704.3 705.1 706.1 706.2 706.3 707.1 708.1 709.1 710.1 711.1 711.2 711.3 711.4 712.1 712.2 712.3 712.4 712.5 712.6 712.7 713.1 713.2 714.1 714.2 714.3 715.1 715.2 716.1 716.2 716.3 716.4 716.5 716.6 716.7 716.8 716.9 716.10 716.11 716.12 716.13 717.1 717.2 717.3 717.4 718.1 718.2 718.3 718.4 718.5 718.6 718.7 718.8 718.9 718.10 719.1 719.2 720.1 720.2 720.3 721.1 721.2 722.1 722.2 723.1 723.2 723.3 723.4 724.1 725.1 726.1 727.1 728.1 729.1 730.1 730.2 731.1 731.2 732.1 733.1 734.1 734.2 734.3 734.4 734.5 734.6 734.7 735.1 735.2 735.3 735.4 735.5 735.6 735.7 735.8 736.1 736.2 737.1 737.2 737.3 738.1 739.1 740.1 740.2 740.3 740.4 740.5 740.6 740.7 741.1 742.1 743.1 744.1 744.2 744.3 745.1 746.1 747.1 747.2 748.1 748.2 749.1 750.1 751.1 751.2 751.3 752.1 753.1 754.1 755.1 756.1 757.1 757.2 758.1 759.1 759.2 760.1 761.1 761.2 761.3 762.1 762.2 763.1 764.1 764.2 764.3 765.1 766.1 766.2 766.3 767.1 767.2 767.3 767.4 767.5 767.6 768.1 769.1 769.2 769.3 770.1 770.2 770.3 770.4 770.5 770.6 770.7 770.8 770.9 770.10 770.11 771.1 771.2 771.3 771.4 771.5 771.6 771.7 771.8 771.9 771.10 771.11 772.1 773.1 774.1 775.1 776.1 777.1 777.2 777.3 777.4 777.5 777.6 777.7 777.8 777.9 778.1 779.1 779.2 779.3 779.4 779.5 779.6 779.7 779.8 779.9 779.10 779.11 779.12 779.13 779.14 779.15 779.16 779.17 779.18 779.19 779.20 779.21 779.22 780.1 781.1 781.2 782.1 783.1 784.1 785.1 785.2 786.1 786.2 786.3 786.4 786.5 787.1 788.1 789.1 789.2 789.3 789.4 789.5 789.6 789.7 789.8 789.9 789.10 789.11 789.12 789.13 789.14 789.15 789.16 789.17 789.18 790.1 790.2 790.3 790.4 790.5 790.6 790.7 790.8 791.1 792.1 793.1 793.2 794.1 795.1 795.2 796.1 797.1 797.2 798.1 798.2 798.3 798.4 798.5 799.1 799.2 799.3 799.4 799.5 800.1 801.1 802.1 803.1 804.1 804.2 804.3 804.4 804.5 804.6 805.1 806.1 806.2 806.3 807.1 807.2 808.1 809.1 810.1 811.1 811.2 811.3 811.4 813.1 815.1 817.1 818.1 818.2 818.3 818.4 818.5 818.6 818.7 818.8 818.9 818.10 818.11 818.12 819.1 820.1 820.2 821.1 822.1 823.1 823.2 823.3 823.4 823.5 823.6 823.7 823.8 823.9 823.10 823.11 823.12 823.13 823.14 823.15 823.16 823.17 823.18 823.19 823.20 824.1 825.1 826.1 826.2 827.1 828.1 828.2 828.3 829.1 829.2 829.3 830.1 831.1 832.1 832.2 833.1 834.1 834.2 834.3 834.4 834.5 834.6 834.7 834.8 835.1 836.1 836.2 836.3 836.4 837.1 838.1 839.1 840.1 841.1 842.1 842.2 843.1 844.1 844.2 845.1 846.1 847.1 847.2 847.3 847.4 847.5 847.6 847.7 847.8 847.9 847.10 847.11 847.12 847.13 847.14 847.15 847.16 847.17 847.18 847.19 847.20 847.21 847.22 847.23 847.24 847.25 847.26 847.27 847.28 847.29 847.30 848.1 849.1 849.2 849.3 849.4 849.5 849.6 849.7 849.8 850.1 850.2 850.3 850.4 850.5 850.6 850.7 850.8 851.1 851.2 851.3 852.1 852.2 852.3 852.4 852.5 852.6 853.1 854.1 854.2 854.3 855.1 856.1 857.1 857.2 857.3 857.4 857.5 857.6 858.1 859.1 859.2 860.1 861.1 861.2 862.1 863.1 864.1 865.1 866.1 867.1 868.1 869.1 870.1 871.1 872.1 872.2 872.3 872.4 873.1 873.2 873.3 873.4 873.5 873.6 873.7 873.8 873.9 873.10 874.1 875.1 876.1 877.1 877.2 877.3 878.1 879.1 879.2 879.3 879.4 879.5 879.6 879.7 879.8 880.1 881.1 882.1 883.1 883.2 883.3 883.4 883.5 883.6 884.1 885.1 885.2 885.3 885.4 885.5 886.1 886.2 887.1 888.1 888.2 889.1 889.2 889.3 889.4 889.5 889.6 890.1 891.1 891.2 891.3 891.4 891.5 892.1 892.2 893.1 894.1 894.2 894.3 895.1 895.2 896.1 896.2 896.3 896.4 896.5 897.1 897.2 897.3 897.4 897.5 897.6 897.7 897.8 897.9 898.1 898.2 898.3 898.4 898.5 898.6 898.7 898.8 898.9 898.10 898.11 898.12 898.13 898.14 898.15 898.16 898.17 899.1 899.2 899.3 899.4 900.1 901.1 901.2 901.3 901.4 901.5 901.6 902.1 903.1 904.1 905.1 906.1 906.2 906.3 906.4 907.1 908.1 909.1 909.2 909.3 909.4 910.1 910.2 910.3 911.1 911.2 911.3 912.1 913.1 913.2 914.1 915.1 915.2 915.3 916.1 916.2 916.3 916.4 917.1 918.1 919.1 920.1 921.1 921.2 923.1 924.1 924.2 924.3 925.1 925.2 926.1 926.2 926.3 927.1 927.2 927.3 928.1 928.2 928.3 928.4 929.1 929.2 929.3 929.4 929.5 929.6 929.7 929.8 929.9 929.10 929.11 929.12 929.13 929.14 929.15 929.16 930.1 931.1 931.2 931.3 931.4 931.5 931.6 931.7 931.8 931.9 931.10 931.11 931.12 931.13 932.1 933.1 933.2 933.3 933.4 933.5 934.1 935.1 936.1 937.1 937.2 938.1 938.2 938.3 938.4 939.1 939.2 939.3 939.4 939.5 939.6 939.7 939.8 939.9 939.10 939.11 940.1 941.1 941.2 941.3 942.1 943.1 944.1 944.2 945.1 946.1 946.2 946.3 946.4 946.5 946.6 946.7 946.8 946.9 946.10 947.1 947.2 948.1 949.1 949.2 949.3 949.4 950.1 950.2 951.1 951.2 952.1 952.2 952.3 953.1 954.1 955.1 956.1 957.1 958.1 959.1 960.1 960.2 960.3 961.1 962.1 962.2 963.1 963.2 964.1 964.2 965.1 966.1 967.1 968.1 969.1 969.2 970.1 970.2 970.3 971.1 972.1 972.2 973.1 973.2 973.3 973.4 973.5 973.6 973.7 974.1 975.1 976.1 976.2 976.3 976.4 977.1 977.2 977.3 977.4 978.1 979.1 980.1 980.2 980.3 980.4 980.5 980.6 980.7 980.8 980.9 980.10 980.11 981.1 981.2 982.1 982.2 983.1 984.1 984.2 984.3 984.4 984.5 984.6 984.7 986.1 987.1 987.2 987.3 987.4 987.5 987.6 987.7 987.8 987.9 987.10 987.11 987.12 987.13 988.1 989.1 989.2 989.3 989.4 989.5 989.6 989.7 989.8 990.1 991.1 991.2 992.1 992.2 993.1 993.2 993.3 993.4 993.5 993.6 993.7 993.8 993.9 993.10 993.11 993.12 993.13 993.14 994.1 995.1 996.1 997.1 998.1 998.2 999.1 1000.1 1001.1 1002.1 1002.2 1003.1 1003.2 1003.3 1004.1 1004.2 1004.3 1004.4 1004.5 1004.6 1004.7 1004.8 1004.9 1004.10 1004.11 1004.12 1004.13 1004.14 1004.15 1004.16 1004.17 1004.18 1004.19 1005.1 1006.1 1007.1 1008.1 1008.2 1008.3 1008.4 1008.5 1009.1 1009.2 1009.3 1009.4 1009.5 1009.6 1009.7 1009.8 1009.9 1009.10 1009.11 1009.12 1009.13 1009.14 1009.15 1009.16 1009.17 1009.18 1009.19 1009.20 1009.21 1009.22 1009.23 1009.24 1009.25 1009.26 1009.27 1009.28 1009.29 1009.30 1009.31 1009.32 1009.33 1010.1 1011.1 1011.2 1011.3 1012.1 1013.1 1014.1 1015.1 1015.2 1015.3 1015.4 1016.1 1016.2 1016.3 1016.4 1017.1 1018.1 1019.1 1019.2 1019.3 1019.4 1019.5 1020.1 1020.2 1021.1 1022.1 1023.1 1023.2 1024.1 1024.2 1024.3 1024.4 1025.1 1026.1 1027.1 1028.1 1029.1 1029.2 1029.3 1029.4 1029.5 1029.6 1029.7 1029.8 1031.1 1031.2 1031.3 1031.4 1031.5 1031.6 1031.7 1032.1 1032.2 1032.3 1033.1 1033.2 1034.1 1034.2 1035.1 1036.1 1037.1 1038.1 1039.1 1040.1 1041.1 1041.2 1042.1 1042.2 1043.1 1044.1 1045.1 1046.1 1046.2 1047.1 1047.2 1047.3 1047.4 1047.5 1047.6 1048.1 1049.1 1049.2 1050.1 1050.2 1051.1 1051.2 1052.1 1052.2 1053.1 1053.2 1054.1 1055.1 1055.2 1056.1 1056.2 1056.3 1056.4 1057.1 1058.1 1058.2 1058.3 1058.4 1058.5 1058.6 1058.7 1058.8 1058.9 1058.10 1059.1 1059.2 1060.1 1061.1 1061.2 1061.3 1061.4 1061.5 1061.6 1061.7 1061.8 1061.9 1061.10 1061.11 1061.12 1061.13 1063.1 1064.1 1065.1 1066.1 1067.1 1067.2 1067.3 1067.4 1067.5 1067.6 1067.7 1067.8 1067.9 1067.10 1068.1 1068.2 1069.1 1069.2 1069.3 1069.4 1069.5 1069.6 1069.7 1070.1 1071.1 1072.1 1073.1 1073.2 1073.3 1073.4 1073.5 1073.6 1074.1 1075.1 1075.2 1075.3 1075.4 1075.5 1075.6 1075.7 1075.8 1075.9 1076.1 1077.1 1077.2 1077.3 1077.4 1077.5 1077.6 1077.7 1078.1 1079.1 1079.2 1079.3 1080.1 1081.1 1082.1 1082.2 1082.3 1082.4 1082.5 1082.6 1082.7 1083.1 1083.2 1084.1 1084.2 1084.3 1084.4 1084.5 1084.6 1084.7 1084.8 1084.9 1084.10 1085.1 1085.2 1086.1 1087.1 1087.2 1087.3 1087.4 1087.5 1087.6 1087.7 1087.8 1087.9 1087.10 1087.11 1087.12 1087.13 1088.1 1088.2 1089.1 1090.1 1091.1 1091.2 1091.3 1092.1 1093.1 1093.2 1093.3 1093.4 1093.5 1093.6 1093.7 1093.8 1093.9 1094.1 1095.1 1095.2 1095.3 1095.4 1095.5 1095.6 1095.7 1096.1 1096.2 1096.3 1096.4 1097.1 1098.1 1098.2 1098.3 1099.1 1100.1 1100.2 1100.3 1100.4 1100.5 1100.6 1100.7 1100.8 1100.9 1101.1 1102.1 1102.2 1103.1 1104.1 1104.2 1104.3 1105.1 1106.1 1107.1 1108.1 1108.2 1108.3 1108.4 1108.5 1109.1 1110.1 1110.2 1110.3 1110.4 1110.5 1110.6 1110.7 1110.8 1110.9 1110.10 1110.11 1110.12 1110.13 1110.14 1111.1 1112.1 1113.1 1114.1 1114.2 1115.1 1116.1 1116.2 1117.1 1118.1 1118.2 1119.1 1120.1 1120.2 1121.1 1122.1 1122.2 1123.1 1123.2 1124.1 1125.1 1125.2 1125.3 1126.1 1126.2 1126.3 1127.1 1128.1 1129.1 1129.2 1130.1 1130.2 1131.1 1132.1 1132.2 1132.3 1132.4 1132.5 1132.6 1133.1 1134.1 1134.2 1134.3 1134.4 1134.5 1134.6 1135.1 1136.1 1137.1 1137.2 1137.3 1138.1 1138.2 1139.1 1140.1 1141.1 1141.2 1142.1 1143.1 1144.1 1144.2 1145.1 1146.1 1147.1 1148.1 1148.2 1149.1 1150.1 1150.2 1150.3 1150.4 1150.5 1150.6 1151.1 1152.1 1153.1 1154.1 1155.1 1156.1 1156.2 1156.3 1156.4 1156.5 1156.6 1156.7 1156.8 1156.9 1156.10 1156.11 1156.12 1156.13 1156.14 1156.15 1157.1 1157.2 1157.3 1157.4 1157.5 1157.6 1157.7 1157.8 1157.9 1157.10 1157.11 1157.12 1157.13 1157.14 1157.15 1157.16 1158.1 1159.1 1160.1 1161.1 1162.1 1163.1 1163.2 1163.3 1164.1 1165.1 1165.2 1166.1 1166.2 1166.3 1166.4 1166.5 1166.6 1166.7 1167.1 1167.2 1167.3 1168.1 1168.2 1168.3 1168.4 1168.5 1168.6 1168.7 1168.8 1168.9 1168.10 1168.11 1168.12 1168.13 1168.14 1168.15 1168.16 1168.17 1168.18 1168.19 1168.20 1169.1 1170.1 1170.2 1171.1 1172.1 1172.2 1172.3 1172.4 1172.5 1172.6 1173.1 1174.1 1175.1 1175.2 1175.3 1175.4 1175.5 1176.1 1177.1 1177.2 1177.3 1177.4 1177.5 1177.6 1177.7 1177.8 1177.9 1177.10 1177.11 1177.12 1178.1 1178.2 1178.3 1178.4 1180.1 1182.1 1183.1 1184.1 1184.2 1184.3 1184.4 1184.5 1184.6 1184.7 1184.8 1185.1 1185.2 1186.1 1187.1 1188.1 1189.1 1189.2 1189.3 1190.1 1190.2 1190.3 1190.4 1190.5 1191.1 1192.1 1193.1 1193.2 1194.1 1194.2 1194.3 1194.4 1195.1 1195.2 1195.3 1195.4 1196.1 1196.2 1196.3 1196.4 1196.5 1196.6 1196.7 1196.8 1196.9 1196.10 1196.11 1196.12 1196.13 1196.14 1197.1 1197.2 1197.3 1197.4 1198.1 1198.2 1198.3 1198.4 1198.5 1199.1 1199.2 1199.3 1199.4 1199.5 1199.6 1199.7 1200.1 1200.2 1200.3 1200.4 1200.5 1200.6 1201.1 1201.2 1201.3 1201.4 1201.5 1201.6 1202.1 1202.2 1202.3 1202.4 1202.5 1202.6 1202.7 1203.1 1203.2 1203.3 1203.4 1203.5 1203.6 1203.7 1204.1 1204.2 1204.3 1205.1 1206.1 1207.1 1207.2 1208.1 1208.2 1208.3 1208.4 1208.5 1209.1 1209.2 1209.3 1210.1 1211.1 1211.2 1212.1 1213.1 1213.2 1213.3 1214.1 1214.2 1214.3 1214.4 1215.1 1215.2 1215.3 1215.4 1215.5 1216.1 1217.1 1218.1 1219.1 1219.2 1219.3 1220.1 1221.1 1222.1 1222.2 1223.1 1223.2 1223.3 1223.4 1223.5 1223.6 1223.7 1223.8 1223.9 1224.1 1224.2 1225.1 1225.2 1226.1 1226.2 1228.1 1228.2 1228.3 1229.1 1230.1 1230.2 1230.3 1230.4 1231.1 1231.2 1232.1 1233.1 1234.1 1235.1 1236.1 1236.2 1236.3 1237.1 1237.2 1237.3 1237.4 1237.5 1237.6 1237.7 1237.8 1237.9 1237.10 1238.1 1238.2 1239.1 1240.1 1241.1 1242.1 1243.1 1243.2 1244.1 1244.2 1245.1 1246.1 1246.2 1246.3 1247.1 1248.1 1248.2 1248.3 1249.1 1249.2 1250.1 1251.1 1251.2 1251.3 1251.4 1251.5 1251.6 1252.1 1252.2 1253.1 1253.2 1253.3 1253.4 1253.5 1253.6 1253.7 1253.8 1253.9 1253.10 1253.11 1253.12 1253.13 1253.14 1254.1 1254.2 1255.1 1255.2 1255.3 1255.4 1255.5 1256.1 1256.2 1256.3 1256.4 1256.5 1256.6 1256.7 1256.8 1256.9 1257.1 1257.2 1257.3 1257.4 1257.5 1257.6 1257.7 1257.8 1257.9 1257.10 1257.11 1257.12 1257.13 1257.14 1258.1 1258.2 1259.1 1260.1 1261.1 1261.2 1262.1 1263.1 1263.2 1263.3 1263.4 1263.5 1263.6 1263.7 1264.1 1264.2 1264.3 1264.4 1264.5 1265.1 1266.1 1266.2 1266.3 1266.4 1266.5 1266.6 1266.7 1266.8 1266.9 1266.10 1266.11 1267.1 1267.2 1267.3 1267.4 1268.1 1268.2 1268.3 1268.4 1268.5 1268.6 1269.1 1269.2 1269.3 1269.4 1269.5 1269.6 1269.7 1270.1 1270.2 1270.3 1270.4 1270.5 1270.6 1270.7 1271.1 1271.2 1271.3 1271.4 1271.5 1272.1 1272.2 1272.3 1272.4 1272.5 1272.6 1272.7 1272.8 1272.9 1274.1 1274.2 1274.3 1274.4 1274.5 1274.6 1274.7 1274.8 1274.9 1274.10 1274.11 1274.12 1274.13 1274.14 1274.15 1274.16 1274.17 1274.18 1274.19 1274.20 1274.21 1274.22 1274.23 1274.24 1274.25 1275.1 1276.1 1277.1 1277.2 1277.3 1277.4 1277.5 1278.1 1279.1 1280.1 1281.1 1282.1 1282.2 1282.3 1283.1 1284.1 1284.2 1284.3 1284.4 1284.5 1284.6 1285.1 1286.1 1286.2 1287.1 1287.2 1287.3 1288.1 1289.1 1289.2 1289.3 1290.1 1290.2 1291.1 1291.2 1292.1 1292.2 1292.3 1293.1 1294.1 1294.2 1294.3 1294.4 1295.1 1295.2 1295.3 1295.4 1295.5 1295.6 1296.1 1296.2 1296.3 1297.1 1297.2 1297.3 1297.4 1297.5 1297.6 1297.7 1297.8 1297.9 1297.10 1297.11 1297.12 1297.13 1297.14 1297.15 1297.16 1297.17 1297.18 1297.19 1297.20 1297.21 1297.22 1297.23 1299.1 1299.2 1299.3 1299.4 1299.5 1299.6 1299.7 1300.1 1300.2 1301.1 1301.2 1301.3 1301.4 1301.5 1301.6 1301.7 1301.8 1302.1 1303.1 1303.2 1303.3 1303.4 1303.5 1303.6 1303.7 1304.1 1305.1 1305.2 1305.3 1305.4 1305.5 1305.6 1305.7 1305.8 1306.1 1306.2 1307.1 1307.2 1307.3 1308.1 1309.1 1309.2 1310.1 1311.1 1312.1 1313.1 1314.1 1315.1 1315.2 1316.1 1316.2 1316.3 1317.1 1317.2 1318.1 1318.2 1319.1 1319.2 1319.3 1320.1 1321.1 1322.1 1322.2 1322.3 1323.1 1323.2 1323.3 1324.1 1324.2 1324.3 1324.4 1324.5 1325.1 1326.1 1327.1 1328.1 1329.1 1329.2 1329.3 1330.1 1331.1 1332.1 1332.2 1332.3 1332.4 1332.5 1333.1 1333.2 1334.1 1334.2 1334.3 1334.4 1335.1 1335.2 1335.3 1337.1 1338.1 1338.2 1338.3 1338.4 1338.5 1338.6 1338.7 1338.8 1338.9 1339.1 1339.2 1340.1 1340.2 1341.1 1342.1 1342.2 1342.3 1342.4 1343.1 1343.2 1343.3 1343.4 1344.1 1344.2 1345.1 1345.2 1346.1 1346.2 1346.3 1346.4 1346.5 1348.1 1349.1 1350.1 1351.1 1351.2 1352.1 1352.2 1352.3 1353.1 1353.2 1354.1 1355.1 1356.1 1356.2 1356.3 1356.4 1356.5 1356.6 1356.7 1356.8 1357.1 1358.1 1358.2 1358.3 1359.1 1359.2 1359.3 1359.4 1359.5 1359.6 1359.7 1359.8 1359.9 1359.10 1359.11 1359.12 1360.1 1361.1 1361.2 1361.3 1361.4 1362.1 1362.2 1363.1 1363.2 1363.3 1363.4 1363.5 1363.6 1363.7 1363.8 1363.9 1363.10 1363.11 1363.12 1363.13 1363.14 1364.1 1365.1 1365.2 1366.1 1366.2 1367.1 1367.2 1368.1 1368.2 1369.1 1369.2 1369.3 1370.1 1370.2 1371.1 1371.2 1371.3 1371.4 1371.5 1371.6 1372.1 1374.1 1376.1 1378.1 1380.1 1382.1 1384.1 1385.1 1386.1 1386.2 1387.1 1388.1 1389.1 1391.1 1392.1 1393.1 1393.2 1394.1 1395.1 1396.1 1397.1 1397.2 1399.1 1400.1 1401.1 1403.1 1404.1 1405.1 1406.1 1406.2 1408.1 1410.1 1410.2 1412.1 1414.1 1415.1 1417.1 1418.1 1419.1 1421.1 1422.1 1423.1 1424.1 1426.1 1428.1 1428.2 1428.3 1428.4 1428.5 1428.6 1429.1 1433.1 1434.1 1434.2 1434.3 1434.4 1434.5 1434.6 1434.7 1434.8 1434.9 1434.10 1434.11 1434.12 1434.13 1434.14 1434.15 1434.16 1434.17 1434.18 1435.1 1436.1 1437.1 1438.1 1439.1 1440.1 1441.1 1441.2 1442.1 1443.1 1444.1 1445.1 1446.1 1446.2 1446.3 1446.4 1447.1 1448.1 1448.2 1449.1 1449.2 1449.3 1450.1 1450.2 1451.1 1452.1 1452.2 1452.3 1452.4 1452.5 1452.6 1452.7 1452.8 1452.9 1452.10 1452.11 1453.1 1453.2 1454.1 1454.2 1454.3 1455.1 1455.2 1456.1 1456.2 1456.3 1456.4 1457.1 1457.2 1457.3 1457.4 1457.5 1457.6 1457.7 1457.8 1457.9 1457.10 1458.1 1458.2 1458.3 1458.4 1458.5 1458.6 1458.7 1458.8 1458.9 1458.10 1458.11 1458.12 1458.13 1458.14 1458.15 1458.16 1458.17 1458.18 1458.19 1458.20 1459.1 1460.1 1460.2 1460.3 1460.4 1460.5 1460.6 1460.7 1461.1 1462.1 1463.1 1464.1 1464.2 1464.3 1464.4 1464.5 1464.6 1464.7 1464.8 1464.9 1465.1 1465.2 1465.3 1465.4 1466.1 1467.1 1467.2 1467.3 1467.4 1467.5 1467.6 1467.7 1468.1 1469.1 1469.2 1469.3 1469.4 1469.5 1469.6 1469.7 1469.8 1470.1 1470.2 1470.3 1470.4 1470.5 1471.1 1471.2 1471.3 1471.4 1471.5 1472.1 1473.1 1473.2 1473.3 1473.4 1473.5 1473.6 1473.7 1473.8 1473.9 1473.10 1473.11 1473.12 1474.1 1475.1 1475.2 1475.3 1476.1 1477.1 1477.2 1478.1 1479.1 1480.1 1481.1 1481.2 1481.3 1481.4 1482.1 1482.2 1482.3 1483.1 1484.1 1485.1 1486.1 1486.2 1486.3 1486.4 1486.5 1486.6 1486.7 1486.8 1487.1 1487.2 1488.1 1488.2 1488.3 1488.4 1488.5 1488.6 1488.7 1488.8 1488.9 1488.10 1489.1 1490.1 1491.1 1491.2 1491.3 1491.4 1492.1 1493.1 1493.2 1493.3 1493.4 1494.1 1494.2 1494.3 1494.4 1494.5 1494.6 1494.7 1495.1 1495.2 1495.3 1495.4 1495.5 1496.1 1496.2 1496.3 1497.1 1498.1 1498.2 1498.3 1498.4 1498.5 1498.6 1499.1 1500.1 1500.2 1501.1 1501.2 1502.1 1502.2 1502.3 1503.1 1503.2 1504.1 1504.2 1504.3 1504.4 1504.5 1504.6 1504.7 1504.8 1504.9 1504.10 1504.11 1504.12 1504.13 1505.1 1506.1 1506.2 1507.1 1508.1 1509.1 1510.1 1512.1 1513.1 1514.1 1515.1 1515.2 1515.3 1515.4 1515.5 1516.1 1517.1 1517.2 1517.3 1518.1 1519.1 1520.1 1520.2 1520.3 1521.1 1521.2 1522.1 1523.1 1523.2 1523.3 1523.4 1525.1 1525.2 1525.3 1527.1 1527.2 1527.3 1528.1 1529.1 1529.2 1529.3 1529.4 1529.5 1529.6 1529.7 1529.8 1530.1 1530.2 1531.1 1531.2 1531.3 1531.4 1531.5 1531.6 1532.1 1532.2 1532.3 1532.4 1533.1 1533.2 1534.1 1534.2 1534.3 1534.4 1534.5 1534.6 1534.7 1534.8 1534.9 1535.1 1535.2 1535.3 1535.4 1535.5 1535.6 1535.7 1535.8 1535.9 1536.1 1536.2 1536.3 1536.4 1537.1 1537.2 1537.3 1537.4 1537.5 1537.6 1537.7 1537.8 1538.1 1539.1 1539.2 1539.3 1539.4 1539.5 1539.6 1539.7 1539.8 1539.9 1539.10 1539.11 1539.12 1539.13 1539.14 1539.15 1539.16 1539.17 1539.18 1539.19 1540.1 1541.1 1542.1 1543.1 1543.2 1543.3 1543.4 1544.1 1545.1 1546.1 1547.1 1548.1 1549.1 1550.1 1550.2 1551.1 1552.1 1553.1 1554.1 1555.1 1556.1 1557.1 1558.1 1558.2 1559.1 1560.1 1561.1 1562.1 1563.1 1564.1 1565.1 1566.1 1567.1 1568.1 1569.1 1570.1 1571.1 1572.1 1573.1 1574.1 1574.2 1574.3 1575.1 1576.1 1577.1 1578.1 1579.1 1580.1 1581.1 1582.1 1583.1 1584.1 1585.1 1586.1 1586.2 1586.3 1586.4 1587.1 1587.2 1587.3 1587.4 1588.1 1588.2 1588.3 1588.4 1588.5 1588.6 1589.1 1590.1 1591.1 1593.1 1593.2 1593.3 1593.4 1594.1 1595.1 1595.2 1596.1 1597.1 1598.1 1598.2 1598.3 1598.4 1598.5 1598.6 1601.1 1601.2 1601.3 1601.4 1601.5 1601.6 1603.1 1604.1 1604.2 1604.3 1604.4 1604.5 1604.6 1604.7 1604.8 1604.9 1605.1 1606.1 1606.2 1606.3 1606.4 1606.5 1606.6 1606.7 1606.8 1606.9 1607.1 1607.2 1608.1 1609.1 1609.2 1609.3 1610.1 1611.1 1611.2 1612.1 1612.2 1612.3 1612.4 1612.5 1612.6 1612.7 1613.1 1614.1 1614.2 1615.1 1615.2 1615.3 1615.4 1615.5 1615.6 1615.7 1615.8 1615.9 1615.10 1615.11 1616.1 1617.1 1617.2 1617.3 1617.4 1618.1 1618.2 1618.3 1618.4 1618.5 1618.6 1618.7 1618.8 1618.9 1618.10 1618.11 1618.12 1619.1 1619.2 1619.3 1619.4 1619.5 1619.6 1619.7 1619.8 1619.9 1619.10 1619.11 1619.12 1619.13 1619.14 1619.15 1620.1 1621.1 1622.1 1623.1 1623.2 1624.1 1625.1 1626.1 1626.2 1626.3 1626.4 1626.5 1627.1 1628.1 1628.2 1629.1 1629.2 1629.3 1629.4 1630.1 1631.1 1631.2 1631.3 1631.4 1631.5 1631.6 1631.7 1631.8 1631.9 1631.10 1631.11 1631.12 1631.13 1631.14 1631.15 1631.16 1631.17 1631.18 1632.1 1633.1 1633.2 1633.3 1633.4 1633.5 1633.6 1633.7 1633.8 1635.1 1635.2 1635.3 1635.4 1636.1 1636.2 1636.3 1637.1 1637.2 1638.1 1639.1 1640.1 1640.2 1641.1 1642.1 1643.1 1644.1 1645.1 1645.2 1646.1 1647.1 1648.1 1648.2 1648.3 1649.1 1650.1 1651.1 1651.2 1651.3 1651.4 1652.1 1653.1 1654.1 1655.1 1656.1 1658.1 1658.2 1658.3 1658.4 1658.5 1658.6 1658.7 1658.8 1658.9 1658.10 1658.11 1658.12 1658.13 1659.1 1660.1 1660.2 1661.1 1662.1 1663.1 1664.1 1665.1 1665.2 1666.1 1667.1 1667.2 1668.1 1669.1 1669.2 1669.3 1669.4 1669.5 1669.6 1669.7 1669.8 1669.9 1669.10 1669.11 1669.12 1669.13 1669.14 1669.15 1669.16 1670.1 1671.1 1671.2 1671.3 1673.1 1674.1 1675.1 1675.2 1675.3 1675.4 1675.5 1676.1 1677.1 1678.1 1679.1 1680.1 1680.2 1681.1 1681.2 1681.3 1682.1 1682.2 1682.3 1682.4 1682.5 1682.6 1682.7 1682.8 1682.9 1682.10 1682.11 1682.12 1682.13 1682.14 1682.15 1682.16 1682.17 1682.18 1682.19 1682.20 1682.21 1682.22 1683.1 1683.2 1684.1 1685.1 1685.2 1685.3 1685.4 1686.1 1687.1 1687.2 1688.1 1689.1 1690.1 1691.1 1692.1 1692.2 1692.3 1692.4 1692.5 1692.6 1694.1 1694.2 1694.3 1694.4 1695.1 1695.2 1696.1 1696.2 1696.3 1697.1 1697.2 1697.3 1697.4 1697.5 1697.6 1697.7 1698.1 1699.1 1699.2 1700.1 1701.1 1701.2 1701.3 1702.1 1702.2 1702.3 1703.1 1703.2 1703.3 1704.1 1705.1 1705.2 1706.1 1706.2 1707.1 1708.1 1709.1 1710.1 1711.1 1712.1 1713.1 1714.1 1714.2 1715.1 1715.2 1715.3 1715.4 1716.1 1717.1 1717.2 1718.1 1718.2 1718.3 1719.1 1719.2 1719.3 1719.4 1719.5 1720.1 1720.2 1720.3 1720.4 1720.5 1720.6 1721.1 1722.1 1722.2 1723.1 1723.2 1723.3 1724.1 1725.1 1726.1 1726.2 1727.1 1728.1 1728.2 1728.3 1728.4 1728.5 1728.6 1728.7 1728.8 1728.9 1729.1 1729.2 1730.1 1731.1 1731.2 1731.3 1731.4 1732.1 1732.2 1732.3 1732.4 1732.5 1732.6 1732.7 1733.1 1734.1 1734.2 1735.1 1736.1 1738.1 1739.1 1740.1 1740.2 1741.1 1742.1 1742.2 1742.3 1743.1 1743.2 1744.1 1744.2 1745.1 1746.1 1747.1 1747.2 1747.3 1748.1 1748.2 1748.3 1748.4 1749.1 1749.2 1750.1 1751.1 1751.2 1751.3 1752.1 1752.2 1752.3 1752.4 1752.5 1752.6 1753.1 1754.1 1755.1 1756.1 1757.1 1758.1 1758.2 1758.3 1758.4 1758.5 1758.6 1758.7 1758.8 1759.1 1759.2 1759.3 1759.4 1760.1 1760.2 1760.3 1760.4 1760.5 1761.1 1761.2 1761.3 1762.1 1762.2 1762.3 1762.4 1762.5 1762.6 1762.7 1762.8 1763.1 1763.2 1764.1 1764.2 1764.3 1764.4 1764.5 1765.1 1765.2 1766.1 1767.1 1768.1 1768.2 1768.3 1768.4 1768.5 1769.1 1769.2 1770.1 1770.2 1770.3 1770.4 1770.5 1770.6 1770.7 1771.1 1772.1 1773.1 1774.1 1774.2 1774.3 1774.4 1774.5 1774.6 1775.1 1776.1 1777.1 1778.1 1779.1 1780.1 1780.2 1780.3 1781.1 1781.2 1781.3 1781.4 1781.5 1781.6 1781.7 1781.8 1781.9 1782.1 1782.2 1783.1 1783.2 1783.3 1783.4 1783.5 1783.6 1783.7 1783.8 1783.9 1783.10 1783.11 1784.1 1785.1 1785.2 1785.3 1785.4 1785.5 1786.1 1787.1 1787.2 1787.3 1788.1 1788.2 1789.1 1789.2 1789.3 1789.4 1789.5 1790.1 1791.1 1791.2 1792.1 1793.1 1793.2 1793.3 1793.4 1793.5 1793.6 1793.7 1793.8 1793.9 1793.10 1793.11 1793.12 1793.13 1793.14 1793.15 1794.1 1794.2 1794.3 1795.1 1795.2 1796.1 1796.2 1797.1 1798.1 1798.2 1798.3 1798.4 1798.5 1798.6 1799.1 1799.2 1799.3 1800.1 1801.1 1802.1 1803.1 1803.2 1804.1 1805.1 1806.1 1806.2 1806.3 1806.4 1806.5 1806.6 1806.7 1806.8 1809.1 1811.1 1812.1 1813.1 1813.2 1814.1 1814.2 1815.1 1816.1 1816.2 1817.1 1817.2 1817.3 1818.1 1819.1 1820.1 1821.1 1822.1 1823.1 1823.2 1824.1 1825.1 1826.1 1827.1 1828.1 1830.1 1832.1 1832.2 1832.3 1832.4 1832.5 1832.6 1832.7 1832.8 1832.9 1832.10 1832.11 1833.1 1833.2 1833.3 1833.4 1833.5 1833.6 1833.7 1833.8 1833.9 1833.10 1833.11 1833.12 1833.13 1833.14 1833.15 1833.16 1833.17 1833.18 1833.19 1834.1 1834.2 1834.3 1834.4 1836.1 1836.2 1836.3 1836.4 1836.5 1836.6 1836.7 1836.8 1836.9 1837.1 1837.2 1838.1 1838.2 1838.3 1838.4 1838.5 1838.6 1838.7 1838.8 1838.9 1838.10 1839.1 1839.2 1839.3 1839.4 1840.1 1841.1 1841.2 1841.3 1841.4 1842.1 1842.2 1843.1 1843.2 1844.1 1844.2 1844.3 1844.4 1844.5 1844.6 1844.7 1844.8 1844.9 1844.10 1844.11 1844.12 1844.13 1845.1 1845.2 1845.3 1845.4 1845.5 1845.6 1845.7 1845.8 1846.1 1846.2 1847.1 1848.1 1848.2 1848.3 1848.4 1848.5 1848.6 1848.7 1848.8 1848.9 1848.10 1848.11 1848.12 1848.13 1848.14 1848.15 1849.1 1849.2 1849.3 1849.4 1849.5 1849.6 1849.7 1849.8 1850.1 1851.1 1852.1 1853.1 1854.1 1854.2 1855.1 1856.1 1857.1 1857.2 1857.3 1857.4 1858.1 1858.2 1859.1 1859.2 1859.3 1860.1 1861.1 1862.1 1862.2 1862.3 1862.4 1863.1 1863.2 1863.3 1864.1 1864.2 1864.3 1864.4 1865.1 1866.1 1866.2 1866.3 1866.4 1866.5 1866.6 1866.7 1866.8 1866.9 1866.10 1866.11 1866.12 1866.13 1867.1 1868.1 1868.2 1868.3 1868.4 1868.5 1868.6 1868.7 1868.8 1868.9 1868.10 1869.1 1870.1 1870.2 1870.3 1870.4 1871.1 1872.1 1873.1 1873.2 1873.3 1873.4 1873.5 1874.1 1874.2 1874.3 1874.4 1874.5 1874.6 1875.1 1876.1 1877.1 1877.2 1878.1 1879.1 1879.2 1879.3 1880.1 1880.2 1880.3 1881.1 1881.2 1881.3 1881.4 1881.5 1881.6 1881.7 1881.8 1881.9 1881.10 1881.11 1882.1 1883.1 1883.2 1883.3 1883.4 1884.1 1885.1 1885.2 1886.1 1887.1 1887.2 1887.3 1887.4 1887.5 1888.1 1888.2 1889.1 1889.2 1889.3 1889.4 1889.5 1889.6 1890.1 1890.2 1890.3 1891.1 1891.2 1892.1 1892.2 1892.3 1892.4 1892.5 1892.6 1892.7 1893.1 1893.2 1893.3 1894.1 1894.2 1894.3 1894.4 1895.1 1895.2 1895.3 1895.4 1896.1 1896.2 1896.3 1897.1 1897.2 1898.1 1898.2 1899.1 1900.1 1901.1 1901.2 1901.3 1901.4 1901.5 1902.1 1903.1 1903.2 1903.3 1903.4 1903.5 1903.6 1903.7 1904.1 1904.2 1904.3 1904.4 1904.5 1904.6 1904.7 1907.1 1907.2 1907.3 1909.1 1910.1 1910.2 1911.1 1911.2 1911.3 1911.4 1911.5 1912.1 1913.1 1913.2 1914.1 1914.2 1915.1 1916.1 1917.1 1918.1 1918.2 1919.1 1920.1 1920.2 1921.1 1922.1 1923.1 1924.1 1925.1 1925.2 1925.3 1926.1 1926.2 1926.3 1927.1 1928.1 1929.1 1929.2 1929.3 1929.4 1929.5 1930.1 1931.1 1931.2 1932.1 1933.1 1933.2 1933.3 1933.4 1933.5 1934.1 1934.2 1934.3 1934.4 1934.5 1934.6 1935.1 1936.1 1936.2 1936.3 1936.4 1936.5 1937.1 1937.2 1938.1 1939.1 1940.1 1941.1 1941.2 1941.3 1941.4 1942.1 1942.2 1942.3 1942.4 1942.5 1942.6 1943.1 1943.2 1944.1 1944.2 1944.3 1945.1 1945.2 1946.1 1947.1 1948.1 1948.2 1948.3 1949.1 1949.2 1950.1 1950.2 1951.1 1951.2 1951.3 1952.1 1952.2 1952.3 1953.1 1954.1 1955.1 1956.1 1957.1 1957.2 1958.1 1958.2 1959.1 1959.2 1959.3 1959.4 1959.5 1959.6 1959.7 1959.8 1959.9 1960.1 1960.2 1960.3 1960.4 1960.5 1960.6 1960.7 1960.8 1960.9 1960.10 1960.11 1960.12 1960.13 1960.14 1961.1 1962.1 1962.2 1963.1 1963.2 1963.3 1964.1 1965.1 1966.1 1967.1 1968.1 1968.2 1968.3 1969.1 1970.1 1970.2 1971.1 1972.1 1972.2 1972.3 1972.4 1973.1 1974.1 1974.2 1974.3 1974.4 1974.5 1974.6 1974.7 1975.1 1976.1 1977.1 1977.2 1977.3 1977.4 1978.1 1979.1 1979.2 1980.1 1980.2 1980.3 1981.1 1981.2 1981.3 1981.4 1982.1 1982.2 1982.3 1982.4 1982.5 1982.6 1982.7 1983.1 1984.1 1985.1 1985.2 1986.1 1987.1 1988.1 1989.1 1990.1 1991.1 1992.1 1993.1 1994.1 1994.2 1995.1 1995.2 1996.1 1997.1 1997.2 1998.1 1999.1 2000.1 2001.1 2002.1 2003.1 2003.2 2003.3 2003.4 2003.5 2003.6 2003.7 2004.1 2005.1 2006.1 2007.1 2007.2 2008.1 2008.2 2009.1 2010.1 2010.2 2011.1 2011.2 2012.1 2013.1 2014.1 2014.2 2015.1 2016.1 2017.1 2017.2 2017.3 2017.4 2017.5 2017.6 2017.7 2017.8 2018.1 2019.1 2019.2 2020.1 2021.1 2021.2 2021.3 2022.1 2023.1 2023.2 2026.1 2026.2 2027.1 2028.1 2030.1 2030.2 2031.1 2032.1 2033.1 2035.1 2035.2 2037.1 2037.2 2037.3 2037.4 2037.5 2037.6 2037.7 2037.8 2037.9 2037.10 2037.11 2037.12 2037.13 2037.14 2038.1 2039.1 2039.2 2040.1 2041.1 2041.2 2041.3 2042.1 2043.1 2045.1 2046.1 2047.1 2048.1 2048.2 2049.1 2049.2 2050.1 2051.1 2052.1 2052.2 2052.3 2053.1 2053.2 2053.3 2053.4 2053.5 2054.1 2055.1 2056.1 2056.2 2057.1 2058.1 2058.2 2059.1 2059.2 2059.3 2059.4 2059.5 2059.6 2059.7 2060.1 2061.1 2062.1 2062.2 2062.3 2063.1 2064.1 2064.2 2065.1 2065.2 2066.1 2066.2 2066.3 2066.4 2066.5 2066.6 2067.1 2068.1 2068.2 2068.3 2069.1 2069.2 2069.3 2070.1 2070.2 2071.1 2072.1 2072.2 2072.3 2072.4 2073.1 2074.1 2074.2 2074.3 2075.1 2075.2 2076.1 2076.2 2076.3 2076.4 2076.5 2077.1 2077.2 2078.1 2079.1 2080.1 2081.1 2081.2 2081.3 2081.4 2082.1 2083.1 2084.1 2085.1 2085.2 2086.1 2086.2 2087.1 2087.2 2088.1 2089.1 2089.2 2090.1 2090.2 2091.1 2092.1 2093.1 2094.1 2095.1 2096.1 2097.1 2097.2 2098.1 2099.1 2100.1 2101.1 2102.1 2103.1 2103.2 2104.1 2105.1 2106.1 2107.1 2108.1 2108.2 2108.3 2108.4 2108.5 2111.1 2111.2 2113.1 2114.1 2114.2 2114.3 2114.4 2114.5 2114.6 2114.7 2114.8 2114.9 2114.10 2114.11 2114.12 2115.1 2116.1 2116.2 2116.3 2117.1 2118.1 2118.2 2118.3 2118.4 2118.5 2119.1 2119.2 2120.1 2120.2 2121.1 2121.2 2121.3 2122.1 2123.1 2123.2 2123.3 2123.4 2123.5 2123.6 2123.7 2123.8 2123.9 2123.10 2123.11 2124.1 2124.2 2124.3 2124.4 2124.5 2125.1 2126.1 2127.1 2127.2 2127.3 2127.4 2127.5 2129.1 2130.1 2131.1 2132.1 2132.2 2133.1 2133.2 2133.3 2134.1 2134.2 2135.1 2135.2 2136.1 2136.2 2137.1 2137.2 2138.1 2139.1 2139.2 2140.1 2140.2 2141.1 2141.2 2142.1 2143.1 2144.1 2145.1 2146.1 2146.2 2147.1 2147.2 2148.1 2148.2 2148.3 2149.1 2150.1 2150.2 2150.3 2151.1 2151.2 2152.1 2152.2 2152.3 2152.4 2153.1 2153.2 2154.1 2154.2 2154.3 2154.4 2154.5 2155.1 2156.1 2156.2 2157.1 2157.2 2157.3 2157.4 2158.1 2159.1 2159.2 2159.3 2159.4 2159.5 2159.6 2159.7 2160.1 2160.2 2161.1 2161.2 2161.3 2161.4 2161.5 2161.6 2161.7 2161.8 2161.9 2162.1 2163.1 2163.2 2163.3 2163.4 2163.5 2163.6 2163.7 2163.8 2163.9 2163.10 2163.11 2163.12 2163.13 2163.14 2163.15 2163.16 2164.1 2164.2 2164.3 2164.4 2164.5 2164.6 2164.7 2165.1 2166.1 2166.2 2166.3 2167.1 2168.1 2169.1 2169.2 2169.3 2169.4 2170.1 2171.1 2171.2 2172.1 2172.2 2172.3 2172.4 2172.5 2172.6 2172.7 2172.8 2172.9 2172.10 2172.11 2172.12 2172.13 2172.14 2172.15 2172.16 2173.1 2173.2 2173.3 2173.4 2173.5 2174.1 2174.2 2174.3 2174.4 2174.5 2174.6 2174.7 2174.8 2175.1 2175.2 2176.1 2177.1 2179.1 2179.2 2179.3 2179.4 2179.5 2179.6 2180.1 2180.2 2180.3 2180.4 2180.5 2180.6 2181.1 2182.1 2183.1 2183.2 2183.3 2183.4 2184.1 2185.1 2185.2 2186.1 2186.2 2187.1 2188.1 2188.2 2188.3 2188.4 2189.1 2190.1 2191.1 2192.1 2192.2 2193.1 2194.1 2195.1 2195.2 2196.1 2196.2 2196.3 2196.4 2197.1 2198.1 2199.1 2200.1 2201.1 2201.2 2201.3 2201.4 2201.5 2201.6 2201.7 2202.1 2203.1 2204.1 2204.2 2204.3 2205.1 2206.1 2206.2 2207.1 2207.2 2207.3 2207.4 2207.5 2207.6 2207.7 2208.1 2208.2 2209.1 2209.2 2210.1 2210.2 2211.1 2212.1 2213.1 2213.2 2213.3 2213.4 2214.1 2214.2 2214.3 2214.4 2214.5 2214.6 2215.1 2215.2 2215.3 2215.4 2215.5 2215.6 2215.7 2215.8 2215.9 2215.10 2215.11 2215.12 2216.1 2216.2 2216.3 2217.1 2217.2 2218.1 2218.2 2218.3 2218.4 2218.5 2218.6 2218.7 2218.8 2219.1 2219.2 2219.3 2219.4 2219.5 2219.6 2219.7 2220.1 2220.2 2220.3 2220.4 2220.5 2220.6 2220.7 2220.8 2220.9 2220.10 2220.11 2220.12 2220.13 2220.14 2220.15 2220.16 2220.17 2220.18 2220.19 2220.20 2220.21 2220.22 2220.23 2220.24 2220.25 2220.26 2220.27 2220.28 2220.29 2220.30 2220.31 2220.32 2220.33 2220.34 2220.35 2220.36 2220.37 2220.38 2220.39 2220.40 2220.41 2220.42 2220.43 2220.44 2220.45 2220.46 2220.47 2220.48 2220.49 2220.50 2220.51 2220.52 2220.53 2220.54 2220.55 2221.1 2221.2 2221.3 2221.4 2221.5 2221.6 2221.7 2221.8 2221.9 2221.10 2221.11 2221.12 2221.13 2221.14 2221.15 2221.16 2221.17 2221.18 2221.19 2221.20 2221.21 2221.22 2221.23 2221.24 2221.25 2221.26 2221.27 2221.28 2221.29 2221.30 2221.31 2221.32 2221.33 2222.1 2223.1 2223.2 2223.3 2223.4 2223.5 2223.6 2223.7 2223.8 2223.9 2223.10 2224.1 2224.2 2224.3 2224.4 2224.5 2225.1 2226.1 2226.2 2226.3 2228.1 2229.1 2231.1 2231.2 2233.1 2235.1 2235.2 2237.1 2237.2 2237.3 2239.1 2239.2 2239.3 2240.1 2241.1 2241.2 2241.3 2241.4 2241.5 2241.6 2241.7 2241.8 2241.9 2242.1 2243.1 2243.2 2243.3 2243.4 2243.5 2243.6 2243.7 2243.8 2243.9 2243.10 2244.1 2244.2 2245.1 2245.2 2245.3 2245.4 2245.5 2245.6 2245.7 2245.8 2245.9 2245.10 2246.1 2247.1 2247.2 2248.1 2249.1 2249.2 2249.3 2249.4 2249.5 2249.6 2249.7 2250.1 2251.1 2251.2 2252.1 2252.2 2253.1 2254.1 2255.1 2255.2 2255.3 2255.4 2255.5 2255.6 2256.1 2256.2 2256.3 2256.4 2256.5 2256.6 2256.7 2257.1 2258.1 2259.1 2259.2 2260.1 2261.1 2261.2 2261.3 2261.4 2261.5 2261.6 2261.7 2261.8 2261.9 2261.10 2261.11 2261.12 2262.1 2262.2 2262.3 2262.4 2262.5 2263.1 2264.1 2264.2 2265.1 2265.2 2265.3 2266.1 2267.1 2268.1 2268.2 2268.3 2268.4 2269.1 2269.2 2269.3 2269.4 2270.1 2270.2 2270.3 2270.4 2270.5 2270.6 2271.1 2271.2 2271.3 2271.4 2271.5 2271.6 2271.7 2271.8 2272.1 2272.2 2272.3 2272.4 2272.5 2273.1 2273.2 2274.1 2276.1 2276.2 2276.3 2276.4 2276.5 2276.6 2276.7 2276.8 2277.1 2277.2 2278.1 2278.2 2278.3 2278.4 2278.5 2278.6 2278.7 2278.8 2278.9 2278.10 2278.11 2278.12 2278.13 2279.1 2280.1 2280.2 2280.3 2280.4 2280.5 2280.6 2281.1 2282.1 2282.2 2282.3 2282.4 2282.5 2282.6 2282.7 2283.1 2283.2 2283.3 2283.4 2283.5 2284.1 2284.2 2284.3 2284.4 2285.1 2286.1 2286.2 2286.3 2287.1 2288.1 2288.2 2288.3 2289.1 2290.1 2290.2 2290.3 2290.4 2290.5 2290.6 2290.7 2290.8 2291.1 2291.2 2291.3 2291.4 2291.5 2292.1 2293.1 2294.1 2295.1 2295.2 2295.3 2296.1 2297.1 2298.1 2299.1 2299.2 2299.3 2300.1 2301.1 2301.2 2302.1 2303.1 2304.1 2305.1 2305.2 2305.3 2305.4 2305.5 2305.6 2306.1 2306.2 2306.3 2307.1 2307.2 2307.3 2308.1 2308.2 2308.3 2308.4 2308.5 2308.6 2308.7 2309.1 2309.2 2310.1 2310.2 2310.3 2310.4 2310.5 2310.6 2310.7 2310.8 2311.1 2312.1 2312.2 2312.3 2313.1 2314.1 2314.2 2314.3 2314.4 2314.5 2315.1 2316.1 2316.2 2317.1 2318.1 2318.2 2318.3 2318.4 2318.5 2319.1 2320.1 2320.2 2320.3 2320.4 2321.1 2322.1 2322.2 2323.1 2324.1 2325.1 2325.2 2326.1 2327.1 2328.1 2329.1 2330.1 2331.1 2332.1 2332.2 2332.3 2332.4 2332.5 2332.6 2333.1 2334.1 2335.1 2335.2 2335.3 2335.4 2335.5 2336.1 2336.2 2337.1 2337.2 2338.1 2339.1 2339.2 2339.3 2340.1 2340.2 2341.1 2341.2 2341.3 2342.1 2343.1 2344.1 2345.1 2346.1 2347.1 2348.1 2349.1 2349.2 2349.3 2350.1 2351.1 2351.2 2352.1 2353.1 2356.1 2358.1 2360.1 2361.1 2361.2 2363.1 2364.1 2366.1 2367.1 2368.1 2368.2 2369.1 2370.1 2371.1 2371.2 2372.1 2373.1 2373.2 2374.1 2375.1 2375.2 2376.1 2376.2 2376.3 2376.4 2376.5 2376.6 2377.1 2378.1 2378.2 2378.3 2378.4 2379.1 2379.2 2380.1 2381.1 2381.2 2382.1 2383.1 2383.2 2383.3 2384.1 2384.2 2384.3 2384.4 2384.5 2384.6 2384.7 2385.1 2386.1 2387.1 2387.2 2387.3 2387.4 2387.5 2387.6 2388.1 2389.1 2389.2 2390.1 2391.1 2392.1 2393.1 2393.2 2393.3 2394.1 2394.2 2395.1 2396.1 2396.2 2397.1 2397.2 2398.1 2398.2 2399.1 2399.2 2400.1 2401.1 2402.1 2403.1 2404.1 2405.1 2406.1 2406.2 2406.3 2407.1 2407.2 2408.1 2408.2 2408.3 2408.4 2408.5 2409.1 2410.1 2411.1 2411.2 2412.1 2413.1 2414.1 2415.1 2416.1 2416.2 2417.1 2418.1 2419.1 2420.1 2421.1 2422.1 2423.1 2424.1 2425.1 2425.2 2425.3 2425.4 2425.5 2425.6 2426.1 2427.1 2427.2 2428.1 2429.1 2429.2 2429.3 2429.4 2429.5 2430.1 2430.2 2431.1 2431.2 2431.3 2431.4 2431.5 2431.6 2432.1 2432.2 2433.1 2434.1 2435.1 2435.2 2435.3 2435.4 2436.1 2436.2 2436.3 2436.4 2437.1 2437.2 2437.3 2438.1 2439.1 2440.1 2440.2 2440.3 2440.4 2440.5 2440.6 2440.7 2441.1 2442.1 2442.2 2442.3 2442.4 2442.5 2442.6 2442.7 2443.1 2443.2 2443.3 2443.4 2443.5 2443.6 2444.1 2444.2 2445.1 2446.1 2446.2 2446.3 2446.4 2447.1 2447.2 2447.3 2447.4 2447.5 2447.6 2448.1 2448.2 2448.3 2448.4 2448.5 2448.6 2448.7 2448.8 2448.9 2448.10 2448.11 2448.12 2449.1 2449.2 2449.3 2449.4 2450.1 2451.1 2451.2 2451.3 2451.4 2451.5 2451.6 2452.1 2452.2 2452.3 2452.4 2452.5 2452.6 2452.7 2452.8 2452.9 2452.10 2452.11 2453.1 2454.1 2455.1 2456.1 2456.2 2456.3 2457.1 2457.2 2457.3 2457.4 2458.1 2458.2 2458.3 2459.1 2460.1 2460.2 2460.3 2461.1 2462.1 2462.2 2462.3 2463.1 2463.2 2463.3 2463.4 2464.1 2465.1 2465.2 2466.1 2467.1 2467.2 2467.3 2468.1 2469.1 2470.1 2471.1 2471.2 2471.3 2471.4 2472.1 2472.2 2472.3 2472.4 2473.1 2473.2 2473.3 2474.1 2475.1 2475.2 2475.3 2475.4 2476.1 2476.2 2476.3 2477.1 2478.1 2478.2 2478.3 2479.1 2479.2 2480.1 2481.1 2482.1 2483.1 2483.2 2483.3 2483.4 2483.5 2483.6 2483.7 2484.1 2484.2 2484.3 2485.1 2486.1 2487.1 2487.2 2488.1 2488.2 2488.3 2488.4 2488.5 2488.6 2489.1 2489.2 2489.3 2489.4 2490.1 2491.1 2492.1 2492.2 2493.1 2494.1 2495.1 2495.2 2495.3 2495.4 2495.5 2495.6 2495.7 2495.8 2495.9 2496.1 2496.2 2496.3 2497.1 2497.2 2498.1 2499.1 2500.1 2500.2 2500.3 2501.1 2501.2 2501.3 2501.4 2501.5 2503.1 2503.2 2503.3 2503.4 2504.1 2504.2 2505.1 2505.2 2506.1 2506.2 2507.1 2507.2 2507.3 2507.4 2507.5 2507.6 2507.7 2508.1 2509.1 2510.1 2510.2 2510.3 2510.4 2510.5 2510.6 2510.7 2510.8 2510.9 2511.1 2512.1 2512.2 2513.1 2514.1 2514.2 2514.3 2515.1 2515.2 2515.3 2515.4 2516.1 2517.1 2517.2 2518.1 2519.1 2519.2 2519.3 2520.1 2520.2 2520.3 2520.4 2521.1 2522.1 2522.2 2522.3 2523.1 2524.1 2525.1 2525.2 2526.1 2526.2 2527.1 2527.2 2528.1 2528.2 2529.1 2532.1 2533.1 2533.2 2533.3 2533.4 2533.5 2533.6 2534.1 2535.1 2535.2 2535.3 2536.1 2536.2 2537.1 2537.2 2537.3 2537.4 2538.1 2539.1 2539.2 2540.1 2540.2 2541.1 2541.2 2542.1 2543.1 2543.2 2543.3 2544.1 2544.2 2544.3 2545.1 2546.1 2546.2 2547.1 2548.1 2549.1 2549.2 2550.1 2551.1 2552.1 2553.1 2555.1 2556.1 2556.2 2556.3 2556.4 2556.5 2556.6 2556.7 2557.1 2557.2 2558.1 2558.2 2558.3 2558.4 2558.5 2558.6 2558.7 2559.1 2559.2 2560.1 2561.1 2562.1 2563.1 2564.1 2564.2 2564.3 2564.4 2564.5 2564.6 2565.1 2565.2 2565.3 2566.1 2567.1 2568.1 2569.1 2570.1 2570.2 2571.1 2571.2 2572.1 2573.1 2573.2 2574.1 2574.2 2574.3 2574.4 2575.1 2575.2 2576.1 2576.2 2577.1 2577.2 2577.3 2578.1 2578.2 2578.3 2579.1 2581.1 2582.1 2583.1 2583.2 2583.3 2584.1 2584.2 2584.3 2584.4 2584.5 2584.6 2584.7 2584.8 2585.1 2585.2 2585.3 2585.4 2585.5 2586.1 2586.2 2587.1 2587.2 2587.3 2587.4 2587.5 2588.1 2588.2 2589.1 2589.2 2589.3 2589.4 2589.5 2589.6 2589.7 2589.8 2589.9 2589.10 2589.11 2589.12 2589.13 2590.1 2590.2 2590.3 2591.1 2591.2 2591.3 2591.4 2591.5 2591.6 2591.7 2592.1 2593.1 2593.2 2593.3 2593.4 2593.5 2594.1 2594.2 2594.3 2594.4 2594.5 2595.1 2596.1 2596.2 2596.3 2596.4 2596.5 2596.6 2596.7 2596.8 2596.9 2596.10 2596.11 2597.1 2597.2 2597.3 2598.1 2598.2 2598.3 2599.1 2599.2 2600.1 2600.2 2600.3 2601.1 2602.1 2603.1 2603.2 2604.1 2604.2 2604.3 2604.4 2605.1 2606.1 2606.2 2606.3 2606.4 2606.5 2606.6 2606.7 2606.8 2606.9 2607.1 2607.2 2608.1 2609.1 2610.1 2610.2 2610.3 2610.4 2611.1 2611.2 2612.1 2613.1 2614.1 2614.2 2614.3 2614.4 2614.5 2614.6 2614.7 2615.1 2616.1 2616.2 2616.3 2617.1 2618.1 2618.2 2618.3 2618.4 2618.5 2619.1 2620.1 2620.2 2620.3 2620.4 2621.1 2622.1 2622.2 2622.3 2622.4 2622.5 2622.6 2622.7 2622.8 2622.9 2622.10 2622.11 2622.12 2622.13 2623.1 2624.1 2625.1 2625.2 2625.3 2625.4 2625.5 2625.6 2625.7 2627.1 2628.1 2628.2 2628.3 2628.4 2628.5 2628.6 2629.1 2629.2 2629.3 2629.4 2629.5 2629.6 2629.7 2629.8 2629.9 2629.10 2629.11 2630.1 2630.2 2631.1 2632.1 2632.2 2633.1 2633.2 2633.3 2633.4 2634.1 2634.2 2635.1 2636.1 2637.1 2638.1 2638.2 2638.3 2638.4 2640.1 2640.2 2641.1 2642.1 2643.1 2643.2 2643.3 2643.4 2643.5 2643.6 2644.1 2645.1 2646.1 2646.2 2646.3 2647.1 2647.2 2647.3 2647.4 2647.5 2648.1 2648.2 2649.1 2649.2 2649.3 2650.1 2651.1 2651.2 2651.3 2651.4 2651.5 2651.6 2651.7 2651.8 2652.1 2653.1 2653.2 2653.3 2653.4 2654.1 2655.1 2655.2 2655.3 2655.4 2655.5 2655.6 2655.7 2655.8 2655.9 2655.10 2655.11 2655.12 2655.13 2656.1 2656.2 2656.3 2656.4 2656.5 2657.1 2658.1 2659.1 2659.2 2659.3 2659.4 2659.5 2659.6 2659.7 2660.1 2661.1 2662.1 2663.1 2664.1 2664.2 2665.1 2666.1 2667.1 2668.1 2668.2 2669.1 2669.2 2669.3 2669.4 2670.1 2671.1 2671.2 2672.1 2673.1 2674.1 2675.1 2675.2 2676.1 2676.2 2676.3 2676.4 2677.1 2677.2 2678.1 2678.2 2678.3 2678.4 2678.5 2678.6 2678.7 2678.8 2678.9 2678.10 2678.11 2679.1 2679.2 2679.3 2680.1 2680.2 2680.3 2680.4 2680.5 2681.1 2681.2 2681.3 2681.4 2681.5 2681.6 2681.7 2681.8 2681.9 2681.10 2681.11 2681.12 2681.13 2682.1 2683.1 2683.2 2683.3 2683.4 2684.1 2685.1 2686.1 2687.1 2687.2 2688.1 2688.2 2689.1 2690.1 2690.2 2690.3 2691.1 2692.1 2693.1 2693.2 2693.3 2693.4 2694.1 2694.2 2695.1 2696.1 2696.2 2696.3 2696.4 2696.5 2696.6 2697.1 2697.2 2697.3 2698.1 2698.2 2699.1 2700.1 2701.1 2702.1 2703.1 2704.1 2705.1 2706.1 2706.2 2707.1 2707.2 2708.1 2708.2 2709.1 2709.2 2710.1 2710.2 2710.3 2710.4 2710.5 2710.6 2712.1 2713.1 2713.2 2713.3 2713.4 2713.5 2713.6 2713.7 2714.1 2714.2 2715.1 2716.1 2717.1 2717.2 2717.3 2718.1 2719.1 2719.2 2719.3 2719.4 2720.1 2721.1 2722.1 2723.1 2723.2 2723.3 2723.4 2723.5 2724.1 2725.1 2725.2 2726.1 2727.1 2728.1 2729.1 2729.2 2730.1 2730.2 2732.1 2732.2 2733.1 2734.1 2734.2 2735.1 2735.2 2735.3 2736.1 2736.2 2736.3 2736.4 2736.5 2736.6 2737.1 2737.2 2738.1 2738.2 2738.3 2738.4 2738.5 2739.1 2740.1 2741.1 2742.1 2743.1 2744.1 2745.1 2745.2 2746.1 2747.1 2748.1 2748.2 2749.1 2750.1 2750.2 2750.3 2751.1 2752.1 2752.2 2752.3 2752.4 2752.5 2752.6 2752.7 2752.8 2752.9 2752.10 2752.11 2753.1 2753.2 2754.1 2755.1 2756.1 2757.1 2757.2 2758.1 2758.2 2759.1 2759.2 2759.3 2759.4 2759.5 2759.6 2759.7 2760.1 2760.2 2760.3 2761.1 2761.2 2761.3 2762.1 2763.1 2764.1 2765.1 2767.1 2768.1 2769.1 2769.2 2769.3 2769.4 2770.1 2770.2 2770.3 2770.4 2770.5 2770.6 2770.7 2770.8 2770.9 2770.10 2770.11 2770.12 2770.13 2771.1 2771.2 2771.3 2771.4 2771.5 2771.6 2771.7 2771.8 2772.1 2772.2 2772.3 2772.4 2772.5 2772.6 2772.7 2772.8 2772.9 2772.10 2772.11 2772.12 2772.13 2772.14 2773.1 2773.2 2773.3 2774.1 2774.2 2774.3 2774.4 2774.5 2774.6 2774.7 2775.1 2775.2 2775.3 2775.4 2776.1 2777.1 2777.2 2777.3 2777.4 2777.5 2777.6 2777.7 2777.8 2777.9 2777.10 2777.11 2777.12 2777.13 2777.14 2778.1 2778.2 2779.1 2779.2 2779.3 2779.4 2779.5 2779.6 2779.7 2780.1 2781.1 2782.1 2783.1 2783.2 2784.1 2784.2 2784.3 2785.1 2785.2 2785.3 2785.4 2785.5 2785.6 2785.7 2785.8 2786.1 2786.2 2786.3 2786.4 2786.5 2786.6 2786.7 2786.8 2786.9 2786.10 2786.11 2786.12 2786.13 2787.1 2787.2 2787.3 2787.4 2787.5 2788.1 2788.2 2789.1 2790.1 2791.1 2792.1 2793.1 2794.1 2796.1 2796.2 2797.1 2797.2 2797.3 2797.4 2797.5 2797.6 2797.7 2797.8 2797.9 2798.1 2798.2 2798.3 2798.4 2798.5 2798.6 2799.1 2800.1 2801.1 2802.1 2802.2 2803.1 2804.1 2805.1 2806.1 2807.1 2808.1 2808.2 2809.1 2809.2 2810.1 2811.1 2812.1 2812.2 2812.3 2812.4 2813.1 2814.1 2815.1 2815.2 2816.1 2817.1 2817.2 2817.3 2818.1 2819.1 2819.2 2819.3 2819.4 2819.5 2819.6 2819.7 2819.8 2819.9 2820.1 2820.2 2821.1 2822.1 2823.1 2823.2 2823.3 2823.4 2824.1 2825.1 2826.1 2826.2 2826.3 2827.1 2827.2 2827.3 2828.1 2828.2 2828.3 2828.4 2828.5 2828.6 2828.7 2828.8 2828.9 2828.10 2828.11 2828.12 2828.13 2828.14 2828.15 2828.16 2828.17 2829.1 2830.1 2830.2 2830.3 2832.1 2832.2 2833.1 2834.1 2834.2 2835.1 2835.2 2835.3 2836.1 2836.2 2836.3 2836.4 2836.5 2837.1 2838.1 2839.1 2840.1 2840.2 2841.1 2841.2 2842.1 2843.1 2843.2 2843.3 2844.1 2844.2 2845.1 2845.2 2846.1 2847.1 2848.1 2851.1 2853.1 2853.2 2853.3 2854.1 2855.1 2855.2 2856.1 2856.2 2857.1 2857.2 2857.3 2857.4 2857.5 2857.6 2858.1 2858.2 2859.1 2859.2 2859.3 2859.4 2859.5 2859.6 2859.7 2859.8 2859.9 2860.1 2860.2 2861.1 2862.1 2863.1 2863.2 2863.3 2863.4 2863.5 2863.6 2863.7 2864.1 2864.2 2865.1 2866.1 2867.1 2867.2 2867.3 2867.4 2867.5 2867.6 2867.7 2867.8 2867.9 2868.1 2868.2 2869.1 2869.2 2869.3 2870.1 2871.1 2871.2 2871.3 2871.4 2871.5 2871.6 2871.7 2871.8 2871.9 2871.10 2871.11 2871.12 2871.13 2871.14 2871.15 2871.16 2871.17 2871.18 2871.19 2871.20 2872.1 2872.2 2872.3 2873.1 2873.2 2873.3 2873.4 2873.5 2873.6 2874.1 2874.2 2875.1 2875.2 2876.1 2876.2 2877.1 2877.2 2878.1 2879.1 2879.2 2879.3 2880.1 2881.1 2882.1 2882.2 2882.3 2882.4 2882.5 2882.6 2882.7 2883.1 2884.1 2885.1 2885.2 2886.1 2887.1 2888.1 2889.1 2889.2 2890.1 2890.2 2890.3 2890.4 2890.5 2890.6 2891.1 2892.1 2892.2 2892.3 2893.1 2893.2 2893.3 2893.4 2893.5 2893.6 2893.7 2894.1 2895.1 2895.2 2895.3 2896.1 2896.2 2897.1 2898.1 2899.1 2900.1 2901.1 2901.2 2902.1 2902.2 2903.1 2904.1 2905.1 2906.1 2907.1 2908.1 2908.2 2908.3 2908.4 2908.5 2908.6 2908.7 2908.8 2909.1 2909.2 2910.1 2911.1 2911.2 2911.3 2911.4 2912.1 2912.2 2912.3 2912.4 2913.1 2914.1 2915.1 2915.2 2915.3 2916.1 2916.2 2916.3 2916.4 2916.5 2916.6 2917.1 2918.1 2919.1 2920.1 2921.1 2922.1 2922.2 2922.3 2923.1 2923.2 2923.3 2923.4 2923.5 2923.6 2923.7 2923.8 2923.9 2924.1 2924.2 2924.3 2924.4 2924.5 2924.6 2924.7 2924.8 2924.9 2925.1 2925.2 2925.3 2925.4 2925.5 2925.6 2925.7 2925.8 2926.1 2926.2 2926.3 2926.4 2926.5 2927.1 2927.2 2927.3 2927.4 2927.5 2927.6 2928.1 2929.1 2930.1 2930.2 2932.1 2932.2 2933.1 2934.1 2934.2 2934.3 2934.4 2934.5 2935.1 2935.2 2935.3 2937.1 2937.2 2937.3 2937.4 2937.5 2937.6 2937.7 2937.8 2937.9 2937.10 2938.1 2938.2 2938.3 2938.4 2938.5 2938.6 2938.7 2938.8 2938.9 2939.1 2939.2 2939.3 2939.4 2939.5 2940.1 2940.2 2940.3 2940.4 2940.5 2941.1 2941.2 2941.3 2941.4 2941.5 2941.6 2941.7 2942.1 2942.2 2942.3 2942.4 2942.5 2942.6 2943.1 2943.2 2943.3 2943.4 2943.5 2943.6 2943.7 2943.8 2943.9 2943.10 2944.1 2945.1 2946.1 2947.1 2947.2 2948.1 2948.2 2949.1 2949.2 2950.1 2950.2 2950.3 2950.4 2950.5 2950.6 2950.7 2950.8 2951.1 2952.1 2953.1 2953.2 2954.1 2954.2 2955.1 2955.2 2955.3 2955.4 2955.5 2955.6 2956.1 2956.2 2956.3 2957.1 2957.2 2957.3 2957.4 2958.1 2959.1 2959.2 2960.1 2960.2 2960.3 2961.1 2962.1 2963.1 2963.2 2963.3 2963.4 2963.5 2964.1 2964.2 2965.1 2966.1 2966.2 2967.1 2968.1 2968.2 2968.3 2968.4 2968.5 2968.6 2969.1 2970.1 2970.2 2970.3 2970.4 2971.1 2972.1 2973.1 2974.1 2974.2 2975.1 2975.2 2976.1 2976.2 2977.1 2977.2 2977.3 2977.4 2978.1 2979.1 2979.2 2979.3 2980.1 2980.2 2981.1 2981.2 2982.1 2983.1 2983.2 2983.3 2984.1 2984.2 2984.3 2984.4 2984.5 2984.6 2984.7 2984.8 2985.1 2985.2 2985.3 2985.4 2985.5 2985.6 2985.7 2985.8 2985.9 2986.1 2987.1 2987.2 2987.3 2987.4 2987.5 2987.6 2988.1 2989.1 2989.2 2990.1 2991.1 2992.1 2992.2 2992.3 2992.4 2992.5 2993.1 2994.1 2994.2 2994.3 2996.1 2996.2 2996.3 2997.1 2998.1 2998.2 2999.1 3000.1 3001.1 3002.1 3003.1 3004.1 3004.2 3004.3 3004.4 3004.5 3005.1 3005.2 3006.1 3007.1 3008.1 3008.2 3008.3 3008.4 3009.1 3009.2 3009.3 3009.4 3009.5 3010.1 3010.2 3011.1 3011.2 3011.3 3011.4 3011.5 3012.1 3012.2 3012.3 3013.1 3013.2 3013.3 3013.4 3013.5 3013.6 3013.7 3013.8 3013.9 3013.10 3013.11 3013.12 3014.1 3014.2 3014.3 3014.4 3014.5 3014.6 3014.7 3014.8 3014.9 3014.10 3014.11 3015.1 3016.1 3017.1 3017.2 3018.1 3018.2 3018.3 3018.4 3018.5 3018.6 3019.1 3019.2 3020.1 3020.2 3020.3 3021.1 3022.1 3023.1 3023.2 3023.3 3023.4 3023.5 3024.1 3024.2 3024.3 3025.1 3026.1 3026.2 3026.3 3026.4 3028.1 3029.1 3030.1 3030.2 3030.3 3030.4 3030.5 3030.6 3031.1 3032.1 3033.1 3034.1 3034.2 3035.1 3036.1 3037.1 3037.2 3038.1 3039.1 3039.2 3039.3 3039.4 3039.5 3040.1 3040.2 3041.1 3042.1 3043.1 3043.2 3044.1 3044.2 3045.1 3046.1 3047.1 3047.2 3048.1 3049.1 3050.1 3050.2 3050.3 3051.1 3051.2 3052.1 3052.2 3052.3 3052.4 3052.5 3052.6 3053.1 3053.2 3053.3 3053.4 3053.5 3053.6 3053.7 3053.8 3053.9 3053.10 3054.1 3055.1 3056.1 3056.2 3056.3 3057.1 3057.2 3058.1 3058.2 3058.3 3059.1 3059.2 3059.3 3059.4 3059.5 3059.6 3060.1 3060.2 3061.1 3062.1 3063.1 3063.2 3064.1 3065.1 3066.1 3067.1 3068.1 3069.1 3070.1 3071.1 3071.2 3072.1 3072.2 3072.3 3073.1 3073.2 3073.3 3073.4 3073.5 3073.6 3073.7 3073.8 3073.9 3074.1 3075.1 3075.2 3076.1 3077.1 3077.2 3078.1 3079.1 3080.1 3081.1 3082.1 3082.2 3082.3 3082.4 3083.1 3083.2 3083.3 3084.1 3085.1 3085.2 3086.1 3087.1 3087.2 3087.3 3087.4 3087.5 3087.6 3087.7 3088.1 3088.2 3088.3 3088.4 3089.1 3090.1 3091.1 3091.2 3091.3 3092.1 3093.1 3094.1 3095.1 3095.2 3096.1 3097.1 3097.2 3097.3 3098.1 3099.1 3100.1 3100.2 3100.3 3100.4 3101.1 3102.1 3102.2 3102.3 3102.4 3102.5 3103.1 3104.1 3104.2 3104.3 3105.1 3105.2 3105.3 3105.4 3106.1 3107.1 3108.1 3109.1 3110.1 3111.1 3112.1 3112.2 3112.3 3112.4 3113.1 3113.2 3113.3 3114.1 3115.1 3116.1 3117.1 3118.1 3119.1 3119.2 3119.3 3120.1 3120.2 3120.3 3121.1 3121.2 3121.3 3121.4 3121.5 3121.6 3121.7 3121.8 3121.9 3121.10 3121.11 3122.1 3123.1 3123.2 3124.1 3125.1 3126.1 3127.1 3127.2 3127.3 3128.1 3129.1 3129.2 3130.1 3131.1 3131.2 3132.1 3132.2 3132.3 3132.4 3132.5 3132.6 3132.7 3132.8 3132.9 3133.1 3133.2 3133.3 3133.4 3133.5 3133.6 3134.1 3135.1 3136.1 3137.1 3137.2 3138.1 3139.1 3140.1 3141.1 3141.2 3143.1 3144.1 3146.1 3147.1 3148.1 3149.1 3151.1 3152.1 3153.1 3154.1 3155.1 3155.2 3155.3 3155.4 3156.1 3156.2 3156.3 3157.1 3159.1 3160.1 3161.1 3163.1 3164.1 3164.2 3164.3 3166.1 3166.2 3166.3 3166.4 3167.1 3167.2
Kawasaki KLE Croatia forum Off,Off, i samo Off ... topic !! => Trkeljanje o svemu i svačemu => Đonijev literalni kutak !! => Autor teme: Đoni - 23. Prvi dio "Jahači u magli" Prolog Ponekad vam se čini kao "deja vu" ili već viđeno, već viđeno u bezbroj glupih romana i filmova ali je tematika druga. Tematika je ovdje djelovala toliko stvarno i neočekivano za terasu restorana u Opatiji. Pravac Hamburg Referent mi je djelovao slinavo. Kao onaj tip državnog službenika koji se trudi da ugodi svome nadređenom ali ujedno i da mu zabije nož u leđa prvom prigodom, samo kako bi sjeo na njegovu izlizanu stolicu i dojučerašnje kolege gledao sa malo više pozicije. Pogledao me je kroz one socijalne naočale sa plastično metalnim okvirima i klimnuo glavom. "Da rezimiramo diplomirao si prije četiri mjeseca i nisi to prijavio u vojni odsjek dok te nismo pozvali na razgovor?" Jebi ga mogao me puknuti kamo je htio, što mi uostalom nije niti bilo važno za tih godinu dana ali ugodnije je ne izazivati vraga. Malo sam slegao ramenima i nasmiješio se samo krajevima usana tek toliko da djelujem ljubazno, a da debil preko puta mene ne misli da ga ismijavam. Sa tim nižim facama "u službi" bio sam uvijek oprezan, znali su se dići na zadnje noge za najmanju sitnicu. Još mi je samo falilo da prije JNA dobijem epitet "sumnjivi element u samoupravnom socijalizmu", a debilčić u stolici mi ga je mogao uvaliti u dosje, tek toliko da ga zapamtim. "Žao mi je nisam znao da moram čim diplomiram to prijaviti, mislio sam da će fakultet uraditi isto." Lik me pogleda kroz ona svoja stakla vrlo ozbiljno, što nije bio baš dobar znak. "To je tvoja dužnost kao omladinca, ako si uopće omladinac sa dvadeset i šest godina, meni si prije vječni student kojem je naše društvo to omogućilo." Jebi ga sad sam puko, lik ima kompleks više stručne spreme i mrzi sve iznad toga, shebat će me sto posto. Malo sam ponovno pokunjeno slegao ramenima i odmahnuo glavom. "Baka i djed su mi bolesni nemamo baš novca pa se ja moram brinuti o njima, normalno ne mogu na predavanja i fakultet pati." Idiote, zasvijetlio mi reklamni natpis u glavi, smisli nešto originalnije, cijelo susjedstvo zna da ti djed drži pčele i svako jutro vozi bicikl 8 kilometara do tih desetak košnica, a baka kuha sve, od zimnice do slatkog, na štednjaku na drva u dvorištu i uz to sa pet metara mazne krumpirom svaku mačku koja pokuša ukrasti nešto mesa sa stola dok ona cijepa drva. Na stolu uvijek uz put priprema nešto za u pećnicu, tek toliko da drva ne gore samo za peći papriku za ajvar ili kuhati šljive za slatko. Lik me ozbiljno pogleda i klimne glavom. "Je malo je to neugodno kada te muke u obitelji spopadnu. I meni bolesna mama i baka smetale da završim pravo do kraja, pa sam se morao prebaciti na višu upravnu." Pogled upućen nakon te izjave već je djelovao malo mekši. Odmahnuo je glavom. "Ništa pogledat ću gdje da te smjestim ipak si školovan ne mogu te tek tako među ove klince sa zanatom." Kamen mi pade sa srca i razvali koljeno pri padu. "Hvala druže pogotovu na razumijevanju". Lik odmahnu rukom. "Ništa samo radim svoj posao, dobićeš poštom, kada da se javiš i gdje ali ne baš tako brzo, ovi ljetnja klasa su svi pješadija i brdska pješadija za Tolmin u Sloveniji." Ljubazno se nasmiješio. "Ajd sad pa zdravo". "Zdravo i hvala još jedan put". Malo sam se mrzio radi uvlačenja ali ona stara narodna "sila boga ne moli". Vani me je čekao Strela. Sjedio je u hladu, na zidiću pored motora, i motao cigaretu. Dok sam mu prilazio namignuo je. "Gdje su te pukli?" Odmahnuh glavom. "Još ne znam ali se nadam nešto normalno." Liznuo je cigaret papir, omotan oko štapića duhana, zaljepio ga u savršenu cigaretu bez filtera i pružio mi, potom se bacio na motanje nove za sebe. Izvadih stari austrijski benzinski upaljač i zapalih. Zatvorio sam poklopac upaljača uz tipično klik i pružio ga Streli. Upravo je završio cigaretu pa smo skupa dimili bez riječi. Nakon par minuta tišine Strela baci cigaretu na zemlju i ugasi je petom tenisice. "Čuj idemo na piće bolje će biti nakon toga." Klimnuh glavom. "Kod Benny Hilla može?" Nasmiješio se. Zakopčao sam traper jaknu i zajahao svoj MZ 250, Strela je već navukao kacigu i startao svoj ČZ 175. Navukoh svoju istočno Njemačku kacigu i bacih start motora. Pet minuta kasnije provlačili smo se kroz promet glavne ulice u Zemunu pazeći da nas pri prelasku pune crte ne vidi koji "milkan", kako smo u lokalnom žargonu zvali tadašnju miliciju. Ne znam zašto ali dok smo sporo vozili kroz gradsku gužvu na pamet mi je stalno padala Goga. Dok smo stigli do kafića "Benny" stvar je legla na svoje mjesto, bilo mi je jasno. Kafić "Benny" je bio obična rupa u podrumu zgrade, par ulica dalje od dijela u kojem smo stanovali ali je imao specifično uređenje. Stari ručno rađeni drveni stolovi i klupe, kameni pod od sitnih kocki kamena, koji se inače nekada koristio za popločavanje cesti. Uz drveni šank na ručno izrađenoj polici stajala je JVC - HiFi linija i video rekorder koji je bio spojen na veliki Grunding TV. Na zidovima su bili posteri popularnog Benny Hill-a u plastičnim folijama. Četiri velika ručno rađena zvučnika su bila smještena u kutovima prostorije, a dva flipper-a u centru i to je bilo sve. Vlasnik Benny-ja je bio Marko Dileja. Marko je završio primijenjenu matematiku na Elektrotehničkom Fakultetu potom odradio četiri godine u nekom raju od društvene firme kao programer u COBOL-u i pukao. Godinu dana nije radio ništa potom je iznajmio od nekog "kućnog savjeta" podrum sa "higijenskim čvorom" i otvorio kafić. U to doba u Zemunu nije bilo lako držati kafić, uvijek si bio stisnut između onih "malo van zakona" sa jedne strane i milkana koji su ganjali iste sa druge. Marko je imao rješenje. Boca original Johnny Walker-a ispod šanka za druge i čelična cijev i bokser ispod šanka za prve. Znam da je negdje oko 90 te nakon smrti majke otišao u Australiju. Strela je upao prvi smjestio se za stol u kutu, a uz put dobacio Marku: "Daj nam dvije pive i dva normalna konjaka." Mahnuo je glavom prema meni. "Djoni je bio u vojnom odsjeku". Mjehur me mučio još od razgovora u vojnom i odmah sam se uputio u wc. Kada sam se vratio na stolu su bile dvije "Nikšićke" i dva konjaka 0,5. Kod Benny-ja se služila samo Nikšićka piva, po nekim pričama zato jer je Markov otac bio Crnogorac ali bliže istini je bilo zato što mu je bratić radio u Nikšićkoj pivovari. Pogledao sam Strelu u oči i nazdravio konjakom. Ispili smo "na eks". Sada je na redu bilo polako pijuckanje pive i razgovor. Prešao sam direktno na ono što me mučilo. "Slušaj Strela mene pokupe u JNA do prosinca, a ni ti nisi daleko od toga, čim završiš tu tvoju višu zidarsku ideš na dug svojoj domovini". Strela je klimnuo glavom. "Pa što misliš da opalimo put do Hamburga i malo se provedemo. Goga me ionako zvala više puta da navratim kod nje u posjet i eto .. smještaj i hranu imamo samo put? Iskoristimo ovo ljeto." Strela je bio hladnokrvan dečko. Sve što mu kažeš na kratko bi obradio u svojoj glavi i tek potom progovorio. Čekao sam jedan dugi gutljaj prije nego je odgovorio. "Misliš ti ja i Škot?" Spustio sam bocu na stol. "A tko drugi?" Okrenu je svoju bocu sa dva prsta malo u krug. "Bilo bi dobro, nikada nisam bio u Njemačkoj, a ima se tamo što vidjeti i doživjeti." Goga Goga je bila cura iz ulice četiri godine starija od mene. Gordana ili Ćaknuta Goca, kako su je zvale frustrirane "sretno udate" žene iz kvarta. Nije bila neka ljepota ali je bila visoka i zgođušna. Točnije imala je duge noge, pljosnatu zadnjicu i malo veće grudi. Facu joj je krasio specifičan izgled, punije usne na užoj faci i malo veći nos ili ti "kljuka" u žargonu. Imala je specifičan osmjeh i neku čudnu osobnost. Kada je krenula u srednju kemijsku školu, na drugom kraju grada, stari joj je dozvolio da vozi njegov tada već stariji Tomos T12 Kolibri. Moped 49 ccm sa tri brzine i ručnim mjenjačem i to je bilo to. Od početka srednje je nosila vojnu platnenu torbu preko ramena, izlizane traperice i traper jaknu. U školi je nizala samo petake. Kada je bila na trećoj godini spetljala se sa nekim likom sa dugom valovitom kosom. Potomak doseljenika "vlakom bez voznog reda" koji je završio zanat u Novom Sadu i potom prešao raditi u Zemunski Teleoptik. Lik se zvao Dejan i živio je u iznajmljenoj garsonjeri u potkrovlju. Vozio je ČZ Enduro 250, a po kiši starog fiću sa vratima koja su se otvarala sprijeda. Maštao je, u razgovorima, o nečem boljem izuzev rada od osam sati, u tvornici optičkih pomagala, za sitnu lovu. Svirao je gitaru i to uglavnom vesele rock stvari koje je povremeno prekidao sa nešto bluza. Bio je Ok po našim shvaćanjima ali po malograđanskom okruženju, živi promašaj od čovjeka. Goga je bila ludo zaljubljena u istog od prvog dana. Kako mi je kasnije pričala pasalo joj je kako tiho priča tim dubokim glasom oko toga što bi sve mogli uraditi zajedno. Planirana putovanja, koja nikada nisu ostvarili, zajednički život i pažnja koju ona zaslužuje. Goga je u totalu pukla i prebacila se u garsonjeru u potkrovlju, sa zajedničkim WC-om i kupaonom u hodniku. Loše je bilo što Goga još nije imala 18 godina pa je njen stari napravio strašnu frku kada se prebacila živjeti sa Dejanom. Završilo se na način da je milicija obavila svoj posao, a Gogin stari je odvukao istu doma i remenom joj objasnio koga će slušati. Naravno nakon toga je cijela bliža i daljnja okolica, u predgrađu gdje smo živjeli, imala o čemu pričati barem tri mjeseca. Goga nije izlazila iz kuće dva tjedna. Toliko je trebalo da plavice po licu i ramenima nestanu. Drugog tjedna je prije podne, dok joj je stari bio na poslu, stajala i gledala kroz prozor. U starom predgrađu Zemuna sve kuće su građene tako da dva prozora gledaju direktno na pločnik potom slijedi drvored pa cesta. Tako je počelo naše druženje. Prolazio sam na povratku iz "omladinskog Benny-ja" kamo sam tek počeo zalaziti. Djelovala je izgubljeno pa sam joj dobacio jedno toplo: "Heij Goga". Pogledala me i odvratila: "Hei Bambi." To je bilo sve za prvi put. Slijedeći dan sam vozio Pony bicikl do trgovine sa nardžbom za kućne potrebe. Ponovno je gledala kroz prozor vani. Djelovala mi je jadno. Uz sve naručeno za kuću kupio sam i jednu kokos čokoladicu. Kada sam prolazio pored Gogine kuće ista je još bila na prozoru. Zaustavio sam bicikl i ne silazeći upitao. "Kako je?" Nasmiješila mi se malim osmjehom jedva krajevima usana. "Bolje, dok tata ne dođe koristim malo za udahnuti zraka." Gogin tata je bio vrlo strog, kako prema sebi tako i prema drugima. Bio je šef odjela precizne mehanike u "Insi" – tvornici satova. Uvijek na vrijeme na poslu, nikad kasnio, uvijek uredan i ugledan član radničkog savjeta. Kritizirao je dosta okolicu i "novi moral mladih i te betlise". Skraćeno bio je uzoran član društva po mjerilima malograđanskog predgrađa, a i uživao je veliki ugled. Moja obitelj ga je cijenila jedino djed bi ponekada samo odmahnuo glavom. Nešto mu se nije sviđalo kod njega kao ni meni. Pružih Gogi čokoladicu. "Da lakše provedeš ostatak dana." Pogledala je zbunjeno u šarenu foliju, a potom je uzela sa dva prsta i stavila na rub prozora. "Bambi srce si veliko." Zvučala je iskreno toliko iskreno da sam se osjećao ugodno. Na kraju to mi je i bio cilj, oraspoložiti tužnu curu. Klimnuh joj glavom i produljih dalje doma. Još par sati sam se osjećao ugodno kada bi se sjetio Goge, a potom sam zaboravio, jednostavno na crno bijelom tv prijemniku je bio film "Plavi vojnik", jedan od onih koji su pomakli shvaćanje indijanaca u western filmovima, a za dečka od 14 godina "stvarno genijalno". Četiri godine kasnije sam pomogao Gogi da pobjegne od roditelja u Njemačku. Noć i jutro kojih ću se zauvijek sjećati. Poslije smo se dopisivali. Večeras više od trideset godina kasnije dok sjedim na terasi restorana u Opatiji žena koja je upravo ušla izgleda kao Goga. Izgleda kao Goga sa pedeset i šest godina, onakva kakvom bi je mogao uraditi onaj kompjuterski program, u koji uneseš sliku i neke karakteristike kao i broj godina koje prolaze i izbaciti ti kako ćeš izgledati. Boja kose je ista ona koje se sjećam od prije dvadeset i više godina iz Njemačke, kada sam je zadnji put vidio. Vadim cigaretu iz kutije moje nevjenčane žene, odnosno one sa kojom živim već godinama. Začuđeno me gleda već tri mjeseca sam samo na elektroničkoj cigareti. Prati moj pogled i gleda u tu riđokosu ženu koja je upravo stupila nogom, u čipkanoj čarapi i visokoj potpetici, na terasu restorana. Ako je Goga malo se ugojila ali još "drži crtu" i izgleda zgođušno za svoje godine u toj crnoj haljini sa dubokim izrezom sa strane. Isti malo veći nos na uzanom licu, iste punije usne i zelene oči. Mirjana vlasnica restorana je dočekuje kao i sve goste koji mirišu na lovu. Nešto pričaju i odvodi je do stola u kutu gdje sjeda sama. Odvratio sam pogled i zapalio cigaretu. Lidija je očigledno dobro snimila potencijalnu Gogu i utvrdila da je znatno starija i manje zgodna od nje pa ne komentira ništa. Pogledam moju Lidiju i osmjehnem se. "Došlo mi da osjetim i malo katrana u plućima". Klima glavom i ne komentira već uzima čašu plavca i polako ispija gutljaj. Ne znam što raditi. Vuče me da priđem tom stolu i raščistim tko je ta gospođa jednostavnim pitanjem "Oprostite da li ste vi Gordana ...". Sa druge strane što bih rekao Lidiji zašto to radim, a bez veze zvuči ako potencijalna Goga kaže hladno "Žao mi je nisam, pogriješili ste". Još gore djeluje ako kaže "Jesam, a vi ste?". Djeluje najbolje kosture iz ormara ostaviti u ormaru. Osmjehujem se Mirajni dok prolazi i za dvije minute račun je na stolu. Lidija ne pita ništa. Dok idemo zagrljeni prema mojoj staroj škodi pita više polu radoznalo ali ne zainteresirano. "Onu stariju gospođu u crnoj haljini što je upravo došla poznaješ?" Slegnuh ramenima. "Mislim da je znam poslom ali nisam siguran". Lidija odmahnu slobodnom rukom. "Daj malo olabavi, pusti posao i likove koje srećeš tamo. Mislim sada smo nas dvoje i zaboravi te gluposti koje radiš na poslu." Poljubih je i više to nismo spominjali. Dok sam četkao zube u kupaoni ponovno mi je u glavi bila slika žene koja bi mogla biti Goga. Pravac Hamburg Strela se već vratio od šanka gdje je razmijenio par riječi sa Markom dok sam ja pokušavao smotati cigaretu ručno. Ono sa cigaretom što je njemu polazilo glatko za rukom za mene je bila "viša matematika". Ipak je na kraju to sličilo na cigaretu. Prilazeći Strela kritički odmjeri cigaretu. "Treba ti još vježbe da to bude cigareta". Iskreno se smiješio. Ubacio se na stolicu preko puta mene i dohvatio bocu sa ostatkom pive. Kada sam uz "klik" zatvorio upaljač prešao je na stvar. "Ima do Hamburga više od dvije tisuće kilometara. Znači najmanje od najmanjeg tri dana puta, računaj četiri." Polako je smotao sebi cigaretu dok je pričao. "Marko kaže da nema spavanja uz cestu policija ne dopušta ali ima umjetnih jezera sa plažom pa od ujutro od negdje 8 sati do navečer nitko te ne pita da li spavaš na plaži ili ne. Problem drugi lova. Koliko nam treba za to?" Ekipa smo bili Strela, Škot i ja. Sve probleme kako doći do love su uglavnom prepuštali meni. Nitko od nas nije želio "sa one strane zakona" izuzev na nivou prekršaja u stilu "ako te uhvate plati prekršaj i nestani". Duboko sam udahnuo dim cigarete i polako ga ispuhao van. "Najmanje tisuću i pol maraka, svatko od nas ima nešto sačuvano, za dalje imamo samo dva izbora. Tile, ako treba slike za "Borisa" i Fleka kao zadnja šansa". Strela je klimnuo glavom. "Idem nazvati Škota imaš dva dinara da pustim u staklenku?" Prekopah po džepovima i nađoh dvije kovanice od dinar. Položih sitniš na ispruženi dlan. Strela stisnu šaku i zaputi se prema šanku, gdje je bio stari telefon za javnu uporabu, samo si morao ubaciti nešto sitno u staklenku pored istog. Pokupih cigarete i upaljač sa stola i otpih zadnji gutljaj pive. Polako sam došao do šanka i namignuo Marku. Isti opali ko iz topa. "Tri tisuće i šesto", prbacujući u "stare dinare" račun. Pažljivo položih na šank tri puta po deset dinara u papiru i tri kovanice po dva. "Zadrži ostatak". Strela je već završio rzagovor i čekao na kraju šanka. Priđoh mu. "Škot je doma čeka nas." Pet sekundi kasnije bili smo na motorima i prašili tih par ulica do Škota. Dvorišna vrata su već bila otvorena, što je bio pouzdan znak da nas Škot čeka. Polako smo parkirali motore pod trešnjom odmah do Škotove Jawe 350, a na kojoj smo mu zavidjeli. Dok sam ja još petljao sa istočnonjemačkom kacigom Strela je zatvorio vrata i javio se gospođa Marici, Škotovj mami koja je čistila neku ribu na malom stolu u hladu. Iz podrumske prostorije iza nje je dopirala glasna glazba Bronski Beats. Škot je sjedio za starim stolom na svom Comodore 64. Ispred njega je umjesto ekrana bio stari crno bijeli TV. Na zidovima prostorije su bili razni posteri najviše motori, nekoliko postera iz filma Conan 2 dio, prirodno našla se uz iste i Grace Jones, centralni prostor je zauzimao Đoni Štulić. Još prije deset godina roditelji su mu dodijelili jednu od dvije postojeće podrumske prostorije "da tamo vrišti sa svojom ekipom". Lijevo od ulaza u podrum je bila mala prostorija sa wc-om i umivaonikom. Tako je naša ekipa umjesto svojih dječijih soba dobila svoj odvojen prostor. Prostorija je bila uređena na način da je preko pločica na podu bilo bačeno par starih tepiha, na ručno izrađenoj polici je bio smješten stari Receiver "HSR 48" gramofon "Tosca HiFi" i gomila LP ploča. Polica je isto kao i postojeća dva ormara bila ručno obojena u crno. Ormari su bili potpuno različitog izgleda i predstavljali dvije generacije Škotove obitelji. Za sjedenje i izležavanja su korištena dva kauča smještena uza zid naspram ormara i nakrcana sa par jastučića. Škot je samo klimnu i dalje nešto tipkajući, pored njega je bila krcata pepeljara i velika šalica kave, dok smo se nas dvojica polako smjestila što znači da smo skinuli jakne i bacili ih na kauč otvorili jedan od ormara i nasuli si, u staklene čaše od eurokrema, malo Gromovače Škotovog djeda. Strela je smotao cigaretu i ispraznio veliku pepeljaru potom se vratio i smjestio do mene na kauč pepeljaru je položio između nas. Sa jedinog prozora iznad naših glava je dopirala slaba svjetlost ali to nam nije smetalo. Škot je snimio na kazetar onaj program koji je pisao i izvadio drinu bez filtera iz kutije. Polako je otišao do ormara i nasu i sebi malo domaće rakije potom prišao gramofonu i stavio novu LP. Iz zvučnika su krenuli specifični tonovi početka Štulićeve Balkan. Svi smo se pucali na Azru, a ja sam na gitari i znao odsvirati dosta njihovih stvari, tako sam polako umjesto nadimka Bambi zaradio nadimak Đoni. Škot je složio par jastučića na pod uz vrata ormara naspram nas i sa pepeljarom u jednoj ruci, a cigaretom u drugoj, smjestio na njih. Leđa je udobno naslonio na ormar i udahnuo duboko dim cigarete. "Ljilja nema ništa protiv da me nema koji tjedan, tako da sam slobodan." Ljilja je bila Škotova cura. Završila je višu ekonomsku zaposlila se u nekoj banci kao knjigovođa i dobro uklopila u naše društvo. Točnije rečeno radila je pa nije imala puno vremena da nam smeta, a ono malo što bi bila u ekipi je bila OK. "Vas dva ste slobodnjaci znači svi smo za." Otpio je iz čaše. "Blago vama dok sam ja bio u JNA vi ste bili ekipa, pitam se što ću ja kada pokupe vas dvojicu do kraja godine." Strela je bacio jastučić u njegovom pravcu. "Ne seri bit će tebi dobro i sa Ljiljom, sada će te moći maziti i paziti više sati na dan." Nasmijali smo se sva trojica na već poznato ugađanje Škotu od strane Ljilje. Meni to uopće nije bilo čudno budući da su cure padale na Škota tek tako. Strela i ja smo bili visoki mršavi i više žilavi. Škot je bio srednje visine za muškarca ali vrlo skladno građen imao je i puni šarm "zavodnika iz filomova" i u ekipi je bio osoba za kontakt sa curama. Drugim rječima uvijek bi on prvi prišao nekoj curi iz ženske ekipe u diskoteci ili na nekom plesnjaku. Nas dvojica bi se ubacili kada on ostvari prvi kontakt, a za to je bio majstor. Načitan i po prirodi duhovit bio je lik kojem je malo koja cura mogla odoljeti. Nam je to išlo teže ali je ipak išlo solidno. Dovoljno solidno da budemo samouvjereni, a mislim da je to olakšavalo daljnji pristup curama. Škot je završio strojarstvo u roku, a već iste godine otišao na odsluženje JNA. Ja sam prve dvije godine Ekonomskog dao u roku, a na trećoj sam otkrio "spectrum 48 " kućni kompjutor i programiranje u basic-u. Treću godinu sam odradio "skoro pa odlično", kako je moja mama znala reći, odnosno dao sam sve ispite izuzev dva najlakša. Uvjet za četvrtu godinu je bio da se samo jedan ispit može prenijeti tako sam morao "ponoviti" treću dok ne dam taj ispit razlike. Normalno prešutio sam mojima da zadnji mogući ispitni rok nisam niti koristio, a da Engleski prvi stupanj ne moram niti učiti. Problem je bio što sam otkrio laku zaradu na prodaji gotovih strojnih programa, za tada rašireni "spectrum 48", studentima raznih prirodnih faksova za stvari gdje je trebalo dosta preračuna. Ispite sam dao već u prvom ponavljačkom roku i imao pred sobom deset mjeseci slobode. Život je bio lijep motor i laka lova od programa bez ikakvih obaveza. Moji nisu radili probleme bitno im je bilo da "to sa fakultetom ide naprijed". Takav život vam se osladi pa sam isti trik primijenio i na četvrtoj godini, čvrsto ukopan u odluci da se ne ukopam "čim prije" u JNA posao u raju društvene firme i brak. U razdoblju četvrte godine sam otkrio i dodatne izvore zarade, jeftine slike iz Rumunjske i povremeni rad preko studentske zadruge na tada prvim PC računalim u "BSG International". Tri odlične godine života, čak sam si i kupio rabljenu stariju škodu 110. Na kraju svemu što je dobro dođe kraj nitko više nije imao razumijevanja za moj samo još jedan ispit i diplomski, a najviše su prednjačili moji koji su napokon izgubili strpljenje sa mojim produljenim fakultetskim stažom . Nakon dva sata i nekoliko čašica gromovače plan je bio gotov. Na podu između nas je ležala auto karta Evrope sa svježom mrljom od kave tri šalice za kavu i pepeljara već dobro napunjena. Sve je bilo dogovoreno ostao je još samo problem love. Za malo produljenog putovanja od tri tjedna trebalo nam je najmanje oko 1000 maraka po glavi. Svi smo imali već nešto na strani ali je i svaki od nas bio kratak za oko 300 - 400 DEM. Škot je već pripremio teren, nazvao je Tileta i pitao ga "kako ide sa slikama". Odgovor je na naše zadovoljstvo bio "da bi trebalo pet do sedam komada ali pogođenih". Tile Tile se prezivao Tišma pa je tako i dobio nadimak. U društvu samo ga uvijek zvali Tile ali ponekada u javnosti pogotovu ako bi neka od onih baba iz AFŽ-a, sa sumnjičavom partiznaskom logikom, bila u blizini zvali smo ga Tišma. Nije nam se dalo objašnjavati nikome da se recimo izjava "Tile je ispao glup u zadnjem poslu" odnosila na Tišmu, a ne na tada već pokojnog maršala Tita. Iz potpuno praktičnih razloga skoro do kraja osamdesetih je jednako bilo u upotrebi i njegovo prezime i nadimak. Tiletov stari je diplomirao na ekonomiji i radio u vanjskoj trgovini. Love je uvijek bilo u većim količinama mislim najviše zahvaljujući deviznim dnevnicama. Do sredine osamdesetih prosječna plaća je bila oko 400 DEM, a samo pet dana deviznih dnevnica je "puštalo na stranu" preko tisuću DEM. Tile je imao odličan slikarski talent međutim njegov stari je želio da mu sin bude "inžinjer ili lječnik" i to je sebi duboko utuvio u glavu. Kao i svi po prirodi skloni umjetnosti Tile nije imao puno interesa za prirodne znanosti ali je pod presijom oca završio u prirodno matematičkoj gimnaziji. Završio je dvije godine gimnazije naslikao i nacrtao brdo stvari za koje je na amaterskim natječajima pokupio dosta nagrada i pukao. Napustio je srednju školu "tek tako". Višemjesečne svađe u kući je razriješila Tiletova majka jednostavnim ultimatumom. "Ili ga ti stari idiote pusti na miru ili sin i ja idemo kod mojih u Suboticu." Pobijedila je ljubav prema obitelji pa je Tiletov stari prihvatio novonastalu situaciju i svoju krivicu za to. Mir se vrati u kuću, a godinu dana kasnije Tile se upisao na likovnu akademiju bez srednje škole samo po uvjetima natječaja za one koji bez neke mature žele na akademiju. Bio je među prvima po talentu pokazanom na prijemnom i rekordno je završio. Pred kraj studija je "servisirao" jednu asistenticu, koja je opet dobro "servisirala" svog profesora, a koji je bio i neka faca među kritičarima. Tako su Tiletove slike još pred kraj studija dobile najbolje moguće krtike. Polako je postajao poznat. Asistentica mu je sredila i društveni prostor za atelje. Točnije dobio je tridesetak metara neuređenog tavanskog prostora. Tile se nije uzbuđivao. Proveo je jedno ljeto "na slikarskoj tezgi" po Jadranu. Sa iskaznicom akademije imao je pravo dok ne završi tezgariti, kao i masa drugih sa stolicom na sklapanje i par zakupljenih metara pločnika uz neku rivu. Išlo mu je više nego dobro, a troškovi su bili minimalni budući da je dobar dio vremena spavao i jeo po "omladinskim centrima" kao "ilegalac". Vratio se sa dovoljno love da sa prijateljima uredi atelje i doda kupaonu i wc. Preselio se u atelje i postao "samo svoj". Tada i dolazi u dvojbu. Njegove slike imaju dobru kritiku i prodaju se po većim cijenama ali samo one koje radi na svoj način uz inspiraciju i sporije. Za lovu mu trebaju jeftinije slike u većim količinama ali tada bi uništio svoju reputaciju u začetku. Takvih brzopoteznih slikara sa jeftinim slikama je bila gomila. Tile je želio zadržati rejting ali i zaraditi, a u to doba umjetničke slike sa većom cijenom su se teže prodavale. Radnička klasa nije imala dovoljno love izdržavati umjetnika na tržištu. Uvijek je postojalo nešto važnije za kupiti, lova za rabljenog Yuga ili novi kolor TV i slično. Tile je razmotrio problem sa više strana i izmislio Boriss-a. Nepostojeći Boriss je bio navodno slikar naivac kojeg je Tile otkrio i radio mu usluge na način da je u svom ateljeu jeftinije prodavao i slike sa potpisom Boriss. Slike su išle najviše radi cijene koja je bila umjerena i društvenih stanova čiji betonski zidovi vape za bilo kakvim pokrivalom. Tile je imao opravdanje za kičaste slike koje "imaju ono nešto" u Borisu ali nije imao uvijek dovoljno vremena da uradi veću količinu istih ipak je držao i do rejtinga koji Boriss ima. Naša ekipa je imala vremena i potrebu za jeftinim servisom motora u Rumunjskoj ili Mađarskoj (tada još uvijek željnih traperica, vegete i najlon hulahopki). Tako je nastao dogovor o poslu. Pravac Hamburg Ovaj put smo se odlučili za Rumunjsku većim dijelom zato što nam je prije puta trebao i dobar ali jeftin servis motora sa zamjenom svih ploča i pločica na kočnicama, a iz iz razloga trenutnog među tečajnog odnosa vegeta, traperice, najlonke i na crno kupljena rumunjska valuta prema tome što namjeravamo kupiti i uraditi. Ujedno imali smo i svoja dva čovjeka za sve potrebne transakcije u Rumunjskoj. Nabava materijala za prodaju i kratka priprema motora oduzela je jedan dan. Spremali smo se krenuti oko 4 sata slijedećeg jutra. Pijesak Zajahali smo prije svitanja računajući na čekanje na granici. Pravac kretanja Pančevo, Vršac Timisoara (Temišvar). U malom selu prije granice kod "Ace Ciganina" kupili smo nešto Rumunjskih leia (leu) po direkt tečaju marke – leji, koji je uvijek bio povoljniji. Na graničnom prijelazu je bila gužva i provlačili smo se pomalo između auta praćeni kišom psovki nezadovoljnih vozača. Naši nisu radili puno problema kod ulaska u Rumunjsku. Rumunjski carinik nas je normalno odmah izdvojio na stranu i tražio da otvorimo torbe na prtljažnicima. Prišao je Škotu dok je otvara torbu, ovaj mu je odmah po otvaranju sa vrha "robe za prodaju" pokupio i pružio dvije kutije Marlbora. Cigarete je strpao u džep brzinom svjetlosti, a torbu samo pretražio rukama koliko je dohvatio. Kada je prišao mojoj već otvorenoj torbi na vrhu robe ga je čekao veliki paket žvakaćih i crveni Ronhill isti su nestali jednakom brzinom i u istom pravcu kao Marlboro. Ubacio je obe ruke u torbu i prepipao sadržaj. Kada se uvjerio da je u pitanju samo standardna šverc roba klimnuo je glavom i bez riječi produžio ka Streli koji je opušteno čekao kod motora računajući na to "kako je krenulo dobro ide". Strelu nije pregledao samo je pitao: "Ima nesto?". Strela odmahnu glavom pružajući kutiju Marlbora. Mahnuo nam je da prođemo i desetak kilograma u srcu lakši, za težinu onog kamena koji je pao, produljismo dalje. Sa tadašnjim Rumunjskim carinicima nikada nisi znao. Većina ih je bila razumna i ako nisi pretjerao sa količinom robe za prodaju pokupili bi što im se nudi (po pravilu roba koje u Rumunjskoj nikako nije bilo ili je bila preskupa) i pustili te dalje. Ponekada bi ti oduzeli kilo dvije vegete ili paket najlonki. Normalno ako si pametan nisi pitao potvrdu već uz kiseli smiješak klimnuo glavom. Sa druge dvije kategorije carinika je bilo gore. Prvi su bili oni koji su kako tako provodili Rumunjski carinski zakon, a što je značilo oduzimanje viška robe ili u najboljem slučaju vraćanje natrag preko granice u jugu. Takvi su bili rijetki. Gori su bili ufurani u posao na svoju ruku. Takvi bi redovito oduzimali 10 – 30% robe po vlastitoj procijeni i potrebi. Ovima neku potvrdu o oduzimanju nisi smio niti pomisliti, a ne tražiti, u protivnom bi palo skidanje do gola i svi mogući pregledi. Kamo je oduzeta roba završavala znali smo samo po pričama "pravih švercera". Roba se jednim djelom podijelila kolegama da šute, a ostatak je raznim kanalima završavao u Rumunjskim zabitima gdje je postizao po 4 – 5 puta veću cijenu nego u velikim gradovima, kamo bi u pravilu rijeka jugo sitnih švercera završila. Socijalistički realizam u Rumunjskoj nije nudio veliki izbor robe. Isto je nadoknadila gomila sitnih jugo švercera. Motore smo parkirali pred velikom robnom kućom i torbe uzeli sa sobom. Robna kuća je imala vlastitu galeriju sa slikama Rumunjskih poznatih i onih manje poznatih umjetnika. Strela je bio u odličnim odnosima sa šefom galerije budući da je pomalo govorio francuski, a šef nije baš pucao od znanja nekog od jugo jezika. Livu nas je dočekao sa osmjehom, vjerojatno mu je zaliha robe malo presušila. Bio je niži i debeo ali mu je sako odijela dobro prikrivao poveći trbuh. Strela se rukovao i nakon par riječi na francuskom mahnuo glavom da prijeđemo u zadnju prostoriju. Po tradiciji prvo smo pokazali robu odnosno vegetu, "Filter 160", najlonke i dva para jeftinih "Beko Lee Cuper" traperica. Klimnuo je glavom, a potom poslagao uza zid desetak slika bez okvira. Strela je jedini imao slikarskog talenta, a i mama mu je predavala likovnu umjetnost u srednjoj strojarskoj. Tako smo nas dva samo stajali u mirisu terpentina i razgledali slikarsku opremu i slike, dok Strela nije završio odabir. Odabrao je pet pejzaža i dvije mrtve prirode. Upitno je pogledao prema meni. Zaključio sam da pejzaži uvijek dobro dođu za dnevni boravak, a one vaze sa cvijećem se budu dobro uklopile u neku blagavaonu. Klimnuh glavom. Sada je slijedio uobičajeni cirkus na kraju kupovine zvani "doplati razliku u markama". Livu je nešto brzo šaputao sa Strelom, a ovaj je odmahivao glavom. Na kraju nakon par minuta prepirke na francuskom Strela dođe polako do mene. "Daj mu dvadeset marona i ništa više". U Rumunjskoj je bilo strogo zabranjeno trgovati ili plaćati stranom devizom pogotovu onom kapitalističkom. Dok sam prilazio Livu Strela i Škot su krenuli malo prema vratima. Plan je bio jednostavan ako bi, ne daj bože, Livu ipak namjestio nešto sa policijom njih dvojica bi napravila gužvu na vratima kod upada drotova, a u međurazdoblju bih ja gurnuo sve marke iza neke slike. Poslije neka dokazuju tko ih je tamo stavio. Nije da nismo vjerovali Livu ali je po našim saznanjima previše šverao i ljubio kapitalističku valutu pa je uvijek mogao pasti i biti prisiljen na suradnju. Normalno one prave se ne bi usudio cinkati ali nas sitne bi rado prodao da izvuče kožu, a u tadašnjoj Rumunjskoj bilo je dovoljno da te nađu sa devizama i neki svjedok da potvrdi da je primio tu i tu količinu. Ako bi devize bile iza slike uvijek smo se mogli vaditi da ih je sam izvadio od tamo i ponudio nama za plaćanje. Sve je prošlo u najboljem redu novac nije niti vidio svijetlo dana kojom brzinom je nestao iz moje ruke kada sam ga samo pokušao pružiti. Roba je isto tako brzo nestala sa stola. Na crno tih dvadeset maraka je vrijedilo deset do dvanaest puta više od službenog tečaja. Klimnuo je glavom i brzo izvadio tri tanke kartonske tube. U svakoj je bilo standardno pakiranje po tri komada jeftinog slikarskog platna umotanog u rolu, a koje je trebalo naknadno rasteći po okviru. Pažljivo je skinuo odabrana platna sa slikama sa ramova. Slijedeća faza je bila da je razdvojio svaku kartonsku tubu, bez otvaranja, na način da je odvojio vanjski sloj izvukao rebrasti izolacijski karton i umjesto njega namotao platna sa slikama. Potom je pažljivo vratio i zaljepio po rubovima vanjski tamnozeleni karton. Pred nama su bile tri tube jeftinog slikarskog platna u original pakiranju. Takvo se često znalo donositi iz Rumunjske. Uvijek sam se divio vještini i brzini kojom je to obavljao, očigledno je isto često radio. Devize i roba na crno budu mu donijele zaradu u višestrukoj vrijednosti slika. Pola sata kasnije smo sjedeli u jedinom kafiću u blizini koji je imao neku glazbu. Rumunjska zabavna glazba sa klasičnog magnetofona, "cassette tape deck" im je bio nedostupan. Pili smo Bacardi i gusti sok, torbe nismo ispuštali ispod sigurnog pritiska potkoljenicama. Ovdje su krađe jugo švercera od strane domaćih spretnih prstiju bile česte. Daljnji plan je bio jasan trebalo nam je malo servisa ali i još po nešto da nas carina pri povratku ne pita za slikarska platna. Doru Bugarin je šefovao u nekoj auto mehaničarskoj radionici u predgrađu. Ovo je već bila pomalo neugodna zona kretanja, što zbog lopova koji su se muvali tražeći jugo švercere da ih preveslaju pri kupovini robe na crno ili organizirano pokradu, što po policiji koja je ganjala prethodne pa je bila prisutna u većem broju. Uobičajeni trik je bio da bi netko od starijih prišao i pitao za vegetu ili cigarete "Ibar". Ako bi žrtva otvorila torbu sa više robe ponudio bi se da otkupi svu robu ali malo manje od uobičajene cijene. Ako bi naivac nasjeo da brzo završi prvi dio posla pa više vremena ima za kupovinu rumunjske robe scenario bi bio jednostavan. Roba bi se pregledala i prebacila u jeftinu torbu koju bi žrtva držala u svojoj ruci. Uslijedilo bi brojanje novca u ruci kupca do dogovorenog iznosa. Isti je prvo slagao u drugu ruku krupne novčanice do blizu iznosa potom bi bio malo suh pa počeo dodavati više sitnih na vrh novca. Sve je izgledalo OK. U trenutku dodavanja sitnih novčanica obično bi prišlo nekoliko klinaca dosadno tražeći da kupi žvakaće. Nastala bi mala gužva. Žrtva bi pažljivo pratila novac i kada bi iznos bio točno nabrojan netko bi iznenada viknu "Policija policija". Klinci bi se razbježali, a kupac drugom rukom dohvatio mac novca i gurnuo ga žrtvi u ruke potom brzo preuzeo torbu i otrčao. Sretni prodavac bi gurnuo novac u džep i brzo se udaljio. Nakon par stotina metara kada se osjećao sigurno izvukao bi novac iz džepa. Umjesto dogovorenog iznosa našao bi samo one sitne novčanice sa vrha kupa novca, spretni kupac je kod guranja novca ka žrtvi u ruci u kojoj je počivao kup zadržao sve krupne novčanice i došao do robe za 5 -10% od ugovorene cijene. Bilo je još trikova ali je ovaj bio najčešći za naivce koje su nepogrešivo znali nanjušiti. Pričalo se i da policajci ponekada znaju biti u dogovoru ali nikada nisam čuo potvrdu tih priči. Doru je bio Rumunjskog porijekla sto posto ali kada nas je prvi put vidio u svojoj auto mehaničarskoj radionici pitao nas je da li smo bugari, tako je ostao Doru Bugarin. Bio je oko pedeset godina srednje visine i žilav. Bratić mu je radio kao šef u obližnjoj trgovini prehrambenim proizvodima pa je za cijeli posao bio premija na lotu. Doru je želio sina ali je samo dogurao do četvrte kćeri kada je žena rekla dosta. Tako je živio u zajednici pet žena i veselio se svakom mlađem muškom društvu vjerojatno sanjajući da bi neostvareni sin dobro izgledao na motoru, a doma bio odlično društvo za muške razgovore. Srdačno se rukovao sa nama i svakog potapšao po ramenu. Sjeli smo u njegov mali ured i stavio je neku mađarsku rakiju od marelice i četiri čaše na stol. Kada smo ispili i zapalili Škot je izvadio iz torbe paket od deset pari najlonki "Pegi", tri jeftina ženska seta make up-a i kilo vegete kao poklon. Doru se široko nasmješio i brzo prebacio robu u ladice stola. Potom smo ponudili ostatak robe na prodaju. Sve je išlo brzo cijena je bila unaprijed poznata. Razgovor je bio specifičan budući da je Doru znao oko stotinjak riječi svih naroda i narodnosti ondašnje Jugoslavije, a uz to i oko stotinjak riječi njemačkog, što je u Rumunjskoj bila rijetkost. Tako sam ja igrao ulogu glavnog prevodioca. Objasnio nam je da bratić ima u trgovini dovoljno salama i sira ali da je malo tanak sa orasima. Tko pita bitno je da ima neke robe za trošak puta. Pitao je za motore. "Standardno odgovorih ali i šminkanje guma". OK možemo na ručak za dva sata sve je spremno. Pustili smo torbe u radionici sa sobom smo ponijeli samo tube sa slikama u malom ruksaku. Dva kilometra dalje bila nam je već poznata gostiona "Cismigui". Šetnja je pojačala glad pa su miješano meso i salata dobili sjajan ukus koji nije kvarilo čak ni loše rumunjsko pivo. Dva sata kasnije sve je bilo spremno. Doru nam je objasnio što je urađeno na servisu sva tri motora dok se pet šest mladih učenika još motalo oko njega. Pustih dvije kutije Ronhilla na stol za dečke. Samo su to čekali. Korektno nam je naplatio servis a potom pokazao na gume. Izgledale su ko nove na sjajnim felgama. "Može prljanje" upitah. Klimnuo je glavom i nešto povikao na rumunjskom. Dva mulca su brzo donijela sandučić sa pijeskom i malo blata. Na gume koje su izgledale kao nove nabacali su malo blata pomješanog sa pijeskom. Sada su gume izgledale kao nove ali malo namjerno uprljane. Ušli smo u ured i ponovno natočili onu rakiju. Doru iz ormara izvadi naše tri torbe i svaku posebno otvori i pokaza sadržaj. OK salama sir i nešto oraha sve ravnomjerno raspoređeno. Razgovor je tekao do kraja druge cigarete. Dovoljno da se ono blato i pijesak dobro osuše. Krenuli smo, svatko je dodao po jednu tubu sa slikama u svoju torbu, čekao nas je prelazak granice i naša carina. Sa slikama podijeljenim u tri paketa mogli smo dobiti dobru novčanu kaznu uz oduzimanje robe ali je pojedinačno bila premala vrijednost za bilo kakvu "krivičnu" to smo znali. Carinik nas je izdvojio kako smo i očekivali. "Pasoš i prometnu molim." Pružih mu zatraženo. Bio je visok suh sa nezainteresiranim izrazom lica, a to nije mirisalo na dobro. Pažljivo je pregledao mašinu motora koja se nakon glancanja sjajila. Obišao je oko motora i zagledao gume. Dok je obilazio skinuh gumene natezače sa prtljažnika i otvorih torbu. Ovlaš je pogledao unutra. Dohvatio je tubu sa platnom i slikama i izvadio je vani. Srce mi poče davati jazz bubnjarski finiš. "Izvadite te gornje salame." Polako izvadih dvije velike salame ispod se ukaza nekoliko manjih i gomila sireva. Ubacio je tubu natrag u torbu i klimnu glavom. "Čekajte". Slična stvar se ponovila i kod Škota. "Kome trebaju ova platna?" Upita. "Cura mi je na akademiji, a kod nas su skupa." Škot je odgovorio nemarno i uvjerljivo. Potrgao je original omot sa kartonskog poklopca i pažljivo malo izvukao prazna platna. Slegao je ramenima i vratio Škotu tubu. Kod Strele je samo pažljivo pregledao motor. "Nove gume i servis motora". Nasmiješio se. "Ne samo servis ali su prali motore pa djeluje kao da..." započeo je Strela. Zaustavio ga je pokretom ruke i uručio mu sva tri pasoša i prometne potom je polako krenuo ka koloni vozila koja je čekala. Dok je odlazio dobacio je. "Slijedeći put neka vam malo bolje zaprljaju gume, a ne ovako pacerski". Mahnuo je rukom ne okrećući se. Prišli smo Streli i uzeli svoju dokumentaciju. Polako smo krenuli. Par kilometara od granice smo se počeli utrkivati. Raspoloženje je bilo očito. Život je bio lijep. Usporili smo nakon desetak minuta i produljili normalnim ritmom vožnje. Pala mi je na pamet priča o pijesku koju sam pročitao u nekom "Start-u". Negdje sredinom pedesetih godina jedan pogranični stanovnik je prelazio iz Italije u Švicarsku na rad svaki dan tamo i nazad. Prelazio je vlakom ali često je išao i prljavim biciklom. Običan tvornički radnik uljudan i fin na granici. Problem za carinike je nastao kada se prvi put pojavio iz Švicarske sa torbom pijeska na prtljažniku bicikla. Pregledali su dobro pijesak ali nisu ništa našli. Priča se produljila kada bi lik na svom prljavom biciklu išao u Švicarsku nije nosio ništa ali kada bi se vraćao nosio je torbu pijeska. Pijesak su pregledali, slali na analizu i na kraju popizdili pregledali su detaljno radnika rastavili bicikl i nisu našli ništa. Isti je dao objašnjenje da nešto zida doma i da uz put nabavi malo pijeska. Nisu ništa pitali dalje, a priča sa pijeskom je išla još neko vrijeme. Svaki treći ili četvrti povratak je bila torba pijeska na biciklu. Ponekada je i u vlaku imao torbu pijeska na povratku. Digli su ruke nakon još par pokušaja da ga uhvate. Prošlo je par godina, a radnik je sada već prelazio granicu u malenom Fiatu ali bez pijeska. Standard je u poslijeratnoj Evropi porastao. Jedan stari carinik ga je dobro pamtio. Jednog dana je ovlaš pregledao njegov Fiat 500 vratio mu pasoš i upitao ga: "Daj mi molim te, sada reci što ti je značio onaj pijesak prije par godina, samo mi reci što si švercao i nikada te više neću gnjaviti?" Radnik ga je pogledao i odgovorio: "Pa bicikl." Dodao sam gas i zaobišao Škota čekao sam da Strela obiđe obojicu. Idemo li na slijedeći nastavak? Kaj se čeka ????? Da al bar za 1/4 kraci jer kad vidim ovako dugo neda mi se citati ,bolje vise nastavak a krace :bang: da da da :D :D :D ne triba krače, čak i ovo malo bude kad se uživiš :aplauz: :aplauz: :aplauz: :aplauz: Dodao sam gas i zaobišao Škota čekao sam da Strela obiđe obojicu. Pravac Hamburg Dodao sam gas i zaobišao Škota čekao sam da Strela obiđe obojicu. Pravac Hamburg Prelazili smo most i prilazili Zemunu. Od "Brankovog mosta" do zemuna je vodila široka brza cesta sa dvije trake u svakom smjeru. Sa strane je bio drvored i pločnik. Uvijek sam se osjećao posebno kada sam se vraćao u Zemun. Nije to bila stara priča o sukobu "Zemunaca" i "Beograđana" ili još češće onih sa "Novog beograda" kao produljenja Beograda, a koji je nakon drugog rata prešao Savu te primio u svoje okrilje masu novokomponiranih radnika iz raznih krajeva. Jednostavno bio je to povratak doma. Povratak u široke ravno ustrojene ulice i drvorede još od doba Austrije, u starom dijelu grada i uredno posložene kuće i zgrade u novom. Povratak u svoje okruženje. Povratak u pravila igre koja sam poznavao. Trebalo je otići do Tileta i uvaliti slike. Prije toga se trebalo riješiti onih salama i sireva uz solidnu zaradu koja bi pokrila sve troškove puta i dio troška slika. Cilj je bio poznat, još iz dogovora sa zadnje pauze na "Jugo Petrolovoj" benzinskoj. Vozili smo prvo ka Staroj Pazovi. Trebala nam je prodaja robe odmah ako smo mislili krenuti "čim prije". Izbor je pao na pouzdanog kupca vlasnika gostione "Stara Polja". Od zadnje pauze sam vodio grupu. Prošli smo kroz centar Zemuna pa pravac starom cestom prema staroj Pazovi. Pazova je također nakon rata doživjela podjelu na staru i novu, hebiga. Trebalo je još trideset kilometara noćne vožnje ali vrijeme je bilo pogodno za posao, vlasnik je bio uvijek nazočan nakon deset navečer. Sudionik iz 71 Gostiona "Stara Polja" se nalazila između stare i nove Pazove uz cestu prema Novom Sadu i drugim krajem ceste povezana sa auto cestom Beograd - Zagreb. Raj za kamiondžije. Svake večeri se služio roštilj i obavezni grah uz zvuke novokomponirane narodne glazbe i tuljenje pjevaljki sa "velikim balkonima" u izazovnim minicama. Vlasnik gostione Domagoj je imao neku frku tijekom "Hrvatskog proljeća" 1971 godine. Ja sam bio još "klinac" pa nisam znao koliko i kako je to išlo. Kasnije sam doznao iz priča da je "puno pričao što ne treba" pa je završio par godina "na hlađenju". Normalno izgubio je posao u "Insa proizvodnja satova i precizne mehanike", gdje je radio kao pogonski inžinjer. Kasnije nije mogao naći posao u "društvenom sektoru" pa se prebacio u privatne poduzetnike. Otvorio je gostionu i prilagodio je kamiondžijama i sitnim kriminalcima iz okolice Pazove i Zemuna. Poznavao je klijentelu "u dušu" pa je uvijek nastojao imati "zgodnu pjevaljku narodnjaka" i dobar orkestar. Posao je išao, pa je unatoč "presiji komunjara" imao dobru kuću i dobar auto. Pravi dokaz uspjeha jakog duha. Jedan dio zarade je potjecao od robe "na crno". Kamiondžije su često iz inozemstva donosile tada dosta skupe HiFi uređaje renomiranih marki i raznu drugu robu. Kada bi popili koju više, a sisata pjevaljka počela plesati na stolu nije se puno gledalo na trošak. Obično nakon koje pive više, bili su raspoloženi i za "skratiti posao sa robom na crno". Domagoj je sve kupovao po najpovoljnijoj cijeni. Pjevaljka bi u pauzi sjela za stol kamiondžije ili švercera koji bi napomenuo da ima nešto prodati i povela neobvezan razgovor. Domagoj bi prišao nakon desetak minuta i naručio piće "na račun kuće" za prodavača i pjevaljku. Potom bi krenuli neki razgovori oko toga što se nudi i koja je cijena. Naravno u nazočnosti velikih sisa i očaravajućeg osmjeha prodavatelj je bio daleko mekši. U kritičnom trenutku pjevaljka bi rekla da je pauza gotova i vratila se na binu. Prvu pjesmu bi posvetila svom novom poznaniku. Lik je bio već mekan i na već spuštenu cijenu "kako se ne bi sramotio pred damom" bi dopustio novo sniženje. Domagoj je tako dolazio do robe povoljno. Ista bi kasnije drugim kanalima kamiondžija i sumnjivih likova završila u unutrašnjosti Vojvodine i Srbije gdje je imala veću cijenu. Ubacili smo motore na veliki parking blizu ulaza, uz glazbu poznatih novokomponiranih hitova poput "Otišo si sarmu probo nisi". Škot i Strela su ostali sa motorima dok sam se ja zaputio u "Stara Polja". Odmah po ulasku mi je bilo jasno da se "polako podiže tenzija". Pjevačica je pomalo plesala i pjevala neko zapomaganje o ljubavi dok je harmonikaš klečao ispred njenih zanosnih oblina i rastezao kao lud. U zadimljenoj unutrašnjosti nije bilo jasno da li pjevaljka orkestar i razglas rade veću buku ili likovi koji udaraju bocama o stol, vrište "Too cuuuro!" i psihološki "režu žile". Prišao sam ravno šanku naslonio se i počekao da me Rade, šef sale, snimi. Prišao je nakon par pogleda. "Večer Djoni što piješ?" Odmahnuh glavom. "Ništa sorry, reci je Doms tu? Trebam ga." Okrenuo se ka konobarici koja je upravo istovarila brdo praznih boca pive na šank. "Mileva odi do gazde i reci da ga Djoni Zemunac treba." Ista je umorno slegla ramenima i uputila se uz stube iza šanka. Rade je uzeo čašu i ubacio jedan hit točene pive. Popunilo je oko četvrtinu ostalo do vrha je bila pjena. Stavio je na šank ispred mene i uz istu dodao pepeljaru. "Dok čekaš." Osmijehnuo se, a potom ponovno počeo nadgledati situaciju u cijeloj gostioni. Gazdino "oko sokolovo" u svom gnjezdu iza šanka. Organizator večernje ludnice i sudac za sva radna mjesta u gostionici, izuzev normalno onih na kojima su gazdine ljubavnice. Uvijek je bio ljubazan prema meni više nego prema drugima ali nikada mi nije "ležao". Stigao sam do pola cigarete kada je došao Domagoj. Udario me po ramenu i nasmješio se. "Večer Djoni kojim dobrom?" Pokušao je nadglasati buku. Bio je za glavu niži od mojih 195 ali skladno građen i "panterskih pokreta". Crna kosa mu je bila kratko podšišana i uredno začešljana unazad. Nikada nije odavao dojam lika koji je ljigav, a još manje onoga sa kojim bi se zajebavao a i ta cigareta u kutu usana mu je dobro stajala. Mahnuo je "oku sokolovom" ali sam ga prekinuo rukom. Nije mi se pilo "na račun kuće", žurilo mi se. "Vidi salame i sir iz Rumunjske, trebaš?" Otpuhnuo je dim. "Koliko?" Slegoh ramenima. "Što ja znam 25-30 kg ne manje kada izdvojimo malo za doma." Klimnuo je glavom. "Donesite na zadnji ulaz". Pet minuta kasnije smo stajali ispred stola u zadnjoj prostoriji. Na stolu je ležao sadržaj tri torbe. Izdvojili smo po salamu i sir "za mamu" te nešto za "kod Tileta" i pustili u torbama. Domagoj je odmjerio stol. Njemu nije trebala vaga. Znali smo da u glavi skoro u gram zna koja je količina u pitanju. "OK 250 maraka zadnja." Odmahnuh glavom. "U redu ali bez oraha." Pogledao me upitno. Znao je da sam ja u ekipi "poslovni pregovarač". "Reci." Počekao sam malo i izbacio. "Tristo i dvadeset sve skupa". Odmjerio je orahe. "Tristo." Klimnuh glavom. Izvadio je novčanik i pružio prema meni dvije novčanice po sto i dvije po pedeset malo raširene da se vidi boja i iznos. Pokupih lovu i spremih je u gornji džep jakne. Domagoj me udari po ramenu. "Dečki može piće i koji ćevap na račun kuće." Odmahnuh glavom. "Hvalka Doms žurimo." Prislonio mi je ruku na rame i povukao me malo na stranu. "Daj Djoni nikada ne ostaneš na cugi." Škot je po ocu bio Mađar sa primjesama njemačke krvi, a po majci Hrvat. Nije mnogo držao do neke nacionalnosti izuzev što je bio katolik. Strela je bio još veći miks budući da je uz sve krvne primjese Škota posjedovao i Češke krvi po jednoj baki. Ja sam bio skoro pa čisti Hrvat, ako se izuzme četvrtina Mađarske krvi po baki sa očeve strane. Nije mi bilo čudno što sam ga interesirao više od Strele i Škota. Pljesnuo me je po ramenu i produljio tiho "Vidiš koje je sranje u politici i ekonomiji, opusti se malo, uživaj, tko zna što će biti." Namignuo je. Nasmiješih se. "Ne znam Doms mene izuzev ..." Prekinuo me je klimanjem glave i podrugljivim tonom. "Gitare i motora ništa drugo ne zanima. To ponavljaš od kada te znam. Vjerojatno i tebi smeta moja prošlost." Zavrtio je glavom i odmahnuo rukom. "Sretno dečki." To je bio znak da je svaki daljnji razgovor završen. Krenuli smo polako vani. Dok smo hodali prema motorima Strela nije izdržao. "Daj Djoni uvijek si tvrd prema njemu, a nije neki loš lik." Strela nije dobro podnosio glad, a ono miješano meso u Rumunjskoj je bilo prije dosta vremena. Vjerojatno su mu ćevapi i pivo dobro zvučali. "Ne znam Strela samo mi je čudno da on i dalje sere protiv sustava i vani je, dok poneki koji počnu pomalo srati sa njim znaju završiti pokoji mjesec "na hlađenju"." Vjerojatno sam zvučao pomalo grubo. "Poneki kažeš, ti poneki seru i na drugim mjestima gdje stignu pa nije ni čudo što ih pokupe." Strelin glas je zvučao pomalo uvređeno. Zatezao sam skoro praznu torbu na prtljažnik. Nisam želio biti grub. Škot je mudro ostao tih. Skoro nikada se nije miješao u rasprave ovog tipa između mene i Strele. Pokupio sam kacigu sa upravljača i zajahao motor. Bilo mi je krivo. Nisam želio nikoga uvrijediti. Okrenuh se prema Streli koji je još petljao oko kacige. "Slušaj, bratić tvoga starog je želio otvoriti kafić prije četiri godine i još nije dobio dozvolu, nije ti čudno?" Nastojao sam to reći pomirljivim tonom. Upalilo je. Strela je konačno raspetljao kacigu od upravljača i pogledao me. "Nije vjerojatno podamazao vijak koji je trebao." Odmahnuh glavom. "Podmazao je i to više i sam znaš. Samo je ne baš podoban jer kada se napije ponekad viče "Živio Maček", pa je popušio i koji dan pržuna." Strela je zajahao. "Ok imaš pravo može i to biti." Klimnuh glavom i pogledah ga. "Domagoj je imao još goru situaciju i godinu nakon povratka iz zatvora dobio dozvolu da otvori gostionu. Razmisli." Navukao sam kacigu i startao. Polako smo krenuli sa parkinga. Tileta sam nazvao iz prve javne govornice. Javio se raspoložen. Ma može samo je Ervin kod njega i upravo gledaju Monty Python-ov "Život Brajanov". Ervin ili Ekica je bio Tiletov najbolji frend i lumen iz matematike. Parkirali smo ispod stare zgrade i zaputili se stubama ka potkrovlju. Škot je pokucao na vrata. Otključao je Ervin. Ravni prozor prema krovu je bio otvoren. "Upadajte." Tileta nije bilo. Atelje je bio u pravom stilu. Pod je bio prekriven toplim podom od zida do zida. Jastučići su bili razbacani na sve strane. Više od pola prostorije su pokrivale dovršene i nedovršene slike i slikarska oprema. U jednom kutu je bio prastari električni štednjak, hladnjak i sudoper. Dva ormara su vjerojatno pripadala nekoj društvenoj firmi u bolje dane. Ipak zidovi su bili dobro oličeni u bijelo i uvijek je izgledalo čisto na prvi pogled. Na improviziranoj polici u drugom kutu je ležalo staro Toshiba pojačalo i gramofon. Na podu je počivao stari crno bijeli TV, a sada je pored njega počivao i video rekorder "Orion". Scene na TV-u su bile iz nekog serijala "Leteći cirkus Monty Pythona". Samo crno bijele. Na dva metra od TV-a su bili postavljeni improvizirani ležajevi od spužvi presvučenih nekim materijalom. Prostor okolo ispunjen sa par jastučića. Ervin je pokazao na jstučiće i dodao još tri čaše uz postojeće dvije, prepunu pepeljaru i polupraznu bocu vinjaka. Spustismo se na pod, boca krenu od ruke do ruke. Nakon 400 km na motorima bilo je udobno napola ležati na podu i oslanjati se na jastučiće sa čašom u ruci. Otpih gutljaj Rubinovog vinjaka i zapalih cigaretu. Tiletova glava se iznenada pojavi u okviru onog prozora. Ubacio se u sobu jednim spretnim zahvatom za rubove prozora i protresao glavom. "Luđaci u ovoj sobi se razmnožavaju. Pustio sam jednog, a zatekao četvoricu. Vjerojatno jednostanična razdioba." Škot mu nazdravi čašom. Ja sam se pravio kao da me uznemirava komarac pa sam mahnuo rukom oko glave. Tile se spusti na drugi ležaj u neki sjedeći Joga položaj. Iz gornjeg džepa košulje je izvadio najlonsku vrećicu i počeo motati joint. Skužih da zlihu trave krije negdje na krovu, a u ateljeu drži samo količinu za "tekuću uporabu". Tko je bio siguran od bilo kakvog pretresa prostorija. Mala količina korisnik, a ne diler. Spavalo mi se ali sam čekao da prvi počne. Nakon što je duboko uvukao dva dima dodao je joint Škotu koji mu je bio najbliži. "Imate nešto ili ste samo navratili?" Počekao sam da joint napravi krug i dođe do mene povukao dubok udah i ispuštajući dim digao se na lakat i dodao joint Tiletu. "Sedam komada, dva puta mrtva priroda i pet pejzaža." Povukao je ponovno dva dima i ugasio ostatak u pepeljari. "Idemo vidjeti što to vrijedi." Strela pruži ruku i dohvati torbu. Polako je otvorio i izvukao tri kartonske tube. Svaku je položio na pod iza svoje glave udobno smještene na dva jastučića i produljio gledati Monty Pythone. Sekundu kasnije Tile je stručno otvorio omote tuba i izvukao slike. Pažljivo ih je položio u drugi dio prostorije na pod i polako razgledao jednu po jednu. Znao sam da ocjenjuje koliko stil odgovara potpisu Boriss, izmišljenjom liku za njegovu laku lovu. Vratio se i sjeo na ležaj ponovno motajući joint. "Uzimam sve izuzev one koju sam pustio po strani. Pejzaž je usrano kičast. Koliko?" Otpih gutljaj vinjaka više da se pripremim nego radi efekta. "Devetsto pedeset sve skupa." Odmahnuo je glavom. "Osamsto bez onog pejzaža nije loš za tvoju mamu kao poklon ali meni ne sliči na Borisa." Dodao mi je joint. Poako povukoh dim i proslijedih isti Škotu. "Osamsto i sedamdeset svih sedam zadnja cijena." Znao je iz iskustva da se ne zajebavam. Davno na početku je "išao do kraja", pa smo lošije slike prodali na buvljaku, kako smo zvali tržnicu rabljene robe, a bolje kod Jove pjesnika i Đoke biznismena. Malo smo zaradili ali nismo bili u gubitku, gubitnik je bio on. Klimnuo je glavom. "OK Djoni, samo pazi, kada se vaše društvo rasturi nećeš imati puno prijatelja, previše voliš lovu." Pogledah ga. "Mislio sam da si mi i ti prijatelj." Gledao me malo dulje. "Jesam ali u pravu si prijateljstvo za prijateljstvo, a sir prodajem za lovu." Ustao je bez riječi i smotao platna, potom je ponovno nesato na krovu. Kada se vratio pružio mi je smotuljak sa osamsto sedamdeset maraka i zamotao novi joint. Pitao sam se da li i lovu krije na krovu ili je samo trebao dodatnog opuštanja nakon pregovora. Upitno me pogledao. "Ostajete noćas? Imamo pet kazeta Monty Python-a i Benny Hill-a te još dvije boce vina?" Klimnuh glavom i mahnuh Streli. Jedva je dočekao, digao se sa poda izvukao jedan sir i salamu iz torbe i zaputio ka improviziranoj kuhinji. "Imaš kruha i čiste tanjure?" Tile je podigao palac prema meni, a potom dobacio. "Strela tanjuri i kruh su ispod sudopera, a u hladnjaku ima paradajza." Strela klimnu glavom otvori svoj preklopni nož i baci se na posao. Pet minuta kasnije uz onu bocu vinjaka su ležala dva tanjura rezane slame i sira tanjur rezanog kruha i tanjur rezane rajčice. Strela je već žvakao pozamašan sendvič koji si je napravio dok je rezao hranu. Ervin je otišao do ormara te donio bocu vina "Navipovo crno" i tri deke sivo maslinaste boje. Svakome od nas je dobacio po jednu deku, a potom otvorio vino. Nakon par minuta žvakanja Tile upita. "Kome ste uvalili ostatak robe?" Volio je Rumunjske salame i sir, a zamjetio je da je Strela više od polovice sira i salame spremio u njegov hladnjak, "da mu se nađe". Škot dobaci preko zalogaja. "Stara Polja, Domagoj. Sada vjerojatno kamiondžije za "hladni narezak" plaćaju deset puta više od nabavne cijene." Tile klimnu glavom proguta zalogaj i odgovori. "Oduvijek je mirisao na udbaša ali je zato siguran za posao njega milkani neće ganjati." Ovo je bilo čudno. Tile je bio porijeklom Srpsko Hrvatsko Slovačka mješavina i tako se i držao. Nikada nije pilio ništa o politici i izbjegavao je svaku nacionalnu temu. "Kako to misliš?" Upitah prekidajući žvakanje. Umjesto Tileta odgovori Ervin. "Tata moje bivše cure je jedno vrijeme bio upravnik jednog odjela u jednom od onih zatvora." Zastao je da proguta zalogaj. Naše tri glave se okrenuše prema njemu. Otpio je gutljaj crnog iz čaše i produljio. "E pa Domagoj je već nakon godinu i pol dana u zatvoru, postao šef u zatvorskom pogonu za proizvodnju keramičkih pločica i imao posebnu ćeliju za sebe. To su mogli samo pokajnici koji su pristali na suradnju, kaže. Zato ga vjerojatno danas milkani ne stišću mnogo oko šverc robe, ima leđa u onima iz sigurnosti." Pogledao sam Strelu. Slegao mi je ramenima u stilu "što sam ja znao". To je ujedno bio i kraj razgovora o politici kod ove dvojice. Uvijek su se držali dalje od tih tema i igrali po pravilima predgrađa naročito poštivajući ono osnovno "gledaj samo svoja posla". Obavijest su nam dostavili po prijateljskoj osnovi, a i zato što su znali da smo uvijek gledali svoja posla. Domagoj je tuđi problem. Umotao sam se u deku i dodao još jedan jastučić ispod glave, nije mi se ustajalo i vozilo doma, pomalo sam drijemao. Tile započe priču o svom zadnjem posjetu izložbi slika u Osijeku, znali smo da je u pitanju neki smiješan događaj. Netko je donio bocu vode iz hladnjaka i stavio je nadohvat svima. Na ekranu, Beny Hill je upravo tapšao svog malog kompanjona po glavi i gledao za jednom sisatom plavušom u halterima. Počinjala je ugodna noć. Dvadeset godina kasnije sam sjedio sa jednim poznanikom u Gradskoj Kavani u Zagrebu. Ovaj je radio u Hrvatskim sigurnosnim službama na početku rata i kasnije. Tada je već bio u mirovini ali je vodio neki sitan privatni biznis, tako smo se i upoznali. Dobro smo se uklopili na prvi pogled. Bio je također "dečko iz kvarta", a moja žena je uvijek govorila da se sa takvima dobro skužim. Ne znam kako smo došli na temu "onih koji su radili za udbaše" ali nabacih mu bez spominjanja imena i puno detalja situaciju sa Domagojem, samo kao primjer "da smo i mi imali slične provokatore". Dugo me promatrao i upitao. "Slušaj je možda taj vaš bio iz Stare Pazove?" Kimnuh glavom zbunjen, premalo sam rekao za to da donese takav zaključak. "Zvao se Domagoj?". Oklijevao sam malo, ostalo je još u meni onoga "gledaj svoja posla". Nasmiješio se. Pročitao me što obzirom na posao koji je radio i nije bilo čudno. "Budi bez brige sada ima drugi identitet i vani je među našima iz dijaspore, mi smo mu pomogli." Šutio sam, pitati za detalje takvih stvari uopće nije bilo pametno. Ostalo je u meni ono "što se manje petljaš gdje ti nije mjesto time imaš manje glavobolje." Otpio je gutljaj kave uz smješak i produljio. "Ne bih ti rekao niti riječi ali ona druga strana sve zna o njemu, a on je siguran, pa ne bih volio da živiš u zabludi." Zapalio je cigaretu i puhnuo dim. "Pred početak rata već je radio za nas, jednostavno nije mogao protiv sebe. Oni drugi su mu samo djelomično vjerovali pa je ubrzo pokupio ženu i djecu i prešao u Hrvatsku. Radi sigurnosti smo ga poslije prebacili vani. Čovijek je u jednom razdoblju jednostavno prihvatio igru onih iz udbe. Dao bi im povremeno ponekoga koji je nešto sitno lajao ali koliko mi znamo taj bi dobio do tri četiri mjeseca zatvora, ne više, znaš onaj sustav, tek da ga zastraše da šuti. Sa druge strane uvijek bi im javio za krupnije kriminalce koji su do jučer bili bez love, a danas kod njega u gostioni častili ekipu pićem. Taj miks ga je držao da bude koristan i djelomično su mu vjerovali. Za nas je ipak odigrao par dobrih rola na početku. Povezao se sa našima u DB-u još krajem osamdesetih. Kada je postalo opasno organizirali smo mu da se prebaci kod nas potom negdje u inozemstvo pod novim identitetom. Nikoga nije uništio koliko znamo, samo je tu i tamo netko od onih koji ionako nisu pazili gdje što pričaju dobio malo po prstima. Prijavio bi ih za priču uz mišljenje da ne organiziraju ništa. Kada zbrojiš puno više nam je koristio na kraju, izlažući riziku sebe i obitelj, nego što je štete napravio." Ostao sam zbunjen. Ne zbog onoga što sam čuo već iz saznanja da je i Domagoj u većem dijelu "gledao svoja posla" koliko je mogao, odnosno biznis u gostioni i laku lovu. Da li je prekoračio granicu "cinkajući" obične ljude koji bi popili koju više nisam znao. Na kraju je riskirao sve što je imao za nešto u što je na početku života vjerovao. Nisam mu želio suditi u sebi, isto tako nisam ga ni opravdavao. Zaključio sam da ipak nije do kraja igrao po pravilima. Pitanje morala oko svega prepustio sam drugima. Pravac Hamburg Ušao sam kod Benny-ja i odmjerio klijentelu. Samo trojica, nije ni čudo u 11 sati ujutro. Za šankom su bila dva lika iz Novog Beograda i gnjavili Marka. Jova pjesnik je sjedio sam za stolom i pisao nešto na žutom papiru iz mesnice. Polako sam prilazio šanku. Jova me snimio. "Ej Djoni!" Mahnuh mu rukom dok sam odmjeravao one likove za šankom. Jedan mi je bio poznat "Aca psina", strojni tokar i službeno ne baš uspješan bokser, a neslužbeno "šampion". Normalno šampion je bio samo za svoje članove iz ekipe, gdje je i bio "zamjenik" glavnog. Sitna banda sa Novog Beograda narajcana da su "pravi dečki". Sa njima nikada nismo bili u sukobu ali djelovali su kao da su popili malo više. Aca je upravo pričao Marku. "Znaš onaj. Žali se Zemunac: Kad god jebem peku me oči. Prokleti suzavac za samoobranu." Lik do njega je uvlakački prasnuo u smijeh. Nije mi bio poznat ali po uvlakačkom stilu je očigledno bio tek pripravnik u bandi. Naslonio sam se na drugi kraj šanka i pogledao Marka. Dok je brzo prilazio davao mi je znak rukom koja onim kretenima nije bila vidljiva. Nedvojbeno je pokret na dolje značio "budi miran nije bitno". Osmijehnuo sam se, trenutno i nije bilo bitno, došao sam drugim poslom. Ee al zbilja vrh pises... To ti imas cili roman?? :aplauz: :aplauz: :occasion: :aplauz: :occasion: Slažem se vrh pisanje, samo sporo hehe Salu na stranu, odlično procitao sam u jednom dahu i cekam, cekam, cekam.... :-) Hvala Trisha i Gastro, prvi dio je napisan i ima oko 110 stranica, drugi dio se piše. Bilo bi mi drago da se javi još poneko sa kojom kritikom, izuzev one o proredu. ovdje na forumu mi malo posloži tekst "po svome" ali mislim da sam skužio kako kopirati na pravi način. Ako se nekome sviđa pisanje to doživljavam da mislimo na sličan način :D uglavnom svaki komentar dobro došao (kritike isto tako) :smoke: Ja se ozbiljno preplacujem za cili roman :) masu gluposti procitam pa bi bilo super za promjenu novo kvalitetno proitat :) Djoni, odusevljen sam pricom jer je prica iz tvog, kao i mog vremena i prepoznajem sebe u mnogo čemu. Nijesam mlad i lijep kao Trisha ali očigledno da je stivo za sve generacije :uupss: :occasion: :occasion: :occasion: :occasion: :occasion: Jel potrebno uopće što reči? Najbolje da bubneš odmah u neki od ebook formata kako bi imali što raditi na godišnjem odmoru. Dobar si.. tematika odlična.. samo rokaj... Sent from my Mobikita! :natak2: me (http://www.cosgan.de/images/midi/tiere/g060.gif) (http://www.cosgan.de/smilie.php) ak ste vi svi skupa normalni :smoke: Pravac Hamburg Osmijehnuo sam se, trenutno i nije bilo bitno, došao sam drugim poslom. Naslonio se na šank. "Djoni ti si uvijek bio hladne glave, ostani miran, molim te. Pusti ona dva kretena, imao sam tuču u objektu prošlog mjeseca, zatvoriće me ako ponovno bude frke." Klimnuh glavom uz kiseli osmjeh. "Nemaš frku Mark, samo sam te došao pitati da li bi nam posudio neku od tvojih auto karti, znaš da putujemo do Hmburga?" Klimnuo je glavom. "Nema problema, samo moram naći, dođi večeras." "Poslaću Škota ja imam još posla. Oko sedmice, može?" Nasmiješio se u olakšanju, izgleda da je i on znao za onu tuču od prije pet godina između Ace psine i mene. "Ma čim odu idem potražiti. Onaj kreten Psina je ponovo kupio rabljenog fiću pa sad kao slavi." Šaputao je brzo. Klimnuh glavom. "Trebaš pomoć sa njima?" "Ne, dolaze mi Čerkez i Pacov za desetak minuta najkasnije." Čerkez je bio Markov najbolji prijatelj samo za razliku od Psine on doista i je osvojio tri puta za redom prvo mjestu u natjecanju u amaterskom boksu u Novom Sadu. Uz sve to je znao i nekoliko džudo zahvata pa je bio jebeno neugodan ako bi ga netko nagazio. U ostalom je bio "pravi dečko i ljudina". Pacov je vodio amatersku ekipu u hrvanju slobodnim stilom i često sparingovao sa Čerkezom. Klimnuh glavom. "Je Psina i ovog fikusa ofarbao u crno?" "Naravno." Namignuo mi i pljesnuo me po ramenu. Pišalo mi se ali nisam htio odlaskom do wc-a izazivati vraga. Frka mi nije trebala, sutra smo mislili krenuti. Kraj je proljeća i dovoljno toplo. Krenuo sam prema izlazu, za sada je sve izgledalo u redu, Psina me bacio na Ignore. Sve mi je i bilo logično. Ovaj dio Zemuna je bio teritorij Doka i Smrde. Međutim Dok je završio "na godišnjem" dobro pažen, a još bolje čuvan u nekom od zatvora. Smrda je prije tjedan dana doživio prometnu i ležao u bolnici na Bežanijskoj Kosi. Po pričama ostat će još dosta u bolnici. "Kajmani" kako je sebe nazivao Acin čopor su nanjušili situaciju da se malo "kurče" dok velike morske psine nisu u igri. Ostatak Dokove grupe su činila tri lika sa gomilom mišića "koje je lakše bilo preskočiti nego zaobići". Ovi se nisu usudili ništa poduzimati dok šef ili zamjenik nisu u igri. Prošao sam pored Jove i namignuo mu. Nasmješio se. Naša ekipa je bila jedna od rijetkih koja nije tjerala sprdnju sa njim, a on je to cijenio. Po definiciji je bio teška kukavica, a po lječničkim nalazima lud. Sve je djelovalo ok kada sam začuo Psinu iza sebe. "Djoni nećeš popiti u čast mog novog auta?" Počelo je, ipak nije moglo proći "tek tako". Polako se okrenuh. Aca je bio za glavu niži od mene ali "nabijen" mišićima. Imao je pomalo krive noge i lice koje je podsjećalo na buldoga, zato su ga i zvali Aca Buldog ili još češće Aca Psina. Okrenuo se i leđima naslonio na šank, podupirući se laktovima o rubove. Gledao je u mene. Slegnuh ramenima. "Čestitam ali danas dosta vozim pa ne pijem ništa." Sada se i onaj mali debeli pobočnik oslonio leđima uz šank promatrajući me sa zajedljivim osmjehom. Njemu je izledalo kao da počinje psihopatska zabava. Aca se uputio iza šanka i dohvatio bocu šljivovice i čašu. Promatrao sam ga kako se vraća i stavlja čašu od dva deci na šank potom je do pola puni rakijom. Naklonio se i ponovno leđima oslonio na šank. "Popij jednu u čast moga novog auta toliko mi duguješ kao prijatelju." Pomislih da bi rađe bio prijatelj nekoj morskoj psini nego njemu, od ovog prvog sam znao što mogu očekivati ali ovaj drugi je imao problem nedostatka osobnosti. Iza njihovih leđa Marko me molećivo gledao no stajao je odmah do kase. Iz prethodnih sličnih situacija sam znao da iza kase ima olovni bokser i da je "zajeban igrač" ako dođe do frke. Polako sam prišao šanku pazeći da između mene i Psine ostane veći razmak kako me ne bi mogao iznenada udariti. Još je stajao naslonjen na šanka uživajući u trenutku slave pred onim malim debilom. Popio sam gutljaj i vratio čašu na šank. "Sretno sa autom." Nastojao sam ovo reći normalnim tonom. Polako sam se okrenuo i pošao prema vratima. hebiga valjda će ga to zadovoljiti. Nisam želio Marku raditi frku, a i meni samom nije trebala. Bio sam na pola puta do vrata kada se proderao. "Vraćaj se i poloči to do kraja jebem te šuntava." Ovaj put sam se brzo okrenuo. Još kod okreta sam se prebacio u manji raskorak kako bih brzo mogao povuči jednu nogu i prijeći u gard. "Natjeraj me!" Psina nije stigao reagirati Jova je iznenada skočio. "Deečki da čujete moju novu pjesmu." Podigao je onaj komad papira iz mesnice i započeo uz smješnu gestikulaciju. "Dunave Dunave ja tebe molim Dunave Dunave ti mene ne moliš Dunave Dunave JA TEBE MOLIM opadni ..." "Umukni luđače ludi pi..%..a ti materina." Proderao se Psina. Dograbio je čašu ispred sebe i bacio je u Jovinom pravcu. Razbila se do njegovih nogu. Uplašeno je poskočio. Pišalo mi se. Jova je stajao zbunjen. Želio je malo izigravati budalu i na taj način smiriti situaciju i pomoći mi. Nisam od njega očekivao toliku privrženost. Jova nije loše postupio. Psihopati su voljeli ponižavati ga raznim komentarima pogotovu kada malo više popiju. Samo Psina nije dovoljno popio. "Jovo gubi se odavde. A ti Djoni dođi i poliži ovo sa šanka, poslije ću ti dosuti još." Psina je bio u navali bijesa. Jova je pogledao u mene pa u pivsku bocu na stolu za kojim je sjedio. Nije me želio napustiti i vjerojatno mu se muvalo po zbunjenom mozgu da bi možda mogao uporabiti bocu kada je već tako mršav i sitan. Kratko sam skrenuo pogled i namignuo Jovi. Nastojao sam da mi glas bude mekan i ugodan kako bih ga smirio. "Idi Jovo molim te ovo nije tvoj problem." Jova me pogledao i polako se uputio ka izlazu. Kada je zatvorio vrata za sobom čuli smo ga kako trči. Sada nas je bilo dva na dva. Nije bilo sumnje da su znali da je Marko "moj igrač" budući da se onaj mali debeli okrenuo prema Marku. Ovaj je stajao prekriženih ruku desna šaka mu je bila prekrivena nadlakticom lijeve. Znao sam da već ima bokser u šaci. Psina je polako posegao rukom iza leđa i ispod jakne izvukao olovnu cijev. Onaj mali debeli je ispod jakne izvukao komad lanca i zavrtio ga. Bili su u prednosti, ja nisam imao ništa, Marko nije mogao do svoje cijevi, bila je na drugom kraju šanka. Psina se zločesto cerio. "Sada se vraćaj nazad i poliži ovo, kasnije ti dospem još." Pogledao je malog debelog. "Ti drži Marksa na oku i ako pokuša izvući nešto od onih svojih stvarčica daj mu malo Engelsa po glavi." Grohotom se nasmijao svome vicu. Polako sam se povukao u gard. Čak i da popijem sve što natoči ovaj luđak će me iscipelariti. Bilo je jasno. Željeli su malo proširiti nadzor nad teritorijem i lupiti reket Marku, a na žalost ja sam mu dobro došao za to i još bolje da poravna staru sramotu. Pišalo mi se. Brzo sam pogledao u pravcu Jovine boce od pive i odustao. Nisam znao sa tim. Godinama sam bio u "Wing Tchun-u" i bio sam dobar sa šakama. Računao sam i na par zahvata iz Aikido-a koje me Škot naučio. Bilo mi je pomalo hladno i pišalo mi se. Pogledah Marka. On je gledao između mene i onog malog sa lancem. Čekali smo odmjeravajući se tko će prvi započeti. Vrata su se iznenada otvorila. Psina je otvorio usta. Bacio sam brzi pogled na vrata i opustio se. Na vratima su stajali Čerkez i Pacov. Čerkez je polako krenuo prema šanku. Psina je je sklonio onu cijev i mahnuo malom debelom, ovaj je zbunjeno počeo motati lanac. Čerkez je zastao na metar i pol od Psine. Marko je mahnuo prema meni. "Djoni ti žuriš, vidimo se na cugi kasnije." Polako sam se okrenuo i pošao ka vratima. Polako sam zatvorio vrata za sobom, pazeći da budem što tiši, nisam im želio smetati. Pišalo mi se. Okrenuo sam se i pogledao po parkingu. Lako sam locirao crnog fiću sa sportskim crno bijelim trakama na donjem rubu i podignutim poklopcem motora "radi boljeg hlađenja". Na prednjem staklu u kutu je bila naljepnica sa natpisom "Kaimans". Polako sam mu prišao i pogledao gore i dolje niz ulicu. Bila je pusta. Otkopčao sam hlače i krenuo od motora. Kada sam zapišavao vozačka vrata i kvaku začuo sam zvuk motorcikla na visokim okretajima i škripanje guma u zavoju. Pogledao sam u pravcu zvuka i prepoznao Škotovu žutu javu. Parkirao je uz škripu kočnica i izvukao čeličnu tanku šipku iz ruksaka na leđima. Krenuo je prema vratima kafića ne osvrćući se. Okrenuh se zakopčavajući hlače i viknuh. "Škot, Škoot!" Prepoznao je glas i okrenuo se. Brzo me locirao i prišao. "Stari je sve ok?" "Sve ok samo nemam dovoljno da zapišam druga vrata. Otkud ti ovdje?" Pogledao me uz osmijeh. "Nazvao me Jova pjesnik sav zadihan, prašio je ko lud do prve govornice." Klimnuh glavom prema vratima kafića. "Čerkez i Pacov su stigli na vrijeme, pa ih ne bi trebali smetati. Hvala ti što si došao." Pogledao me zbunjeno. "Djoni mi smo ekipa i uvijek ćemo to i biti. Zahvali Jovi što je javio." Pogledao je prema fići. "Čiji auto zapišavaš?" "Od Ace Psine normalno, samo nemam dovoljno za druga vrata." Nsmijao se. "Imam ja. Ionako nas čeka kasniji obračun sa njima, neće ovo zaboraviti." Polako je prišao drugoj strani auta i otkopčao hlače. Fino građenje likova, čvrsta fabula,životni dijalozi... Svakako zanimljivo štivo i nestrpljivo čekam nastavak ili izdavanje knjige. Nisam ekspert, niti mi je to struka, ali, pročitao sam podosta toga. Čak se malo okušao i u pisanju. Proza na tragu Šalkovića, Ferića... Bravo!!! Polako je prišao drugoj strani auta i otkopčao hlače. Pravac Hamburg Polako je prišao drugoj strani auta i otkopčao hlače. Škot je obavio posao temeljito i pedantno posebnu pažnju posvećujući kvaki na vratima i staklu. Bit će zanimljivo kada Čerkez, Pacov i Marko završe "razgovor" sa njima, a oni jedva dočekaju ući u auto. Proći će još dosta vremena dok miris iz auta nestane. Uvijek malo klizne pored stakla u vrata. Znao sam da je Marku vrlo bitno da se Psina "ohladi do daske" od ideje ponovnog dolaska u ovaj kraj. Jednostavno bio je alergičan na siledžije koje mu pokušavaju "lupiti" bilo koji reket. A i mogao si je to priuštiti. Čerkez je bio predsjednik "Zadruge Redara", dečki su pružali uslugu održavanja reda u diskotekama, kavanama, na Rock koncertima i slično. Bili su malo skuplji od ostalih, neki su radili samo vikendom ali su ih svi tražili. Bili su pouzdani i korektni, a uz to držali su se skupa i imali "dežurnu ekipu za ispomoć". Bilo je više od trideset članova zadruge i nisi lako mogao dobiti status člana. Milkani su ih poštivali do one granice koju im je ponos odredio. Jednostavno Čerkez je bio osinjak. Psina je napravio samo jednu pogrešku, nije se detaljno raspitao o Marku, da je netko bi mu već rekao za Čerkeza. Polako smo zajahali motore. Pogledao sam Škota. Onako sa onim malim ruksakom iz kojeg je virio vrh čelične šipke sličio mi je pomalo na samuraja sa katanom na leđima. Jednog od onih "specifikusa" iz Kobajašijevih filmova. Oni od Kurosave bili su mi previše klasični. Iz kafića se nije čulo ništa. Osjetio sam zadovoljstvo što je Škot došao. Ipak smo prava ekipa još od moje osme godine. Nije oklijevao niti sekunde, to je bilo jasno. Startali smo motore i zaputili se u "naš privatni prostor" kod Škota u podrumu. Petnaest minuta kasnije pili smo "Gromovaču" uz zvuke "Dire Straits-a" album "Brothers in Arms". Čekali smo Strelu i opuštali se. Strela je došao "nabrijan". Škot mu je preko telefona u par riječi objasnio situaciju, a objasnio mu je i da je pokušao javiti ali da nije imao vremena čekati dok Strelini roditelji otkriju u kom dijelu kuće ili dvorišta im je sin. Zajebano je bilo što je Strela iskoristio malo trave koju je to jutro na rastanku dobio od Tileta pa je bio na krovu sjedeći na rubu tavanskog prozora i promatrajući zbunjene roditelje kako nešto traže po garaži i podrumu. Sada je bio živčan i što se tako ponio, pa je prebacivao Škotu što nije "sačekao još par minuta" obrazlažući da bi "nas trojica lijepo rasturili ta dva govanca i bez Čerkeza". Grickala ga je savjest. Škot je pokušao biti razložan uz put mu gurajući čašu u ruku. Nije baš pomoglo. Ustao sam polako sa starog kauča i prišao Streli. Prebacio sam mu ruku preko ramena. "Strela cijenim jako da si htio pomoći ali prihvati da je Škot postupio ispravno. Pokušao te je dobiti nije išlo, a znao je da je svaka minuta bitna pa je reagirao brzo." Strela je konačno uzeo onu čašu od Škota sjeo na kauč i istrusio je "na eks". Zapalio je cigaretu i odmahnuo je glavom. "U pravu ste obojica i žao mi je što sam pizdio. Jednostavno mi je žao što sam iznevjerio." Škot ga lagano šutnu nogom u potkoljenicu. "Strela ti nikada nisi iznevjerio. Nikada. Kada smo već na tome i na ovom planu za Hamburg sjeti se onoga jutra kada smo otpratili Gogu. Ti si ostao na ulazu sam. Čuvao si odtstupnicu za nas." Škot je klimnuo glavom i podigao čašu. Strela je isto iz sijedećeg položaja podigao čašu. Sve tri čaše su se spojile, potom smo ispili. Nitko nije rekao ništa, nije niti trebalo. Ja sam se osjećao mali dijelić usrano budući da im nikada do kraja nisam objasnio to jutro sa Gogom. Jednostavno to je bila stvar koju im nisam mogao reći, a oni nikada nisu niti inzistirali na nekom detaljnom obrazloženju. Jednostavno sam ih pozvao te noći prije osam godina i oni su bili tu. Puno puta prije i nakon toga su bili sa mnom kada je trebalo. Danas su ponovno bili sa mnom, do kraja. Škot je spustio čašu na policu pored gramofona i dohvatio cigarete. Kada je ugasio šibicu pogledao je Strelu. "Dogovor je sutra ujutro, pet sati. Marko nam bude dao večeras kartu Austrije i Njemačke, ostalo već znaš dogovorili smo jutros. Jedno spavanje kod tvoje prijateljice u studentskom domu u Zagrebu, a slijedeća gdje stignemo. Krenemo iz Zagreba oko pet ujutro i kamo stignemo, nadam se negdje iza Minhena." Strela je klimnu glavom. "Pustio sam Olgi poruku jutros. Zvala me nakon toga. Nema frke mjesta za spavanje u domu ima. Kraj je ispitnog roka i svi bježe doma, a na ulazu ništa posebno ne kontroliraju dok je mir." Nasuo sam si još jednu i sjeo na kauč. Zapalio sam cigaretu držeći čašu među koljenima i povukao dubok dim. Potom sam uzeo čašu u ruku i otpio. "Dečki ja idem po špiritno kuhalo, a i sada mi palo na pamet da bih trebao obići i Jovu pjesnika, ako ga nađem. Ipak je imao muda i postupio na kraju pametno." Škot odmahnu rukom. "Lud ne znači i glup, neki nazovi normalni su gori od njega." Klimnuh glavom. Sat kasnije sam bio u dvorištu stare ruševne kuće. Iza kuće su bila dva poljska wc-a, a u samoj kući nekoliko vlažnih soba je bilo preuređeno u nužni terenski smještaj za radnike "Građevine Zemun". Jova je od socijalnog i lokalne mjesne zajednice dobio stambeni prostor u vidu "posebnog zidanog objekta " u dvorištu. U biti to je bio niski zidani drvarnik sa zemljanim podom. Kada je po nalazima liječnika bilo jasno da Jova "nije čist" društvena zajednica ga nije mogla pustiti tek tako. Kako je bio neuračunljiv samo po pitanju "odgovornog obavljanja radnih dužnosti", a jedini napadi koje je imao su bili oni da glasno recitira svoje pjesme nije trebao ići u "ludaru". Dodijelili su mu minimalnu invalidsku mirovinu kao sredstva za život i drvarnik u dvorištu kao smještaj. Kasnije je ekipa privremenih stanara kuće iz "Građevine Zemun" malo uredila taj drvarnik. Postavili su pod od slomljenih kamenih ploča za pločnike i uredili zidove materijalom ukradenim iz firme. Prije žbukanja Mile Zubar mu je besplatno uveo struju spajajući se preko one kuće, a uz blagoslov mjesne zajednice koja je i odredila neki minimum potrošnje koji mu plaća. Mile Zubar je bio električar ali je u mladim danima u obračunu klanova u predgrađu "jednim udarcem izbijao par zuba iz vilice". Tako je ostao "Mile Zubar". Polako sam krenuo iza kuće gdje je bio Jovin preuređeni drvarnik. Sunce je više nego ugodno grijalo. Jaknu sam prebacio preko ramena držeći je jednom rukom, u drugoj sam nosio plastičnu vrećicu. Zaobišao sam slavinu u dvorištu, a koja je bila jedina tekuća voda za kuću i drvarnik. Ignorirao sam blagi miris vanjskih wc-a i prišao iza kuće. Drvarnik je bio niska građevina ali Jovi to nije smetalo budući da je i sam bio nizak. Ispred drvarnika je stara murva pružala svoje grane. Ispod murve na stolici u hladu Jova je sjedio i nešto pisao na onom papiru iz mesnice naslonjenom na komad daske. Stolica je svojim izgledom jasno davala do znanja da je najbolje dane provela u nekoj firmi, a završila u smeću, odakle je Jova sigurno i pokupio i popravio. Ispred Jove na suncu je počivalo korito puno vode. Imao je stari električni štednjak na kome su samo dvije ploče radile to mu je sredio Zubar. Nije ga koristio za grijanje vode za kupanje. Sjetih se da mu mjesna zajednica plaća samo minimalnu potrošnju struje, a ona mirovina je bila jedva dostatna za kruh i nešto povrća. Jova je pazio na potrošnju struje i koristio "solarnu energiju" za vodu za kupanje. Zamjetih na kamenu uz korito sapun i ručnik. Dok sam prilazio viknuh. "Hei Jovo." Trgnuo se i poskočio sa stolice. Kada me prepoznao široko se nasmješio. "Heeeij Djoni. Bio sam kod Marka kasnije. Častio me pivom i rekao da si u redu, a Čerkez je rekao da se više ne plašim da one budale više nikada neće doći." Popravio je socijalne naočale na nosu. "Dao mi je i pivo za kasnije." Prišao mi je radosnog pogleda. "Drago mi da si tu i da te one budale nisu razbile." Potapšah ga po ramenu. "Hvala ti što si javio Škotu." Slegao je ramenima. "Pa Đoni ti i tvoja ekipa ste mi prijatelji, rekao si da idem ali sam skužio što si mislio trebala ti je ekipa čim prije da riješiš one pedere." Klimnuo je glavom. "Ma ja mislim da bi ih ti i sam razbio, gledao sam ja tebe već ranije u slično. Ali imao broj samo Škota" Jova je ponekad imao problema sa izražavanjem pogotovu kada se uzbudi. Bilo mi je drago što je javio Škotu ali mi je isto bilo drago i što je imao samo njegov broj u protivnom bi vjerojatno svi moji poznanici bili "pod alarmom". Pružih mu onu vrećicu. "Jovo sutra vozimo za Hamburg, a ovo mi je ostalo u hladnjaku pa da ne propadne dok se vratim." Zbunjeno je uzeo vrećicu i pogledao unutrašnjost. Osmijehnuo se široko. "I ti voliš Tirolsku i Zdenka sir kao i ja." Potom je malo odmahnuo glavom. "Ali zašto ne uzmeš ove mesne nareske trebat će ti uz put, a i "Navipovo crno" možeš popiti." Znao sam da Jova voli vino ali svi bi ga obično častili pivom niti ne pitajući ga što pije. Odmahnuh glavom. "Nosimo samo nekoliko limenki gotovih jela da imamo "nešto toplo" na cesti. Salamu i razne mesne nareske želimo probati uz put tamo gdje se nađemo. A od jutros ne pijem, narednih dana puno vozimo" Nasmijao se. "Joj Đoni to je super, putovati i kušati iz svakog dijela svijeta ponešto." Nadao sam se da neće dobiti pjesnički napadaj i krenuti sa svojom pjesmom u čast toga. Pljesnuh ga po ramenu i nasmješih se. "Jovo žurim samo sam ti želio zahvaliti. Ostaj mi sretno." Uhvatio me za rukav. Imao je nešto pseće u pogledu. Onaj pogled psa lutalice kojega svi šutaju, a onda naleti na nekoga tko ga samo malo pomazi i potapše po glavi. "Stani Đoni, moramo popiti malo pive za tvoj sretan put. Imam onu od Marka u hladnjaku. Sjećaš se da mi je Škot poklonio hladnjak. Hvala mu." Sjetih se da smo prastari hladnjak, veličine pola današnjeg, pokupili sa Škotovog tavana i po nalogu njegovog starog utovarili u Ladu Karavan. Dobili smo dvijesto dinara da platimo trošak odlagališta i popijemo po sok uz put. Dok je vozio Škot je snimio Jovu kako sjedi na rubu pločnika. Zaustavio je auto i kroz spušteni prozor viknuo. "Jovo tebe tražimo, da li ti treba hladnjak?" Jovo je poskočio iz svog sanjarenja i prišao autu. "Joj Škot to bi bilo super, imao bih gdje spremiti ribu sa Dunava." Jovo je nedostatak mesa u prehrani nadoknađivao loveći sitne ribice na Dunavu. Zvali smo ih "Bjelice" i "Kederi". Bilo ih je jednostavno loviti trebalo je samo umijesiti vrlo malo kruha u čvrstu kuglu istu nataći na vrh štapa, a ovaj zabosti u vodu tako da kugla od kruha bude oko 20 cm ispod površine. Kederi bi se brzo okupili oko kruha privučeni mirisom ali bi im kugla bila pretvrda da je jedu. Zato su svaku udicu sa ješkom koju bi bacio pored kugle kruha napadali u jatima. Jovo bi ih znao naloviti po kilo dvije. Reš pečene su bile ukusne i jele se sa kostima. Jovo je pogledao hladnjak u prtljažniku i upitao." "Radi li?" Škot je klimnuo glavom. "Radi ali prije uporabe pozovi Zubara da ti ga pregleda, dugo je ležao ma tavanu." Potom je otvorio zadnja vrata i mahnuo mu. "Upadaj." Jovo je kasnije oduševljeno pričao kako mu je Mile Zubar rekao da je hladnjak u odličnom stanju i da se takve stvari više ne rade. Mi smo onih dvjesto dinara popili kod Benny-ja i nismo više mislili na to. Nisam želio oduzeti Jovi nešto od jedinog piva koje je imao ali nešto u njegovom pogledu mi je govorilo da bih ga jako povrijedio ako bih odbio. Klimnuh glavom i sjedoh na onaj kamen pored ručnika i sapuna. Jova je nestao u drvarniku sa dva vrlo mala prozora i zidovima obraslim mahovinom. Minutu kasnije se vratio sa hladnom "Nikšićkom" jednom normalnom čašom i staklenkom od senfa. Meni je natočio u čašu sebi u onu staklenku od senfa. "Znaš Đoni, to sam ti mislio uvijek reći. Vi ste super dečki. Uvijek me saslušate i ne dopuštate da se drugi iživljavaju na meni tako se malo tko ponaša. Samo je Zubar isti, sjećaš se kako je nalupao one što su mi skinuli gaće?" Nasmijao se iskreno. Sjetih se neka dva kretena koje smo zvali "Dupe i Šupak". Fora im je bila da uhvate sitnog Jovu i skinu mu hlače i gaće te ih umotaju u kuglu. Potom bi se dobacivali sa istim dok je jadni Jovo samo u košulji trčao od jednog do drugog i vrištao "Vrati mi, vrati mi". Jednom je naišao Zubar sa posla kad su izvodili isti šou. Zastao je i pogledao predstavu potom im vrlo ozbiljnim glasom rekao. "Žurim doma na ručak ali imam vremena za par zahvata." Nazočni pričaju da je trajalo tridesetak sekundi i tri zuba. Stari Zubar je još uvijek bio u dobroj formi. Potom je pomogao Jovi da se obuče uzeo svoju električarsku torbu i otišao doma kao da se ništa nije dogodilo. Jova ustade sa stolice i držeći onu staklenku u ruci blago me udari po ramenu. "Djoni, a ti i Strela ste razbili Kuglu kada mi je oteo novac." To sam već zaboravio. Kugla je bio sitni džepar ali je trenirao boks u "pero lakoj". Povremeno bi sjedio na gajbi od pive ispred trgovine i pio "bombice", odnosno male boce od jedan deci konjaka. Snimio je Jovu da izlazi iz trgovine i uz ono malo stvari u vrećici ima i bocu crnog vina. Svi su znali da se Jova časti crnim vinom samo kada podigne onu crkavicu od mirovine na socijalnom. Kugli je to bio znak. Pogledao je uz i niz ulicu, bila je pusta, ustao je prišao Jovi i zavukao mu udarac šakom u trbuh. Dok je Jova još ležao na zemlji izvukao mu je ofucani novčanik iz hlača i bocu vina iz vrećice, okrenuo se i lagano potrčao. Znao je da Jovi nitko neće lako vjerovati. Jova je tvrdio da su mu slamnati šešir dok je pecao na Dunavu oteli vanzemaljci, a da je ispod Savskog mosta vidio morskog psa. Bez svjedoka nema šanse da ga optuži. Dok je vadio Jovi novčanik iza ugla ulice smo naišli Strela i ja. Nije nas vidio. Stali smo iza velike murve, a on je trčao u našem pravcu sa bocom Jovinog vina u ruci. Trebalo nam je par udaraca. Potom mu je Strela "uručio" još dva udarca nogom i poruku da ne dolazi više u naš kraj. Polako smo prišli Jovi, koji se jedva digao na noge. Strela mu je dobacio novčanik, a ja sam mu pružio bocu sa vinom. Zamjetio sam da su mu ionako stare hlače bile poderane na koljenu od pada nakon udarca. Samo je rekao "Hvala" još nije imao daha. Mi smo produljili kao da se ništa nije dogodilo. Djelovali smo sebi jako veliki kao iz filmova. Jova me gledao otvorenih očiju i vesela pogleda. "Znaš Đoni i vi uvijek popijete piće sa mnom. Kada me neki zajebavaju ja kažem da pijem sa vama, a poznato je da "Piksiji" ne piju sa svakim. I skoro uvijek mi donesete neki poklon kada idete po robu u Mađarsku ili Rumunjsku." Strela se prezivao Pijuk. Prije nego je dobio nadimak Strela svi su ga zvali Piksi. Mi smo bili "Piksijeva ekipa". Kasnije je netko to skratio na Piksiji. Istina je da nismo pili sa svakim. Što se tiče poklona za Jovu malo sam se osjećao jadno. Uvijek bi kupili nekoliko najjeftinijih salama u Mađarskoj ili Rumunjskoj, "da pokrijemo robu" kako bi djelovalo da "nosimo iz nužde". Carinici bi obično pogledali samo ono na vrhu, a ostalo "prepipali" rukama, da se uvjere da je samo hrana. Ispod su bile kvalitetne salame i sirevi za prodaju. Jednu od tih salama koja se nije mogla prodati bi obično dali Jovi. Preostalih par komada su nam bile "za Škotovog psa i naše mačke". Bile su jeftinije od hrane za pse u našim trgovinama. Grickala me savjest. Nama je to bila fora. Imamo salamu i za Jovu. Jebi ga, zabilježih si da slijedeći put rezerviram kvalitetnu salamu za Jovu. Razmišljao sam kako je oklijevao da ode dok mu se nisam obratio i kako je gledao onu bocu od pive sa namjerom da je upotrebi u tuči na mojoj strani. Čaša mi je bila prazna. Mahnuh Jovi da mi ne dosipa ostatak pive. Polako sam ustao i pružio mu ruku. "Sretno Đoni, gdje spavate u Hamburgu, imate nekoga?" "Bez brige idemo kod Goge iz ulice znaš je." Zadržao je moju ruku u svojoj potom je poklopio drugom. "Znaš Đoni ja ne mislim da je ona kurva kako svi pričaju. Meni je uvijek djelovala pristojno iako ne baš sretna." Pustio je moju ruku. "Čuvaj se Jovo i ne plivaj daleko na Dunavu." Nasmiješih mu se. Polako sam došao do motora. Jovin komentar je bio točan i iskren ali je bio i okidač. Zajahao sam i zbunjeno navukao kacigu. Petljao sam po prekidaču. U glavi mi je polako raslo sjećanje na tu noć i to jutro. Goga Nakon dva tjedna ili nešto više, kada više nije imala niti jednu plavicu Goga je ponovno krenula u školu. Ovaj put nije nosila traperice i majice ili minicu i najlonke, nosila je dulju tamno plavu haljinu i pamučne duge čarape. Umjesto tenisica nosila je cipele sa skoro ravnom petom one koje bi prije pristajale nekoj babi iz "Mjesne zajednice" tijekom obavljanja "društveno korisnog posla". Putovala je autobusom. Onaj T-12 "Kolibri" obojen u crno je nestao iz njenog života. Meni su godine prolazile brzo. To su bile te godine oko petnaest. Gogu sam samo zamjećivao povremeno. Ponekad bih razmijenio pokoju riječ sa njom dok je stajala na prozoru i promatrala ulicu ali pazili smo i ona i ja da nas slučajno ne vidi netko tko bi to mogao prenijeti njenom starom. Gogin tata je bio "ugledan u svakom pogledu" i "čovjek sa reputacijom u samoupravnom socijalizmu". Sve u svemu ona je djelovala uplašeno što kontaktira i sa "mulcem" od 15 godina, a ja nisam želio probleme sa svojima ako se Gogin Stanko slučajno "požali" na mene "da mu "uznemiravam kćerku". Uvijek je bila onako "pristojno" odjevena u dugu ravnu haljinu, pamučne duge čarape i bapske cipele sa skoro ravnim petama. Imala je dva takva seta, crni i plavi. Znam da sam se gledajući je samo pitao da li nosi pamučne hulahopke ili ima mamin steznik sa žabicama i obične duge pamučne čarape. Djelovala je skroz skromno i bapski. Završila je srednju kemijsku na relaciji kuća – škola – kuća. Bez izlazaka, a čak i bez prijateljica. Malograđanska sredina je brzo osudila. "To je ona kurva koja je još maloljetna pobjegla sa onom barabom." Gogin tata "uzorni građanin" je samo pogoršavao sve komentarima tipa "Kćerka mi skoro pa kurva kao što joj i mater naginjala prije. Dovest ću ja nju u red kao i staru što sam doveo." Gogina majka mi je prije sličila na sve samo ne na kurvu. Uvijek je bila tiha i kada bi otišla kod neke od svoje tri prijateljice na kavu više je slušala nego što je pričala. Dalje se o njoj nije znalo ništa. Skoro ni sa kim nije imala kontakte. U crkvi sam je vidio samo par puta. Išla je krišom od muža. Gogu je čim je maturirala tata zaposlio u Galenici. Život joj se nije puno promijenio. Razlika je bilo što je sada relacija bila kuća – posao – kuća. Galenika nije bila daleko. Pola sata hoda. Išla je pješice. I dalje je pratila reputacija kurve. Šef na poslu joj je bio dugogodišnji prijatelj njenog oca. Idemo dalje? Đoni , samo daj ! Ima na ovom forumu i ljudi koji vole čitat.....nemoj slušat one koji nisu nikad pročitali ništa dulje od telegrama.... :prsti: Đoni , samo daj ! Ima na ovom forumu i ljudi koji vole čitat.....nemoj slušat one koji nisu nikad pročitali ništa dulje od telegrama.... :prsti: Hvala Boris. samo me zanima ima li 5 zainteresiranih za nastavak za 2-3 mogu postati i na pvt :D :angel: Ma sigurno ima više od petice.....je da nismo večina (na žalost) ali i to nije ništa čudno ..... piši piši... vikend je bia :D pa smo malo zaružili al tu smo :occasion: Goga Šef na poslu joj je bio dugogodišnji prijatelj njenog oca. Dobio sam svoj "Pony Expres". Škot je kupio neki rabljeni tomos T-12 "Kolibri" i skinuo mu štitnike protiv kiše te zavario nožice. Volan je je preuredio Željko Fleka. Sličio je na karikaturu od čopera. Nama je izgledao super. Strela je imao problema. Njegova mama se užasavala da joj sin vozi motor. Bilo je to preopasno za njenog jedinca. Nije dopuštala kupovinu. Strela je radio cijelo ljeto u skladištu na slaganju sanduka i pakiranju robe preko omladinske zadruge. Pred kraj ljeta dovezao je stari tomos automatic sa velikim rezervoarom i ponosno ga parkirao ispred omladinskog doma. Motor je bio u lošem stanju. Tako smo imali praktičnu zabavu narednih par mjeseci pod nazivom "srediti Strelin krš". Savjetima, a ponekad i praktično pomagao nam je Željko Fleka, tada već stručni automehaničar. Omladinski dom je već tada u dijelu zabave vodio Marko Dileja. Odnosno još je bio Dileja, kasnije kada je otvorio kafić polako se taj nastavak izgubio, ostao je samo Marko. Marko je već tada pored stolova za stolni tenis zaljepio par postera Benny Hilla. Tako smo omladinski počeli zvati "Kod Benija". Kasna jesen je bila topla, a mi smo to koristili za điranje skuterima. Tada sam prvi put zamjetio da još netko priča sa Gogom. Prolazili smo ulicom i Goga je bila na prozoru, to su joj izgleda bili jedini izlasci. Ispod prozora je stajala Bosa i nešto pričala uz osmjeh. Kratko sam joj svirnuo. Na zvuk sirene sa skutera je podigla glavu i mahnula mi. Bosa je pogledala za nama. Kada smo se smjestili za stol u omladinskom Beniju i dohvatili ona tri "Jupi" gazirana soka Strela nije izdržao. "Koji ku..$..c sada onaj lezbos priča sa Gogom? Ako joj stari čuje da priča sa tom lezbačom tek onda će nahebati." Škot ga je prijekorno pogledao. On je jednostavno po prirodi bio džentlmen i nije mu ležao Strelin komentar. "Jebi ga Strela Bosa nije loša osoba samo nije imala sreće, a nema neke potvrde da je lezba." Strela je otpio malo Jupija i pogledao pažljivije cijeli prostor. Kada se uvjerio da Insekt i Vojislav nisu tu izvukao je cigaretu i zapalio je. Insekt je bio "mamin sin" miran i poslušan i sa sedamnaest godina. Da je vidio Strelu da puši odmah bi to prijavio mami, a ova Strelinim roditeljima. Od Strele je već jedan put dobio batine radi cinkanja ali je to samo napravilo veću frku. Problem smo riješili tako da smo ga stavili "na led" za druženje. Strela nije dalje komentirao, uživao je u cigareti. Nisam se slagao sa njegovim mišljenjem ali nije mi se niti raspravljalo sa njim. Slijedeća tema su bile cure iz kvarta, sve drugo je palo u zaborav. Slijedećeg dana sam vozio polako prema kući. Put me je vodio kroz Goginu ulicu. Bilo je kasno poslije podne i očekivao sam je možda na prozoru. Kada sam skrenuo u ulicu zamjetio sam da je prozor prazan. Bio sam u sporoj vožnji budući da sam želio živcirati svoju bivšu curu koja je stanovala ulicu prije. Dok sam prolazio pored nje mahnuo sam joj. Kao odgovor pokazala mi je srednji prst i nasmiješena se naslonila na ulazna vrata. Znao sam da će slušati zvuk motora nadajući se da ću popizditi i dodati gas. Iznenada se pojavila Goga na prozoru. Kada se uvjerila da je ulica pusta mahnula mi je više puta. Spustio sam gas na minimum i kada sam prišao kući isključio motor. Parkirao sam skuter i prišao prozoru. "Bambi molim te odnesi danas ovu poruku Bosi." Gurala je presavijeni komad papira prema meni. Primih ga u ruku. "Izvini ne smijem više tata je doma." Nestala je sa prozora. Ostao sam zbunjen ali sam se brzo pokupio. Nisam joj želio raditi probleme. Dok sam vozio prema Bosi mozgao sam o ovome. Bosa je boravila par ulica dalje kod bake kao i uvijek kada na kratko dođe iz Njemačke u Jugu. Poruka je bila samo dvostruko presavijeni komadić papira zaljepljen sa malo selotejpa. Mogao sam lako pažljivo ukloniti selotejp pročitati je pa vratiti selotejp na mjesto. Nije mi se dalo raditi tako nešto. Pozvonio sam na ulaznim vratima. Otvorila mi je Bosa. Bila je iznenađena. Pružih papir prema njoj. "Ovo ti šalje Goga. Zamolila me da ti dostavim." Bosa uhvati papir sa dva prsta i gurnu ga u džep kućne haljine. Nasmiješila mi se. "Bambi ti si izrastao u pravog dečka. Ajde uđi molim te samo kratko na piće." Malo sam dvojio ali mi nije dala izbor. Odmakla se od vrata i zapovjedno pokazala palcem ka unutrašnjosti. Ušao sam i sačekao da zatvori vrata. Polako je krenula ispred mene niz dugi hodnik. I kuća njene bake je bila u starinskom stilu. Dugi hodnik sa prozorima prema dvorištu na jednoj strani i ulaznim vratima u sobe na drugoj. Polako sam išao iza nje slušao zvuk drvenih potpetica i promatrao tu zamamnu zadnjicu kako se njiše u ritmu koraka ispred mene. Pomislih da stvarno ima dobro dupe, šteta što je hroma. Ušli smo u sobu na kraju hodnika. Po relativnom neredu i gomili razbacanih ženskih sitnica bilo je jasno da je to njena soba. Pokazala mi je na jednu od starinskih fotelja i počekala da sjednem. "Bambi što piješ? Hoćeš kolu ili hladno pivo? Ako već voliš nešto žešće imam odličan Čivas iz Njemačke?" Dvojio sam, želio sam popiti kolu ali nisam želio ispasti pičkica pred njom. "Može malo Čivasa." Izašla je kroz vrata i odkloparala prema kuhinji. Dok je izlazila primjetio sam da su drvena platforma i potpetica na njenoj lijevoj papuči više od onih na desnoj. Tako je pokušavala kompezirati kraću nogu. Vratila se i položila poslužavnik sa dvije čaše viskija i jednom čašom kole na stol ispred mene. Uzela je čašu viskija i sjela na krevet preko puta mene. Skužila je moju neodlučnost. Prekrižila je noge, kućna haljina se rastvorila malo više. Zamjetih da nosi najlonke, neke sa točkicama i romboidima. Imala je i dobre noge. Zazveckala je ledom u čaši. "Živjeli Bambi." "Živjeli." Otpio sam kratak gutljaj. Nije mi pasao okus viskija. Polako spustih čašu na stol. Nisam želio odmah posegnuti za kolom. Bosa je izvadila iz džepa cigarete i zapalila. Potom me pogledala i ponudila mi kutiju. Znao sam zapaliti tu i tamo poneku cigaretu. Ove su bile neke mentol, skužio sam po kutiji. Polako uzeh cigaretu i počekah da mi zapali elektroničkim upaljačem. "Bambi hvala ti što si mi donio poruku. Još više što je nisi čitao. Pravi si dečko." Otpila je gutljaj. "Goga je u zajebanoj situaciji i ja ću joj malo pomoći možda. Ali neka sve to ostane između nas." Pričali smo još oko pola sata. Uglavnom me ispitivala o događajima u kraju i o mom životu. Potom sam se pokupio. Ispratila me do vrata. Na rastanku me brzo poljubila u obraz. To joj je bilo teže izvesti, već sam bio dosta viši od nje. Nasmijala se i zatvorila vrata. Te sam večeri drkao na Bosu, samo u mojoj mašti je imala jednake noge, lijepi ten i agresivniji seksualni nastup prema meni. Bosa je skoro desetak godina starija od mene. Jedno vrijeme je radila kao tekstilni tehničar u tvornici ženskog rublja. Imala je veće grudi "oblik kruške" uzani struk i dobru zadnjicu. Imala je lijepo lice i punije usne ali su isto kvarili ožiljci od prištića. Ožiljke je pokušavala pokriti puderom i šminkom. Jedna noga joj je bila kraća i to je bio definitivni minus. Nakon više neuspješnih veza prije sedam godina se pokupila i otišla za Njemačku. Tada se to još moglo bez posebnih jamstava. Našla je posao u nekoj tvornici rublja i dolazila jedanput godišnje u "stari kraj". Ostajala je samo par dana. Jedino što je od odlaska u Njemačku više nitko nije vidio sa nekim dečkom. Često je dolazila sa nekim njemicama, navodno prijateljicama. Znale su se šetati "pod ruku" ali ništa više. Krenula je priča da je Bosa "promijenila obalu" odnosno sa dečki se prebacila na cure. Takve priče kada jednom krenu uvijek ostanu u igri. Narednih dva tjedna sam prenio još par poruka i vidio više razgovora na prozoru. Meni se činilo da povezujem stvari. Gogin bivši dečko Dejan je prije više od godinu dana otišao za Njemačku. Sigurno joj se nije mogao javljati telefonom sa njenom situacijom u kući. Znao sam da joj nije mogao ni pisati. Bosa je vjerojatno kurir. Nije mi bilo bitno, pomalo mi je bilo zanimljivo ono piće sa Bosom nakon što bih joj uručio poruku. Pričala je o mnogim stvarima u Njemačkoj, a uz to i o prijateljicama. Ja sam pijuckao čivas i kolu pušio njene mentolke i gledao u njene noge, uvijek u nekim seksi najlonkama i grudi u velikom dekolteu. Bilo mi je ugodno. Par puta sam je nazvao telefonom i navratio bez poruke. Bila je jako ljubazna, razgovor je trajao duže uz piće su bile i grickalice. Ja nisam poduzimao ništa. Ona se samo smiješila svjesna da je seksualni objekt za mene. Mislim da joj je to pasalo. Jednom prigodom me je upitala: "Bambi jesi već bio sa ženom? Mislim znam da si imao cure ali jesi ikada išao do kraja?" Imao sam sedamnaest godina. Još prije godinu dana sam "skinu mrak" kako smo to nazivali. I zadnja veza mi je bila više seksualna. Otpio sam gutljaj i klimnuo glavom. Prebacila se na drugu temu. Više to nije pominjala. Nakon dva tjedna zazvonio je telefon u mojoj kući. Mama se javila i pozvala me iz sobe. "Hajde opet neka od onih tvojih." Nisam imao predstavu koja. Bio sam trenutno sam i ništa izgledno nije bilo na vidiku. Preuzeo sam slušalicu. "Halo Bambi ne smetam ti?" Prepoznao sam Bosin glas. "Ne čitam neku knjigu." "Koju knjigu?" "Lovac u žitu od Salingera." "To je dobra knjiga. Slušaj sutra idem za Njemačku ako imaš malo vremena navrati kasnije, molim te." "Doći ću." Spustio sam slušalicu. Oko šest sati navečer bio sam kod Bose. Krenulo je sa uobičajenim pićem i odmah je prešla na stvar. "Bambi ja se ne mogu dopisivati sa Gogom. Ona meni može slati pisma ali njen stari otvara sve što ona dobije, a pogotovu bi ako je iz Njemačke. Mogu li pisma za nju slati na tvoju adresu, a ti joj proslijedi?" Nije mi bila frka dobivao sam pisma tu i tamo. U mojoj kući nitko nije otvarao tuđa pisma. Pogledao sam je upitno. "Može ali mi samo reci jesu to tvoja pisma ili joj Dejan piše?" Djelovala je malo zbunjeno. Potom se nasmiješila. "Da li bi ti smetalo da joj piše Dejan?" "Ne ni najmanje." "Onda čemu pitanje?" Prebacila je nogu preko noge. Nosila je neke crne čipkane čarape. Dobro su joj ocrtavale listove i koljena. "Te čarape su ti jako seksi." Nasmiješila se potom ustala. Otišla je do ormara i donijela dvije kutije. Na slikama na kutijama su bile scene seksa. "Ovo sam donijela za nekog prijatelja. Porno filmovi. Do danas nije došao po to, pa mislim da bi tebi i tvojoj ekipi možda dobro došlo." Zbunjeno sam uzeo kutije sa filmovima. To je to ja sam za nju samo klinac drkadžija. "Slobodno neka ide na moju adresu, dostaviću Gogi svako pismo ne otvoreno." Digao sam se i krenuo prema vratima sobe. "Čekaj." Okrenuo sam se. Prilazila mi je polako. "Za sada samo ovo." Uhvatila me sa obije ruke oko vrata i privukla nadolje. Ljubila me dosta dugo. Više je ona meni gurala jezik u usta nego ja njoj. Potom me polako odgurnula malo od sebe. Bio sam još ošamućen od poljupca. Okrenula se i zbacila one papuče sa nogu. Potom je posegnula ispod kućne haljine i skinula hulahopke. Polako ih je složila u paketić i prišla mi. Pružila je paketić prema meni. "Ako ih iduće godine doneseš kada se vidimo, biće i mnogo više od ovoga. Sutra putujem, sada idi molim te." Klimnuo sam glavom i krenuo prema vratima. Otpratila me je do izlaznih vrata onako bosa i poljubila još jedan put. Ovaj put je bilo kratko. Potom je izvadila maramicu i uz osmjeh obrisala ruž sa moga lica. "Bambi ako je na pismu tvoje ime malo podvučeno tada pišem tebi i to pismo slobodno otvaraj." Vrata su se zatvorila. Zbunjeno sam otišao do skutera sa čarapama u jednoj ruci i filmovima u drugoj. Izvadio sam gumeni natezač iz torbice na skuteru i pažljivo pričvrstio kutije sa filmovima na prtljažnik. Škotov stari ima kino projektor, a onaj prostor u podrumu smo upravo uređivali. Čarape sam stavio u džep od jakne. Zajahao sam skuter počeo sa pedalama i startao ga. Dodao sam gas, slušao je dobro. Te noći nisam spavao. Ujutro sam sjeo na skuter i krenuo u školu. Put me nije vodio tim pravcem ali sam prošao pored kuće Bosine bake. Bosin bijeli VW Buba više nije bio na parkingu. Vjerojatno je krenula sa svitanjem, put do Hamburga je dugačak. Goga Bosin bijeli VW Buba više nije bio na parkingu. Vjerojatno je krenula sa svitanjem, put do Hamburga je dugačak. Pravac Hamburg Navrato sam do Anđela i pokupio špiritno kuhalo. Isto sam mu posudio prije mjesec dana radi nekog kampiranja i ribičije. Vratio mi ga je i dodao plastičnu bocu od pola litra špirita. "Ovo nam je ostalo. Kuhalo je super." Pogledao me. Djelovao sam malo nervozno to je bilo jasno. "Putna groznica a? Hoćeš moje dvije posude od aluminja super lake su?" Okrenuo se i zagnjurio u stari ormar u kojem je držao svoje ribičko blago. Izvukao je jednu posudu sa poklopcem i gumenom trakom preko nje. Skinuo je traku i odigao pklopac. "Poklopac je tava, a montažna ručka za obije posude je unutra. Kuhalo stane u posudu." Odmjerih posude u ruci, stvarno su bile izrazito lake. "Uzimam, vratim ti čim dođemo." Klimnuo je glavom i pružio ruku. "Sretno Đoni." "Hvala." Pola sata kasnije sam ušao u poštu. Čekao me je telefonski poziv koji sam morao obaviti. Zato sam bio nervozan. Prvu pokušaj poziva je bio neuspješan. Poslao sam telegram prije polaska za Rumunjsku. Mama je poslije izvjestila da je bio poziv od neke cure iz Njemačke. Poruka je bila "sve u redu samo se javi prije polaska". Sada sam trebao direktno razgovarati. Želudac mi je radio. Prišao sam kabinama "Međunarodni" i stao u red. U Zemunskoj pošti je bilo samo dvije kabine za međunarodne razgovore. Na jednoj je pisalo "POKVARENO", a u drugoj je bila neka žena od pedeset godina. Čuo sam vani kako vrišti. "Rajko da doneseš djeci traperice "laviske", traže, a znaš koliko to ovdje košta." Uslijedila je pauza u kojoj je vjerojatno slušala drugu stranu. "Ne zanima me kada dolaziš pošalji po prijatelju! Da, smotana budalo, trebao bi imati ponekog prijatelja, a ti samo radiš i slažeš te marke, poslije za nas nemaš ni vremena ni maraka! Šalji sutra kako znaš!" Zalupila je slušalicu i uputila se prema blagajni. Niska i nabijena, gegala je kao patka. Još jedan koji se usrećio pomislih. Blagajnica mi mahnu da je razgovor naplaćen pa mogu unutra. Okrenuo sam broj. Prva tri signala je djelovalo da se nitko neće javiti. Želudac mi se malo stisnuo. Nismo pričali godinama. "Ja bitte." Gogin glas. "Halo goga Đoni je." Trenutak pauze potom oduševljeno. "Bambi to si stvarno ti? Kada dolaziš?" "Krećemo sutra, a dolazimo sva trojica kako sam ti napisao u telegramu. Ujedno sada me zovu samo Đoni pa teško reagiram kada me netko zove Bambi." Smijeh sa druge strane. "Znam Đoni ali Bosa i ja te još uvijek zovemo Bambi. Sorry to je malo jače u nama. Drago mi je da ću ponovno vidjeti moja tri viteza. Kada ste u Hamburgu?" "Za tri do pet dana ovisi koliko budemo lutali okolo." "Samo javi dan prije dolaska, to ti je par maraka u Njemačkoj, čekam vas na nekom od parkinga prije ulaska u Hamburg. Bosi je isto dragao da dolaziš, rekla je da joj obavezno javim kada budeš tu. Hajde sada da ne trošiš, kod vas je ovo skupo." "Ciao Goga." "Ciao Bam.. Đoni." Nasmijala se i pustila slušalicu. Još sam malo stajao sa slušalicom u ruci potom se uputih prema blagajni. Stvari sam spakirao za nešto više od pola sata. Onih par majica i gaća kao i rezervene traperice i tenisice su stale u okruglu putnu torbu. Istu sam imao namjeru staviti na prtljažnik. Vunenu dolčevitu sam položio preko jakne od umjetne kože. Kožne rukavice i duge gaće sam bacio preko dolčevite. Namjeravali smo krenuti sa svitanjem, a znao sam da je jutro dosta hladno na motoru. Tri luft madraca i šatorsko krilo sam stavio u okruglu JNA torbu sivo maslinaste boje. U istu sam ubacio i Streline tenisice. Strela je imao najslabiji motor pa smo ga radi dinamike vožnje nastojali maksimalno rasteretiti. Bacio sam gumene natezače preko torbi. Iz ormara sam izvukao "Serpico" kožne čizme u meksičkom stilu i položio ih pored jakne i gaća. Bio sam gotov, a nije mi se spavalo. Možda je Strela za koju putnu u Benny-ju. Okrenuh telefon. Javila se Strelina mama. Da, bio je doma ali je otišao kod Škota u podrum. Zar ne spavamo svi tamo da bi sutra ujutro krenuli skupa čim prije? Smirih je objašnjenjem da je to točno ali da je dogovor bio da se oko deset nađemo kod Škota. Vjerojatno je Strela otišao ranije pa sada pričaju. "E tko će vas znati djeco? Sretno i pamet u glavu." "Hvala i vama želim dobro zdravlje dok se ne vratimo." "Đoni pazi mi na sina. Doviđenja." Spustila je slušalicu. Njoj je uvijek trebao netko da "pazi na sina". Strela nije bio doma i neće vjerojatno doći noćas. Čudno. Nadao sam se barem razgovoru preko telefona. Škot je provodio zadnju noć sa Ljiljom u motelu "Vojvodina" kod Stare Pazove. Ljilja je vjerojatno rekla svojima da ide na službeni put. Škot je rekao svojima da spava kod mene. Na kraju još samo jedan telefonski bi izazvao težak lom. Sa Strelom sam dogovorio da se nađemo sutra ujutro oko četiri na dežurnoj benzinskoj u Zemunu. Tankamo i idemo do motela po Škota. Odatle ravno na auto cestu Beograd Zagreb. Valjda će doći ujutro na benzinsku. Teško sam zaspao. Jutro je bilo dosta svježe. Strela je došao na vrijeme. Nisam ga ništa pitao, sam će reći kada osjeti za shodno. Kako smo i očekivali na benzinskoj nije bilo mješavine. Nasuli smo regular iz prtljažnika izvadili ulje "Dvotaktol" i dosuli količinu od oka. Prvo smo dohvatili moj motor i dobro ga protresli lijevo desno. Bilo je još mračno. Strela je već platio benzu onom visokom mršavom radniku na benzinskoj. Onaj drugi niži nam je upravo prilazio. "Jutro Đoni, jutro Strela." Prepoznah Makedonca, bio je ok čovjek. "Jutro Maki, kojim dobrom?" Malo je slegao ramenima kao da želi reći "ni sam ne znam". "Jučer navečer je ovdje navratio Aca Psina. Tankao je benzu, kada sam prišao da naplatim rekao je da ti poručim, ako tankaš ovdje, da će poravnati račune sa tobom. Ti si najviše kriv za ono kod Marka. Žao mi Đoni, samo te želim upozoriti da se čuvaš." "Poruči mu, ako nije ljut kada te vidi, da mi može malo više nego popušiti. Ako je ljut šuti, u protivnom će udariti tebe da se isprazni." Strela je istupio malo naprijed. "Poruči mu i to kada se napuši Đonijevog da prelazi na moj, a Škot će ga u među razdoblju guziti da mu ne bude dosadno." Udario je Makedonca po ramenu. Ovaj odmahnu glavom. "Čini mi se da se Psina i ovaj put zajebao, kao i sa Markom i Čerkezom." Mahnuo nam je rukom i polako se udaljio. Stvari se brzo pročuju u predgrađu. Psina je morao naći nekog krivca za svoj debakl. Izgledalo mu je lakše da se javno kurči i obračunava sa mnom. Čerkeza nije smio niti pomisliti, a ne spomenuti. Vjerojatno je i ono zapišavanje imalo ulogu. Mislit ću o tome kada se vratim. Polako smo krenuli sa benzinske. Minutu kasnije smo udarili po plinu. Škot je čekao na parkingu. Već je svanulo. Dok smo ulazili na parking motela "Vojvodina" bacio je cigaretu i ugasio je petom. Nismo skidali kacige. Samo je navukao kacigu i provjerio šator pričvršćen na sjedalo. Krenuli smo odmah nakon toga. Petnaest minuta kasnije smo na auto cesti postigli maksimalnu brzinu grupe. Tempom od 90 – 100 km na sat ne bi nam puno trebalo do Zagreba. Onaj dio ceste u dobrom stanju smo brzo prošli, poslije je došao onaj lošiji. Pazili smo na rupe i aute koji su nas pretjecali. Već je uveliko bio dan i sunce je ugrijalo. Stali smo na benzinskoj da dotankamo i popijemo kavu. Sjeli smo na terasu nekog restorana odmah uz benzinsku. Pred nama su bile tri šalice kave i boca mineralne. Strela je iznenada počeo gledajući Škota. "Škot moram ti nešto reći u svezi Ljilje i ... pa recimo indirektne povezanosti sa mnom." Škot ga je pogledao glumio je zbrinutost. "Što što što? Da je nisi možda noćas nategao pa ti nezgodno kako mi to reći?" Počešao se po glavi. "Nešto se dugo zadržavala u kupaoni, već tada mi je bilo sve sumnjivo." Nasmijasmo se sva trojica. Škot je bio dobre volje. Dan je bio lijep i bili smo na cesti. Škot je uvijek bio dobre volje u tim uvjetima. Strela odmahnu rukom. "Znaš Ljiljinu prijateljicu, onu Miru?" "Onu oko koje se ti motaš već šest mjeseci? Nisam je jebao ako to pitaš, doduše imam to u planu ako ti ne požuriš i ako mi Ljilja dozvoli. Mislim da je zato i pokušala pomoći tebi da je skontaš, plaši se za mene." Škot je bio stvarno u elementu. Strela je bio malo zbunjen. Izbacio je u jednom dahu. "Noćas smo bili zajedno. Zakasnio si ti." Potražio je kutiju sa duhanom i počeo motati cigaretu. Škot je izvadio jednu svoju Drinu bez filtera i zapalio je šibicom. Okrenuo se prema konobarici koja je upravo prolazila. "Gospodična jednu pivu i tri čaše." Debeljuškasta cura u minici je samo klimnula glavom i produžila ka šanku. "Strela ovo moramo zaliti. Ali smo na cesti pa jedna piva na tri dijela. Obično "tko čeka gubi vrijeme" ali kod tebe je bilo "tko čeka dočeka", stvarno si sretni luđak." Tapšao ga je po ramenu. Piva je stigla. Natočili smo i nazdravili. "U Zagrebu slijedi nastavak." Dodao sam. Više se nismo bavili tom temom svima nam je bila poznata Strelina zaljubljenost u Miru. Ljilja je malo posredovala kod prijateljice, pazeći oprezno da ne ispadne da "gura na silu". Čim smo ispraznili mineralnu krenuli smo dalje. Kasno popodne bili smo pred studentskim domom u Zagrebu. Put je prošao bez problema izuzev razmjene psovki sa vozačima i pokojeg pokazivanja srednjeg prsta. Milicija nas je samo jedan put zaustavila čisto provjere radi. Strelina prijateljica Olga nas je čekala na parkingu ispred doma. Pokazala nam je gdje je najsigurnije da pustimo motore. Pokupili smo stvari i motore vezali skupa tankim lancem, što je bila kakva takva zaštita da ne odlutaju malo na svoju ruku. Pet minuta kasnije sjedeli smo u društvenim prostorijama i trusili neku domaću Ličku rakiju koju su držali u nekoj torbi, a samo bocu od kole na stolu. Alkohol je u društvenim prostorijama službeno bio zabranjen. Olga nas je predstavila svojoj ekipi. Malo su zazirali od nas. Čuli su za priče o Ljubi Zemuncu i dečkima iz Zemuna, a mi smo bili u jaknama od umjetne kože i mirisali na benzin i cestu. Sa druge strane i mi smo slušali slične priče o dečkima iz Novog Zagreba i obračunima negdje oko Srednjaka i Knežije. Svaka strana je bila malo oprezna prema drugoj naročito u prvih petnaest minuta. Trebalo je pola sata da se led malo otopi. Poslije je išlo lako. Priča o glazbenim trendovima najnovijim filmovima, mogućnosti za posao nakon faksa. Kada su čuli da idemo za Hamburg krenula je lavina razgovora. Ubrzo smo dobili par ponuda da možemo prespavati kod roditelja koji su u Njemačkoj. Izgleda da je pola ekipe imalo roditelje na radu u Njemačkoj. Stvarno su bili super ekipa. Olga nas je odvela na večeru u domu. Imala je dosta neiskorištenih bonova. Nije bilo ni čudo obzirom da je imala stvarno uzan struk. Bila je uredna i diskretno našminkana. Crna kosa i zelene oči. Vrlo zgodna sa simpatičnim licem u tim uskim trapericama. Više mi nije bilo čudno što je Strela dopustio sebi da glumi instituciju "Paloma Frajera za jednokratnu uporabu". Mala bi bacila svakog tko voli žene na koljena. Strela je imao hladnokrvan pristup s curama. Ako je cura rekla "Znaš bilo je lijepo ovih tjedan dana ali najbolje da ostanemo prijatelji", Strela bi to prihvatio bez sujete. Gledajući Olgu nisam se ni čudio zašto. Stvari smo pustili kod ekipe. Nakon večere Olga se ispričala "da još mora učiti ali da će nam pokazati sobu, pa ako želimo možemo se vratiti do ekipe ionako kartaju do kasno u noć". Strela je bio u nekom svom filmu i nije čuo pola objašnjenja. Škot je kao i uvijek bio hladne glave. "Hvala ali idemo sutra raaano ujutro čim izvučem ova dva međeda iz kreveta." Olga se nasmiješila i povela nas do sobe. U prolazu smo pokupili stvari. Atmosfera je bila dobra. Čulo se puno smijeha. Jedna cura i dva dečka su nam pružili papiriće sa imenima i brojevima telefona u Njemačkoj. Kome da se obratimo za "ne daj bože". Pozdravili smo se na rastanku. Čim smo se smjestili u sobi bacili smo se na umivanje i pranje iznad umivaonika. Nije nam se išlo do zajedničkih tuševa. Soba je bila dvokrevetna. Napuhali smo jedan luft madrac i izvadili vreće za spavanje. Legli smo i pet minuta kasnije ona dvojica su bili u svojim snovima. Ja nisam mogao spavati. Previše toga se vraćalo. Goga Godina je prošla brzo. Pokušali smo sa skijanjem te zime ali nije nam išlo nešto. Ja sam otkrio gitaru i prvi hit Djoni Štulića "Balkan". Polako sam umjesto Bambi dobivao nadimak Đoni. Strela je imao svoje prvo seksualno iskustvo odnosno "skinuo mrak". Škot se uz Aikido počeo baviti i ronjenjem. Skupljali smo lovu za bolje motore, "kada položimo". Ja sam uz to imao i prvu dužu vezu od šest mjeseci. Bosa je poslala sedam pisama. Pet je bilo normalno adresirano na mene. Proslijedio sam ih Gogi bez otvaranja. Dva su imala podvučeno ime. Otvarao sam ih sa radoznalošću. U prvom mi je pisala kako je putovala i da sam stvarno sladak i pravi. Napisala je nešto o tome da ide na neku višu školu i pitala me da li smo "iskoristili filmove" koje mi je poklonila. Ispod pitanja je bio nacrtan širok osmjeh. Filmove smo kod Škota u podrumu apsolvirali. Gledali smo ih više puta. U prvom su tri dečka zadovoljavali jednu curu na sve moguće načine. U drugom su dvije cure zadovoljavale jednog dečka i pomalo se zadovoljavale između sebe. To su bili klasični "super 8" filmovi bez tona. Pustili bi glazbu i gledali ih uz monoton šum kino projektora. Trajali su oko deset minuta svaki. Položili smo za A kategoriju. Još je samo falilo "nešto jače među nogama". U drugom pismu Bosa je opisivala kako je sa cimericom kupila stari stan na kredit te kako ga uređuju. Osjetila se ushićenost uređenjem stana i cimericom "koja je bila izuzetno spretna". Počeo sam pomalo razmišljati o onim pričama da je lezba. To mi trenutno nije bilo bitno u trenutnoj vezi seks je išao odlično. Moja veza se uskoro okončala, a započela je druga sa starim MZ – 150. Došlo je ljeto. Goga je i dalje gurala istu relaciju kuća – posao – kuća i izlasci "na prozor". Razgovarali smo na prozoru. Pitala me je koliko koštaju slike za osobnu i ono pasoš. Rekoh joj iznos. Preturala je po novčaniku i brojala sitno potom odmahnula glavom. "Nama dovoljno." Bilo mi je čudno. "Zar ne primaš plaću u Galenici?" Pogledala me, učinilo mi se da su joj kutevi očiju vlažni. "Đoni tata mi uzima sve, navodno štedi za mene, pušta mi samo minimum koliko mi treba." Ostao sam šokiran. Po meni to je otišlo predaleko, dalje od toga nije moglo. Kasnije sam se uvjerio da može. Posegnuo sam u džep i izvadio dvije novčanice. Pružio sam joj kroz prozor. "Vrati kada budeš mogla u životu." Pokupila je novac i zagrcnula se. Mahnula mi je rukom i nestala sa prozora. Ljeto je bilo toplo škola se završila i svi smo upisali neke faksove u "prvom roku". Škot je otišao na strojarstvo, Strela pod pritiskom roditelja na višu ekonomsku, sa planom da nakon toga završi višu građevinsku i ode u Australiju. Ja sam završio na ekonomskom. Upravo sam radio na motru kada se začuo telefon. Ušao sam u hodnik bez žurbe, veza mi se raspala prije dva tjedna, sa dva prsta sam podigao slušalicu pazeći da je ne zaprljam. Dublji malo promukao Bosin glas. "Halo Bambi." Bio sam iznenađen. "Hei Bosa." "Što radiš?" "Popravljam motor." Kao da prethodno pitanje nije bilo bitno. "Želiš doći do mene večeras?" "Mogu slobodan sam nemam ništa u planu." Nisam to rekao onako hladno kako sam želio. "Imaš još one čarape?" "Ponesi ih." "Možda da ih i obučem?" Nasmijala se. "To bi bilo fora ali pusti to sad na stranu." "Ok, oko sedam sam kod tebe, isključi baku da mi ona ne otvori vrata." Spustila je slušalicu. Vratih se da dotegnem malo vijke na auspuhu, a koje sam upravo otpuštao sa namjerom da ih zamjenim novima. Izdržaće i ovako dan dva. Istuširao sam se i navukao traperice i staru vojničku košulju. Iz ormara sam izvukao jeftinu imitaciju "Serpico" čizama. U džep košulje sam ubacio metalne "pilotske" naočale za sunce. Otvorio sam radni stol i sa dna ladice izvukao pažljivo složene Bosine čarape. Ubacio sam ih u drugi džep na košulji i navukao čizme. Krenuo sam ka motoru. Mama je dobacila vješajući rublje na špagu. "Kada se vraćaš?" Slegao sam ramenima. "Pojma ne znam." Za mnom je doletjela jedna štipaljka za rublje. Zajahao sam i navukao ručno obojenu kacigu bez vizira. Dobro je pokrivala uši ali dalje ne. Stavio sam naočale za sunce i startao motor. Izgledao sam samome sebi cool. Bosina buba je bila parkirana na ulazu u dvorište. Iza nje je bilo dovoljno mjesta da parkiram MZ. Skinuo sam kacigu i polako skidao naočale. Te godine sam gledao film "Easy Rider" koji je neki genijalac preveo kao "Goli u sedlu". Mislio sam da izgledam kao Peter Fonda kada je nonšalantno bacio ručni sat. Nadao sam se da me gleda kroz prozor. Prišao sam vratima i pozvonio. Sve ideje o cool izgledu su se raspale i vratio sam se u stvarnost. Niz hodnik se čulo kloparanje papuča sa drvenim potplatama. Otvorila je vrata. Inače je kosu bojila u plavo i nosila na lokne. Sada je bila više plava, a ispod kose su me promatrala dva plava oka. Nikada prije nisam obratio pažnju na boju njenih očiju. Uvijek sam gledao u njenu zadnjicu, noge ili grudi. Osmjeh je bio iskren i topao. Na sebi je imala istu kućnu haljinu od prošle godine samo malo više izbledjelu. "Upadaj, baka je legla pa smo skoro pa sami." Ušao sam za njom u onu sobu koju sam poznavao još od prošle godine. Nered je bio veći. Nešto rublja je bilo razbacano po ležaju, a torbica sa šminkom nemarno bačena na stol za kojim sam ranije pio. Na istom stolu je bila i otvorena boca čivasa te pepeljara sa upaljenom cigaretom. Na podu su bila dva poluotvorena kufera. Pitao sam se što je sve unutra. Pogledao sam je i čekao da počne. Prišla mi polako i položila dlanove na moje obraze. Polako i bez ikakvog pritiska savijala je moju glavu prema sebi, a potom me nježno poljubila u usta. "Sjedi." Polako sam se okrenuo i sjeo u onu staru fotelju. Odkloparala je niz hodnik i vratila se sa kolom i čašom punom leda. Ubacila je led u čaše i nasula čivas. Gurnula je kutiju sa mentolkama ispred mene. Odmahnuo sam glavom i izvadio kutiju LD-a i stari benzinski austrijski upaljač. Zapalih cigaretu. Nasmješila se. "Brzo dograđuješ osobnost, neki se rode sa tim, a neki je nikada neće imati." Nije mi bilo jasno što želi reći. "Kako misliš?" Pokazala je glavom na upaljač. "Zašto ga koristiš?" "Našao sam ga u djedovim starim stvarima, svidio mi se jako, popravio sam ga i ...." "To je razlika, uzeo si ono što ti se svidjelo, a nisi težio za nečim čime ćeš impresionirati okolicu, recimo ZIPPO ili plinski Ronson. Neki te stvari uzmu jer im se sviđaju, a neki samo zato što su poznate marke." Posramljeno sam razmišljao o onih par minuta kod dolaska, kada sam želio biti Peter Fonda. Sada mi je bilo drago što me nije promatrala, to bi bila parodija. Slegoh ramenima. "Čovjek uvijek treba uzeti ono što mu se sviđa. Ako uzima nešto što drugi smatraju da treba uzeti, a to mu se ne sviđa već isto uzima radi okolice, nije svoj." Smiješila se. "Imaš čarape?" Posegoh rukom u džep košulje i pružih joj smotuljak čipke oblikovan u hulahopke. Uzela ih je i zavukla jednu ruku u nogavicu. Lagano je pomirisala. "Nisi ih prao?" "Ne tako su dulje imale miris pa mi je ..." Ponovno se smiješila. "Tako nekako." Gledala me nježno. "Možeš ostati cijelu noć?" "Mogu nitko me ne kontrolira više, ne radim pizdarije i nemam frke sa milkanima." "Skini čizme, a ja idem po još neke stvari." Ponovno je odkloparala niz hodnik. Polako sam skinuo čizme i položio ih pored fotelje. Dok se vraćala zamjetih da nosi neke crne obične čarape. U ruci je nosila pladanj sa zdjelama. Zatvorila je vrata i počela slagati zdjele na stol. "Račići, okruglice od riže, crni kruh i slane srdele. Vino imam u ormaru." Polako je odložila poslužavnik na stolić pored kreveta i okrenula se. Gledala me. Potom je skinula kućnu haljinu. Ispod je imala samo mini čipkani grudnjak i samostojeće čarape. Nije imala gaćice. Međunožje je bilo izbrijano. Sve moje cure prije toga nisu brijale skoro ništa. Tri od četiri koje sam vidio gole se nisu brijale niti ispod pazuha. Samostojeće čarape su u to doba bile rijetkost. Cure su nosile jeftine najlon hulahopke koje bi se zarolale ispod traperica u gornjem dijelu. Polako je prilazila i ubacila ponovno led u čaše te dosula čivas. "Ne žurimo, počni se skidati kada osjetiš da si opušten." Pružila mi je čašu potom sjedajući na krevet zazvijeckala ledom u svojoj čaši. "Živjeli." "Živjeli." Tek sada sam zamjetio da ima tetovažu na lijevoj dojki onaj dio iznad bradavice koji grudnjak nije pokrivao. Mala slatka mačkica koja sjedi. Oko vrata je imala zlatni lančić sa pentagramom. "Bambi ti si dobar i čvrst." Pogledah je upitno. "Jedino tebi nije bitno što ova okolica priča o Gogi i imaš dovoljno hrabrosti da pričaš sa njom." Nisam želio pričati o Gogi. Ipak upitah. "Kako ide to sa Dejanom?" Malo čudno se nasmiješila. "Valjda dobro." Otpio sam gutljaj, iz nekoga razloga odjedanput se ni meni nije žurilo. Bilo je nečega u ovom trenutku, želio sam ga produljiti. Polako sam otkopčao par dugmadi na košulji. Bosa se smiješila potom prišla i uzela par račića na kruh. "Moramo baciti nešto u kljun inače će nas ovaj čivas brzo nokautirati." Vratila se na ležaj, očigledno je zaboravila na vino. Nasuh si malo kole u čašu. Sjedela je na ležaju i grickala račiće. Kruh je pustila na stoliću pored ležaja. Priđoh joj polako i položih ruke na ramena. Potom sam se spustio na koljena i otkopčao joj grudnjak. Grudi su se spustile prema potkoljenicama. Stvarno su bile velike i imale oblik kruške. Počela mi je dalje otkopčavati košulju. Polako. Probudio me miris kave. Sunce je probijalo kroz zavjese. Bosa je u kućnoj haljini sjedela na rubu kreveta. Nježno me promatrala. Na pladnju pored mene je bila šalica kave pepeljara i čaša soka. Polako sam posegnuo za kavom. Potom sam vratio šalicu na pladanj. Otpio sam malo soka potom se okrenuo i dohvatio cigarete sa stolića pored kreveta. Zapalio sam i ponovno uzeo šalicu sa kavom. Želio sam je izvesti do Benny-ja koji se tek otvorio ili u pizzeriju, potom se prošetati sa njom. "Što radiš poslije podne?" Upitao sam tiho. Dugo me gledala. "Bambi nećemo se vidjeti poslije podne. Nemoj me krivo shvatiti nemam nikoga ovdje ali ja nisam za tebe. Starija sam dosta i već sam u svome filmu. Kakav je takav je. Ti tek otkrivaš svoj film. Ne želim ti smetati. Dobro ti ide i nastoj dalje biti svoj. Mi ćemo se viđati ali ti ja neću biti vodič. Put ćeš pronaći sam." Otpila je gutljaj kave i počekala. Kada nisam ništa rekao nastavila je. "Sutra navečer se vidimo. Prekosutra ujutro idem. Došla sam samo obaviti nešto i idem dalje." Položila mi je ruku na podlakticu. "Stvarno si osoba." Polako sam ispijao kavu. Nisam znao što reći. Polako ugasih cigaretu u pepeljari. Počeo sam se oblačiti. Gledala me kako navlačim čizme i stavljam naočale u džep. "Vidimo se sutra navečer. Poslaću ti prave Serpico čizme i naočale kada ti se toliko sviđaju." Posegnula je rukama iza vrata i otkopčala lančić sa pentagramom. Potom je prišla i zakopčala ga oko mog vrata. Spustih joj ruku na natkoljenicu. Još je nosila one samostojeće čarape. Ljubila me polako i nježno. Nisam vjerovao da je noćas pokazala toliko tehnike i strasti. Polako je skinula jednu samostojeću čarapu i umotala je u kuglicu. Kuglicu je meni utisnula u dlan. "To ćeš mi vratiti kada dođeš u Njemačku, a doći ćeš. Do tada neka te štiti moja amajlija koju sam ti dala." Dodirnula je lančić oko mog vrata. Uzeo sam kacigu sa stola i krenuo prema izlazu. Na izlaznim vratima sam zastao. "Doći ću sutra navečer oko sedam." Klimnula je glavom potom me brzo poljubila. Izašao sam vani i zajahao motor. Trebalo mi je piće i još malo vremena da razmislim. Startao sam i zaputio se prema Škotu. Možda je i Strela tamo. Strela je bio tamo. Imao je i on "prinovu", stari MZ 125. Bilo je korozije na njemu ali motor je dobro radio. Bili smo doista zadovoljni. Škot je čekao svoj novi Tomos – Elektronik 90. Sada su to već bili motori. Popili smo koju rakiju od kruške. Škotov djed je radio te rakije. Jako je pekla. Nazvali smo je "Gromovača" skraćeno od "prži ko grom". Slijedeći dan sam proveo u polu snu. Malo sam i raspravljao sa samim sobom u glavi. Nitko nije obraćao pažnju. Navikli su da imam napade "ćutologije". Navečer sam navratio do Bose. Otključala je vrata i bez riječi smo krenuli ka sobi. Počeo sam je ljubiti i skinuo joj odmah onu kućnu haljinu. Bila je gola. Podigao sam je i odnio do kreveta. Ujutro me probudila oko četiri. Kava je čekala na stolu pored fotelja. Sjeli smo u fotelje i zapalili cigarete. Dok smo pili kavu prelazila je noktom lijeve ruke po mojoj nadlanici. "Moram se spakirati i krenuti, obavila sam jučer sve što je trebalo." Pogledah je. "Vidimo se još?" "Naravno." Položila je ruku na moju. "A ti budi svoj, pisaću ti i ponekada te nazvati." Poljubila me. "Poslaću ti ponekada ponešto po nekome. Ne želim te kupovati, samo ako mislim da bi ti se nešto svidjelo, to ću ti i poslati." Poljubila me i počela ubacivati stvari u kufere. Obukao sam se i zagrlio je. "Puno si mi pružila." Nježno je prešla prstom po mojim usnama. "Idi Bambi. Molim te." Okrenuo sam se i izašao bez riječi. Znao sam da me neće pratiti. Otključao sam vrata i skoro otrčao do motora. Startao sam i navukao kacigu. Počekao sam da se motor razbudi potom dodao gas i krenuo. Trebalo mi je neko opuštanje da razmislim. Dan sam proveo kod Škota. Pili smo pive koje je ukrao u skladištu gdje je radio preko omladinske, slušali ploče i pričali o knjigi "Galeb Jonatan Livingston". Pred kraj dana sam se zapitao koliko je Bosa imala sličnosti sa Jonatanom Livingstonom i ona je nešto nosila u sebi ali nisam znao što. Nazvao sam svoje i javio da spavam kod Škota. Mama je samo prokomentirala "Navrati ponekada doma". Dva dana kasnije smo otišli po Škotov Elektronik 90. Dok smo polako vozili natrag osjećali smo se posebno. Ovo su već bili pravi motori. Naredna dva tjedna su brzo proletjela. Bacali smo đireve znatno dalje. Izlazili na obilaznicu sa više traka i isprobavali pomalo mogućnosti novih motora. Sređivali koroziju na Strelinom motoru i auspuh na mom. Kod Benny-ja smo bili inventar navečer. Povremeno bi bacili vožnju do Slankamena u ribičiju i na malo kupanja. U pjesku na obali smo sparingovali i provjeravali što smo naučili ove godine iz tehnike "borbe prazne šake". Smirio sam se i postigao neku ravnotežu. Onaj princip Jin i Jang mi je nekako postao bliži. Jahači u magli Dugo sam čitao neku knjigu. Već je bila večer ali još za vidjela. Izašao sam da protegnem noge i razbistrim glavu. Noge su me same odnijele do Gogine ulice. Nadao sam se da je na prozoru. Polako sam prilazio Goginoj kući. Goge nije bilo na prozoru. Prozor je bio otvoren ali je u sobi bio mrak. Odlučih se ipak proći pored prozora. Iznenada Goga se pojavila. Pogledala je uz ulicu, a potom niz. Ugledala me je i mahnula. Prišao sam prozoru. "Baambi super, molila sam boga da mi netko pomogne, a sada si ti tu." "Baambi super, molila sam boga da mi netko pomogne, a sada si ti tu." Pogledah je zbunjeno. "Bosa je rekla da si ti jedini čovjek kome mogu vjerovati." Više je šaputala nego što je tiho pričala. Bio sam zbunjen ali me spominjanje Bose vezalo za problem. "Što ti treba?" "Bambi moraš mi pomoći moraš me skloniti samo do jutra i pomoći mi da stignem na željeznički kolodvor." Pogledao sam zbunjeno. "Zašto?" "Bježim od tate u Njemačku." Djelovala je živčano i prestrašeno. Zaključih da je konačni dogovor sa Dejanom pao i da se Goga ponovno seli kod njega. "Gdje je problem? Zašto ne odeš normalno pa punoljetna si?" "Jooj Bambi ne mogu sada ako ćeš mi pomoći kasnije ću ti objasniti većinu stvari. Ovo je jedinstvena prilika. Tata je otišao na neku svadbu i nema ga do jutra, a mama se nakljukala apaurinima i kao gleda "Dinastiju", bolje rečeno na sedmom nebu je. Ovo se skoro neće ponoviti. Samo mi pomozi moolim te." Već je bila na granici suza. "OK smislit ćemo nešto." "Hvataj." Kroz prozor je doljetela manja putna torba i refleksno sam je uhvatio. "Makni se." Odstupio sam par koraka od prozora. Goga se jednim spretnim pokretom prebacila preko prozora i skočila vani. Bila je jako spretna, čak joj se ni ona haljina nije zadigla. Stajala je ispred mene. "Bambi skloni me negdje i sve ću ti objasniti. Skloni me makar i u kanalizaciju." Ovo je već sličilo na histeriju. Samo su me pominjanje Bosinog imena i oči preplašene srne spriječile da pobjegnem. Uzeo sam je za ruku i povukao za sobom. Padalo mi je samo jedno mjesto na pamet. Podrum kod Škota. Zvao sam ga prije pola stata i bio je doma. Gledao je nogomet, još nije bilo kasno i nadao sam se da je ostao uz TV, problem je bio što ga nogomet nije zanimao baš puno. Dok smo stigli do Škotove kuće već je bio mrak smjestih Gogu u sjeni lipe ispred kuće i pozvonih na vrata. Otvorila je Škotova mama i pozvala me da uđem. "Ne hvala samo bih malo popričao sa njim i idem doma pa ga pozovite vani." Žena je klimnula glavom i za jednu minutu Škot je bio vani. Objasnih mu u par riječi situaciju. Kao što sam se i nadao nije puno pitao. Bio je kratak. "Idem otključati podrum, a vi uđite za dvije minute. Držite se zida i nitko vas neće vidjeti." Pet minuta kasnije smo već bili u "našem privatnom prostoru". Škot je izvana zatvorio metalne škure potom se vratio u prostoriju. Upalio je malu lampu kako bi eventualno spriječio da malo svjetla probije ispod škura. Bila je neka slaba svjetlost ili polu tama. Škot nas je pogledao. "Idem gore i za jedan sat ću reći da spavam dolje, da imam nešto raditi. Tada već mama ide u krevet i nema teorije da dođe ovdje da me pita hoću nešto jesti. Nitko drugi me neće ništa gnjaviti pa smo sigurni. Do tada ako idete u wc gore ne potežite vodu to se čuje u kući, kada ja dođem više nije važno." Uhvatih ga za ruku kada je krenuo. "Škot da pozoveš Strelu pa da ko fol on spava kod tebe, tada i neki drugi zvukovi ne bi bili čudni." Klimnuo je glavom. "Ali za sat sat i pol kada mama zagrli krevet inače znaš kako dosadna i radoznala zna biti." Nestao je u vidu lastinog repa, a ja sam ostao sam u polutami sa Gogom. Priču sam započeo skoro šaptom. "Goga daj mi sada objasni sve ovo, sada si sigurna i objasni čemu cijeli cirkus?" Šutala je igrajući se jednim pramenom svoje smeđe srednje duge kose. Sjedela je na onom starom kauču skupljenih nogu savijenih ispod ruba kauča. Djelovala je jadno i uplašeno. Šutala je par sekundi, a potom me pogledala nekim čudnim pogledom. I dalje je djelovala na rubu plača. "Bambi moram se presvući doista moram. Ovo nisam ja. Poslije ti sve objasnim." Ustala je bez riječi otvorila onu putnu torbu i izvadila jeftine traperice sa "buvljaka" i jeftinu majicu. Bez oklijevanja je uhvatila onu haljinu na sebi za donji rub i svukla je preko glave. Ostala je u donjem rublju. Zamjetih da doista nosi neki krem steznik, vjerojatno iz doba mladosti njene mame. Duge pamučne čarape su se držale na žabicama. Grudnjak je isto bio uzor morala pedesetih godina. Jednim potezom je svukla i steznik i čarape. Polako je dohvatila traperice i navukla ih, potom je navukla majicu i cipele. Haljinu i steznik je brzim pokretom ubacila u torbu. Sjela je na kauč. Oči su joj se polako punile suzama. "Sada sam to ja i ako umrem umirem kao ja." Nisam znao što reći. "Goga gdje je problem? Zašto se toliko plašiš? Objasni mi da ti mogu pomoći. Zašto pominješ smrt?" Pogledala me. Sada su joj već suze tekle niz lice. "Zato što moj tata nije normalan i zato što ako nas uhvati sigurno će me ubiti. Išao je na svadbu i ponio pištolj da tamo puca do mile volje." Bio sam ošamućen. Sve mi manje bilo jasno ali Gogin pogled je kroz suze djelovao prisebno znala je što govori. "Zašto bi te ubio. Kao odrasla osoba si pobjegla od kuće. Tko ti to brani. Smiri se." Unatoč tihom glasu djelovao sam oštro. Sada su joj suze već tekle niz lice u potocima. "Bambi zato što je ljubomoran." E već mi bilo pomalo dosta, više od toga što sam se i sam polako gubio. "Ok ideš kod Dejana, a svi očevi su ljubomorni na ćerke, pizdit će i proći će ga. Predpostavljam da ti je Dejan poslao lovu za kartu do Njemačke, što te ima ubijati radi toga?" Lice joj je bilo izobličeno suze su se sljevale u dvije rijeke, mene je hvatala panika. Kada je progovorila uvjerio sam se da ljudi mogu šapatom vrištati. "On nije ljubomoran na mene kao na ćerku. Bambi on me siluje od devete godine i lud je od ljubomore na svakoga u mom životu." Pred kraj je šapat vrisak skoro nestajao, kao zadnji izdah čovjeka na samrti. Sklupčala se i tresla u jecajima na kauču. Ruke su mi se počele tresti, a u nogama sam osjetio slabost. Goga je jecala bezglasno na kauču sklupčana u poziciji fetusa. Otišao sam do boce sa vodom na stolu i popio gutljaj. Malo me vratilo pod kontrolu. Goga je čudno i bezglasno jecala na kauču. Uputih se do ormara i tiho otvorih vrata. Bocu sa rakijom sam našao odmah. Popio sam dobar gutljaj potom još jedan. Potom zapalio cigaretu. Goga je još ležala na kauču i tresla se u bezglasnim jecajima. Uzeo sam pepeljaru i položio je na kauč. Uvukao sam duboko dim iz cigarete i sjeo do Goge. Skoro nesvjesno sam položio slobodnu ruku na njena leđa i počeo je blago trljati. I sam sam se još tresao. Nakon par minuta se počela smirivati. Ja sam zapalio drugu cigaretu i ponovio ritual sa rakijom potom sam sjeo do Goge i položio joj ruku na leđa. Još se pomalo tresla ali u sve manjim grčevima. Prošlo je još par minuta dok grčevi nisu prestali. Potom se disanje smirilo. Ugasio sam cigaretu i blago je podigao i zagrlio. Više nisam bio izgubljen. Srce mi je još radilo ubrzano ali sam postajao hladan, polako, prvi put otkrivajući tu svoju karakteristiku. Kasnije su znali reći "Dobro je dok se Đoni ljuti ali loše je kada se kiselo smiješi". Smirila se. Pustih je. Sjela je normalno na kauč. Prebacih ruku preko njenog ramena. "Možemo sve prijaviti miliciji ako hoćeš ili možemo ostati tihi i samo organizirati da odeš. Kako želiš ali ipak i u ovoj državi postoji zakon koji brani tako nešto." Kada je progovorila glas joj je bio prazan, poput odjeka u potpuno praznoj sali za sastanke. "Bambi ti si uvijek bio idealist. Čvrst si u onome što naumiš. Šutiš i slušaš druge pa im je drago da pričaju sa tobom ali sve idealiziraš." Nakašljala se suho. Ustao sam i otišao do one boce sa vodom. Pored boce je bila prljava čaša. Kome bitno. Napunio sam čašu vodom i stavio je Gogi u ruku. Polako je otpila. Ruke su joj se još po malo tresle. Pogledala me. "Bambi bratić moga tate je jedan od šefova milicijske u Zemunu. Moj tata stalno priča kako sam napola luda i da me treba staviti pod skrbništvo. Bratić mu vjeruje i sažaljeva ga. Ako nešto prijavimo bit će moja riječ protiv njegove, a kraj je jasan ostajem doma pod skrbništvom, znači njegova robinja za cijeli život." Poludio sam. Onaj osjećaj pravde je proradio u meni. "Odluke o skrbništvu donose liječnici, a ne milkani. Na kraju nemoguće da i tvoja mama ništa nije zamjetila? Ako je reći će to!" Ruke su joj se ponovno počele tresti. Nisam to želio. Prišao sam ormaru izvukao jednu malu čašu sa gornje police i dohvati onu rakiju. Natočio sam i potom pružio čašu Gogi. Uzela je sa dvije ruke i prolila pola, ostalo je uspjela popiti. Počekao sam. Gogine ruke su se smirile. Ponudih joj cigaretu. Uzela je. Zapalih joj i zatvorih upaljač. "Pućkala" je ne uvlačeći u pluća. Vjerojatno joj je to bila prva cigareta. Ipak je pomoglo. Imala je nešto među prstima i radila je nešto sa tim. Pomislih da bi i komad špaga dao isti efekt. Polako je podigla pogled prema meni. "Bambi ti si idealist, a tvoja ekipa poštenjačine. Specifični ste samo zato što se držite skupa i imate neki svoj film i svoja pravila." Živčano je ugasila cigaretu u pepeljari. "Kada je moja mama prvi put skužila odnosno kada sam joj se požalila napravila je frku. Htjela je otići sa mnom kod bratića u Šid. Tata je pretukao, potom joj stavio cijev pištolja u usta i prisilio je da gleda dok me siluje. Rekao je da će me ubiti prije nego dopusti da odemo. Moja mama je slab karakter, ne zna naći izlaz iz teških situacija, inače nikada ne bi bila sa takvim luđakom. Nakon toga šuti i kljuka se apaurinima, moli se, valjda se nada da će nam bog pomoći i ja ću ostati živa." Pružila mi je čašicu. Otišao sam do ormara i natočio joj potom sam povukao gutljaj. Polako joj pružih čašicu. Otpila je i ponovno mi zabola pogled u oči. "Cijela sredina nakon godina priče zna da sam ja Ćaknuta Goga, kurva koja je otrčala za prvim kurcem na koji je nalijetela. Tata godinama priča svima da nisam normalna, više ni sama ne znam da li jesam. Jučer me šef na poslu uhvatio za dupe. Kada sam reagirala samo me pitao da li sam ponovno vidjela vukodlake." Ispila je onu čašicu "na eks" potom produljila. "Tatina školska prijateljica je šef bolnice na Bežanijskoj Kosi. Tata već ima potvrdu da sam djelomično neuračunljiva. Vjerojatno je toj debeloj kravi godinama plakao na ramenu "kako nema sreće ali će se do kraja života brinuti za svoju jadnu kćerku koja ne razaznaje stvarnost". Što misliš kako bi sve završilo? Moram preći granicu prije nego njemu uopće bude jasno da sam se zaputila preko granice. Bosa je isto zaključila." Ovaj put je sama posegnula za cigaretama na kauču. Pokušala je uvući dim i nakašljala se. "Otišao je na svadbu i vraća se pijan. Tada je vrijeme za "seansu". Skužiće da me nema. Vjerojatno će misliti da sam zapalila za Šid kod maminih. Dok sazna da nisam, moram prijeći granicu, pasoš imam." Sjetih se onih razgovora o slikama za pasoš. Sve je polako dolazilo na svoje mjesto. Pružila je čašicu prema meni. Pogledah je upitno. Klimnula je glavom. Natočih joj još jednu. Otpila je samo malo. "Ako skuži da idem preko granice zvaće bratića i reći da mu je luda kćerka pobjegla "budući da je ponovno neki kreten samo pogledao i ispričao priču". Priložit će i onu potvrdu. Nadalje zna se. Javiće svim graničnim prijelazima da vrate "neuračunljivu osobu pod skrbništvo", a ja bih se tada ubila. Bambi on je lud. On misli da smo mama i ja njegove robinje. Ako me uhvati ubiće me iz bijesa, a ubiće i tebe i svakoga tko mi pomaže. Zato ako ne želiš reci i ja ću otići." Bio sam već hladan. U meni je bio neki čudni led koji sam prvi put upoznao. Nije mi bilo bitno. Dok je Goga pričala više puta sam se zapitao "da li je to istina". Sada mi nije bilo bitno koliko je istine u tome. Osjećao sam se isto kao kada su Šoba i Guta vezali mačku i htjeli je baciti sa krova višekatnice. Samo da vide "koliko života ima". Mačka nije bila ništa kriva, gledala je svoja mačja posla. Ako je i deset posto od ispričanog bila istina ni Goga nije bila ništa kriva. "Ja ostajem sa tobom. Pozvaćemo taksi ujutro i idem sa tobom do vlaka." Trznula se. "Ne zovi taksi, moj tata zna pola taksista. Izdaje im certifikate za taksimetre. Znaš da ih moraju imati, a Insa to radi. Ako ih počne zvati kada nestanem, a neki od njih kaže da sam na kolodvoru može nešto posumnjati kao da "idem Dejanu" i tražiti da se javi na granice. Treba nešto drugo, da misli da sam još tu negdje u susjedstvu ili da sam uzela autobus za Šid." Nisam razmišljao. Odgovor je bio već jasan. "Nije frka. Odvešću te motorom do glavnog kolodvora. Torba ti stane na prtljažnik, dovoljno je mala." Nešto mi je bilo čudno u onom naglašenom "idem Dejanu". "Goga reci mi nešto iskreno kao sve do sada." Pogledala me. "Što, samo reci." "Da li ideš kod Dejana. Mislim da li ti je on poslao neku lovu za put. Rekla si da ti tata uzima sve od plaće, sada mi je jasno zašto ali nekako si čudno naglasila ono "idem Dejanu". Gledala me u oči, djelovala je jadno ali više začuđeno. "Bambi Bosa mi je dala novac prije dva tjedna. Idem kod Bose. Ona će mi pomoći." Vjerojatno je moj izraz lica bio nešto što bi se nosilo za "Noć vještica" inače ne bi tako brzo reagirala. "Bambi ti i Bosa, bili ste skupa, mislim u krevetu?" Klimnuh glavom. "Nije ti rekla ništa?" Odmahnuh glavom. Šutala je par minuta. Ja sam nasuo još jednu za sebe i jednu za nju. Zapalio sam cigaretu i povukao dubok dim. "Bambi slušaj. Bosa je slučajno pričala sa mnom dva puta. Nekako je brzo raspoznala to o meni, mislim što mi se događa. Poslije smo pričale o tome i o sredini u kojoj živim. Ona sve zna prošla je u ovoj sredini slično na drugi način. Ona je super. Dejan on je govno." Sada je već bilo "malo više od pretjeranog". Glas mi je bio hladan, toliko hladan da sam to i sam osjetio. "Koji ku..$..c si onda pobjegla sa Dejanom kod njega u potkrovlje? Koje protu usluge od tebe Bosa traži, priča se da je lezba. Da li sam ja samo "sredstvo prve pomoći"." Poskočila je. Počela je brzo ovaj put tvrdim šaptom. "Pobjegla sam sa Dejanom da se riješim tate. Pričao mi je bajke, kako je faca i ne plaši se nikoga. Kako budemo zajedno putovali njegovim motorom "odavde do vječnosti". U stvari bilo mu je bitno samo da mu pušim tih petnaest slobodnih minuta, navečer nakon škole, u parku. Kada sam prešla kod njega prvi put me je jebao. Kada je skužio da nisam nevina poludio je od ljubomore. Tukao me i pitao me "tko je bio prvi". Nisam mu mogla reći istinu. Nešto sam izmislila oko ginekoloških problema. Nije pomagalo. Poslije je ispao obična pizda. Kada je tata podivljao nije imao hrabrosti niti da se odupre njegovim napadima bijesa. Kada je milicija došla rekao je "da nije znao da sam maloljetna ali da djelujem luda". Disala je ubrzano. Ponovno je posegnula za cigaretom zapalila je i povukla dubok dim. Kašljala je dvadesetak sekundi. Kada je produljila bilo je to hladnim glasom. "Bosa mi je dala novac za sve što treba oko pasoša "po skraćenom postupku". Dala mi je i više "da se nađe". Rekla je da bude došla po mene kada javim. Međutim postalo je znatno gore u kući. Tata je sve luđi. Sada bi i mene i mamu zajedno. Ne mogu više čekati niti minute. Ostalo mi je dovoljno za kartu do Hamburga. Idem sutra, ne mogu čekati da Bosa dođe. Javit ću joj se kada stignem u Njemačku." Ugasila je cigaretu nekim odsiječnim pokretom. Kada je produljila gledala je u daljinu. "Bambi Bosa nije tražila ništa od mene, samo mi je željela pomoći. Da li je lezbijka ne znam i nije mi bitno. Kako mi je nabacila ti bi to trebao bolje znati." Začuli smo korake niz stube. Goga se trznula. "Bambi molim te reci im što hoćeš samo im nemoj reći što sam ti ispričala. Neka to ostane između nas troje." Znao sam da pod trećom osobom misli na Bosu. Začulo se lagano kucanje, potom su Škot i Strela upali na vrata. Škot je nosio tanjur sa sendvičima u jednoj ruci, a bokal domaćeg soka u drugoj. Strela mu je otvorio vrata. "Hei ekipa." Strela je bio kratak. Škot je pustio tanjur na kauč između nas. "Navali narode, sigurno ste ogladnjeli čekajući me, a mama spremila za mene i Strelu "da ne legnemo gladni". Morao sam im nešto reći i pojasniti sve ali mi je trebalo vremena da smislim dobro obrazloženje, a da ne kažem ništa od onoga što mi Goga rekla. "Škot sada mogu u WC i pustiti vodu?" Gledao me sa osmjehom. "Naravno, možeš i prditi do mile volje, mislit će da smo to nas dvojica. Strela ionako jede što stigne." Nasmijali su se, a ja sam se zaputio uza stube do onog WC- a na ulazu u podrum. Prije izlaska iz sobe sam dobacio. "Čim se vratim sve vam objasnim Goga je iscrpena pa ne pitajte previše." Dobio sam pet minuta da nešto smislim. Vratio sam se sa prihvatljivom pričom. Još dosta rano u životu mi je postalo jasno "ne laži ako nisi prisiljen krajnjom nuždom, ako moraš, reci što više istine a slaži samo onoliko koliko treba". Možda sam samo bio previše "komformist" da bih lagao, nakon laži je trebalo pamtiti što si slagao, ako te netko ponovno pita o toj temi, meni se to nikada nije dalo. Možda je djed koji mi je čitao Bibliju utjerao u mene nešto od božje riječi. Uglavnom važio sam kao netko tko priča uvijek istinu. Ove noći sam to zlorabio pred najboljim prijateljima. Laž je bila polu laž, polu istina ali takve obično prođu. U što kraćem obliku objasnio sam Škotu i Streli da Goga mora za Njemačku budući da je Gogin tata luđak na svoju ruku. Ovo je držalo vodu, svi su znali za Goginu situaciju, kuća – posao – kuća. Dodao sam da smatra da je Goga neuračunljiva i da je želi imati pod skrbništvom odnosno upravljati njenim životom. Nadalje sam im pojasnio da dolazi vjerojatno malo pijan sa neke svadbe i da je vrlo spreman "pucati nekome u glavu ako mu se pokvari plan", a plan je bio neka glupost sa dogovorenim brakom za Gogu ali ne mogu reći sve. Žao mi je ali ih ne želim lagati. Ja moram odraditi posao sa Goginim odlaskom do kraja. Goga je šutala i gledala u svoje cipele dok sam ja tiho pričao, na kraju je samo dodala "da možda i onaj vječno pijani rođak Vasa" bude sa tatom kada je krenu tražiti. Navodno je on "čovjek od povjerenja". Gledali su me malo sumnjičavo. Škot je po običaju hladnokrvno donio odluku. "Đoni ne vjerujem baš puno u ovakvu priču ali ako si ti u njoj ja sam također sa tobom. Nije bitno što je istina, reci što možeš reći. Ti trebaš Gogi, a mi trebamo tebi." Strela je žvakao sendvič i klimnuo glavom polu zatvorenih očiju, uživajući u okusu hrane. Ponovno sam ih pogledao udahnuo i rekao: "Ne želim vas lagati ali situacija je vrlo opasna. Goga mora sutra ujutro biti na vlaku za Njemačku. Gogin tata dolazi sa svadbe pred jutro, što ja znam četiri ili pet sati. Ako skuži da Goga ide "preko grane" blokirat će je preko bratića u miliciji kao neuračunljivu, dok se utvrdi da je normalna može je lako ubiti. Ako, uz sve skuži nekim čudom da idemo na kolodvor i pomažemo joj, toliko je lud da nas onako pijan može pobiti. Vjerojatno i on i onaj rođak imaju pištolje, zna se koji običaji su na nekim svadbama. Drugim riječima tko uđe u ovo reskira dosta." Škot me je pogledao ponovno u oči. "Đoni ja sam u igri radi tebe, jasno mi je da je opasna igra i da pomalo lažeš ali ti si u tome i ja sam u tome." Strela je progutao zalogaj. "Ne seri Đoni. Reci skraćeno "trebam pomoć za nešto zajebano". Mi smo tu." Ponovio sam priču u konstrukciji: Luđak plus pištolj plus svadba plus alkohol plus metak za onoga tko pomogne Gogi. Nisu posebno reagirali. Škot je samo slegao ramenima. "Ako vas dvoje kažete da je lud i da puca, vjerujem ali boli me ku..$..c. Tebi treba pomoć i ja sam tu." Strela je bio kraći. "Oprosti Goga, nikada mi se nije sviđao tvoj stari i ako ga razbijem radi Đonija bude mi gušt." Goga se nasmiješila tužno ali iskreno. To je bilo to. Bili smo u igri. Polako sam ustao i protegao se. "Idem doma po motor i da kažem mojima da sam u diskoteci." Strela je obrisao ruke o traperice. "Idem i ja po svoga bendžolu i da uzmem kokija." Škot je mahnuo. "Samo tiho u povratku, da ne bi izmišljali ponovno laži. Ja ću biti spreman." Okrenuo se prema Gogi. "Kada polazi vlak? Imaš li kartu?" Goga je djelovala zatečeno. "Pet i trideset ujutro. Nisam kupila kartu ali imam lovu. Nisam mogla po kartu." Zvučala je kao da se pravda. Škot je slegao ramenima. "Kartu riješimo prije polaska, zato moramo biti najkasnije u pet na kolodvoru." Klimnuo sam glavom potom mahnuo rukom i zaputio se uz stube. Strela je išao iza mene. Začuo sam Škotov glas iza leđa. "Motore dogurajte da moji nešto ne posumnjaju." Strela je poslao jedno tiho "ok" i bili smo na ulici. Nismo se pozdravljali. Strela me pljesnuo po ramenu i krenuli smo svatko u svom pravcu. Stigao sam doma brzo i pogledao na sat u hodniku. Bilo je oko deset. Sve super još je sve logično. Mojima sam objasnio u dvije riječi da idemo u disko "Kod lude Mađarice" u Inđiji i vraćamo se ujutro. Nisu reagirali. Mama je samo dobacila: "Luđi ste vi što trošite vrijeme kod te kurve umjesto da učite nešto korisno." Marika nije bila kurva, odnosno nije se seksala za novac ali je bila opako zgodna i dobro unovčila svoju bivšu kavanu kada je pretvorila u diskoteku. Meni je ono "kurva" u svezi Marike djelovalo seksi ali mi nije bilo do razmatranja svih aspekata te teme. Imao sam druga posla. Otvorio sam ladicu radnog stola i izvukao kuvertu sa ušteđevinom u markama. U uvjetima inflacije mogao si štedjeti samo na način da dinare čim prije konvertiraš u neku čvrstu devizu. Izvukoh dvije novčanice po 100 DEM i strpah ih u džep. Navukao sam svoju jaknu od trapera i našao jednu staru košulju od trapera te je spremio u ruksak. Otišao sam u garažu i izvukao svoj MZ. Vratio sam se do svoje kutije za alat. Na dnu kutije je ležala olovna cijev koju sam još prošle godine izrezao i prilagodio da "dobro leži u ruci". Od tada je nisam uzimao. Izvukao sam je i polako zatakao na leđa ispod jakne. Može mi jako trebati. Navukao sam kacigu i startao motor. Zadnjih dvijesto metara sam motor gurao. Ušao sam u "naš podrumski privatni prostor". Škot je sjedio na stolici do stola. Receiver je bio uključen i sa neke od radio postaja je dopirao tihi džez. Goga je ležala sklupčana na kauču. Podigla je malo glavu i nasmješila se kada sam ušao. Pored Škota na stolu je bila njegova kaciga, a pored kacige olovna cijev sa improviziranom drškom. I on je došao na istu ideju kao i ja. Čitao je neku knjigu i samo me pogledao i namignuo mi. Otišao sam do ormara i natočio si jednu "Gromovaču". Želio sam razbiti tišinu. "Vani djeluje kao da će kiša." Škot nije skidao pogled sa knjige. "Neće biti prva vožnja po kiši". Goga se pridigla i sjela. "Đoni sjedi do mene molim te." Prišao sam i sjeo na drugi kraj kauča. Malo se približila i stavila mi ruku na rame. Sjedili smo tako bez riječi. Gogi je izgleda samo trebao netko u blizini. Nije ni bilo čudo nakon sve te samoće u kojoj je prolazila pakao. Zapalio sam cigaretu. Pogledao sam na sat bilo je 23 sata. Nismo pričali. Strela je ušao tiho i zatvorio vrata. "Stavio sam motor iza tvog, jaki su oblaci možda malo opiči." Vani se iznenada čula udaljena grmljavina. Strela je nasuo gromovaču u čašu i sjeo na onaj drugi kauč. Nije gledao ni u koga. Kacigu i jaknu od umjetne kože je položio pored sebe. Iznenada je ustao i izvadio metalni bokser iz džepa traperica. Prebacio ga je u džep jakne. Vjerojatno ga je žuljao u hlačama. Uz grmljavinu se čuo samo onaj jazz na radiju. Nakon pola sata je počeo pljusak. Strela se opružio na kauču. Ja sam se naslonio i drijemao, Goga je naslonila glavu na moje rame i drijemala. Škot je polako čitao knjigu. Pogledao sam korice kada je odložio da si naspe piće. Richard Bach "Iluzije". Druga knjiga nakon "Galeb Jonathan Livingston" koju sam otkrio. Pročitao sam je u jednom dahu i prije dva dana proslijedio Škotu. Poželjeh da sam i ja pilot koji starim dvokrilcem luta po američkom srednjem zapadu i "prodaje vožnje od 15 minuta". Ništa nismo pričali. Nakon jazz bloka na radiju su prešli na soul gdje su ubacili i blok Roberte Fleck. Pljusak je prestao i padala je sitna kiša koliko smo čuli kroz prozor. Pred svitanje Strela je ustao i otišao do WC-a. Kada se vratio izvjestio nas je. "Spustila se magla, dosta gusta." Škot se nije dao smesti. Spustio je knjigu i zijevnuo. "Samo moramo krenuti ranije." Pogledao sam na sat bilo je tri ujutro. "Za pola sata." Strela je klimnuo glavom. To je bilo to. Pola sata kasnije kada sam ustao nitko nije pitao ništa. Uzeo sam kacigu i onu olovnu cijev zadjenuo u hlače iza leđa potom sam navukao jaknu. Škot i strijela su slijedili moj primjer. Goga je uzela torbu. Izvadio sam onu staru košulju od trapera iz ruksaka i dobacio je Gogi. "Navuci vani će biti hladno na motoru." Dok je oblačila košulju i savijala rukave zamjetih da joj se ruke tresu. Izašli smo u maglu. Pričvrstili smo Goginu torbu na prtljažnik Strelinog motora. Škot je izgurao svoj elektronik kroz vrata pazeći da bude jako tih. Odgurali smo motore oko dvijesto metara i zajahali. Goga je sijela iza mene i uhvatila me oko struka. Magla je bila gusta. Startali smo i polako krenuli. Dok smo kretali prepoznali smo Fiat 125 Goginog tate kako skreće u ulicu i prolazi pored nas. Goga je zabila glavu u moja leđa. Strela je vodio. Raspalio je po plinu koliko je mogao sa minimalnom vidljivošću. Sa jedne strane mi je bilo jasno da u magli i izmaglici alkohola Gogin tata uopće nije mogao raspoznati Gogu na motoru. Sa druge nikada se ne zna. Taj je zabadao nos gdje god je stigao kada su u pitanju bili mladi. Odahnuo sam kada kroz maglu nisam ugledao svijetla nijednog auta u retrovizoru. Bio sam svjestan da će Gogin nestanak ubrzo biti otkriven. Neka potraga se mogla očekivati, sve ovisi koliko bi mu mogao pasti na pamet Dejan. Napredovali smo sporo kroz maglu. Motore smo parkirali blizu ulaza na kolodvor. Bilo je oko pet sati. Dogovor je bio kratak. Jedan mora ostati na ulazu. Ako bi se kojim slučajem pojavio Gogin tata mora ga zadržati po svaku cijenu. Jedan ide kupiti kartu, a jedan odmah prati Gogu prema vlaku. Na prodaji karata će vidjeti samo dečka koji kupuje kartu, eventualni Gogin opis se ne može povezati sa bilo kojom prodanom kartom do Njemačke. Strela nam je mahnuo rukom. "Ja ostajem na ulazu, ako luđak dođe pravim se pijan i započeću tuču." Mahnuo je glavom prema dvojici milicajaca koji su polako šetali kolodvorom. "Kada ovi dođu i razdvoje nas počeće ono, dajte osobne iskaznice, "tko je drugovi prvi počeo tuču" i tako dalje. To je dosta zadržavanja da vlak krene i sve bude OK." Odmahnuo sam glavom. "Strela to je odličan plan ali i opasan, ako je u "ludom stanju" pucat će čim počneš sa frkom. Idi ja ostajem i napraviću kako si rekao ako kreten dođe." Strela me odgurnuo rukom prema Gogi. "Mislim da je ti trebaš ispratiti. Ne brini se udaram prvi i neću mu dati prigodu da izvlači bilo što." Malo je izvukao bokser iz džepa potom ga vratio. Škot klimnu glavom. Goga je izvadila novac i pružila ga Škotu. Plako smo krenuli, Strela malo bočno od ulaza, Škot prema "Međunarodnom šalteru", Goga i ja prema "redu vožnje" da utvrdimo peron sa kojeg kreće vlak za Minhen tu presijeda dalje za Hamburg. Nosio sam Goginu torbu u ruci. Stajao sam pored vrata vagona "druge klase". Goga je stajala na vratima stiščući kartu u rukama, Škot se džentlmenski malo udaljio i zapalio cigaretu pomno pazeći na okolicu, u stilu "nikada se ne zna od kuda vrag iskoči". Znao sam da ne bi oklijevao da uporabi onu olovnu cijev. Škot je bio dosljedan. Pogledao sam Gogu. "Koliko love ti je ostalo?" "Oko četrdeset maraka, dovoljno." Izvadih one dvije novčanice iz džepa odvojih jednu stoticu maraka i pružih joj. "Uzmi da ti se nađe, može ustrebati." Malo je gledala potom spustila torbu i spustila se na zadnju papučicu vagona. Uzela je novac i zajedno sa kartom ga spremila u džep moje stare traper košulje koju je nosila. Malo se nagnula i zagrlila me. Držala me čvrsto potom mi je dala pusu u usta i vratila se na ulaz vagona. Šutali smo još par minuta i izmicali se putnicima koji su ulazili. Vlak je polako krenuo Goga je mahnula. "Pisat ću ti, javi Bosi ako stigneš da dolazim." Malo sam hodao pored vagona dok je to izgovarala potom sam stao i mahnuo joj. Čekao sam da vlak napusti peron, potom sam mahnuo Škotu i zaputismo se prema izlazu. Tada sam zadnji put vidio Gogu. Vani se magla polako razilazila, zajahali smo motore. Strela je obrisao kacigu od vlage i zaključio. "Razilazi se, mislim da ćemo sada lako naći put doma." Klimnuo sam glavom. "Mislim da smo ga već pronašli." Strela me gledao začuđeno, a Škot sa razumijevanjem. Nismo dalje komentirali startali smo i polako krenuli. Sunce se pomalo probijalo kroz oblake i rijetke slojeve magle. Planirao sam stati negdje na kavu, a potom do pošte i javiti Bosi za Gogu. Pravac Hamburg Planirao sam stati negdje na kavu, a potom do pošte i javiti Bosi za Gogu. Pravac Hamburg Škot nas je probudio oko pet sati. Buđenje mi je bilo stresno. Dugo sam se vraćao u stvarnost. Prošlu noć je puno toga došlo iz prošlosti. Škot je napravio cedevitu u tri čaše i čekao sjedeći na krevetu dok smo mi polako ustajali i umivali se. Bio je već obučen i stvari su mu bile spakirane. Polako smo se spakirali, kavu pijemo na prvoj benzinskoj. Strela je pokucao na vrata susjedne sobe. Otvorila je Olga u pidžami sa oslikanim zečevima. Dobro su joj pristajali zekani, naročito oko grudi. Škot joj je vratio ključ i pozdravio se. Dobacila je samo: "Sretno dečki." Na izlazu smo pozdravili dežurnog na porti. Pogledao nas kako vučemo stvari mahnuo i dobacio: "Sretno do Hamburga." Nema sumnje sinoć su glasine brzo putovale. Pola sata kasnije smo parkirali na benzinskoj na izlazu iz Zagreba. Pored benzinske je bio kafić. Nakon tankanja smo se prebacili u kafić na "prvu kavu". Ušao sam prvi. Za šankom su stajala dva milkana pili kavu i pričali sa sisatom konobaricom. Očigledno se "noćna patrola" odmarala. Škot je uljudno dobacio "tri kave i tri lisnata trokuta". Konobarica nas je pogledala mrzovoljno. Polako je posegnula štipaljkom za za kolače ispod staklenog zvona i na tri tanjurića nabacila tri lisnata tijesta sa sirom. Kave je uradila iz automata. Ipak je bila ok na pladanj je dodala i tri čaše vode bez da smo je pitali za to. Položila je sve na gomilu na stolu ne pazeći da nam podijeli. Oni milkani su nas promatrali. Valjda nismo nešto pokvarili pomislih. Samo nam je potreban šou sa nezadovoljnom milicijom. Nisu reagirali kada se konobarica vratila za šank, tihi razgovor je potekao dalje. Uskoro su se milkani uz smijeh pozdravili od para velikih sisa i krenuli prema izlazu. Onaj jedan je odmjerio naše kacige na stolici potom kroz staklo kafića motore parkirane vani. Vjerojatno ga je malo zbunila naša meka ekavica u šest ujutro. Okrenuo se prema nama. "Dečki, su ono vaši motori?" "Da." Odgovorio sam preko zalogaja. Motori su bili parkirani unazad registracija se lijepo vidjela. Milkan je bio radoznao. "Putujete nekamo?" "Hamburg. " Odgovorio je Škot spuštajuci šalicu od kave. Milkan je djelovao malo čudno. "Sa ovim od Zemuna do Hamburga? Svaka čast. Za to treba imati muda." Nasmiješio nam se odmahnuo glavom i mahnuo pri izlasku. "Sretno, trebat će vam dosta sreće." Pogledali smo se između sebe. Tišina je trajala par sekundi, prekinuo je Škot. "Ništa novo svima je poznato da smo luđaci." Nasmijali smo se od srca. Ona konobarica nas je promatrala radoznalo i rezala kifle i parizer u "radničke jutarnje sendviče", na svaku kiflu bi nabacila sloj margarina. Dok je to radila pazila je da sise "ne umoči" u sendviče. Polako smo ustali. Škot je prišao šanku i pitao za platiti onim svoji uljudnim glasom. Konobarica je izbacila cifru bez razmišljanja. Škot je stavio traženi iznos na šank preturajući po džepovima, da isprazni sitno. Okrenuli smo se ka vratima. "Čekajte malo." Pogledali smo je. Otvorila je tri već gotove kifle- sendviča i pojačala sadržaj sa parizerom. Na gornju stranu peciva je namazala malo senfa. Umotala je to u "masni papir" i pružila preko šanka. "Trebat će vam snage na tako dugom putu." Škot je pogledao onim svojim pogled osmijehom. "Hvala stvarno ste srce." Pocrvenila je malo i zabola glavu u posao sa sendvičima i dalje pazeći na sise. "Sretno dečki." Okrenuli smo se i polako izašli. Dok smo stavljali kacige Strela je zaključio. "Izgleda da se iza tih velikih sisa krije i veliko srce." Klimnuo sam glavom i startao. Bio je ugodan osjećaj da te netko iznenadi sa malo ljudske topline inače nisam podnosio miks margarin parizer. Četrnaest sati kasnije i petsto kilometara dalje smo se posvađali. Hotel Kalifornija Nakon Salzburga smo dobro "prašili" auto cestom. Iznenada nam se učinilo oko pet sati poslije podne da nam "super ide". Odlučili smo malo skrenuti prema Penzberg-u i po Škotovom nagovoru pogledati neki dvorac i mala jezera, a ovo se uklapalo u alternativni pravac. Nije bilo bitno ako malo kasnije dođemo u okolicu Minhena. Plan je ionako bio pred jutro doći na jezero kod Starnberga u okolici Minhena. Do tada biti na cesti i nekoj benzinskoj. Kako je Marko savjetovao mogli smo tada leći na neku od super uređenih plaža u hladu. Umotati se u vreće i odspavati do podne. Policija te nije dirala na plaži negdje od šest ujutro. Sve je ispalo usrano. Sat kasnije smo se izgubili u nekim šumama i na planinskom putu. Vozili smo skoro sat i nije bilo znaka neke civilizacije. Polako se već spuštala noć. Benzin nam je bio skoro na kraju. Škot je gledao kartu i pokušavao se sjetiti zadnjeg putokaza koji smo prošli. Markova karta Njemačke je bila vrlo detaljna. Nije bilo ni čudo, kada je "pukao na poslu" jedno vrijeme je putovao stopom po Evropi. Tu je naučio posao "besplatnog smještaja" i najjeftinije prehrane. Strela je živčano udarao prstima po svojoj kacigi koju je držao u ruci. Par minuta prije je upravo objasnio što misli o ideji "da se skrene u razgledanje", a koju smo Škot i ja inicirali. Mišljene je iskazalo par ozbiljnih seksualnih zahvata nad "kretenima" i uz to primjenu sadističkih seksualnih igrački. Bio je siguran da nas obećani zahvati neće niti malo usrećiti. Meni nije bilo niti malo pravo potenciranje krivice pa sam se istresao na Strelu. Strela mi je vratio istom mjerom i pri tome uključio i Škota u popis osoba koje treba "nabiti na ku..$..c i bičevati dok ne svrše". Škot je smirio situaciju. Meni je objasnio "da sam šizofrenični kreten", a Streli da je "peder kad ima toliku želju da nas nabije" ali je zaključio "da mu je prijatelj pa će mu i popušiti samo da se smiri". Umor je bio jedini razlog zašto svađa nije produljila. Nakon kratke pauze smo pokušavali locirati gdje smo. Navigacija je u to doba bila samo znanstvena fantastika. Škot je na kraju slegao ramenima. "Nemamo što izgubiti idemo ravno ovom cesto pa gdje stignemo." Dnevna svijetlost je skoro nestala. Zajahali smo i krenuli. Prije nego je navukao kacigu Strela mi je uputio jedan smrknuti pogled. Petnaest minuta kasnije je svijetlo Škotovog motora osvijetlilo natpis "Motel Zeppelin 500 m". Ispod natpisa je bila slika čuvenog zračnog broda. Natpis je bio izblijedio i oštećen. Ipak je bio točan. Pet minuta i koji zavoj kasnije smo ugledali mali minimalno osvijetljeni parking i vrlo skromno skoro fluorescentno svijetlo neonske reklame "Motel Zepp" preostala slova nisu davala svijetlost. Na parkingu je bilo samo dva tamnija auta. Jedna VW buba 1200 kojoj po mraku i slabom svijetlu nije bilo moguće točno odrediti boju, nešto između tamno ljubičaste i tamno crvene. Uz bubu je bio parkiran mat crni mercedes. Svijetlost koja je dopirala kroz staklena vrata je bila vrlo slaba. Parkirali smo skoro na samom ulazu. Pogledah na sat. Bilo je već deset sati navečer. Polako se zaputismo u motel. Unutrašnjost je bila minimalno osvijetljena. Iza pulta je sjedio mladi lik plave kose i uskog lica. Plava kosa je bila očigledno namazana nekim uljem, čudno se presijavala u onoj oskudnoj svjetlosti. Ten mu je vapio za nekim suncem, a usne su imale čudnu boju. Nije se uopće uzbuđivao radi našeg ulaska. Promatrao nas je nekim čudnim pogledom dok smo sva trojica prilazili pultu. Budući da sam jedini u grupi govorio Njemački nastup prema noćnom službeniku motela je bio moj. Pročistio sam grlo i upitao za slobodnu sobu i cijenu. Nije ništa pitao, pogledao nas je svu trojicu i rekao mekanim ugodnim glasom. "Apartman za tri osobe ... pedeset maraka." Promatrao nas je i dalje. Nešto mi nije baš pasalo u tom pogledu. Okrenuh se prema dečkima. "Cijena mi se čini više nego ok za Njemačku, toliko dobra da je čudno." "Ne seri Đoni." Strela je bio na rubu sloma. Nije jeo ništa još od nekih kobasica na cesti u Austriji, "negdje oko podne", bio je uz to jako umoran od duge vožnje. Škot je slegao ramenima u stilu "pa što". Zamjetih da je i njemu kazaljka "na minimumu" imao je teških pola sata dok je smirivao mene i Strelu, iz nekog razloga samo ja nisam bio na rubu sloma. Klimnuh glavom recepcionaru ili što već je bio i objasnih da moramo uzeti stvari sa motora. Nasmješio se zainteresirano nas promatrajući. "Nema problema." Dok smo skidali stvari sa motora prenio sam ostalima da mi je čudno kako je odmah ponudio apartman za tri osobe, a da nije niti pitao što želimo kao da mi je čitao misli o trokrevetnoj sobi. Škot je slegao ramenima, a Strela je bio bijesan i konkretan. "Zato što je odmah vidio da smo šupci bez neke love pa nam je ponudio najjeftiniju opciju." Ponovno smo vezali motore onim tankim lancem, počela se spuštati večernja izmaglica i sve je dobilo neki mistični izgled. Zaputili smo se ka recepciji. Recepcionar mi je odmah pružio ključ i nasmiješio mi se. "Kolega će vas odmah odvesti do sobe." Pogledah ga zbunjeno uzimajući ključ. "Trebate naše pasoše možda?" Gledao me onim čudnim pogledom koji nisam mogao definirati. "Planirate otići tijekom noći?" Odmahnuh glavom. "Ne zalutali smo malo, čekamo dan i vašu pomoć da krenemo dalje." On uzvrati osmijehom. "Onda nije potrebno, a prenoćište možete računati kao besplatno, ako nemate za platiti." Lik koji je došao iz hodnika pored pulta recepcije je bio skoro pa kopija prvog samo je imao malo tamniju kosu i veći nos. Kosa mu je isto bila zalizana, a ten čudan kao i boja usana. Hodao je elastičnim laganim koracima i smiješio se zadovoljno dok nas je gledao. Pokazao je rukom uz stube i pošao ispred nas. Popeli smo se na gornji kat. Novi red stuba je vodio u sobe u potkrovlju. Još dok smo uzimali stvari sa motora zamijetio sam da zgrada ima samo jedan kat ali i nekoliko prozora u potkrovlju. Uža i malo dulja gradnja. Bila je to jedna od onih tipičnih njemačkih građevina između dva rata. Lik ispred nas je skrenuo prema kraju hodnika. Na jednoj strani su bila vrata od soba. Onih par prozora na drugom zidu je gledalo na šumu. Svijetlost u hodniku je bila slaba. Lik je otvorio jedna vrata puštajući ključ u bravi, a potom se okrenuo ka vratima na kraju hodnika i mahnuo rukom. "Kupaona i WC su zajednički iza onih vrata." Ljubazno se nasmiješio ali je u pogledu bilo nešto kao da nas odmjerava. "Pitaj ga da li se može dobiti nešto za jelo?" Strela je bio više nego gladan i nije odustajao od namjere da pojede dobru večeru. Preveo sam pitanje. Odmahnuo je glavom. "Žao mi je ne služimo hranu." Zaputio se ka stubama ne okrečući se. Kada smo upalili svjetlo i ušli u sobu dočekalo nas je iznenađenje. Soba je imala starinski bračni ležaj i jedan odvojeni. Ležaji su bili drveni od puunog drveta i očigledno ručno ponovno ofarbani. U kutu je bio umivaonik sa komadom sapuna na rubu. Stolica i stari ormar su također bili ručno obojeni. Jedino je sag na podu bio puniji i djelovao je kvalitetno. Soba je djelovala krajnje čisto. "Tvoj odgovor za čudnu cijenu i na tvoj sumnjičavi pogled kada nam je lik rekao da može i besplatno." Škot je rukom pokazao po sobi. "Zajednička kupaona i WC plus ovo prastaro pokućstvo, to se može iznajmiti samo nekome u nuždi ili teškim romantičarima koji žele osjetiti dah prošlosti." Škot je ubacio torbe u ormar ali je prije zatvaranja vrata iz torbe sa "zalihama za nuždu" izvukao dvije paštete i prepečenac. Jednu paštetu i paketić prepečenca je dobacio Streli, koji je smrknutog pogleda sjedio na onom izdvojenom krevetu promatrajući kut raja u kojem smo se našli. Čim smo ušli odabrao je onaj izdvojeni krevet sa dodatnom željom da naglasi kako je ljut na nas. Drugu paštetu je otvorio i položio pored sebe na rub bračnog ležaja. Otvorio je svoj preklopni nož i polako počeo mazati paštetu na prepečenac. Mahnuo mi je rukom. "Dođi nas dva ćemo podijeliti ovu jednu." Škot je po običaju mislio na sve. Strela je ljut i gladan, dobio je veći dio zalihe, ovo bi mu trbalo popraviti raspoloženje. Ali očigledno nije, ljutito je otvorio paštetu i prstom je namazao na prepečenac, potom ga progutao u dva zalogaja i posegnuo za drugim prepečencem iz paketa. Sjeo sam na rub kreveta i prihvatio prepečenac sa paštetom koji mi je Škot pružao. Nagon dva zalogaja pogledah Škota, on mi je uvijek bio uporište u "razumnom pristupu". "Škot meni je ovdje ipak nešto čudno. Oni likovi ..." Prekinuo me je mahanjem ruke. "Daj Đoni, svima je poznato da pišeš znanstvenu fantastiku, obuzdaj malo tu maštu i pusti me da se odmaram. Ona vaša svađa me u totalu iscrpila uz ono sunce po kojem smo cijeli dan vozili." Strela je već završio sa jelom. Skinuo je čizme i bacio ih ispod kreveta. Potom je skinuo i jaknu i gurnuo je ispod jastuka. Otišao je do lavandina i umio se. Iskoristio je jedini ručnik koji je visio tamo da se obriše. Pogledao je u mene. "Đoni pun mi ku..$..c svega večeras, ne želim čuti više ništa od vas dvojice, a pogotovu ne tvoje fantazije." Otišao je do kreveta legao okrećući se zidu i navukao pokrivač preko sebe. Pogledah Škota. Slegnuo je ramenima u stilu "rekao sam ti da šutiš". Polako i krajnje umorno je žvakao zadnji komadić prepečenca i paštete. Pogledao me upitno. "Hoćeš se ti prvi umiti? Niti meni se ne da ići pod tuš jedva gledam." Odmahnuh glavom. Škot je ljubazno slegao ramenima i otišao do umivaonika skidajući košulju. Nakon brzog pranja je uporabio isti ručnik kao i Strela. Polako je legao i dobacio. "Ne prelazi na moju stranu kreveta, ja jesam peder ali nisi moj tip. Noćka." Uzeo sam svoj ručnik iz torbe i skinuo košulju. Hladna voda me malo smirila. Nije mi se išlo do kupaone. Nije mi se puno niti gasilo svijetlo. Na sreću i Škot je već spavao. Ponovno sam otvorio torbu i uzeo jeftinu plastičnu pljosku. Svatko je spremio po jednu sa "Gromovačom" u prtljagu. Otpio sam gutljaj i zapalio cigaretu. Gledao sam po sobi tražeći pepeljaru. Bila je na stolici. Uzeo sam pepeljaru i sjeo na stolicu. Otpio sam još jedan gutljaj. Nije mi bilo jasno kako su nas oni likovi gledali. Nešto je bilo u tom pogledu što mi je izgledalo poznato ali trenutačno nedokučivo. Ugasio sam cigaretu i otpio još jedan mali gutljaj. Odlučih da pogledam niza stube u pravcu recepcije i još jedan put promotrim onog lika na recepciji, valjda me neće vidjeti. Polako sam otključao vrata gaseći svijetlo. U hodniku je bilo mračno, samo je slaba svijetlost dopirala kroz onih par prozora. Sjetih se da postoji prekidač pored ulaznih vrata u sobu. Odlučih ga ne koristiti. Nisam nikome želio najavljivati da ga idem pogledati. Polako sam krenuo niz hodnik. Parket je vraški cvilio očigledno je bio star. Polako sam prišao stubama i tiho se spustio prvih par. Stube su bile dvodijelne. Prvi red se spuštao do male platforme drugi je od platforme vodio ka recepciji. Cijela konstrukcija je bila u obliku slova L, platforma se nije mogla vidjeti sa recepcije priječio je to zid. Iza ruba zida dopirala je slaba svijetlost. Odlučih se spustiti do ruba zida i proviriti prema recepciji. Išlo je dobro betonske stube je prekrivao topli pod i ništa se nije čulo. Polako malo provirih iza zida. Lik nije bio sam, točnije oba lika su bila na recepciji, a pored njih je stajala žena u crnoj kožnoj minici, sivoj svilenoj košulji dugih rukava i čizmama preko koljena na višu petu. Onaj lik što nas je vodio do sobe je tiho govorio nešto pokazujući rukom krivinu, drugi za recepcijom se smiješio. Žena je bila bezizražajna, samo ih je promatrala, a koliko je slaba svijetlost dopuštala vidio sam da joj je lice prekriveno vrlo jakim slojem šminke. Valjda sam malo više izvirio lik za recepcijom me je i u onoj polutami snimio. "Trebate nešto?" Sada su svo troje gledali u mene. Za trenutak sam želio otrčati u sobu ali mi je mozak proradio da bi tek to bila glupost. Ubacih ruke u džepove traperica da se ne zamijeti da mi pomalo drhte i polako se uputih niz stube. Prsti desne ruke su mi lagano dodirivali nož "skakavac" koji sam kupio na nekoj benzinskoj čim smo prešli granicu Njemačke. Dok sam silazio ona žena me brzo odmjerila potom se okrenula prema ulazu promatrajući nešto nedokučivo vani. Ideja mi legla kada sam sišao sa zadnje stube i zastao. "Oprostite imate li nešto alkoholno za piće, rado bih naručio nešto." Recepcionar slegnu ramenima. "Žao mi je ne služimo niti piće izuzev na zabavama koje organiziramo." Pogledao je upitno onog drugog, koji je klimnuo glavom, i dodao. "Ali možemo vam dati jednu bocu dobrog crvenog vina, besplatno." Lik koji nas je vodio u sobu je nestao niz hodnik, žena je krenula za njim. Dok je prolazila pored mene osjetih jak miris kvalitetnog parfema. Ipak hodala je malo čudno, kao da se trudi djelovati što prirodnije. Lik iza pulta me pogledao onim svojim pogledom. "Kako vam se sviđa soba?" "Ma u redu je za umorne putnike." Trudio sam se da mi glas zvuči mirno. Gledao sam u sliku iznad recepcije. Prikazivala je ulaz u sličnu kuću ali je na drvenoj ploči iznad vrata bilo napisano "Zeppelin". Lik se nasmiješi. "Tako je motel izgledao prije drugog rata, zgrada je srušena kada je jedan američki bombarder, koji je zaostao iza grupe, slučajno istresao tovar bombi ovdje misleći da ih se riješi prije povratka doma. Mislili su vjerojatno da su sve istresli u šumu ali uništili su motel. Ovo sada nije baš originalan izgled bez obzira koliko se mi trudili vratiti mu stari sjaj. Drugi lik se vratio sa manjom bocom nekog crvenog vina u ruci. Pružio mi uz osmjeh. Onaj prvi je dodao uz osmjeh. "Možda se odlučite ostati ovdje, priroda je lijepa." Zahvalih se i polako krenuh uza stube. Gledali su za mnom. "Imate prekidač na vrhu stuba." Dobacio je recepcionar. Popeo sam se uza stube i uključio svijetlo. Dok sam išao prema sobi i meni se upalila žaruljica. Gledali su me kao što Strela gleda toplu pizzu nakon cijelog dana vožnje. Zaključao sam vrata i pustio ključ u bravi. Upalio sam svijetlo ali ona dvojica su spavala snom pravednika. Polako priđoh krevetu i prodrmah Škota. Bunovno je otvorio oči. "Škot moramo pričati ovdje je užas." Brzo se podigao na lakat. "Što je bilo, ukrali nam motore?" Odmahnuh glavom. "Ne Škot ali sišao sam malo dolje i skužio sam za one tipove dolje i cijelu konstrukciju možda. Znaš li gdje smo?" Govorio sam tiho pazeći da ne probudim Strelu koji bi počeo sa svađom i tako uzbunio pola hotela i ona čudna stvorenja. "Nalazimo se u motelu koji je uništen tijekom drugog svijetskog rata, a dolje je još i jedna jako čudna žena, zamjetili su me i zvukao sam se pitajući za piće. Dali su mi bocu vina besplatno, zamisli ne služe niti hranu niti piće i daju ti bocu vina besplatnog. Nadalje imam dojam da me ona dvojica gledaju kao da bi me rado konzumirali." Sve sam izbacio u jednom dahu. Pogledao me sanjivo ali žalosno i cinično. "Ja sam u krevetu, sa luđakom u sobi koji zabada nos gdje mu nije mjesto. Ok, likovi možda i budu malo čudni, možda ovdje dilaju prah ili rade slično. Dok ne misle da smo opasnost neće nam nitko ništa, a ti ćeš svojim zabadanjem nosa prouzročiti opasnost." Više skoro nije niti šaputao, ustao je otišao do prozora i pogledao vani. Zjevnuo je i vratio se u krevet. Pogledao me je. "Molim te ne lutaj po hotelu da ne vidiš nešto što ne bi trebao, iako je to tri postotka šanse. Idi do wc-a i vraćaj se u sobu to je jedina relacija koja ti je dopuštena. Ako ne možeš spavati drkaj ali ne tresi krevet. Sada ugasi svijetlo." Okrenuo se i pokrio po glavi. Ostao sam ljut i našpanan. Ugasio sam svijetlo i legao na krevet. Prije toga sam uzeo pepeljaru i pljosku sa Gromovačom, bocu vina sam pustio na stolici. Legao sam i zapalio. Otpio sam gutljaj potom izvadio onaj skakavac i stavio ga nadohvat ruke. Očigledno me je čekala duga noć kada sam imao dva razmažena luđaka kao društvo. Učinilo mi se da na hodniku čujem neke tihe šumove i uzdah ili jecaj, možda je to dopiralo i iz neke od soba prigušeno zidovima. Trudio sam se da ne mislim na sve što sam pročitao o sličnim situacijama. Ipak izvadih onaj lančić što mi je Bosa davno poklonila kao amajliju. Protrljao sam prstima malo pentagram. Iz hotela se nije čulo ništa. Izvana sam začuo zvuk sove. Popio sam još jedan gutljaj. U misli su mi dolazile riječi pjesme Eaglesa "Hotel Kalifornija". Umor na cesti, hotel u sumraku, čudni likovi u hotelu........ "Diži se fantazijo osam sati je ujutro." Škot me je protresao bez milosti. Zaspao sam tek sa prvim svitanjem i djelovalo mi je da nisam odspavao niti minute. Po dnevnom svijetlu soba je djelovala još jadnije. Umio sam se. Polako smo silazili stubama. Dnevna svijetlost je djelovala lijepo. Recepcija je još bila u polutami. Za pultom je bila ona čudna žena od sinoć. Djelovalo mi je da je onaj sloj šminke još jači, sada je bila u uzanoj majici dugih rukava koja je isticala njene grudi i dugoj suknji. Dalje nisam vidio. Gledala nas je pomalo sanjivo nekim praznim pogledom. Spustio sam stvari i izvadio novčanik. Mahnula je rukom spuštajući pogled na neku knjigu. "Ne treba, sretan put." Glas joj je bio malo čudan kao da se trudi da govori normalno. Pokupili smo stvari i izašli u svijetlo dana. Stavljali smo stvari na motore. Motel je izvana izgledao dosta zapušteno, ona unutrašnjost je bila premija prema vanjštini. Dok sam zatezao torbu zastao sam i pogledao Škota. "Nije ti ništa čudno, ne naplate nam prenoćište, a ona cura je skroz u kurcu." Škot je slegnuo ramenima. "Možda si je pukla jednu dozu praha previše ili se jebavala cijelu noć pa sada jedva sjedi na pički, što ja znam, ima migrenu od dnevnog svijetla." Zajahao sam motor i pogledao Strelu. Strela nije izdržao. "Sada će doći ona dva lika sa strojnicama i pobiti nas poslije će prodati naše organe da dobro zarade od našeg prenoćišta. Samo nisu željeli prljati motel iznutra zato su čekali jutro. Na žalost za tvoj ku..$..c neće dobiti niti pare, tako mali se ne prodaju nego dijele kao privjesak za uspomenu. Ipak ta cura ima dobre sise i malo bih je prasnuo da se probudi." Nabio je kacigu na glavu i startao motor. Iz nekog razloga čekali su da ja krenem prvi. Izašli smo na uzanu planinsku cestu, petnaest minuta kasnije ušli smo u malo uredno Njemačko selo. Na izlazu iz sela je bila benzinska dotankali smo do vrha . Nije postojao kafić pored benzinske ali su prodavali sendviče i kavu iz automata. Strela je uzeo sendviče za sve nas, a škot je pažljivo iznosio tri plastične čaše pojačane kave. Platio sam račun. Cura za blagajnom je bila tipična Njemica za Berlin Oktoberfest. Krupna sa velikim grudima i dugom plavom kosom. Dok sam uzimao sitniš komentirala je "da ne valja tako jake kave piti u tako velikim količinama ujutro, ono pojačana je za nakon ručka da se može dalje normalno raditi". Već nas je bila odmjeravala kada smo ušli pa iskoristih priliku. "U motelu gore ne služe ništa, pa su nam ovo prve jutarnje kave, za mene je to ljepota, kao i vaša kosa." Istina više sam gledao u njene grudi dok sam govorio o kosi. Možda mi da malo svoga mlijeka za kavu, a sudeći po obujmu bilo ga je dosta. Trgla se malo. "Kojem motelu?" "Zeppelin par kilometara prije sela." Samo me je pogledala i pognula glavu prema blagajni koju je zatvarala. Bilo kakve zainteresiranosti je nestalo. "Doviđenja." Zbunjen izašao sam na mali parking pored benziske i sjeo na zidić pored motora. Sendvič i kava su me čekali na zidiću. Otpih prvo gutljaj kave, a potom sam otvorio sendvič i zagrizao. Nisam želio davati povoda Streli da počne ponovno pa sam šutao i žvakao. Iznenada se na parkingu zaustavio stari mercedes. Iz zvučnika mečke su treštali jugo narodnjaci. Mali debeli lik je otvorio vrata i zaputio se prema benzinskoj, a potom zastao. Nosio je traperice i traper košulju zavrnutih rukava. Crna kosa je bila počešljana "na sve strane", ocjenih da ima oko četrdeset godina. Pogledao je ponovno naše registracije i nasmiješio se dok nam je prilazio. "Hej zemljaci otkud vi u ovim planinčinama. Ja ti bolan od jutros mislim kako bi bilo lijepo da popijem kafu sa nekim svojim." Prišao je široko se smiješeći. "Ja sam Ibrahim iz Doboja, ovdje vodim neku građevinsku grupu sve neki grci, turci i pokoji talijan niđe nikoga našeg da se ljudski ispričamo. Jeste za jednu kafu tu dolje niz ulicu ima jedan kafić ja častim. Sjetih se kafića – pizzerije pored koje smo prošli. Možda lik naruči i pizze, neki naši ovdje vani su se trudili da se "pokažu" kako im dobro ide. Pozdravili smo ga i predstavili se. Gledao nas je sa osmjehom i svakome srdačno stisnuo ruku. "Ja krenuo samo kupiti neki strip na benzinskoj, danas imam slobodan dan. Otkud vi tako rano u ovoj vukojebini sigurno ste na tim motorićima krenuli još u pet jutros?" Bio je radoznao i želio je biti ljubazan. Pogledah ga uz smiješak. Škot i Strela su još žvakali. "Krenuli smo prije pola sata, spavali smo gore u motelu." Namrštio se. "Kojem motelu Zeppelin?" Klimnuh glavom. "Ljubazni dečki tamo, nisu nam niti naplatili." Namrštio se zbunjeno pogledao nas brzo i počeo se okrertati od nas. "Žao mi raja žurim, sada sam se sjetio da nisam odnio šefu neki račun, aj pa zdravo." Krenuo je prema benzinskoj. Meni su živci pukli. Spustio sam sendvič na zid i pošao za njim. "Stani Ibrahime." Polako se okrenuo gledajući me zbunjeno. Prišao sam mu. "Meni su motel i likovi u motelu djelovali čudno ali su bili neprirodno ljubazni. Ti znaš nešto o tom motelu, sada mi reci što je sa tim motelom." Škot i Strela su prišli radoznalo gledajući u Ibrahima. Ibrahim je vrtio privjesak sa ključem mercedesa oko prsta. "Šta vi kao ne znate što je čudno, ovo je Njemačka ništa nije čudno." Bio sam na rubu živaca. "Ne znamo i sada nam reci zašto odjednom bježiš od nas kao da smo šugavi, a samo smo putnici u prolazu." Pogledao me sumnjičavo. "Dobro, kad već hoćeš da ti kažem, to ti je pederaških motel samo ti pederi koji se kriju i oni trnasvestiti sa svojim plaćenim ženskim kurvama idu tamo. Niste obučeni u žene pa niste transvestiti e pa možete biti samo ... nemam ja ništa protiv ali ...." Pogledali smo se između sebe. Škot se počešao po glavi. Strela je imao totalno zbunjen izraz lica, pogledao je u mene pa u Ibrahima. "Đoni je rekao da nas ona dva čudno gledaju, ali nisu nam htjeli niti naplatiti iako nismo pederi." Djelovao je krajnje zbunjeno i iskreno. Ibrahim se počeo opuštati i malo se nasmiješio. "Nisam vas želio vrijeđati ali to bolan svi u krugu od tristo kilometara znaju. Oni pederi što se prave da to nisu pobjegnu sa ljubavnikom od žena na dan dva ovdije i malo se provedu. Oni transvestiti što se vole oblačiti ko pičoke, a vole i žene isto kriju to pred ženama uzmu neku kurvu i plate joj na dan dva da iđe sa njima pa dođu u Zeppelin. Motel ti vode dva pedera i jedan transvestit. Ništa ne ulažu posebno u uređenje samo jamče diskreciju i kod doručka ručka večere je svatko kako hoće obučen. Iđe im dobro. Čudo da niste vidjeli da ona dvojica nose onu diskretnu "mušku" pedersku šminku." Pogledah u Strelu ogorčeno. "Ti bi prasnuo "onu" na recepciji ha.." Strela je pokunjeno slegao ramenima u stilu "što ja znam". Škot je mudro šutio. Ibrahim se očigledno zabavljao uz smiješak. Pogledao je Strelu. "Ne bi ti ništa sa "njoom" taj ti voli samo žene i to po dvije ali što ja znam, tako, voli se oblačiti ko žena. Jedan put smo im uređivali vodu pa mi kuharica sve ispričala. Ona dvojica bi vas rado "potrošila" čim su vam dali besplatno prenoćište. Nadaju se ako ste i ovo i ono možda navratite ponovno pa vam onda "naplate". Pljesnuo me po ramenu. "Oprosti ako sam lajao bez mozga, ajde idemo svi na kavu, počekajte da uzmem stripove pa idemo." Zaputio se ka benzinskoj. Petnaest minuta kasnije smo sjedili u kafiću sa Ibrahimom. Položio je dva stripa "Zagor" na stol, objasnio je da ih naruče sa centralnog kolodvora u Minhenu za njega. Kao što sam i očekivao naručio je i dvije velike pizze narezane u trokute iz "prostora do". Ispričao je kako je po pričama doznao da je motel Zeppelin bio čuveni "pedrski motel" nakon prvog svijetskog rata pa sve do uspona Hitlera. Bio je na osami i idealan za diskreciju. Hitler je u svom progonu homoseksualaca i motel zatvorio. Kasnije se tu smjestila neka sirotinja. Tijekom rata ga je pogodila jedna bomba i malo oštetila. Kasnije tijekom "Njemačkog gospodarskog čuda" neki su se dosijetili da je standard toliko porastao da će se naći dosta željnih "diskrecije". Tu ti dolaze pederi, transvestiti sa plaćenim ljubavnicama uglavnom svi oni koji to kriju od žena i na poslu. Tako neki uspješni menadžeri imaju ženu i dijete, a po Zeppelinu slave sa pravim ljubavnikom. Sat i pol kasnije Ibrahim nas je otpratio do prečaca za Minhen. Vozio je svojim Mercedesom ispred nas do male ceste potom parkirao sa strane, stisnuo je ruku svakome i klimnuo glavom pružajući mi komadić papira i nasmješio se. "Ako se vraćate ovuda ovo je broj kod gazdarice samo recite Ibro. Daj bolan javite se slobodno možete i kod mene u garsonjeri odspavati ne morate sa onim pederašima." Chopper za četiri osobe Dok smo kretali niz uzanu ali dobro uređenu cestu mahao nam je rukom. Cesta je bila tipični primjer njemačke pedanterije, dobro održavana i sa blagim dugim zavojima, pravi užitak za vožnju. Dan je bio lijep, a stara borova i hrastova stabla su se izmjenjivala uz cestu. Počelo mi je sve sličiti na legendu o Nibelunzima, pogotovu nakon prolaska kroz dva besprijekorno uređena sela. Ubrzo smo prošli Bad Tolz potom Penzberg i izbili na cestu za Minhen. Grad smo obišli nastojeći naknaditi vrijeme i preći čim više. Hvatali smo pravac Stuttgart – Karslsruhe -Frankfurt. Hvatali smo pravac Stuttgart – Karslsruhe -Frankfurt. Škot je hladnokrvno pio svoju pivu slušajući bubnjanje kiše po nadstrešnici na parkingu benzinske. Strela je motao cigaretu bez suvišnih poteza. Meni nije bilo do priče. Čekali smo već pola sata na prestanak ove dosadne kiše ali "onaj gore" je imao drugi plan. Paleći cigaretu sjetih se što mi je djed znao reći "Ako želiš nasmijati boga reci svoj plan za danas". Bilo je nečega u tome, prvo nas je zadržala prometna nesreća na cesti, a potom mini oluja. Na sreću već smo tankali benzu na ovoj super uređenoj i čistoj benzinskoj. Motore smo pustili na parkingu, a mi otrčali tih par koraka do kamenih stolova i klupa ispod nadstrešnice. Izgledalo je kao jedan od onih lakih brzih pljuskova tipičnih za ljeto ali ovdje na sjeveru to je izgleda funkcioniralo malo drugačije. Nakon mini oluje sa vjetrom i pljuskom uslijedila je dosadna jaka kiša jednoličnog zvuka. Strela je skoknuo do benzinske i vratio se sa vrećicom. Izvadio je i polako posložio na stol tri velike limenke piva, kruh u najlon pakiranju, neki sir u foliji i jedan od onih njemačkih wurst – eva, a koji bi mi okarakterizirali kao "parizer". Škot je samo konstatirao: "Ovdje i kruh nosi najlonke". Potom se bacio na rezanje hrane nožem koji je upravo kupio na benzinskoj. Bio je to tip noža koji smo zvali "žabica". Oštrica bi na pritisak tipke iskočila iz drške, a na drugi pritisak se uredno vratila na mjesto. Škot je par puta isprobao mehanizam prije nego se bacio na rezanje. Minutu kasnije svi smo žvakali bez namjere da puno pričamo, od one pizze sa Ibrahimom nismo ništa jeli. Sada kada su od hrane samo ostale mrvice od "kruha u najlonkama" na stolu, utonuli smo u svoje misli. Strela je zapalio cigaretu imitacijom Zippa koju je kupio na prethodnoj benzinskoj. Polako je ispustio dim. "Nalazimo se negdje oko Heidelberg-a ako se ne varam?" Klimnuh glavom bez puno volje za raspravu. Moja loša volja nije zbunila Strelu. "Već ide noćka, možda potražimo negdje mjesto za šator, neki kamp mislim. Postavimo šator i odmorimo do jutra ionako nije važno kada idemo dalje." Škot je klimnuo glavom, ja sam slegao ramenima uzimajući onu limenku sa ostatkom pive. Bilo kakvu diskusiju prekinuo je specifični zvuk motora. Kawasaki "Vulcan 400" se zaustavio na najbližoj mogućoj točki parkinga od našeg stola. Vozač je polako izbacio nožicu i parkirao, kao da ne pada kiša, potom je polako krenuo do zaklona i stola za kojim smo sjedeli. Skinuo je kacigu i ignorirajući vodu koja se cijedila sa kože u koju je bio obučen uz smiješak sjeo na kraj duge klupe. Mahnuli smo mu uz osmijeh. Klimnuo je glavom, odložio kacigu i počeo čistiti vodu sa kožne jakne. Bio je gremanski plavokos sa onom tipičnom Njemačkom uređenom bradom. Kada je završio sa uklanjanjem viška vode polako je izvadio paketić papirnih maramica i obrisao ruke, potom posegnuo u džep jakne i izvukao paketić nekih njemačkih cigareta. Zapalio je sa Zippom i ispustio dugi dim. Par minuta smo proveli u tišini čekajući tko će prvi početi. Polako je postajalo tamnije, a kiša ipak popuštala. Njemac je prvi popustio. Obratio se na engleskom pokazujući glavom ka našim motorima. "Vaši motori?" Klimnuh glavom. "Naši i dobro pokisli." Nasmijao se. "Ovdje se često spusti kiša, a nas na dva kotača to uvijek dobro opere. Kamo putujete?" "Hamburg ali večeras nema dalje, kasno je." Klimnuo je glavom i polako povukao dim iz cigarete potom pokazao rukom prema našim motorima. "Koliko kubika i koliko konja?" "Sto i sedamdeset pet, dvjesto i pedeset i tristo pedeset kubika." Izbacio sam brzo i u jednom dahu čekajući komentar. Nasmiješio se. "Svaka čast iz Jugslavia na tome do Hamburga. To treba odvoziti. Ove godine sam bio na Jadran kod Split, prekrasno." Razgovor je nakon toga potekao prirodno i opušteno. Njemac se zvao Jirgen i bio je "bajker po uvjerenju". Proputovao je dosta Evrope na dva kotača, a i jedan dio "Juge". Kiša je stala. Jirgen je otišao do motora i vratio se sa pljoskom koju je izvukao iz bisaga. Potegao je gutljaj potom pružio pljosku Streli. Strela se nije dvojio potegao je dobar "gut" pa dodao Škotu. Kada je pljoska stigla do mene već je bila pri kraju. Ispraznih ostatak i vratih je njemcu. Jirgen se nasmiješio i spremio je u džep jakne, potom nam pažljivo objasnio da na umjetnom jezeru, par kilometara dalje postoji kavana "Chopper". Vlasnica ima oko pedeset godina ali bajkeri su dobrodošli. Iza kavane je privatni vrt i mala kućica. Pripadaju vlasnici i često dopušta bajkerima da postave šator na noć dvije u vrtu. Treba samo popiti pivu i malo popričati sa istom potom je zamoliti za pomoć oko prenoćišta. U vrtu postoji tekuća voda i vanjski WC tako da je isto kao i kamp, a sve besplatno. Uz sve navedeno i ekipa koja se okuplja u kavani je OK, a kobasice dobro pečene. Mahnuo je rukom i uzeo kacigu. Gledali smo ga dok je startao motor i polako krenuo sa parkinga obilazeći poveliku baru masne vode. Pogledali smo se i Škot mahnu glavom u pravcu nestajućeg Jirgena. "Idemo na to jezero, kaže da je maksimalno pet do šest kilometara odavde?" Klimnuh glavom. "Vodi ti imaš najbolju orijentaciju i najbolje si vjerojatno zapamtio što je rekao." Strela ga pljesnu rukom po ramenu. Polako smo navukli kacige i nevoljko prišli vlažnim sjedalima motora. Noć se već polako spuštala. Nastojao sam ne zaboraviti "da je najvažnije prvi odvojak od ceste lijevo". Motori su startali bez problema. Kavana "Chopper" je izvana sličila na neki Saloon iz western filmova. Čak je imala i prečku za vezivanje konja cijelom duljinom ispred ulaza. Uz prečku nisu bili vezani konji nego parkirano par dobrih motora. Iznad staklenog ulaza je bio svijetleći natpis "Chopper". Pažljivo smo parkirali, već je bilo pomalo hladno nakon kiše. Polako smo ušao u polutamu. Sve je bilo jednostavno uređeno i bez ukrasa. Drveni stolovi i klupe, diskretna polutama i neka poluglasna rok glazba sa dobro raspoređenih zvučnika. Na drugom kraju je bio dugi šank sa barskim stolicama. Jedino su zidovi bili ukrašeni posterima iz filmova i posterima raznih tipova motora. Ugodna rupa sve u svemu. Dva stola su bila zauzeta. Za jednim su sjedila dva lika sa duljim bradama u kožnim jaknama i prslucima od trapera. Prsluke su krasile razne oznake, a lica likova brade. Noge u kaubojskim čizmama su nemarno opružili pored stola. Kratko su nas pogledali potom se vratili svome pivu u kriglama. Za drugim stolom je sjedio par. Cura je očigledno imala problema sa težinom i povelikom zadnjicom utegnutom u kožne hlače. Lik je bio mršav i oštrog pogleda sa štakorskim izrazom lica. Bio je najmanje za glavu viši od cure. Dok smo prilazili šanku rekao je nešto curi. Ova se okrenula i dobro nas odmjerila. Pripisah to radoznalosti. Iza šanka su pričali jedan debeli nijemac i zgodna žena. Sudeći po opisu bila je to vlasnica. Samo je djelovala najmanje desetak godina mlađa od pedeset. Plava kosa joj je bila vezana u konjski rep. Grudi su bile stvarno veće od normalno velikih, a struk uzan. Okrenula se i nasmiješila kada smo sjeli za šank. Zamjetih da je solidnu zadnjicu ubacila u uzane traperice koje su uz to isticale i par duljih nogu. Sve u svemu bila je seksipil. Lice je bilo pravilnih crta i okruglo, ten više nordijski crvenkast, oči plave i pogled oštriji. Progovorila je nekim dubokim ženskim glasom. "Izvolite mladići." Odmjerila nas je polako. Naručih tri piva od 0,3 na svome lošem njemačkom. Nasmješila se i klimnula glavom onom debelom plavokosom debilu koji nas je odmjeravao sa neskrivenim prezirom. Preko volje je otišao do pipe i počeo točiti pivo. "Dolazite iz daleka?" Bila je radoznala. "Iz Jugoslavije." "Daleeko, bila sam tamo na moru lijepo je." One oči su stvarno imale nešto u plavetnilu dubine. Debeli je donio tri pive i stavio ih pred nas. Ona ga pogleda prijekorno i rasporedi ih svakome po jednu, potom je izvadila cigaretu i zapalila je. Debeli se odmakao kao da ga smeta dim cigarete. Nasmiješila se i mahnula prema debelom. "Njemu smetaju cigarete misli da ima astmu. Stalno kuka o tome da radi posao bez veze i sve mu smeta. Pitam se zašto ga držim još uvijek. Ovdje ste u okolici ili u prolazu?" Trudio sam se biti odmjeren i šarmantan. "U prolazu i tražimo neko mjesto ili kamp za prenoćiti." Nije ništa rekla odmjerila me je ispod oka i udaljila se prema polici sa pićima. Promatrao sam je dok je polako ubacivala led u čašu, a potom isti obilato zalila iz neke boce. Polako se vratila, a ja sam razmišljao kako se kreće lako i elegantno sa tim prevelikim grudima. Polako je položila čašu na šank ispred sebe i otresla pepeo cigarete. Povukla je dobar gutljaj. "Vjerojatno očekujete prenoćište u mom vrtu. Imate šator?" Brzo klimnuh glavom. "Imamo sve što nam treba, a vas su preporučili kao osobu koja ima razumijevanje za moto putnike." Pokušao sam biti ljubazno šarmirajući uvlakač. Odmjerila je Škota sa zanimanjem potom se ponovno obratila meni. "OK možete postaviti šator u vrtu na noć dvije. Carsten će vam pokazati gdje." Pokazala je glavom na debelog na drugom kraju šanka. "Budite pristojni ili zovem prijatelje da vas umire. Motore možete pustiti ispred ulaza, tu su sigurni." Polako je prelazila prstom po rubu čaše, potom povukla još jedan dim iz cigarete. "Ova pića su vam na račun kuće ostalo plaćate, od hrane služimo samo ono na jelovniku iznad šanka." Uzela je čašu u ruku i namignula mi. "Idem reći debelom da vas odvede do mjesta za šatore, kada postavite šator navratite malo ovdje." Dvadesetak minuta kasnije smo završili sa postavljanjem šatora. Vrt je bio ograđen željeznom ogradom i živicom. Kućica je bila na drugom kraju i doslovce izgledala kao "kućica u cvijeću". Šator smo postavili na malom travnjaku na kome se nalazio i zidani prostor za alat sa WC-om u produžetku. Na vanjskoj strani zida bila je pipa sa vodom i umivaonik. Sve u svemu koliko smo vidjeli kroz svijetlo koje je dopiralo sa parkinga vrlo ugodno okruženje. Ubacili smo ono vojno šatorsko krilo na pod šatora kao dodatnu izolaciju i bacili vreće za spavanje preko toga. Mahnuo sam rukom i zaputio se prema ulazu u "Chopper", Škot i Strela su me pratili bez riječi. Na parkingu je bilo par motora više. Uglavnom za nas nedostižni "Suzuki" i "Kawasaki". Istina bio je i jedan Harley, nedefiniran ali sa jasnim oznakama proizvođača. Malo smo guštali "svo to kapitalističko blago" i pogledali se. Škot je slegao ramenima u stilu "što možeš njima je to lako dostupno". Dva mjesta na parkingu su zauzeli prerađeni "Ford Capri" sa širokim gumama i "VW Buba" ručno obojena u crno sa kromiranim branicima. Sve u svemu sudeći po ergeli prijevoznih sredstava vani u "Chopper-u" je bila zanimljiva ekipa. Unutrašnjost bara je bila malo više zadimljena nego prije. Očigledno se nije štedjelo na cigaretama. Glazba je bila u stilu "između rock i country", a više stolova zauzeto uglavnom parovima dečko cura. Prije nego smo sjeli za stol Strela je otišao do šanka i pogledao "Taglich Menu". Vratio se zadovoljan. "Znači "Suzuki za dvije osobe" je dva hamburgera, dupli pomfri i dvije pive, cijena četrnaest maraka. To je za tri osobe OK, samo naručimo još jednu pivu i sve štima?" Škot ga pogledao malo začuđeno. "Suzuki za dvije osobe?" Strela je klimnuo glavom. "Tako sam skužio ima tri menija "Suzuki za dvije osobe", "Wurst parti Kawasaki" i "Chopper menu". Slegoh ramenima. "A što ti je "Chopper menu"?" "Meni ništa ni rod ni prijatelj ali tamo piše koliko se kužim da su to dvije kobasice, dva jaja, dupli pomfri dvije pive i salata valjda od luka nisam siguran sa tim Zwiebel. Ali to ti je 20 marona." Škot i ja smo se pogledali, jeli smo nešto prije par sati još nije bilo problema sa hranom izuzev normal Streline "vječne gladi". Škot mi namignu. "Jebi ga dečko je u razvoju i treba jesti što češće ali da za početak uzmemo samo tri male pive?" Pogledao sam Strelu i klimnuo glavom. "Možemo taj suzuki ili chopper naručiti kasnije kada malo probavimo ono sa benzinske, OK?" Strela nije skrivao razočaranje ali je klimnuo glavom. Pitao sam se kako je ostao vitak. Čekali smo i promatrali okolne stolove. Onaj debeli konobar nas je ignorirao, a gazdarica je imala posla na šanku, intezivno je razgovarala sa dva visoka bradata lika u koži i točila čaše pive. Zamjetih da je ekipa ojačana za još jednu konobaricu tipično germanskog izgleda, plava kosa, bijela put, bujno poprsje utegnuto u košulju od trapera i uz to u minici i kaubojskim čizmama. Mahnuh konobarici ali je samo klimnula glavom i produljila ka slijedećem stolu. Par minuta kasnije gazdarica se odvojila od šanka i prišla našem stolu. Ljubazno mi se nasmješila. "Što pijemo ili jedemo?" "Može tri piva 0,3? Kasnije možda uzmemo jedan suzuki ili slično ojačan za jedno pivo." Klimnula je glavom i pogledala me ispod oka, prije nego je otišla namignula mi. Škot je malo podigao obrve. "Đoni matorki se digao klića na tebe izgleda? Ili mi se samo tako čini?" Strela je samo blago klimnuo glavom. Slegoh ramenima. "Ništa se još ne zna. Možda je samo ljubazna sa nama budući da joj djelujemo kao jadnici iz socijalističkog realizma." Škot odmahnu glavom. "Takve nemaju baš mnogo emocija niti osjećaja za politiku. Meni sliči na onu - uzmi sve što ti život pruža", klimnuo je i nasmješio se. Pivo je donio debeli Carsten, bez riječi ga je posložio ispred nas i okrenuo se na peti. Očigledno nije baš pucao od želje niti za najmanjim kontaktom sa nama. Valjda nas je svrstao u "nižu životnu klasu". Škot ga je ispratio pogledom i podigao čašu. "Živjeli luzeri i debeli nas ignorira kao i dobar komad konobarice i sve cure u lokalu." Podigli smo čaše i otpili pivo. Strela je pokazao glavom u pravcu udaljenog stola za kojim su sjedile dvije cure. Pogledah pažljivije naznačeni pravac i sadržaj stola. Nisu bile loše, dapače bile su zgodne sa tipičnim germanskim facama i plavom kosom. Bolje je bilo što su bile u nekim majicama bez rukava, kratkim vrućim hlačicama i kaubojskim čizmama, uz to noge su im bile utegnute u neke crne najlonke. Sve u svemu bile su seksi obučene za ovo mjesto. Pitao sam se da li su došle nekim od ona dva auta ili motorom. Pričale su nešto između sebe i nisu mnogo obraćale pažnju na okolicu. Pogledah Strelu upitno. Klimnuo je glavom. "Par puta su nas odmjerile. To nikada nije bez razloga." Škot je podigao obrve. "Njih dvije za nas, a Đoniju gazdarica pa nam bude sve besplatno." Obojica su se nasmijala. Ponovno bacih pogled ka šanku. Gazdarica je ispirala čaše i slagala ih u perilicu iza sebe. Radila je to vješto i profesionalno. Bio sam umoran ali pomisao na velike grudi gazdarice u mojim rukama i vjerojatno njeno veliko iskustvo u službi mog seksualnog zadovoljstva me je uzbudila. Pitao sam se što bi sve bila voljna učiniti u seksu. Zaključio sam dosta toga. Iz kuhinje je počeo dopirati miris hrane. Prevagnuo je miris roštilja i pomfrija. Pitao sam se tko radi u kuhinji. Možda neka zgodna cura ili još jedan debeli Carsten? Ma nije važno dobro je bilo i ovo izvan kuhinje, a gazdarica je još jedan put pogledala u pravcu našeg stola. Za sada ide dobro. Škot je namignuo pokazujući ka šanku i polako se digao od stola. "Dečki idem do one dvije sa mojim "tarzan english" pa što bude bude." Pogledao je Strelu mene potpuno ignorirajući. "Ako sjednem za stol uskači na zadnje sjedalo." Strela je klimnuo glavom i nasmiješio se. Počeh razmišljati zašto sam ja isključen iz igre. Po pravilu igra je uvijek bila za trojicu ovaj put Škot, vječni pokretač "idemo startati komade", me je isključio iz plana. Ipak prije polaska mi je namignuo i pokazao glavom ka šanku gdje je gazdarica lokala njihala svoje bujno poprsje pred onim likovima u koži. Polako je krenuo prema stolu one dvije predstavnice germanske rase, uz put je iznenada zastao za stolom neka dva lika sa oznakama na leđima i počeo neku priču. Ovaj trik mi je bio poznat uvijek blizu stola potencijalnih predmeta želja je bio stol koji je možda pogodan za kontakt. Kasnije se lako prebacivao na stol "predmeta želja" i sve je djelovalo izrazito prirodno i opušteno. Sjetih se ona tri mjeseca provedenih uz vožnju i opuštanje po Jadranskoj obali i Bosni, Škot je tamo bio "zakon" za cure. Pomislih da nema razloga da i ovdje ne bude isto. Strela je promatrao napredovanje Škota i namignuo mi. "Koristi stari trik, brinem se za njega, uvijek izmisli nešto novo a sada je na starom. Možda je umoran." Slegoh ramenima i posvetih se svojoj pivi. Par minuta kasnije Škot je zvršio razgovor sa ona dva lika i elegantno se prebacio za stol one dvije njemice. Pomislih da je stvarno majstor i zakon. Pogledao sam za šank. Ovaj put gazdarica je bila sama. Polako je glancala čaše iz sušilice i povremeno ispaljivala seriju prema debelom Carstenu i onoj konobarici. Namignuh Streli. "Možda odem naručim jedan menu ako si za?" Pažljivo je pratio situaciju sa Škotom i one dvije njemice čekajući znak da uskače ali je klimnuo glavom prema meni. "Može želudac mi pomalo radi." Uzeo sam čašu i polako se digao i krenuo prema šanku. Kada sam prilazio gazdarica me samo kratko pogledala. Ugodno se smjestih na visoku stolicu sa uzanim sjedalom. Sjedajući pomislih da onaj vic "Kada je prostitutka zrela za mirovinu?" - Odgovor: "Kada sjedne na barsku stolicu i propadne.", nije bio bez vraga. Samo je prostitutka bila iz neke znanstvene fantastike. Gazdarica me ponovno pogledala sa osmjehom. "Mladiću što bih mogla učiniti za vas?" Ton je bio između ciničnog i šaljivog ali to da me je zamijetila "na prvo sjedanje za šank" je bilo znakovito. Igra mi je dalje bila jasna ili je zainteresirana ili se igra mačke i miša i pali me kako bi kasnije imala temu za svoje seksualne maštarije. Već sam imao dovoljno iskustva da skužim sve spomenuto. Jedini pravac koji mi je iskustvo nalagalo bio je "direktan udarac u glavu" odnosno ili budi direktna u najkraćem roku ili odstupi odmah. Sve druge kombinacije davale su rezultat da ispadneš samo budala u "ženskim rukama", a dosta žena je rado igralo tu igru "napravi budalu od lika koji je zapaljen". Psihološki mi bilo lakše, i ovdje su važila ista muško ženska pravila, samo su možda žene bile direktne u iskazivanju svojih želja. Polako sam otpio pivu i pogledao je. Već je bila blizu mene gledajući me sa nedefiniranim osmjehom, odnosno dijelio nas je samo uski šank. Jebi ga ništa bolje mi nije padalo na pamet ali odvalih odgovor bez razmišljanja. "Lijepe stvari ako bi isto vama bilo u glavi ali za sada ako možemo naručiti dva "suzuki menu" i jedan pomfrit više." Računao sam na Strelinu vječnu glad i moj potencijalni promašaj kod gazdarice, tako da imam sa čime zaposliti zube i smiriti živce. Na moje čuđenje samo je sa osmjehom klimnula glavom i pogledala me ispod oka. Ovo je bilo više nego dovoljno za zaključak "o situaciji". Polako sam otpio pivo razmišljajući da li je bolji efekt da se vratim za stol ili da ostanem za šankom. Gazdarica se izgubila na minutu ali je ponovno bila nazad razmjenujući "uz put" par riječi sa likom na drugom kraju šanka. Kada je prišla položila je dvije uske visoke čašice ispred nas, potom je polako dodala po krišku limuna na svaku čašu i stavila slanik između. Nasmiješila se. "Tekila, nazdravimo na eks." Uzela je slanik lznula svoju nadlanicu i istresla malo soli na istu. Pogledala me prodorno pa sam ponovio njen postupak. Potom je podigla čašicu gledajući me u oči. "Skol kako bi rekli vikinzi." "Skol." Odgovorih ne baš svjestan što to znači. Liznula je svu sol sa nadlanice i ispila tekilu "na eks". Učinih isto. Dok je sisala onu krišku limuna činila mi se izrazito seksi. Imala je neke pune usne. Ubacih svoj limun među zube i povukoh par "usisavanja". Legao mi je limun nakon tekile "na eks". Gazdarica je pokazala glavom iza mene. "Ostao si sam za stolom ali mislim da ti se prijatelji brzo vrate. Sjedi nazad za stol donesem ti hranu i popričamo." Ton i način kako je sve bilo izgovoreno nisu dopuštali bilo kakvu raspravu. Sve je bilo "uzmi ili ostavi". Polako sam se digao i krenuo ka "našem stolu". Uz put bacih pogled prema stolu onih njemica, Škot i Strela su nešto raspravljali sa istima. Sudeći po pokretima bilo je dosta "tarzana english – a" dopunjenog pantomimom. Polako se spustih na svoju stolicu stavljajući onaj ostatak pive u čaši ispred sebe. Bacio sam pogled na "onaj stol" ali moji prijatelji nisu obraćali pažnju na mene. Bili su zauzeti sa nekim intezivnim objašnjenjem sa puno pokreta. Ako ne dođe gazdarica bit ću "na suhom" i sa svojim mislima. To nisam volio. Atmosfera u lokalu je postajala "žešća" u zadnjih deset minuta. Prvo je puštena glazba "Born to be wild" pa "Road to heal", a sada je išlo "Yo, Ho, Ho, and a Bottle of Rum!" (fifteen man on the deadmans chest). https://www.youtube.com/watch?v=89BlFxuyqYQ (https://www.youtube.com/watch?v=89BlFxuyqYQ) Za susjednim stolovima su počeli udarati kriglama pive o stol u skladu sa ritmom glazbe. Dim cigareta i ponekog "jointa" je unatoč ventilaciji zamaglio pogled na okolicu. Sve je sličilo da ide ka nekoj kulminaciji samo sam se pitao čega. Kroz dimnu zavjesu zamjetih gazdaricu kako se sa poslužavnikom u ruci približava stolu. Njihala je kukovima vrlo prirodno. One grudi su sada bile u traper košulji sa raskopčanih par prvih gumbića odnosno vidio se manji dio majice ispod kušulje i veći dio grudi. Polako je spustila poslužavnik na stol i sjela. Zamjetih da su na poslužavniku kobasice luk i pomfrit u većoj količini. Uz sve su bile i dvije visoke čaše do dvije trećine ispunjene nekom bijelom tekućinom te dvije čaše pive. To nikako nije sličilo na "Suzuki menu" ali je obećavalo potencijalni dobar provod ove noći. Zaboravih na stol gdje su Škot i Strela dokazivali sposobnost komuniciranja na "tarzan english" i znanje pantomime. Ovo za mojim stolom je bilo realno i dobro oblikovano. Gazdarica se smjestila na stolicu preko puta mene i podigla jednu od onih čaša sa bijelom tekućinom. "Rum Havana Club hladan najbolje ide. Skol." Pogledah dekolte košulje majicu vidljivi dio grudi i osmjeh punih usana i više nesvjesno nego svjesno podigoh čašu. "Skal madam." Nasmijala se i ispila "na eks". Ponovih isto. Pjesma "Yo, Ho, Ho, and a Bottle of Rum!" se zvaršila, a sada je iz strateški raspoređenih zvučnika treštala "Drunken Sailer". https://www.youtube.com/watch?v=qGyPuey-1Jw (https://www.youtube.com/watch?v=qGyPuey-1Jw) Dim u zraku, atmosfera u lokalu, popijeni alkohol i cigareta u ruci su mi dodali hrabrost. Uhvatio sam je za ruku u kojoj je držala cigaretu i polako se naginjao prema njoj. Nije se odmakla ili izvukla ruku iz moje. Samo se blago nagnula naprijed i primila moj poljubac i jezik u usta. Lagano se odmaknula nasmiješila i povukla dim iz cigarete. Sjedila je naslonjena na stolicu promatrajući lokal. Polako je ugasila cigaretu i izvukla nešto što je sličilo na smotani Joint iz džepa košulje. Zapalila je sa Zippo upaljačem koji je odložila na sredinu stola polako povukla dim i duboko ga udahnula. Iz zvučnika je treštao Nazareth "This flight tonight". https://www.youtube.com/watch?v=ylW6sC6NNhY (https://www.youtube.com/watch?v=ylW6sC6NNhY) Polako se nagnula naprijed udišući dim iz jointa i pokazala prstom da se približim. Izdahnula je dim u moja usta dok su nam usne bile čvrsto spojene. Ovo je doista bila dobra trava sudeći po okusu ili je to bila opijenost "uspjeha u lovu". Odmaknula se i povukla dim uz osmijeh. Potom mi dodala joint. Povukao sam dim i vratio ga preko stola. Polako sam otpio ostatak iz čaše. Pogledah prema onom stolu gdje su mi prijatelji izvodili pantomimu ali puno likova je ustalo od stola plešući uz glazbu i ispijajući pivu. Ništa se nije vidjelo izuzev izmaglice duhanskog i dima indijske konoplje. Pogledah prema gazdarici. Smiješila se potom nagnula prema meni pružajući mi joint. "Ja sam Hilda, a ti?" Trudila se nadglasati glazbu. Uzeo sam joint i povukao dim. Stvarno je ovo bila dobra trava. "Zoran ali zovu me Djoni." Vratih ostatak joint-a preko stola. Povukla je dim duboko udahnula i mahnula konobarici koja je upravo prolazila. Nešto je odbrusila na njemačkom moja opijenost cijelom situacijom nije dopustila da skužim što. Minutu kasnije ispred nas su bile dvije nove čaše hladnog "Havana Club". Ispili smo na eks. Razmišljao sam da li će izvaditi još jedan joint ali na svu sreću nije, samo je otkopčala košulju do kraja sada su navalu grudi priječili samo tanka majica i činilo mi se još tanji grudnjak. Poljubili smo se preko stola. Uzeh njenu ruku u moju i pomiješamo prste u klupko. Na zvučnicima je počela glazba iz filma "The good the bad and the ugly". https://www.youtube.com/watch?v=AFa1-kciCb4 (https://www.youtube.com/watch?v=AFa1-kciCb4) Ljubili smo se dugo. Odvojila se od mene i duboko udahnula. "Sladak si Džoni." Ponovno je mahnula konobarici. Minutu kasnije ispred nas su bile dvije nove čaše. Klimnula je glavom i nasmiješila se. "Skal Džoni!" (ponovno u stilu skool). Podigoh čašu. "Skal." Više me nije bilo briga za Škota i Strelu, put ili bilo što drugo jedino sam želio uvaliti se u tu mekoću i iskustvo zrele žene. Polako me privukla i poljubila. Poljubac je bio jedan od onih koji "obaraju sa nogu". Druge dvije čaše su bile na našem stolu. Glazba je prešla u mirniji ritam ali dim je bio gušći. Iz zvučnika se čulo "ONCE UPON A TIME IN THE WEST" https://www.youtube.com/watch?v=6vn23e9GnhI (https://www.youtube.com/watch?v=6vn23e9GnhI) Prebacio sam se na drugu stranu stola i poljupci su bili dugi. Osjetih nokte na svojim leđima. Zavukla je ruke ispod jakne i noktići mačke su derali kroz majicu. Polako odvojih usne od njenih. Odmaknula se od mene. Pogledah prema onom stolu gdje se ubacili Škot i Strela. Škot je kroz pukotinu dima i ljudskih tijela gledao prema našem stolu. Pogledi su nam se susreli nasmiješio se u stilu "uživaj". Osjećao sam se moćno. Zagrlio sam Hildu i privukao je na rame. Nije se protivila, a nove dvije čaše su se našle ispred nas. Konobarica mi se nasmiješila. Sve je djelovalo dobro i previše dobro. Pogladih je drugom rukom blago po kosi. "Do kada moraš raditi ovdje?" Malo se odmakla od mene i pogledala me u oči, bio je to duboki čudni pogled. "Do kada želim, debeli je tu on je ako ništa drugo pošten do kraja i sve će obaviti kako treba, ali ..." Grlo mi se malo stisnulo ono "ali" nije obećavalo dobro. Pogledah je u oči prodornim pogledom. "Ali što?" Malo samo malo je iskrivila glavu. Potom je polako ali dovoljno glasno počela." "Džoni ok si zgodan visok i to ali ja bih vas svu trojicu." Malo se odmakoh od Hilde. Nisam bio siguran da sam dobro skužio što je rekla na kraju moj njemački je bio loš. "Što misliš sa tim." Pažljivo se okrenula i uhvatila me za obije ruke. Gledala me u oči. "Ti tvoja dva prijatelja i ja to je kombinacija." Osjećao sam se izgubljeno ili nisam dobro skužio ili je moj uspjeh sa Hildom "drek na žbici". "Časno odstupanje" nije bilo moguće jedino "agresivan pristup" je preostao. "Kako misliš nas tri i ti. Što bi radili?" Pogledala me sa osmijehom. "Imam par video kazeta ako ti nije jasno što bi radili. Ali nije bitno ugodna noć. Ako se dogovorite dođi do šanka, poslije idemo kod mene." Izvukla je ruke iz mojih i polako se počela provlačiti pored mene. Uhvatih je za ruku. U meni je ključalo želja, bijes, iznenađenje tuga. "Možda bih ja volio dvije žene u krevetu, a moji prijatelji su se kako mi se čini udomili za noćas?" Pogledala me nekim čudnim pogledom, potom je pogledala prema stolu sa Škotom i Strelom i one dvije njemice. "Nisu one dvije su lezbijke ali vole očijukati sa dečkima tek toliko da si dokažu nešto, ne znam što. Što se tiče dvije cure u tvom krevetu i to je moguće ali sada sam u drugoj fazi." Pogladila me rukom po obrazu i polako je spustila na moje grudi. U tom polu ustajućem položaju sa grudima ispod moga nosa i rukom na mojim grudima bila je taaako seksi. "Džoni sladak si mladi komad, javi se kada se budeš vraćao doma možda budem u fazi koju ti voliš." Polako se izvukla između stola i mene i otišla do šanka. Nastavila je točiti piće i glancati čaše. Djelovala je hladno i pričala sa svakim tko bi prišao šanku. Bacih pogled na gomilu hrane na pladnju, nije mi se jelo. Konobarica se stvorila pored mene i pustila mi na stol čašu sa hladnim "Havana Club". Iz zvučnika je deralo "Live is Life". https://www.youtube.com/watch?v=EGikhmjTSZI (https://www.youtube.com/watch?v=EGikhmjTSZI) Pogledah za drugi stol. Škot se polako dizao uz osmjeh Strela je ustajao sa one stolice na koju se uvalio zbunjena izraza lica. Kroz izmaglicu dima nisam bio siguran da li su djelovali razočarano. Polako su prišli i sjeli za stol. Strela je zamijetio hranu i bacio se na kobasice i pomfrit. Škot me polako pogledao. "One dvije su ...." "Lezbijke." Dopunih ga. Pogledao me umorno i klimnuo glavom. Polako je uzeo jedan pomfrit sa tanjura i ubacio ga u usta. Žvakao je temeljito da smiri hormone. "Koliko dođe ovo zadovoljstvo hrane?" Djelovalo je da pita više reda radi, Strela je žvakao drugu kobasicu ne uzbuđujući se. Slegoh ramenima. "Ništa Hilda časti odnosno gazdarica časti." Pogledao me i ubacio drugi pomfrit u usta. "Barem se tebi posrećilo. Spavaš kod nje noćas?" Odmahnuh glavom. "Prima ili svu trojicu ili ni jednog." Strela je prestao žvakati kobasu i gledao u mene u stilu "sunčanica je kriva". Škot se nasmijao. "Zna žena što hoće, život je jedan i što si joj rekao?" Ponovno slegoh ramenima imitirajući Dudeka iz popularne serije "Gruntovčani". "Kaj ti ja znam ne pačam se u politiku." Škot se nasmijao, a Strela nastavio žvakati. Iz zvučnika je treštalo "Comandante Che Guevara ". https://www.youtube.com/watch?v=SSRVtlTwFs8 (https://www.youtube.com/watch?v=SSRVtlTwFs8) Polako smo napuštali stol, Hilda je još bila u svom filmu na šanku, glancanje čaša i povremeni razgovori sa likovima za šankom. Škot i Strela su krenuli prema vratima, ja nisam mogao to učiniti, još mi je u glavi sviralo "Comandante Che Guevara ". Tada je to značilo puno toga. Da nisi "peder nego lik" da si pomalo anarhist (za razliku od "tvrdog socijalizima") da si "faca". Polako sam prišao šanku i čekao da mi se obrati. Nakon par minuta se isplatilo nije izdržala. "Džoni što mogu učiniti za tebe?" Pogledah je jednim od svojih "sada i nikada više" pogleda razvijenih u par godina komuniciranja sa ženama. "Ako ne puštaš glazbu po planu daj mi još jedan put "Live is Life"." Dugo me gledala potom klimnula glavom bez daljnjih komentara. "OK Džoni za tebe." Okrenuo sam se i polako krenuo prema izlazu. Par koraka kasnije pratila me glazba "Live is Life". Nije to bilo što sam želio ali je ipak bilo nešto. Polako zatvorih vrata za sobom. Vani je bilo svježe i hladno. Polako sam krenuo prema šatoru koji smo postavili. U glavi mi još bila slika iz jednog pra starog filma "Sa Zapada", a remake istog je bio urađen par godina prije pod nazivom "Vatrene ulice". Ono "Live is Life" je bila scena kada lika koji je propalitet pitaju za pomoć da se riješe drugih siledžija. Isti im kaže "Želite bitangu koja će riješiti vaš problem? E pa nema kvalitetne bitange za malu lovu." Tada počinje glazba "Live is Life". Ubacih se u šator i umotah u vreću za spavanje. U mislima sam bio sa Hildom. Ona dvojica su već spavali "snom pravednika". Očigledno nisu ni poljubili niti jednu od one dvije "lezbe" pa ih nije imalo što mučiti. Mene je. Sat vremena kasnije sam bio budan. Spavao sam možda petnaest minuta. Polako da ne probudim dva "pravednika" se izvukoh iz šatora. To je bio jedini šator koji smo posjedovali, ništa posebno makedonski "Lisca" za tri osobe. Polako sam navukao čizme i jaknu. Izvukao sam cigaretu iz džepa traper košulje i zapalio. Duhan me malo smirio sjetih se reklame za "Marlboro" - "Sa cigaretom nisi sam" i uz to slika kauboja na konju koji kuri upravo marlboro. Suzdržah smijeh. Polako sam krenuo svijesno ili ne svijesno prema "Chopper-u". Vani u kutu mi se činilo da vidim žar cigarete. Polako sam prišao. Carsten je sjedio na gajbi od pive i pušio. Čudna situacija za nekoga tko" ima astmu i ne podnosi dim cigarete". Pogledao me ne baš iznenađen. Bilo je to tipično suho njemački "Čus" bez osjećaja. Stao sam pored njegove "fotelje" i povukao dim iz cigarete. "Hilda zna da pušiš?" Pogledao me mrzovoljno. "Ne baš, misli da mi smeta dim duhana." Klimnuh mu glavom. "I voli tri dečka u krevetu pa smo ti i ja jednaki." Nije reagirao na izjavu. Povukli smo još par puta svatko iz svoje cigarete. Slegoh ramenima i izbacih svoj loši njemački. "OK ne želim te gnjaviti idem natrag u vrt." Bacio sam cigaretu i ugasio je petom čizme. Krenuo sam polako ka šatoru, iza sebe sam čuo tipično "Hei". Okrenuh se na peti, Carsten mi je mahao slobodnom rukom. Polako sam mu prišao. Ustao je i bacio čik na beton potom ga pažljivo ugasio petom cipele. Stao je pred mene kao da me izaziva. Bio je skoro za glavu niži ali me gledao direktno u oči. Nisam se osjećao ugodno, bilo je nešto u tom debelom liku što je govorilo "ne zajebavaj ga bez razloga". Polako me odmjerio. "Ja je volim i znam jedno, nikada nikome ne nudi ništa ako nije zainteresirana za njega. Zato vrati se nazad i zagrli je, ako ti je nešto ponudila znači da si ti prvi u igri, a ostalo pusti na stranu. Možeš ući na zadnji ulaz slijedećih petnaest minuta ti pustim otvoreno." Polako se okrenuo i ušao na zadnji ulaz. Ostao sam sam sa sobom. Polako sam sjeo na gajbu na kojoj je minutu prije sjedio debeli Carsten. Lik mi je djelovao OK, sada nakon par razmijenjenih riječi. Zapalih novu cigaretu. Imao sam "cajta" popušiti cigaretu i ući na zadnji ulaz ako to odlučim. Na kraju krajeva mogao sam i na glavni ulaz bez frke. Bitno je ostati hladan. Nebo je bilo prekriveno zvijezdama. Par minuta kasnije ugasih pola cigarete petom i krenuh prema zadnjem ulazu. Bio je otključan. Polako otvorih vrata i provukoh se u svijetlo kuhinje. Carsten je upravo pričao sa debelom plavokosom njemicom, crvenom u licu od toplote električnog roštilja na kojem je okretala kobasice i hamburgere. Pogledali su me i produljili svoj razgovor kao da se ništa nije dogodilo. Polako prođoh prema slijedećim vratim i provukoh se kroz njih. Hilda je upravo izvlačila i slagala novu pivu u bocama u hladnjak. Zadnjica je bila znatno iznad hladnjaka i bila je jedna od rijetkih ženskih zadnjica na koju mi se dizao. Polako sam zatvorio vrata i čekao. Kada je završila slaganje okrenula se i iznenađeno ustuknula korak. Pogledala me i polako se nasmiješila. "Ne spavaš Džoni?" Već točno spominjanje mog nadimka je govorilo dosta. Odmahnuh glavom. "Ne mogu, mislim na tebe i onih par poljubaca koji su bili tek tako." Nadao sam se da je moj njemački dosta precizan nisam želio da sve dobije drugi tonalitet. Mahnula mi je rukom da priđem. Dok sam prilazio izvadila je bocu "Havana Club" iz hladnjaka i dvije čaše. Polako je nasula piće i pružila mi čašu. Nadao sam se da to nije ono "popij i nestani". Podigla je čašu. "Skal." Ponovno je to zvučalo kao skool. "Živjeli ." Odgovorih. Pogledala me iznenađeno i nasmiješila se. Ispili smo na eks. Gledao sam je, bila je za glavu niža od mene. Gledala me bez izraza lica potom me polako uhvatila za rub jakne i povukla ka sebi. Poljubac je bio dug. "Noćas uzimam samo tebe ali sutra nestani." Sve je bilo izgovoreno uz smiješak i nije zvučalo grubo. Uhvatih je za ruku i ponovno poljubih. Poljubac je bio jedan od onih "praskavaca" – ravno u glavu. Stisnula mi je jače prste i pustila ruku potom otišla do konobarice nešto joj objašnjavajući tihim glasom. Pogledah po lokalu. Bilo je skoro pusto. Za stolovima je ostalo još par ljudi. Dva para koji su se nemilice ljubili i nekoliko polupijanih samaca. Prišla mi je i uhvatila me za ruku, potom nježno poljubila. Polako smo krenuli ka kuhinjskom izlazu. Dok smo prolazili kroz kuhinju pogledah Carsten-a, samo mi mahnuo rukom i produljio pričati sa onom debelom kuharicom. Kuharica je gledala za nama dok sam pažljivo puštao ulazna vrata, nadao sam se da će provesti noć sa Crastenom mislim da si pašu. Polako smo prešli kamenu stazu od restorana do kuće. "Kućica u cvijeću" je i iznutra izgledala isto. Prizemlje sa velikim dnevnim boravkom prepunim cvijeća u posudama i kat sa spavaćim sobama. Nismo stigli do kata. Pravac Hamburg Pravac Hamburg "Popušio bih ti da dođeš sebi ali nemam povećalo da ti ga nađem!" Strela je bio u svom elementu, gurajući vrhom kaubojske čizme komadić sendviča prema košari za smeće. Ja svoj sendvič nisam pojeo. Ležao je na klupi pored mene na komadu najlona. Ponovno je na meniju bilo sendviči od "kruha sa najlonkama" i neke suhe salame, uz to po limenka kole svakome. Ovo je bila neka jeftina kola u bijelim limenkama. Nije bilo bitno imala je skoro isti okus kao originalna Coca Cola. Otpio sam gutljaj iz limenke i zapalio novu cigaretu. Škot me upitno pogledao. "Koji ti ku..$..c Djoni, nisi progovorio niti riječ zadnjih par sati? Nije ni čudo da se Strela brine za tebe." Odmahnuh glavom izbjegavajući pogledati ih u oči. "Dečki "no sikiriki", samo sam umoran." Strela je laganim udarcem noge smjestio ostatak sendviča pored košarice za smeće i okrenuo se. "Pa daa ti si "radiijo" cijelu noć i sada bi te trebali žaliti. Mada moram priznati ona kava i kajgana ujutro su bili prava stvar. Jedina korist od tvog seksanja sa ekstremnim parom sisa." Ipak je pokupio rukom komadić kruha i salame od sendviča i ubacio ih u košaru. Pripisah njegov ispad tome što mu je zadnji komadić sendviča ispao iz ruke dok je posezao za limenkom cole. Kada je hrana bila u pitanju lako je pucao po živcima. Škot ga je pogledao sa zanimanjem. Odmahnuo je rukom i slegao ramenima. "Pusti Djonija na miru, ako je ok i možemo dalje, svaki dalji razgovor i podjebavanje bi bili bespredmetni." Strela je morao "imati zadnju". "Pustio bih ga ali mu se očigledno nije digao noćas pa je sve morao odraditi jezikom. E sad vidiš razhebo je istegao ili potrošio jezik pa od jutros šuti." Hilda je to jutro napravila jaja na kajganu u četiri tanjura i punu posudu filter kave. Dodala je i bokal svježeg soka od naranče. Sve je smjestila na malu terasu prema vrtu. Nakon toga me probudila i obavijestila da pozovem prijatelje. Doručkovali smo uz malo razgovora. Meni se spavalo i nisam želio otići od te žene ali dogovor od sinoć i jutarnji doručak sa kavom jasno su govorili da "nema daljnje rasprave". Uz sve navedeno bila je ljubazna ali distancirana, kao da se ništa nije dogodilo već samo služi goste u svom lokalu. Škot je ubacio par ljubaznih riječi na engleskom, a Strela je samo par puta rekao "Thank you madam". Šator smo spakirali za petnaest minuta. Bilo je oko 9 sati kada smo prišli motorima. Hilda me ipratila do motora. Pogledao sam je, a ona se nasmiješila i dala mi pusu u usta. To je bilo sve. Pogladio sam je po obrazu vrhovima prstiju potom se okrenuo prema motoru. Škot i Strela su već sjedili na svojima gledajući u drugom pravcu. Dok sam se okretao osjetih da me uhvatila za lakat sa leđa. Zastao sam i kada me povukla okrenuo sam se ka njoj. Gledala me u oči uz osmijeh. Potom me polako privukla i poljubila nježno. Bio sam zbunjen. Ona je samo posegnula rukom u džep jakne od trapera koju je nosila u tom hladnom jutru i izvukla metalnu tabakeru i zippo koji je palcem držala priljubljenog za tabakeru. Polako mi je pružila tabakeru sa zipp-om. "Uzmi da me se sjetiš ponekad. Imaš tri travke unutra pa pazi. Ako prolaziš ovuda u povratku javi se ali ne očekuj puno. Moglo bi postati ozbiljno, a ja bih ti bila majka .." Uzeo sam poklon gledajući zbunjeno. Okrenula se i otišla bez riječi. Gurnuo sam tabakeru i Zippo u unutarnji džep jakne i zajahao motor. Nije mi se išlo ali bio sam svjestan da nema razloga ni logike ostati. Jednostavno to je bilo to. Petljao sam sa tri drukera na mojoj istočno njemačkoj kacigi pokušavajući pričvrstiti plastični vizir za cijelo lice. Kada mi je to pošlo za rukom navukao sam kacigu i startao MZ-a te bez puno "zagrijavanja" krenuo. Škot i Strela su me pratili. Petnaest minuta kasnije izbili smo na auto cestu za Frankfurt. Dodao sam gas pazeći pri tome da ne prelazim 90 km/s što je bila Strelina maksimalna putna brzina. Nisam želio razmišljati niti analizirati, a najmanje pričati sa bilo kim. Zato sam držao tempo i usredotočio se na cestu. Farnkfurt smo obišli auto cestom i produljili prema Dortmundu. Nakon toga je plan bio auto cestom preko Munstera i Bremena prema Hamburgu. Uglavnom pravac bez puno "oštrih" uspona koji su za naše konjske snage bili poražavajući. Vozili smo skoro dva sata kada je potreba za benzinom naložila skretanje na prvu crpku. Natankali smo benzu i prebacili se na parking. Strela je bez riječi otišao da automata za kavu na benzinskoj i donio tri papirne šalice sa tipičnom njemačkom filter kavom. Cigaretu sam zapalio Hildinim Zippo-om. Nastojao sam ne misliti puno, još mi je prošla noć bila svježa u glavi i ma koliko se trudio nisam je mogao zaboraviti. Jedini zaključak je bio da je "to žena za mene". Škot je izvadio kartu i zbrajao kilometre koji su nam preostali. Nejasno sam čuo njegov razgovor sa Strelom "da se radi oko još 450 km, pa nije siguran da li je to moguće danas, već je podne". Zaključio je da ako produljimo ovim tempom možemo računati u najboljem slučaju negdje oko 22 sata da smo u Hamburgu, a budući da nas čeka par prijelaza po lokalnim cestama i pauze za odmor. Pogledali su u mom pravcu. Slegao sam ramenima i polako otišao do košare za smeće i ubacio praznu šalicu od kave. Prišao sam motoru i bacio čik cigarete na zemlju te ga pažljivo zagasio vrhom čizme. Namignuo sam Škotu i skinuo plastični vizir sa kacige te ga ubacio u vojničku torbu na prtljažniku. Stavio sam naočale za sunce i navukao kacigu. Škot je slijedio moj primjer. Polako smo krenuli sa parkinga. Ritual sa kavom i benzinom smo ponovili još dva puta. Sada oko sedam sati poslije podne, mrtvi umorni smo sjedili nadomak Bremena u parku nekog malog mjesta čiji naziv nismo mogli ni skužiti niti izgovoriti. Jednostavno od devet ujutro do sada smo napravili samo par pauza i umor i kilometraža su uzimali svoje. Od oko devet sati puta više od sedam smo proveli u vožnji. Zbroj je bio preko 400 km. Čekalo nas je još nešto oko 150 ali nakon pauze nije nam se vozilo dalje. Sve to je bio dodatni razlog da se podigne prag razdražljivosti i počne "bockanje". Polako sam ustao sa klupe i podigao sendvič. Dva komada sterilnog kruha sa nešto nedefinirane salame. Pružih sendvič Streli. "Uzmi ja ne mogu jesti." Pogledao me oštro, a potom opalio rukom po ramenu. "Jedi Djoni čeka nas još koji kilometar. Treba ti snaga, a Hildu nabij na ku..$..c u mislima pa sve bude ok." Zvučalo je prijateljski i umirujuće. Nisam imao volje komentirati bilo što. Najlakše je bilo zagrizi sendvič i šuti. Žvakao sam polako. Škot me odmjerio i počeo oprezno. "Kupio sam karticu za telefon, a preko puta parka ti je govornica. Da nazoveš Gogu i javiš joj da stižemo kasno. Nije frka petak je pa vikend sigurno ne radi." Klimnuo sam glavom gutajući bezvoljno onaj sterilni sendvič. "Možeš je i ti nazvati. Imaš broj." Prije polaska sam im dao Gogin broj telefona, kao kontakt za slučaj da se netko odvoji ili izgubi odnosno "za rezervu". Minutu kasnije Škot se zaputio prema govornici. Ja sam ostatak sendviča pružio Streli i zapalio novu cigaretu. Strela me odmjerio prijateljskim pogledom potom odložio sendvič na klupu i pljesnuo rukama. "Daj Djoni matorih pičića ima po izboru bilo gdje. Sredi se malo u glavi, idemo do Goge, a tamo su mlade cure po mjeri za nas. Ne misliš valjda da se druži sa fosilima. Samo ništa ne pričaj Miri kada se vratimo." Blago me udario po ramenu. Klimnuh glavom i otpih ostatak cole. Imao je pravo, samo mi je trebalo vremena da posložim stvari. Bilo je ugodno imati prijatelje pored sebe u ovakvoj situaciji. Strela mi vratio ostatak sendviča nakon što je zagrizao komadić. "Pojedi to trebat će ti, od jutros smo samo na kavi." Škot se vratio zbunjena izraza lica. "Nitko se ne javlja, valjda je izašla nekamo ili nije vrag da ima problema." Ubacio sam ostatak sendviča u usta i posegao za Škotovom limenkom cole. Trebao mi je jedan gut da isperem onaj sterilni kruh. Pogledah Škota i odmahnuh glavom. "Jebi ga koji bi nam bio daljnji plan u tom slučaju?" Škot pogleda Strelu pa mene. "Vozimo dalje, a zovemo sa prve benzinske ponovo. Na kraju krajeva ima kampova oko Hamburga." Polako smo krenuli ka motorima. Strela je prije polaska pokupio naše limenke i bacio ih u košaricu sa smećem. Mali uredni park je djelovao umirujuće pri svijetlu zalazećeg sunca. Neka djeca su zagledala naše motore parkirane na ulazu u park. Nije mi se dalo ponovno stavljati plastični vizir, za cijelo lice, na ona tri drukera istočno njemačke kacige, očigledno predviđena da nešto pričvrste na tenk, pa samo nabacih naočale za sunce i polako navukoh kacigu. Kaciga mi je djelovala teško, nadao sam se da ću ovdje u centru "trulog kapitalizma" naći nešto lakše. Neku integralnu kacigu sa vizirom koji se podiže i spušta na nekoj rasprodaji. U jugi su takve kacige bile "pravo malo bogatstvo" kao roba iz uvoza. Ovdje je to trebalo biti jeftinije ako mi "uleti" prava rasprodaja. Prije polaska mahnuh Škotu. Polako je ubacio u prvu i prišao mom motoru. "Ako je frka sa Gogom zovemo Bosu i njen broj imate tako da je ona slijedeći kontakt. Prenesi Streli." Klimnuo je glavom dok sam ja drugi put startao MZ-a koji je u zadnjih 100 km pokazivao sujetu i svoju volju. Sve je izgledalo malo "bez veze" odnosno "krenulo je loše". Sat kasnije Škot je nezadovoljno pustio slušalicu i izvukao karticu iz slota telefonske govornice. Nas dvoje smo promatrali iz daljine njegov pokušaj da dobije Gogu. Strela me pogleda i slegnu ramenima. "Očigledno nije doma "pa da ga jebeš"." Klimnuh glavom promatrajući malu benzinsku na kojoj smo stali. Parking pored je bio ograničen na par mjesta, a kafić uz benzinsku je bio minijatura sa šankom. Noć je već zamijenila zalazeće sunce. Škot je prišao odmahujući glavom. "Ne javlja se. Da nazoveš Bosu?" Odmahnuh glavom. "Ona je nekih 70 – 100 km dalje od Hamburga nema pomoći, a i u zadnje godine smo razmijenili samo dva pisma, pustimo to za krajnju nuždu." Škot klimnu glavom potom je pokazao ka kafiću. "Idemo na pivu i pitati za kamp." Krenuli smo kao jedan. Izgledalo je kao grupa iscrpenih rudara. Sličilo je tome, prljavi neobrijani sa licima zaprljanim prašinom sa ceste i mirisom benzina dvotaktnih motora koji se širio oko nas. Konobarica za šankom je bila oličenje skladnog tijela i ljepote. Ništa na njoj nije bilo ni preveliko ni premalo. Odmjerila nas je jednim brzim pogledom bez interesa. Naručih tri male pive i u minuti su tri limenke 0,33 i tri čaše bile ispred nas. Bili smo jedini gosti. Natočili smo i nazdarvili jedan drugom tek toliko da razbijemo "loše vibracije". Otpih samo gutljaj. Pogledao sam konobaricu koja je glancala čašu i promatrala nas. Imala je lijepo lice, pravi pojam germanske ljepote svijetlog tena i plave kose. Sve su krasila dva krupna plava oka i prezrivi pogled. "Na putu smo i trebamo kamp za prenoćiti u pravcu Hamburg. Možete nam nešto preporučiti?" Pogledala me cinično. "Iz Bugarske ste?" Odmahnuh glavom. "Jugoslavija." Pogled se promijenio. Sada je djelovao više prijateljski. "Bila sam u Jugoslavija tamo oko Dubrovnika. Prekrasan grad i puno povijesnih spomenika." Odložila je čašu na šank i naslonila se rukama na isti. "Prvi kamp vam je još 70 km niz auto cestu. Skupo je i nema ništa posebno od ponude. Ima druga mogućnost." Namignula je. "Zatvaramo za sat vremena, iza kafea je nadstrešnica preko pregradnog zida. Vanjski WC vam pustim otvoren, tako da ako imate vreće možete prenoćiti na paletama za "kištre" pive. To vam je besplatno." Pogledah Škota i Strelu. Klimnuli su glavom. "OK hvala." Nasmijala se i okrenula prema fritezi za pomfrit. Ovdje je to bio neizostavni dio inventara skoro svakog kafića. Istresla je polupraznu vrećicu pomfrita u fritezu. Minutu kasnije se miris pečenog pomfrita raširio kafićem. Još smo pili pivu. Konobarica je izručila sadržaj friteze na veliki plitki tanjur dodala kechup i majonezu te stavila tanjur pred nas. "Na račun kuće. Moj dečko isto vozi motor." Sve je bilo začinjeno osmijehom. Pitao sam se što vozi njen dečko. Suzuki ili Kawasaki možda i Hondu. Za nas je to bilo nedostižno. Dok smo praznili tanjur konobarica se polako presvukla u prostoriji iza šanka. Sada je bila u uzanim trapericama majici i tenisicama. Zamjetih da je popravila make up i dodala ruža na usne. Stvarno je bila komad. Kada se začuo motor VW bube ispred kafića i dva kratka znaka sirenom, mahnula nam je rukom. Slijedili smo je i čekali dok je zaključala kafić i uključila alarm. Mahnula je prema mat crnom VW bubi, sa tamnim staklima i dosta kroma, koja je čekala na parkingu, potom nas pozvala rukom da je slijedimo. Bili smo iza kafića. Otključala je metalna vrata - rešetku koja su ograđivala prostor sa praznim bocama i vanjski WC. Pogledala nas je. "WC je desno kada krenete zatvorite vrata. Ugodna noć." Lagano je otrčala prema parkiranom autu. Pogledali smo se. Bilo je dovoljno. Iako nismo progovorili niti riječi svi smo mislili isto. "Još jedna ok osoba, nisu ljudi loši samo ih mi ponekada loše doživljavamo." Motore smo preparkirali da nam budu "na dohvat ruke". Izvadio sam posude od aluminija sa špiritnim kuhalom. Strela je složio par drvenih paleta u dio prostora koji je zidom bio odijeljen prema vani, potom izrezao nožem dvije veće kartonske kutije od pića i posložio ih na palete. Sve u svemu bila je dobra podloga za vreće, a zid i nadstrešnica su nas štitili od svake moguće kiše. Torbe smo naslagali do paleta, potpuno zaštićene od kiše. U toaletu sam nasuo vodu u alumijski zdjelu i stavio je na špiritno kuhalo. Sjedio sam na jednoj od tri plastične kištre za pivu koje smo izvukli "za sjedalice". Polako sam miješao juhu iz vrećice dok je Škot posložio vreće na palete i karton. Ovu noć smo riješili na "ugodan način". Polako sam presuo juhu od rajčice u aluminijske šalice i ugasio špiritno kuhalo poklopcem. Pili smo juhu ne pričajući ništa. Par minuta kasnije je počela sitna kiša. Trajala je kratko potom se razvedrilo. Izvadio sam metalnu tabakeru, poklon od Hilde, i izvadio jedan od tri joint-a koji su počivali unutra. Zapalio sam ZIPPO-om i povukao dubok dim. Potom sam joint dodao Streli. Joint je kružio do kraja bez riječi. Kada sam ugasio petom ostatak Strela je pokazao palcem preko leđa i otišao do paleta. Bez riječi se umotao u vreću. Već minutu kasnije smo ga čuli kako diše duboko i ravnomjerno. Škot je izvadio cigaretu iz kutije i zapalio. Bila je to njegova omiljena Drina bez filtera. Polako je povukao dim i pogledao me. "Znaš uvijek sam se pitao ti i Bosa, je tu bilo nešto. Mislim, slala ti je neke stvari iz njemačke a i poneko pismo koliko se sjećam, pa ne mislim da je to bilo samo radi Goge." Slegao sam ramenima bez volje za detaljnim objašnjenjem. "Bilo je ali samo jednu noć." Škot je klimnuo glavom. Potom je ugasio nedovršenu cigaretu petom i digao se sa kištre. "Idem u krpe, a ti si sretnik jure te i mlađe i znatno starije." Dok je odlazio prema paletama i kartonu za spavanje imao sam želju da ga "nabijem nogom u guzicu". Škot je bio "zakon" za sve žene. Sa tim plavim očima crnom kosom i višim rastom, vitak širokih ramena, uz to sve začinjeno ugodnim razgovorom dobro načitanog lika, bio je neodoljiv. Strela je jednostavno slijedio Škota i uzimao "što ostane". Ja sam bio u "drugom filmu" ali ni približno uspješan kao Škot. Škot je uvijek imao "stalnu curu" i ponešto "za skratiti noć". Ja sam ili imao vezu ili neke neobvezne sex pustolovine ali nikada tako sređen i opskrbljen curama kao Škot. Posegao sam u džep jakne i izvadio metalnu tabakeru. Izvukao sam još jedan Joint. Polako sam povukao dim promatrajući nebo preko ruba pregradnog zida. Rzvedrilo se i zvijezde su ponovno prekrile svod. Škotovo pitanje o Bosi je bilo okidač. Goga i Bosa Goga je bila u Njemačkoj. Primio sam dva pisma u kratkom razmaku. Prvo je bilo naslovljeno na moje ime ali uz to u zagradi "Vitezovi jedne dame". Već to u zagradi me smetalo. Nisam se osjećao vitezom, a još manje sam Gogu doživljavao kao damu. Doživljavao sam je kao običnu curu iz predgrađa isto kao što smo i mi bili samo likovi iz predgrađa. Sadržaj je bio pun zahvalnosti sa puno patetike i zahvale svakom ponaosob. Pisala je da je Bosa za početak smjestila kod sebe ali da joj je našla posao u kemijskoj tvornici, što je u Njemačkoj na cijeni, pa će uskoro imati "svoju gajbu" i čeka nas u posjet. Ono "vitezovi" je ponovila više puta. Pismo sam pročitao glasno pred Škotom i Strelom, dok smo sjedili u omladinskom "Kod Benija", bez komentara. Strela je samo slegao ramenima, a Škot odmahnuo rukom. "Stvarno je bila puknuta i sjebana. Nije ni čudo. Mi "vitezovi" smiješno. Samo smo uradili ono što smo smatrali da je ispravno." Strela je klimnuo glavom i započeo priču o Slađani i njezinim prijateljicama Irmi i Dadi. Normalno pismo i Goga su pali u zadnji plan. Ove cure su bile tu na dohvat, a mi napaljeni mulci uz to Strela je već provozao Slađanu na svom motoru i dogovorio druženje za tri para. Ostalo je još samo kupiti cugu i napraviti roštilj kada Škotovi "matorci" odu do vikendice pa naše zajedničke prostorije kod Škota u podrumu ostanu potpuno slobodne. Planiran je dobar provod sa roštiljem cugom glazbom i dosta seksa. Kasnije se sve realiziralo ali bez seksa. Drugo pismo je bilo naslovljeno na mene sa podvučenim imenom. Mislio sam da mi piše Bosa ali bilo je od Goge. Isto je bilo bez patetike i "vitezova". Pisala je da je kod Bose u stanu u Hamburgu, da Bosa ima "prijateljicu" koja je i više od toga. Prijateljica je par godina mlađa od Bose ali zgodna i visoka. Njih dvije imaju u planu zajednički kupiti neki stan, a to je u Njemačkoj dosta skupo. Goga ima u planu iznajmiti svoj stan i "biti svoja". Ostao sam zbunjen. Ono Bosa i prijateljica nije bilo pojašnjeno do kraja, a po mom iskustvu Bosa je bila sve prije nego lezbijka. Od Bose nisam dobio niti jedno pismo. Sve je ležalo u nekoj čudnoj izmaglici. Odlučih se na neodređeni odgovor bez pitanja ili objašnjenja. Jednostavno sam napisao Gogi da joj želim sreću u poslu i nalaženju stana te da pozdravi Bosu. Cijelu zimu i rano proljeće nije bilo nikakvog odgovora. Gogina mama je dva mjeseca nakon Goginog "nestanka" napustila Goginog oca. Ne znam što je znala i kako ali jedne nedjelje nakon mise u crkvi prišla mi je i uhvatila me za ruke. Rekla je samo "neka vas bog čuva" potom se okrenula i otišla bez riječi. Kada je napustila muža otišla je kod svog bratića u Suboticu. Taj je po pričama bio neki gadan lik u godinama i sa puno trauma još "iz partizana" gdje je sudjelovao kao dečko od 17 godina, a i bio je neki lik u CK Vojvodine. Kasnije je kružila ne potvrđena verzija "kada je Gogin Stanko navodno došao sa pištoljem po svoju ženu, da je dobio cijev od prastare "M48" u usta i više se nije usudio vratiti". Mnogi su to osporavali ali je meni sličilo na istinu. Uskoro je Gogin tata Stanko postao redoviti inventar kavane "Čakal" gdje je sa cugerima i sam zaljevao svoju tugu raspada obitelji "prouzročenog ženskim lažima i ćerkom kurvom". Dobar dio susjedstva ga je žalio. Oni oprezniji su ipak pazili što pričaju sa njim dok piju. Par naivnih je završilo na "šest mjeseci hlađenja". Mi smo čekali. Po nepisanom zakonu predgrađa "sve se imalo završiti do kraja". Mi smo poštivali zakon. Na starom HSR 48 receiveru je treštala glazba Cockney Rebel "Sebastian ". Sklopljena knjiga Richard Bach "Iluzije" mi je počivala na grudima, a znalačkim pogledom sam proučavao prljave noge u japankama. Izležavao sam se na kauču svoje sobe. Početak ljeta je bio dosadan. Jedina dobra stvar je bila što sam zaradio za novi cassette deck JVC. Razmišljao sam o boljem načinu izuzev "omladinske zadruge" za zarađivanje love. Ponovno nisam bio u vezi, odnosno zadnja veza mi je trajala par mjeseci i nekoliko desetina seksualnih kontakta. Jebalo me ono "slobodna veza". Stvar je palila ako ti nije stalo do cure ništa, odnosno "nula bodova". Ako ti je stalo nisi bio spreman na slobodnu vezu. Problem je bio što se meni i nije dizao na curu do koje mi nimalo nije stalo. Znači trebao sam curu koja ne želi slobodnu vezu i koja mi paše. To je išlo malo teže. Međutim mnoge cure u kraju su prešele 18 godina i smatrale se slobodnim i emancipiranim ženama. To je sve olakšavalo samo je trebalo imati volju za "stalnu akciju". Meni je i to počinjalo ići na živce. Škot i Strela nisu imali dvojbi. Strela je džentlmenski prihvaćao svaku vezu "koja je obećavala zabavu", a Škot je već postao majstor "uradi sam" odnosno imao je stalnu vezu i sve što uhvati sa strane. Ja sam bio u nekom drugom filmu i bio sam svjestan toga. Ostalo mi je solo vožnja i ribičija sa povremenim odlascima u popularna okupljališta. Ništa strašno. Pojačao sam malo basove na receiveru. Cockney Rebel mi je legao za ovo raspoloženje. Na kazeti su nakon istog slijedili grace jones i bronski beats. Sve u svemu jebalo mi se za ljeto i "ljetnje sheme". Mama je otvorila vrata sobe i dreknula iznervirano." "Telefon za tebe gospođa Haz te treba i smanji tu glazbu nisam ti ja tajnica." Vrata su se zalupila, a ja sam slijedeću sekundu bio na bravi. Nije mi bilo jasno tko je "gospođa Haz". Dok sam podizao slušalicu žarulja je proradila. Haz je bilo Bosino obiteljsko prezime. Gospođa Haz je ili Bosa ili ... "Da molim?" "Gospodin Zoran odnosno Bambi?" Sada sam bio totalno zbunjen ženskim staračkim glasom sa druge strane. "Da to sam osobno i po nadimku koji je van optjecaja." "Eee Ema ovdje, Bosina baka. Bosa je po prijateljici poslala nešto iz njemačke pa dođite danas ako možete da to uzmete. Bog vam pomogao doviđenja." Veza se prekinula. Žaruljice u glavi su počele plesati. Bosa je poslala nešto i to je u kući kod njene bake. Odlično možda je pismo u sadržaju tog nečega. Bilo bi krajnje vrijeme da se stvari počnu postavljati na svoje mjesto. Navratio sam u sobu po kacigu potom se bacio na motor. Dok sam startao čuo sam mamu kako vrišti. "Barem isključi tu glazbu, ja ne znam kako se to radi." Dodao sam gas i krenuo prema kući Bosine bake. Mama će po običaju izvući utičnicu od produžnog kabela iz zida i tako prekinuti sve hifi uređaje. Na ulaznim vratima je bio parkiran crveni opel kadett coupe njemačkih registracija. Ubacio sam motor iza auta i pozvonio na vrata. Potrajalo je malo dok je starački glas iza upitao:" "Tko jee?" Odverglah brzo ime nadimak i skoro sve osobne podatke. Na sreću suzdržao sam se nakon nadimka. Bosina baka je otvorila vrata. "Ooo pa to je Bambi. Uđi sine uđi." Ušao sam bez oklijevanja i pridružio se gospođi Haz i njemici nedefiniranih srednjih godina u dnevnom boravku. Šalica sa kavom se našla ispred mene, a ona njemica me samo stručno odmjerila. Nakon pola šalice kave i par rečenica je bilo jasno da njemica, po imenu Silvia, ide negdje u Bugarsku na ljetovanje, da dolazi iz Hamburga i da Jadransku obalu poznaje odlično. Mahnula je rukom da čekamo i nestala u sobi iza dnevnog boravka. Sobi u kojoj sam proveo noć tijekom zadnjeg posjeta ovoj kući. Bosina baka me pogledala nekim toplim pogledom. "Bambi Bosa kaže da si dobar dečko i da si spreman svima pomoći. Vjerojatno zato ti je poslala neku sitnicu. Ostali ovdje u predgrađu Zemuna su po nekim "svojim zakonima". Bože prije rata su u Franstalu bili uglavnom gospoda, a danas je tu svega." Pomislih da je dobro što je napola gluha inače ne znam kako bi provarila moj zadnji boravak u ovoj kući. Možda je bolje što ne čuje dobro i živi u nekim prošlim vremenima. Silvia se vratila sa manjom kartonskom kutijom i uručila mi je. Kutija je bila teža. Zapalio sam još jednu cigaretu i razmjenio par riječi "tarzan deutche" sa gospođama potom se ispričao i napustio društvo. Dok me gospođa Haz pratila ona njemica je gledala za nama ispitivački. Vani sam se jedva suzdržao da ne otvorim i raskopam kutiju tražeći neko pismo. Polako sam prišao MZ-u i stavio kutiju na prtljažnik potom izvadio gumene natezače iz torbice ispod prtljažnika i učvrstio je. Čekao sam da doma budem na samo. Petnaest minuta kasnije sam otvorio kutiju. Sadržavala je kožnu jaknu "Serpico", kaubojske kožne čizme "Serpico" i naočale za sunce iste marke. U jugi je to vrijedilo čitavo malo bogatstvo. Bio sam razočaran. Niti kutija niti džepovi jakne nisu sadržavali nikakvo pismo. Ponovno sam uštekao produžni kabel u utičnicu i počekao da krene glazba "Cockney Rebel ". Otišao sam do ormara sa LP pločama i iza ploča izvadio bocu rakije i čašu. Natočio sam čašu do pola pa vratio bocu na mjesto. Zapalio sam cigaretu i pojačao glazbu. Znao sam da će moji popizditi na prejaku glazbu ali mi je to trebalo. Polako sam otpio gutljaj pa povukao dubok dim cigarete. Jaknu sam isprobao i bacio na kauč. Pristajala mi je odlično. Nakon desetak minuta i dvije pjesme kada su počeli Bronski Beats svojim "Tell mi why?" odlučih probati čizme. Po broju su djelovale ok. Navukoh lijevu i pasala je sto posto. Posegnuh za desnom počeh je navlačiti. Neki papir je bio u čizmi, vjerojatno od originalnog pakiranja. Polako prstima pretražih čizmu i izvukoh pismo. Bilo je na moje ime, podvučeno. Par minuta sam okretao pismo među prstima dok nisam dovršio čašu sa rakijom. Polako sam otvorio kuvertu i izvukao papir. Legao sam na krevet i počeo čitati. Pismo je bilo kratko. Pročitao sam ga dva puta potom ustao i otišao po novu čašu rakije. Otpio sam gutljaj pokušavajući izvući neki zaključak iz tih par rečenica. Bosa je pisala da je ok i da me se uvijek rado sjeti kao i da će me se uvijek i sjećati. Nadalje je naznačila da mi šalje mali poklon samo zato što misli da će mi dobro pristajati. Kraj pisma je naznačio da je čula cijelu priču o Goginom odlasku od Goge i da je malo takvih ljudi koji su spremni pomoći kao što je naša ekipa to uradila. Kraj je završavala rečenica "Rado bih te uvijek vidjela kada je to moguće." Otpio sam još gutljaj "žestice" i zapalio novu cigaretu. Pismo je bilo "ni za glavu ni za rep" kao da mi piše prijateljica iz školskih dana o zajedničkoj ekskurziji, a sve je sličilo na onu bocu pića koja se po nekome pošalje poznaniku iz kurtoazije. Ostao sam doma i preskočio ručak. To što sam preskočio ručak moje nije začudilo ni malo, više ih je zabrinulo što te večeri nisam najavio da "idem vani". Mama me čudno odmjerila i pitala da li mi je dobro. Otpilio sam je bezvoljno nekim obrazloženjem "da želim pročitati do kraja knjigu". Pola sata kasnije me ponovno pozvala na telefon. Strela se javio dobre volje i pun energije. Pitao je da li može doći do mene. Odgovorih samo: "Normalno dođi." Petnaest minuta kasnije začuo sam zvuk motora u dvorištu. Otvorio sam ulazna vrata i propustio Strelu u hodnik. Mahnuo sam glavom ka mojoj sobi što je bio znak da se ne mora javljati mojima u dnevnoj sobi. Ušli smo u sobu i zatvorih vrata. Strela je bacio jaknu na jedan kraj kauča i položio kacigu na nju. Otvorio je ruksak i izvukao dvije boce piva i knjigu. Pivo je položio na moj radni stol a knjigu bacio na kauč. "Ovo moraš pročitati." Polako sam prišao i pogledao korice sa nacrtanom cestom potom pročitah autora i naslov. Jack Kerouac, "Na cesti". Podigao sam knjigu i polako je odložio na ormarić pored ležaja potom pokupio svoja dva jastuka i bacio ih jedan do drugoga prema zidu. Strela je već otvorio pivo i prišao mi pružajući bocu. Legli smo poprijeko na ležaj i naslonili se na jastuke. Iz zvučnika je dopirala glazba Azra "Fafala si mi ti". Kucnuli smo se bocama i otpili. Strela je bio nabrifan. "Knjiga je zakon, moraš to pročitati. E a znaš onu malu Svetlanu iz Galenike sinoć sam ..." Podigao se u sjedeći položaj i pogledao ispod radnog stola gdje sam odložio one čizme iz paketa. Polako je ustao i slobodnom rukom podigao jednu. Pažljivo je zagledao i otpio gutljaj pive. "Koga si to upucao na cesti i pokupio mu serpikose?" "Proveo sam noć u ćeliji zajedno sa jednim koga su trebali ujutro objesiti pa mi pustio svoje čizme i ključeve od motora. Samo su ga objesili prije nego sam ga stigao pitati koji je motor i koja registracija tako da sada pokušavam sve motore redom startati sa ovim ključem koji sam dobio." Izvadio sam iz džepa starinski željezni ključ od dvorišnih metalnih vrata i podigao ga u zrak. Nasmijao se odmahujući glavom. "Ako ne želiš reći nema frke što se mene tiče mogao si ih skinuti i sa mrtvih stopala." Bacio je čizmu nazad pod stol. "Bosa mi poslala po prijateljici iz njemačke." "Kojim povodom? Čula od drugih lažne priče da imaš 25 cm ali jezika pa da ti se uvuče prije slijedećeg posjeta rodnom kraju?" Bacio se nazad na ležaj i naslonio na jastuk. Nije mi se dalo ništa posebno objašnjavati, a nisam ga želio povrijediti. Ispalih prvu laž koja mi je zvučala logično. "Kada je Goga bježala za njemačku dao sam joj sto maraka da joj se nađe za po putu, sama je bila suha. Sada izgleda to Bosa vraća dug pa mi poslala čizme, jaknu i naočale serpikose." "Uvijek sam tvrdio da ti u ekipi imaš najveći smisao za posao i lovu. Vadi jaknu i stakla da vidim, a poslije ti kažem nešto poslovno što sam čuo." Dok je isprobavao jaknu ispričao mi je da po firmi gdje je radio preko omladinske neki lik dila salame i sireve te ukrase iz Rumunjske i Mađarske. Tete iz firme kupuju to ko lude, jeftinije nego kod nas, a kvaliteta dobra. Skinuo je jaknu i vrati je u ormar. "Posudiš mi je ponekad da zblesavim komade koje kontam?" "Narafski." Bio sam zadovoljan što me nije dalje ništa pitao. Petnaest minuta kasnije sam ušao u dnevni boravak i obavijestio moje da "idem malo van pa kad dođem". Mama me pogledala sa olakšanjem u stilu "ipak nije bolestan". Po običaju večer smo završili u obilasku dva lokalna kafića. Ja sam nosio nove čizme, a Strela moju jaknu samo je malo zavrnuo rukave. Život je krenuo dalje. Par dana kasnije sam pakirao opremu za ribolov u ruksak. Planirao sam krenuti slijedećeg jutra sa svitanjem do Starog Slankamena u ribolov i malo kupanja, a potom na povratku obići jedan kafić u kome se znala iskupiti zanimljiva ekipa. Škot se sa novom curom odvezao u neki motel prema jugu, a Strela se patio sa prijateljicom Škotove cure koja "malo bi, malo ne bi". Tako sam ostao na kratko sam. Zazvonio je telefon u hodniku i nevoljko sam podigao slušalicu nadajući se da nije neka mamina rođakinja sa detaljnim ispitivanjem kako sam i imam li curu. "Da molim." "Halo Bambi." Stresao sam se na Bosin mekani malo dublji glas. "Hei Bosa, kako si?" "Dobro, baka mi javila da ti je Silvija uručila paket. Nisam željela u pismu pisati ništa posebno kako ga možda neki radoznali carinik ne bi otvarao i čitao. Zato te sada zovem." Udahnuo sam dublje. "Već sam mislio da si me u totalu otpilila i da je poklon "za ugodno sjećanje"." "Ne budali Bambi. Ti si za mene nešto posebno, samo moraš ostati svoj i naći svoj život i svoj put. Ja svoj imam, a plašim se, ako te puno zivkam vezujem te za sebe i napustit ćeš svoju cestu kako bi pokušao voziti mojom. To nije ni moguće niti bi bilo dobro za tebe. Razvijaj se dalje kako si počeo slijedeći samo svoje ideje i misli." "Bosa imaš nekog lika u Njemačkoj? I "by the way" ne zovu me više Bambi nego Djoni." "Bambi ili Đoni ne budali. Uvijek si dobro došao kod mene u njemačkoj, a tada možemo detaljnije razgovarati. Uskoro mijenjam stan i imat ću novi broj telefona, pošaljem ti ga pa se čujemo pnekad ovako je nezgodno radi tvojih da te često zovem. Sada idi vani i nađi neku curu svojih godina i pokaži joj da si ono što si prema meni pokazao." Veza se prekinula. Stajao sam još minutu sa slušalicom u ruci. Polako sam spustio slušalicu i odlučio da je više nikada ne pitam ništa ako se ponovo javi. Hamburg Promatrao sam vlažne traperice do pola uprljane masnim blatom. Počivale su na vlažnoj klupi neke benzinske na domaku Hamburga. Sve je krenulo loše od jutra. Bilo je oblačno pa smo torbe na prtljagi zaštitili zelenkastim plastičnim vrećama od umjetnog gnojiva. One tanke kišne hlače za vrt nismo navlačili. Nadali smo se da se sklonimo prije početka kiše. Uskoro smo stali radi mog motora koji je radio čudno, preskačući ritam. Kada sam skinuo svjećicu bila je zaprljana uljem. Škot me samo pogledao. "Mogao bi malo paziti kako dodaješ dvotaktol u benzin. Očigledno ga sipaš kao da sebi točiš alkohol u čašu." Nisam odgovorio ništa, a Strela je namignuo iza njegovih leđa povlačeći prstom preko vrata sa upitnim pogledom. Odmahnuo sam glavom dok sam čistio svjećicu. "Pusti ga neka još malo živi, tako će nasrati veću gomilu." Nakon slijedećih petnaest minuta počeo je pljusak. Bili samo na auto cesti i nismo stajali. Pljusak je bio kratak i nije probio jakne od umjetne kože ali su nam traperice bile vlažne i čizme pune vode. Pri skretanju na prvu slijedeću benzinsku meni je pošlo za rukom pronaći vjerojatno jedinu lokvu masne vode i blata na 200 kilometara okolnih uređenih njemačkih parkinga. U WC-u smo se presvukli u rezervne traperice i suhe čarape, a Škot i Strela su svoje vlažne traperice umotali u najlon vrećice i spremili u prtljagu. Ja sam još razmišljao što uraditi sa svojima. Na kraju sam slegao ramenima i polako ih sa dva prsta ubacio u kantu za smeće. Kupiću nove na nekoj rasprodaji ove su ionako bile stare. Škot mi je pružio telefonsku karticu koja je za nas u to vrijeme bila "čudo tehnike", i u njemačkoj je još više od pola govornica bilo na kovanice. Namignuo mi je pokazujući ka zidu benzinske sa dvije telefonske govornice. "Zovi ti, možda budeš imao više sreće. Po zadnjem putokazu imamo malo više od dvadeset kilometara." Polako sam prišao telefonskoj govornici i opsovao. Ova je bila na kovanice. Preturao sam po džepu i izvukao dvije kovanice po jednu marku. Otipkao sam broj i čekao. Na prva tri signala se nije javio nitko potom sam čuo Gogin glas. "Halo goga Đoni je." "Baaambiiiiiiiiii je ste stigli?" Djelovala je uzbuđeno. "Na dvadeset kilometara do Hamburga dolazimo auto cestom od Bremena." "Suupeeer. Slušaj na samom početku grada na auto cesti imate veliku benzinsku sa "Faaaast Fooood" i tamo sam za pola sata na kraju parkinga bijeli BMW 315." Veza se prekinula. Sve je bilo u najboljem redu. Vratio sam se do Škota i Strele sa podignutim palcem. "Za pola sata ili tako nešto je na benzinskoj na ulazu u grad. Tražimo bijeli BMW 315 na kraju parkinga." Škot se nasmiješio i klimnuo glavom, Strela je pokazao glavom ka kafiću na benzinskoj. "Imamo vremena za jednu kavu tamo smo za petnaest minuta." Klimnuo sam glavom i krenuo ka kafiću. Konobar je bio ljubazan i napravio je dobre kave. Kupio sam kutiju cigareta iz automata. Ovdje su cigarete bile pakleno skupe i računali smo na zalihu duhana i Jugo cigareta u prtljagi. Ipak sam odahnuo i poželio to proslaviti kutijom francuskih "Gitanes". Ponudio sam cigarete. Strela je samo povukao dim i zakolutao očima. Škot se nakašljao i komentirao. "Od ovoga bi i krava pobacila." Dok smo kretali ka motorima zamijetio sam nešto čudno. Nismo ništa jeli od sinoć ali Strela nije tražio "jutarnju dozu" hrane. Očigledno je i njega pucalo što smo ipak na kraju puta. Pola sata kasnije smo pronašli benzinsku. Dok smo ulazili na parking zamijetio sam na kraju parkinga bijeli BMW 315. Parking je bio poluprazan, a BMW okrenut zadnjim dijelom prema nama. Pomislih da pri prvom susretu prilazimo "s guza". Dok sam vozio ka autu zamijetio sam otvorena vozačka vrata i nogu u čipkastoj čarapi i crnoj sandali visoke potpetice. Prišli smo na par metara do auta i zaustavili motore. Polako sam skidao kacigu sjedeći na motoru. Iz auta se pojavila druga noga pored prve i dojam čipke i sandala visoke potpetice je bio veličanstven. Potom se pojavila cura u kožnoj minici uzanoj čipkastoj bluzi i kožnom prsluku. Pomislih da smo pogriješili ova je bila sa dobrim make up-om dobrim ružem neobično plave kose i luđački zgodna dok se njihala na onim potpeticama prema nama. Nisam vjerovao da je to Goga. Ciknula je i potrčala prema meni. "Baambiiii!" Zagrlila me sa obije ruke dok sam još držao kacigu u rukama povukla prema sebi i počela ljubiti u obraz. Osjetio sam miris parfema ali neki posebni seksi miris. Pustila me i odmaknula se jedan korak skupila noge i malo savila koljena. Pljesnula je rukama. "Ne mogu vjerovati da ste stigli. Bambi vi ste ovdje!" Zamijetih da na lijevoj ruci na nadlaktici ima tetovažu. Kineski zmaj ili tako nešto. Dobro joj je pristajala. U to doba u Jugi se, u većini okruženja, cura sa tetovažom smatrala propalitetom odnosno skoro pa prostitutkom. Ovdje je to bilo drukčije. Još pri dolasku sam zamijetio više tetovaža na zgodnim ili manje zgodnim curama. Polako sam spustio nožicu i sišao sa motora. Od kada sam dodao dorađenu bočnu parkirnu nožicu na MZ-a vježbao sam taj silazak. Da djeluje nešto hladno u stilu "faca sam i na način kako silazim". Ovaj put sam djelovao sam sebi nespretan. Kacigu sam objesio na upravljač i polako se okrenuo prema Gogi. Ponovno mi se bacila u zagrljaj i udjelila mi par "pusa" svugdje po licu. Potom je otrčala do Strele i Škota i dala im po pusu u usta. Vratila se prema meni i uhvatila me za ruke potežući ih prema sebi. "Idemo ili prvo popijete kavu u Mc?" Odmahnuh glavom. Na sebi sam osjećao miris znoja, ceste i benzina. "Kavu smo popili na prošloj benzinskoj. Idemo i ako je moguće tuširamo se u tvom stanu." Poskočila je na mjestu. Potom okrećući se mahnula rukom. "Možemo i rasturiti moj stan ako vam paše. Vozim polako slijedite me." Zajahao sam i uzeo kacigu u ruke, pogledah prema Škotu i Streli. Strela mi je samo uputio topli pogled u stilu "to majstore" i navukao kacigu. Škot je uputio neki čudni osmijeh. "Casanova obriši ruž sa sebe. Imaš ga po cijelom licu." Slegao sam ramenima i navukao kacigu. Sve nedaće i Hilda su nestali iz moje glave. Tada još nisam znao da povratni pravac vozim sam. MZ je startao besprijekorno. Polako smo krenuli. Gogin BMW naprijed, ja sam je polako slijedio, a Škot i Strela su vozili paralelno iza mene. *********** Kraj prvog dijela "Jahači u magli" *************** OK OV JE KRAJ PRVOG DIJELA OD UKUPNO 3 SVI KOMENTARI ČITATELJA SU DOBRO DOŠLI :thumbleft: :aplauz: :aplauz: :aplauz: :aplauz: :aplauz: Damir Boris hvala na komentarima, sudeći po broju pregleda prati još oko 20 - 30 osoba, a mrzovoljnih da napišu koju riječ :udrri: super štivo za na more Daj Đoni ne kakinjaj! Ili hoćeš da ti damo pismenu pohvalu?! Ljudi čitaju i niko nije jednu lošu riječ uputio. To samo znači da je pun pogodak. Ja kad vidim da je novi nastavak ne stajem sa čitanjem bez obzira što se oko mene događa. Šibaj dalje i dobil buš Coctu.. piće naše mladosti! Sent from my Mobikita! Daj Đoni ne kakinjaj! Ili hoćeš da ti damo pismenu pohvalu?! Ljudi čitaju i niko nije jednu lošu riječ uputio. To samo znači da je pun pogodak. Ja kad vidim da je novi nastavak ne stajem sa čitanjem bez obzira što se oko mene događa. Šibaj dalje i dobil buš Coctu.. piće naše mladosti! Sent from my Mobikita! Dado kritika bi dobro došla :smoke: bez kritike nema kvalitete (normalne kritike), a Coctu još uvijek rado pijem. Valjda to ide sa godinama što je dulje piješ to ti više paše :D e jbga Đoni, toliko je dobro da sam požurio na hr motori da pročitam sve, ali.... i tamo si kratak :D kod nas ovi klinci za dobru :uupss: kažu da je prepicka :evil:, tako je i ovo predobro :aplauz: sorry na vulgarnosti ali original je samo jedan :ruke: e jbga Đoni, toliko je dobro da sam požurio na hr motori da pročitam sve, ali.... i tamo si kratak :D kod nas ovi klinci za dobru :uupss: kažu da je prepicka :evil:, tako je i ovo predobro :aplauz: sorry na vulgarnosti ali original je samo jedan :ruke: Gastro hvala ali nemoguće je da post ima cca 600 pregleda, a samo 4 odgovora budući da 600 dijelim sa 10 pa dobijem 60 koji možda prate ovo. Ne trebaju pohvale ali bilo koji komentar je dobro došao - pišem budući da želim nešto ispričati, a kratak sam budući da je bilo nekih pregovora za papir ali meni neprihvatljivih uvjeta pa uskoro ide dalje :smoke: :kokice: :kokice: :kokice: Svaka cast majstore od toliko sunda sam skoro prestao citati, ovo je kurbla za dalje citanje svih tvojih i drugih romana ovog pravca. Bravo i samo nastavi :ruke: :occasion: Kad ide drugi dio :D ovo sve bolje i bolje postaje :aplauz: :aplauz: :aplauz: :aplauz: :occasion: Kad ide drugi dio :D ovo sve bolje i bolje postaje :aplauz: :aplauz: :aplauz: :aplauz: :occasion: Računam da tu pivu i platiš - odnosno dvije za mene i ženu moju ( :smoke: :glasses: ) ide čim budem na GO. ko to pije samo jednu pivu :D :angel: samo vi doletite, lako ćemo rješit sve ostalo :ruke: a onda želim autogram haha :belj: ko to pije samo jednu pivu :D :angel: samo vi doletite, lako ćemo rješit sve ostalo :ruke: a onda želim autogram haha :belj: Pazi se kroz Šibenik sigure prolazimo na putu za Albaniju negdje oko 15.08. pa našli još koga za vožnju ili vozim sam ... (ne bi bilo prvi put) :smoke: Moram priznat da sam 5 x skrolao i nikad karaja pa sam samo stisnuo odgovori :) neide meni to citanje ja volim opipljivo brate mili ... Slegao sam ramenima i navukao kacigu. Sve nedaće i Hilda su nestali iz moje glave. Tada još nisam znao da povratni pravac vozim sam. MZ je startao besprijekorno. Polako smo krenuli. Gogin BMW naprijed, ja sam je polako slijedio, a Škot i Strela su vozili paralelno iza mene. *********** Kraj prvog dijela "Jahači u magli" *************** "Cestom privida i stvarnosti" **************** Buđenje je bilo sa glavoboljom. Prethodnu večer smo žena i ja proveli kod zajedničkih prijatelja na roštilju. Ivan je bio moj kolega sa posla. Ivanova žena je radila sjajne delicije od povrća, a Ivan odličan roštilj. Samo sam malo više popio "domaćeg crnog". Polako sam se odvukao do kupaone i istuširao skoro hladnom vodom. Potom sam se obrijao i navukao kućni ogrtač. Dok sam stavljao kavu u "kogumicu" bilo mi je jasno. Ne mogu tek tako pustiti ovu šansu. Moram znati da li je ono u Opatiji bila Goga. Na kraju svih krajeva neki od tih događaja su odredili moj kasniji život na cesti. Šalicu kave sam popio skoro "na eks" potom sam natočio kavu u visoku šalicu dodao malo mlijeka i stavio je na pladanj. Dodao sam i čašu soka od naranče i dva prepečenca iz tostera. Mirisalo je dobro. Ubacih par žlica marmelade od marelica na tanjurić potom ga položih na pladanj. Zaputio sam se u spavaću sobu. Lidija je još bila u polu snu. Poljubih je nježno i položih pladanj do nje na ležaj. "Kava za dobro jutro." Nasmiješila se sanjivo me gledajući. "Kojim povodom sinoć si bez razloga bio loše volje?" "Da se iskupim." Pridigla se malo i poljubila me. "Donesi mi pepeljaru, molim te." Minutu kasnije sam spustio pepeljaru na noćni ormarić. Pogladio sam je po kosi i nasmiješio se. "Idem do Opatije na kavu." Mrzovoljno me pogledala. "Ponovo oni tvoji Janjevci." "Nisu moji, ja sam "Lala" to si zaboravila ali su OK dečki i paše mi popiti kavu sa njima." Mahnula je rukom u stilu "nestani". Dok sam kretao prema vratima spavaće sobe Cmoky, naš bijeli mačak i nepopravljivi "uvlakač", se pažljivo prebacio sa fotelje na krevet umiljato predući prema Lidiji. Pogledao sam ga, a on mi je vratio neki umilni pogled sa proračunatom mačjom lukavštinom u pozadini. Dok sam izlazio iz sobe dobacih preko ramena. "Koliko je ovaj tvoj mačak "čmaronja" sigurno će osvojiti "zlatni čmar godine"." Jedan prepečenac je doletio i razbio se o dovratak. Cmoky je već bio iznad ostataka radi provjere "za svaki slučaj možda je to nešto što ja volim". Petnaest minuta kasnije startao sam svoj prastari Kawasaki EN 500. Bio je malo prenizak za mene ali za izlete i vožnje do plaže je služio dobro. Krećući ka obilaznici prema Opatiji mislio sam samo jedno: "Mirjana najvjerojatnije zna tko je ona žena na terasi. Mirjana je "stari mačak" u ugostiteljskim vodama i svoje mušterije vrlo dobro poznaje, a onu ženu je pozdravila dosta prisno." Hamburg Preturao sam po čistim čarapama i odabrao par sivih sportskih. Osjetio sam da je nešto skriveno u dvostruko presavijenim čarapama. Sjetih se da je to vrećica duhana. Polako sam izvadio vrećicu sa duhanom i odnio je do zajedničke veće najlon vrećice u kutu sobe. U velikoj najlon vrećici su počivale kutije cigareta i vrećice duhana. Prije polaska na put smo se raspitali i doznali da je kutija cigareta u njemačkoj oko četiri marke pa smo nakupovali cigarete i švercani hercegovački duhan te to "strateški rasporedili" po onih par majica i donjeg roblja koje smo nosili "kako bi zahebali carinu". Odmjerio sam sadržaj vrećice i zaključio da "će izdržati najveći dio boravka". Polako sam navukao čarape i vratio se u dnevni boravak Goginog stana. Na kožnom trosjedu je ležao Strela. Škot je upravo tražio neku radio postaju na "Sony" HiFi uređajima u staklenom ormariću. Strela je podigao pogled prema meni i nasmiješio se, očigledno je obilan doručak podigao njegovo raspoloženje na "viši nivo". "Kamo gibamo danas? Može onaj sastanak sa prijateljima mojih matoraca kako bih to odradio i bio miran." Dan prije smo se svi javili telefonom doma u stilu "da smo živi i zdravi i čujemo se za par dana". Strelina mama je Streli objasnila da je "tata nazvao poslovnog poznanika iz njemačke, koji živi u Hamburgu, pa da navrati i javi se, ovaj će mu sve pomoći što treba, a naročito "da se jadno dijete u tuđini snađe". Nismo to komentirali ali bilo nam je jasno ako ne želimo "uzbunu uspaničene mamice" da se moramo javiti na taj broj telefona i popričati sa nekim nijemcem na nekom piću kavi ili što već. Škot se polako podigao od onog HiFi i pogledao nas. Meni je uputio neki čudan pogled potom se nasmiješio u svom starom stilu i posegnuo rukom u džep. "Danas idemo autom. Goga nam je pustila svoj BMW prije nego je otišla sa frendicom na posao. Voze naizmjenično svaki tjedan druga. Sada je red na frendici pa je auto nama na raspolaganju." Pogledao sam u ponosno podignute ključeve i suzdržao se od komentara. Žalac ljubomore je proradio i pokušavao sam ga sakriti što dublje u sebi, zakopati negdje i zaboraviti. Škot je bio moj prijatelj i na kraju on je jutros ustao rano skuhao kavu i spremio doručak za sve, nije ni čudo što je Goga pustila njemu ključeve još prije nego smo mi "izvukli zadnjice iz krpa". Sa druge strane sličilo je na nastavak mog "lošeg početka". Dok smo vozili prema Hamburgu nisam pomišljao na Gogu kao seksualni objekt. Jednostavno bila mi je prijateljica koju će mi biti drago vidjeti. Nakon susreta na parkingu gledao sam je drugim očima. Prvi dojam je bio "obara sa nogu". Duge noge u čipkastim čarapama, platforma sandale na visoku potpeticu, kožna minica i prsluk uz tetovažu na goloj nadlaktici i čipkastu bluzu bez rukava, fantazija. Dok smo vozili ka Goginom stanu pojavila mi se jaka želja da osjeća "nešto više" prema meni od običnog prijateljstva. Stan je bio specifično uređen sa kožnom garniturom, hifi uređajima, tv-om i videorekorderom u dnevnom boravku. Na zidovima su se smjenjivali posteri i uljane slike, pejzaži i aktovi. Smjestila nas je svu trojicu u jednu od dvije spavaće sobe, Škot i Strela su odabrali bračni ležaj a ja madrac na podu. Nakon tuširanja i presvlačenja dočekao nas je stol prepun raznih delicija te bokal filter kave i boca viskija, na stolu u blagavaoni. Ostatak dana smo proveli u razgovoru smijehu potezanju iz boce koja je ubrzo ostala prazna pa smo otvorili novu. Zajednički smo spremali paštu i tri različite vrste umaka uz istu. Sve je bilo razdragano i ispunjeno smijehom i zabavom. Goga je skinula sandale i kožni prsluk pa je ostala samo u kožnoj minici i crnim čipkastim čarapama i bluzi ispod koje se nazirao crni grudnjak. Bila je stvarno oličenje seksualnosti, a onaj potišteni izgled i praznina u očima su nestali. Izgledala je kao da udiše život "punim plućima i bez ikakvih opterećenja". Nije niti bilo razloga da bude drugačije. Goga je živjela u iznajmljenom "gradskom stanu" sa garažom. Najamnina gradskih stanova je bila niska, a plaća voditelja grupe u tvornici poliakrila visoka, pa je računica bila jasna. Bilo mi je drago što joj je život krenuo dobro. Mi smo već osjećali tugu pada standarda u Jugoslaviji i pitao sam se da li nisam pogriješio oko "odlaska u inozemstvo". Goga se sjajno zabavljala. Smijala se non stop na svaku i najgluplju foru. Smjestio sam se u fotelji naspram velikog tv- a, a Goga je ubacila video kazetu sa koncerta "Guns and roses" te zvuk prebacila na hifi. Bili smo u "svom elementu". Goga mi je u jednom trenutku sjela u krilo i uhvatila me sa obije ruke za kosu okrečući mi glavu lijevo i desno. "Hei tako mi je drago da ste kod mene luđaci jedni." Glas joj je zvučao iskreno. Polako sam joj spustio ruku sa vanjske strane na nad koljenice na tu prekrasnu čipku i pustio je da me poteže za uši i čupa za kosu. Bio sam u transu. Minutu kasnije je ustala i dala puse u obraz Škotu i Streli potom odskakutala do kuhinje da donese još leda i "vatrene vode". Kako je večer odmicala histerija se smirila. Razgovor je postao tiši i više usmjeren ka tome "kako je u jugi i jesu konačno ukinuli bonove za benzin" (ukinuti znatno prije ali očigledno nije znala) i "koji dio jadrana treba obvezno vidjeti". Bio sam ponosan iz priče je bilo jasno da je znala za naše dvo mjesečno putovanje od Zemuna preko Bosne do Pule pa preko cijele Jadranske magistrale do Ulcinja te preko Crne Gore natrag za Zemun. "Od kuda znaš za to?" Pitao sam stvarno iz radoznalosti. Pogledala me nekim vragolastim pogledom. "Bosa mi ispričala." Klimnuo sam glavom bez komentara. Već sam zamijetio nešto što nisam htio sebi priznati. Goga je Strelu gledala pogledom "starije sestre" što ovome nije smetalo već je nastojao biti samo ljubazan i ugodan. Prema meni je iskazivala nešto čudno i nedefinirano između poštivanja i divljenja. Škota je više puta pogledala ispod oka onim pogledom "zainteresirane žene". Prije polaska na spavanje joj položih ruku na rame ali mi je samo uvalila brzu pusu u usta i nestala u svojoj spavaćoj sobi. Dok sam slagao one njemačke deke na madrac na podu pogledao sam Škota i Strelu na bračnom ležaju. Strela se već stručno umotao u deke i ležao zatvorenih očiju ali Škot mi je uzvratio pogled čudan i turoban. Do jutra sam sve zaboravio. Nedjelju prije podne smo obilazili i razgledali Hamburg odnosno samo "par osnovnih točki" kako se Goga izrazila. Prije polaska smo sa Goginog telefona obavili minimalne razgovore sa "onima doma". Tako je Strela dobio "domaću zadaću". Strela je pitao Gogu "da li može obaviti još jedan razgovor" na što je ova začuđeno klimnula glavom i prokomentirala. "Bez ograničenja zovite koga hoćete i koliko hoćete." Potom je odnijela kavu i poslužavnik sa kolačima u dnevni boravak, gdje smo se nakon doručka smjestili. Bila je puna energije i dok smo pili kavu ispitivala je Škota o našem "dugom putu" po jadranu. Škot je nastojao biti maksimalno šarmantan ali ništa više. Pričao je dogodovštine dodajući humor i cinične komentare. Goga je gledala ispod oka u njegovom pravcu i smijala se povremeno samo ubacujući "ma daj". Prvi put sam ugušio žalac ljubomore pojašnjavajući samome sebi "da moj ego nije iznad realne situacije". Strela je upao u sobu i pogledao Škota. "Pričao sam sa Mirom ona je super i želi nam ugodan provod ali kaže da bi se ti trebao javiti Ljilji navodno nisi od kada smo pošli." Škot ga je oštro pogledao i produljio razgovor sa Gogom. Goga je na sebi imala kratke hlaće majicu bez rukava i natikače. Na listu lijeve noge je imala drugu tetovažu u kineskom stilu. Sjedila je na trosjedu do mene u nekoj joga pozi oslanjajući se podlakticama na koljena i fiksirala Škota. Strela je zbunjeno uzeo kolač sa tanjura i sjeo na drugu fotelju. Žvakao je više mehanički nego "sa svojim poznatim guštom". Pogledao je zbunjeno u mom pravcu, a ja sam mu namignuo. Nakon kave i kolača smo krenuli u obilazak Goginim autom. Goga je vozila oštro ali sigurno dosta poštivajući prometne propise. Objasnila je da su "ovdje" kazne za prometne prekršaje dosta visoke i da se nitko ne igra puno sa tim. Sviđalo mi se kako "mota" teški BMW između auta i bez problema parkira na svakom dostupnom mjestu. Upitah je kada je položila. Nasmiješila se i objasnila da nema niti pune dvije godine. Pokazala nam je centar grada, "San Paoli" sa "crvenim svijetlima kupleraja" i par povijesnih spomenika. Nakon kave na nekom poznatom mjestu gdje su se prije drugog rata okupljali umjetnici svih kalibara Goga je predložila "da odemo na neko od umjetnih jezera van grada na kasniji ručak/večeru" što ona časti. Prihvatili smo bez razmišljanja, na kraju i došli smo da bi vidjeli "što se više može". Dok smo prilazili autu Škot je pitao "da li može malo u životu isprobati i BMW-a". Goga mu je dobacila ključeve uz smješak. "Naravno voljela bih te vidjeti kako voziš". Ubacili smo se u auto. Prednje sjedalo do vozača je prešutno "po pravilu" bilo rezervirano za mene budući da sam imao "najduže krake". Ovaj put je Goga podigla naslon i smjestila me na zadnje sjedalo do Strele, sama se ubacujući na prednje suvozačko. Ljubazno me pogledala i pomakla sjedalo naprijed oslobađajući mi prostor za koljena. Nisam komentirao. Dok je Škot vozio Goga mu je davala upute i smijala se na sve njegove izjave. Strela je djelovao zbunjeno, a ja sam ostao hladan i nastojao ubaciti po koju veselu dosjetku. Nisam želio izgubiti niti jednoga od njih dvojice kao prijatelje "ni po koju cijenu". Večera na jezeru je protekla veselo i sa dvije boce Španjolskog vina. Škot je vozio nazad, a svi smo vikali "brže" i "zgazi ga" te slične gluposti dok je na dijelu auto ceste BMW dostizao na brzinomjeru brojku 170. Prije svih sam legao na svoj madrac. Dok je Strela ulazio u krevet namještajući deke samo je dobacio: "Noćka Đoni." Škot je polako sjeo na rub kreveta i namignuo mi potom samo legao ne pokrivajući se. Bio mi je čudan. Prije nego sam zaspao zapisah u pod memoriji da se sutra javim Bosi. Suzana Zamazana Strela se vratio sa telefona. Pogledao je Škota. "Javio sam se i svojoj Miri pozdravila nas i pita zašto se ti uopće ne javljaš Ljilji, od one noći u motelu nije te čula." Škot ga razdraženo pogleda. "Strela to je moja stvar ako si popizdio za Mirom ne uplići mene u to." Strela pogleda prema meni. Pogledah ga i namignuh. Skužio je. Prišao je Škotu i položio mu ruku na rame. "Sorry samo prenosim što mi je Mira rekla. Nadalje onaj tatin prijatelj nijemac nas zove na večeru sve zajedno na nekom jezeru u okolici, zapisao sam, mislim da je to onaj isti restoran gdje smo bili sinoć. Odradimo to i miran sam od mojih "roditelja davitelja". Škot ga pogleda ozbiljno ali meko. "Može ali pokupimo Gogu pa da ide sa nama na večeru nakon posla." Klimnuh glavom, a Strela se samo nasmiješio. Pet minuta kasnije smo provjerili motore parkirane uza zid garaže i potrpali se u auto. Pravac smo dogovorili po planu grada i okolice, debljoj knjižici koju nam je Goga pripremila. Pri polasku iz garaže Škot je otvorio prozor auta i zatulio imitirajući "Otkačenog" (Oddball), tenkistu iz filma "Keely's Heroes". Film je posljednjih par godina bio vrlo popularan u ekipi. Vozili smo se polako ulicama razgledajući zgrade i zagledajući cure u prolazu, ako bi nam se mjesto svidjelo jednostavno bi potražili neki parking u blizini i stali "u detaljan pregled". Popili smo po pivo u nekoj kavani u starom njemačkom stilu. Nije nam se svidjela, unutra su uglavnom visili neki njemački "fosili". Škot je bio u elementu i dobre volje. "Zaboravili smo da svi mladi ovdje rade, a sada je radno vrijeme. Idemo pogledati neku rasprodaju možda nađemo nešto što nam paše." Nakon pola sata traženja pronašli smo veliki tržni centar sa parkingom na tri nivoa. Upali smo u "potrošački raj trulog kapitalizma" razgledavajući sve ono čega u "naprednom socijalizmu" nije bilo ili bilo u vrlo malim količinama. U odjelu informatike zagledali smo za nas tada novo čudo tehnike i po cijeni nedostižno PC računalo. Bacili smo se na nabavku malih disketa za comodore i spectrum računala, sa kojima smo Škot i ja raspolagali. Police sa video igricama smo obišli i detaljno proučili. Na jednom od katova je počivao odjel moto opreme. Sa tugom smo ga nakon sat razgledavanja i prebrojavanja napustili kako bi pogledali nove LP ploče i kazete. Pri pauzi smo u nekom fast food pojeli Hot dog i popili jednu pivu na tri čaše. Škot je bio izrazito dobre volje kako je dan odmicao ali Strela je postajao pomalo šutljiviji. Dok smo brisali prste o papirni stoljnjak u fast food-u Škot ga bocnu prstom. "Strela koji ti je vrag ušutao si se ko Djoni kada smo dolazili što te muči?" Strela je malo pošutao gledajući u stol potom nas pogledao redom u oči. "Dečki sa vama mi je super i ovaj put je super i sve ide više nego dobro ali mislim na Miru. Proveli smo samo jednu noć zajedno i krenuli smo na ovaj put sada mi nedostaje. Jutros smo se čuli i to me muči malo je i živčana. Dva puta me pitala gdje smo i što radimo kada se ti Škot ne javljaš Ljilji uopće." Škot je polako spljoštio plastičnu čašu za pivu prstima i duboko udahnuo. "Strela tebi za ljubav nazvaću Ljilju i pokušati sve smiriti čim se vratimo u stan. Već neko vrijeme mi se čini da nije za mene. Krenuo sam na put i zaključio da mi uopće ne fali niti mislim na nju. Moraću joj to objasniti kada se vratimo ali ću je sada radi tebe nazvati i smiriti." Osjetio sam olakšanje, one napetosti je nestalo i sve je između nas bilo po starom. Ludovali smo još neko vrijeme po ulicama Hamburga potom se zaputili u stan da dočekamo Gogu sa posla. Čim smo ušli Škot je otišao do telefona. Nas dvojica smo diskretno zatvorili vrata hodnika i nasuli si po čašu vodke koja je uvijek stajala u hladnjaku. Polako smo pijuckali i slušali neku country glazbu. Opušteno smo promatrali sunce kroz prozor. Strela je gledao nekamo kroz prozor potom mi se iznenada obratio. "Znaš Đoni meni je stvarno stalo do Mire. Ne mislim to kao prije ono "plešem ratni ples oko nje dok mi ne da pičke". Mira mi paše kao kompletna osoba. Ne vjerujem da bih ovdje odolio da "uhvatim nešto sa strane" ali sve jedno mi je. Ne želim izgubiti Miru." Otišao sam po bocu i bez riječi nam natočio još votke. Bocu sam pustio na stoliću. Kucnuli smo se. "Strela svi mi tražimo "tu neku osobu" i bilo bi mi drago da si je ti našao." Nasmiješio mi se i ispili smo. Pogledah ka vratima. Iz hodnika smo još čuli Škotov tihi glas. Nismo čuli što govori, nije nas ni zanimalo. On je znao sa ženama, znao ih je uvjeriti u što god hoće. Klimnuo sam glavom. "Goga će ovaj mjesec imati malo veći račun za telefon i alkohol." Nasmijali smo se. Strela je odmahnuo rukom. "Kako sam skužio ima plaću preko tri tisuće maraka. Neće to nju puno uzdrmati vidio si kako je ovdje hrana jeftina kao kod nas, a njena plaća deset prosječnih jugo radničkih plaća." Škot je ušao u sobu. Zamjetio je bocu i potegao direktno iz iste. Kada je vratio na stolić pljesnuo je Strelu po ramenu. "Sve ok, smirio sam Ljilju dok se ne vratimo. Javit ću joj se još koji put pa budi miran." Zapalio je cigaretu. Meni se upalila žarulja. Planirao sam danas nazvati Bosu. Pogledao sam na sat. Bilo je oko 18 sati. Vreme je ok, vjerojatno se vratila sa posla. Izašao sam u hodnik prišao telefonu i okrenuo broj. Prvi put sam pogriješio. Trebalo je dodati nulu ispred prvog broja tako se dobivao puni pozivni broj za grad. Okrenuo sam ponovno. Prvi signal. Ok pogodio sam. Nakon petog signala kada sam već pomišljao spustiti slušalicu javio se njemački tvrdi veseli ženski glas. "Daa, dobili ste stan slobodnih mislilaca i neradnika, kako ne želimo biti doma nakon zvučnog signala pustite poruku i ne obraćajte pažnju što se zvučni signal stalno ponavlja kao tuu, tuu, tut, nismo spustili slušalicu." Slijedio je veseli smijeh. Pokušah na svom lošem njemačkom. "Ispričavam se ali samo bih želio razgovarati sa Bosom ako sam dobio pravi broj telefona." Kratka pauza potom zbunjeni glas. "Oprostite mislila sam da je kolegica sa posla, počekajte malo pozvaću je." Začuli su se koraci i netko je podigao slušalicu. "Halo Bosa Đoni je." "Bambii, nemoj reći da si u Njemačkoj." "Već treći dan kod Goge smo." "Treći dan i nisi se do sada javio. Stvarno si prase. Znači onaj Škotlanđanin i Strelac su sa tobom. Super. Nadam se da nađeš vremena da se vidimo." "Obavezno mislio sam i danas ali Strela ima neke obveze prema poslovnim partnerima njegovih staraca pa ako može sutra." "Može. Doći će mo po tebe nakon posla. Ono ludo prase Petru si već upoznao tako da je neću morati posebno predstavljati." "Onu što nešto glumi? "Ma pusti je, postavili su prve telefonske sekretarice na poslu pa sada kod svakog javljanja na telefon glumi telefonsku sekretaricu, otkačen stvor ali mislim da će te se kao dva luđaka ipak dobro uklopiti." "Vjerujem da hoćemo. Imam tvoju adresu ali mislim da je to dosta dalje od Hamburga. Pa reci gdje da dođem?" "Ahernsburg je Samo 50 km od centra Hamburga. Kako misliš doći?" "Motorom." "OK vrati se od Goge prema auto cesti, ubaci se na obilaznicu oko Hamburga i skreni na cestu 75 potom samo ravno. Treba ti oko 40 minuta od Goge do ulaska u Ahernsburg. Čekamo te na ulasku u 18 sati. Može?" "Sada moram do kuhinje da vidim što mi je Petra zabrljala sa ručkom dok sam pričala. Veselim ti se. Ciao." Veza se prekinula. Krenuo sam prema sobi i začuo ključ u bravi. Goga je veselo upala na vrata stana. "Đonii." Okačila je jaknu i dala mi pusu u usta. Brzo je ušla u dnevni boravak i dala pusu Streli u obraz, a Škotu u usta. Samo ova pusa kod Škota kao da je malo dulje potrajala. Slegao sam ramenima, već sam zakopao svaku nadu i ljubomoru. Škot je bio majstor za skontati žensku. Bacio sam se na fotelju i natočio si novu votku. Škot je objasnio Gogi da trebamo biti oko osam sati na ulazu u restoranu "Pirate" na jezeru. Veselo je klimnula glavom. "To je restoran malo dalje od onoga gdje smo bili sinoć. Krenimo oko sedam." Potom je dohvatila bocu sa votkom i otpila dobar gutljaj. Malo se zagrcnula i nasmiješila Škotu. Škot je dohvatio bocu i nazdravio joj. Strela je gledao kroz prozor. Ja sam otišao da HiFI i pojačao onu country glazbu. Dobro im ide pomislio sam. Stigli smo petnaest minuta ranije pa smo "bacili mali đir" po obali. Goga nam je objasnila da se na ovom dijelu može raditi roštilj u za to predviđenim zidanim roštiljima i svirati gitara navečer ako nisi previše bučan. Znala je tu sa ekipom navratiti. Potom je pljesnula rukama. "Upoznaćete ih ovaj vikend i napravit ćemo roštilj ovdje. Vidi tamo za roštiljom su neki naši sudeći harmonici." Zadnje je dodala tiho. Pogledah u pravcu gdje je pokazivala. Pet metara od nas ekipa od dvije žene i četiri muškarca se muvala oko roštilja. Na travi je ležala harmonika sa malom Jugoslavenskom zastavom nalijepljenom na kutiju. Sa roštilja je dopirao miris mesa, a gajba pive je ležala pored deke očigledno namijenjene za sjedenje. Boca je kružila po ekipi. Razaznah riječi "domaća", "dobra" i "sretan rođendan". Polako smo se zaputili ka ulazu u restoran. Dok smo kretali začuo se zvuk harmonike i lagani pljesak. Na moje zadovoljstvo nije bila neka od novokomponiranih narodnih već "Ribara starog kći". Herman i Sofija su nas čekali na ulazu u restoran. Herman je bio ugodni stari gospodin od oko sedamdeset godina. Sofija je bila desetak godina mlađa visoka plava dobro obučena i zgodna dama. Strela nas je sve predstavio na svom tarzan english. Ljubazno su nas pozdravili i objasnili da je stol rezerviran u dijelu bez glazbe, tako da možemo pričati, ako želimo prebacit će se u dio sa glazbom. Odbili smo, nije nam se slušala glazba sa zvučnika po tuđem izboru. Dok smo kretali Herman je odmjerio Gogu u laganoj majici, traper minici, mrežastim čarapama i cipelama visoke pete. Očigledno je skretala pažnju na sebe. Gospođa Sofija se samo nasmiješila odmahujući glavom. Dio bez glazbe je bila terasa okrenuta prema onom dijelu plaže gdje su tridesetak metara dalje naši "zemljaci" slavili nešto. Dok smo sjedali za stol dopirali su do nas zvuci harmonike i lagana pjesma "Osam tamburaša". Lik je stvarno svirao dobro. Goga se ubacila između Škota i Hermana, Strelu je zapalo između Hermana i Sofije, ja sam sjedio do Sofije naspram Škota i Goge. Herman je ponudio jelovnike i rekao da kao njegovi gosti biramo. Savijetovao je ribu ili "Argentinski Biftek". Krenulo je sa aperitivom. Na početku je bilo malo nategnuto no nakon dva aperitiva je sve postalo opuštenije. Kada je predjelo stiglo na stol već je pala prva boca vina, Goga je preuzela ulogu općeg prevoditelja, a ekipa vani je postala malo glasnija uz harmoniku. Goga je vješto podigla atmosferu. Kod druge boce vina gospođa Sofia je odbila uz obrazloženje da ona vozi doma "kako bi Hermi mogao popiti koju". Goga je pogledala Škota i nasmijala mu se. "OK ti popij, ja vozim doma." Škot joj je nazdravio čašom. Kada su se kucnuli zamijetih da mu je jedna ruka nestala sa stola. Poznajući taj pokret bilo mi je jasno da ta ruka počiva na Goginom koljenu u crnim čarapama. Herman je postao opušteniji pričajući svoje doživljaje iz trgovine sa SSSR-om. Ona ekipa je već bila na Makedonskim pjesmama i jasno smo čuli "Makedonsko devojče". Kada je stiglo glavno jelo i nova boca crnog vina oni na plaži su postali malo glasniji i svirali su "Ako umram il zaginam". Škotova ruka nje se pojavljivala ispod stola sve dok nije morao uzeti vilicu uz glavno jelo. Sofia je slušala glazbu i riječi koji su dopirali sa plaže. Pitala je da li je to jugo glazba, Goga joj je odgovorila da je. Gospođa se nije zbunila poslušala je ono "Ako umram il zaginem nemojte me žalate" i pitala Gogu o čemu pjeva pjesma. Goga je objasnila u par riječi, u među razdoblju Škotova ruka je ponovno nestala pod stolom. Ovaj put je i nešto tiho rekao Gogi. Ona mu se nasmiješila. Ekipa na plaži je malo utihnula vjerojatno radi one boce rakije koja je kružila uz pivo. Sudeći po Škotovom izrazu lica ruka mu nije počivala na Goginom koljenu već malo više. Zapalio sam cigaretu i potegao gutljaj vina iz čaše. Strela se pravio da ništa ne vidi i natucao neki engleski sa Hermanom. Goga je polako naslonila glavu na Škotovo rame. Oni na plaži ponovno su počeli samo glasnije lijepo se čula prva strofa koju su uz harmoniku zajedno pjevali. "Oj Suzana zana zana zamazana zana zana, al je krasan pogled oka tvog!" Sofia se nagnula slušajući i klimnula glavom. "Lijepo zvuči isto vaša pjesma?" Goga i Škot su se isključili od ostatka svijeta sjedeli su bez riječi ona naslonjena na njegovo rame, a on sa pogledom na plažu bez naznaka da je čuo bilo što. Pitao sam se do kuda je dospio sa rukom. Sofija je ostala bez odgovora pa se okrenula prema meni budući da je skužila da nešto govorim njemački. Klimnuh glavom. "Da gospođo." Sa plaže je sada harmonika postala glasnija, a dva ženska glasa su pjevala. "Oj Suzana moraš mi reći što ti je trbuh sve veći i veći?" Dečki su preuzeli refren. "Oj Suzana zana zana zamazana zana zana al je krasan pogled oka tvog." Sofija je njihala glavom u ritmu glazbe. Cure na plaži su krenule dalje. "Mila majko jedne je noći Ive želio da ga umoči." Cijela ekipa sa plaže je krenula sa slijedećom strofom. "O teško meni, o teško meni, Ivek mora sad da se ženi." Sofia me pogledala. "Gospon Đoni kakva je to pjesma?" I dalje je njihala glavom u ritmu glazbe. Reagirao sam refleksno. "Ljubavna gospođo." "Ooo, tako lijepo zvuči." Ekipa sa plaže je izbacila još jednom refren "Suzanu zamazanu" i jedan muški glas je preuzeo slijedeću strofu. "Punica draga nek niš ne pita za njenu ćerku boli me kita." Nakon toga su svi zapjevali. "Punice draga imaj na umu da Ivek uvijek koristi gumu. I to je curo o braku tvome ja sa sobom nosim kondome." Krenulo je još jednom "Suzana zamazana" praćeno salvom smijeha. Sofija me začuđeno pogledala. "O čemu pjevaju u toj pjesmi?" Našao sam se na trenutak u zabuni nakon toga ispalih gledajući u Gogu i Škota. "Oni bi trebali dobiti dijete i realizirati brak ali to nije moguće iz tehničkih razloga, mislim okolice." Goga se iznenada uključila u ovaj svijet. Slušala je moj loš njemački i začuđeno me pogledala. Sofija me gledala još čudnije. "Gospon Džoni zašto se oni pjevači na kraju smiju kada je to sa ljubavi tužno?" Pogledao sam je uz smiješak. "Ipak se sve dobro završi samo mi je teško na lošem njemačkom to objasniti." Polako je klimnula glavom dok je Goga gledala u mene sa iznenađenjem. "Recite mi samo još jednom kako se zove ta pjesma?" Gledajući u Gogu točio sam si vino u čašu, polako izgovorih. "Suzana zamazana." Goga me pogledala onim svojim pogledom i brzo dobacila smiješeći se. "Ti si stvarno lud." Škot me mrko odmjerio, a Sofija mi se nasmiješila. "Zapamtit ću to je lijepa melodija." Herman je popio koju više i udavio Strelu svojim pričama na engleskom skužio sam samo u jednom dijelu da hvali Strelinog tatu kao vrlo sposobnog. Ja sam popio koju više i ispričao se sa Sofijom koja je ispala ugodna gospođa sa burnim doživljajima iz mladosti. Bio sam hladan što se tiče Goge. Nije me više to pogađalo ali me je Škot par puta čudno pogledao. Na kraju večeri je policija upozorila ekipu na plaži da budu tihi. Herman je zlatnom vizom platio račun i dugo su se pozdravljali sa nama. Sofija mu je pomogla do auta. Mahali smo im dok su kretali, a svatko je u ruci držao Hermanovu vizitku. Zaputili smo se ka autu. Škot i Goga zagrljeni. Na pola puta do auta su stali i počeli se ljubiti kao da ne zamjećuju ništa oko sebe. Strela i ja smo se pravili da ništa ne vidimo. Kada smo krenuli Goga je vozila, a Škot je držao za koljeno kada je to bilo moguće. Prije nego je ubacila kazetu u radio okrenula se prema meni. "Suzana Zamazana i još k tome to prodaješ kao ljubavnu pjesmu." Škot se počeo smijati. Goga je raspalila po plinu dok je iz radija glasno svirao Dire Straits - "Sultans Of Swing". Popili smo još jednu za laku noć. Škot i Goga su nestali u Goginoj spavaćoj sobi. Strela me pogledao. Podigao sam čašu. "Živjeli, ispijemo ovu pa idemo u krpe." Strela je klimnuo glavom. Dok sam se pakirao u vreću za spavanje na svom madracu Strela je dobacio. "Sada možeš i na ležaj ima dovoljno mjesta." "Hvala stari ali znaš ono "ja jesam peder ali nisi moj tip"." Nasmijao se. Pet minuta kasnije čuo sam kako duboko diše. Njega situacija sa Gogom i Škotom nije uzbuđivala. Meni je bilo žao radi onog "Suzana zamazana". Na svu sreću nije se ljutila. Oboje su mi prijatelji neka im je sa srećom. Nasmijao se. Pet minuta kasnije čuo sam kako duboko diše. Njega situacija sa Gogom i Škotom nije uzbuđivala. Meni je bilo žao radi onog "Suzana zamazana". Na svu sreću nije se ljutila. Oboje su mi prijatelji neka im je sa srećom. Kako je kome suđeno Ušli smo u stan i sjeli za stol. Boljelo me je cijelo tijelo i vapio sam za krevetom. Škot je otišao do hladnjaka i izvadio bocu votke. Goga je pazila da uvijek bude jedna boca u hladnjaku. Pogotovu zadnja tri dana. Škot je natočio svima i ispili smo. Polako je izvukao lovu i položio je na stol. Mala gomilica njemačkih maraka. Bile su sve stotice. "Zaslužili smo." Bio je jedini komentar. Polako je uzeo novac i počeo ga dijeliti na tri kupa. Radio je to u šali i sa zadovoljstvom. Slagao je po sustavu "jedna tebi jedna meni jedna njemu". Izbrojio sam svoj dio dok je dijelio. Šesto maraka. Malo bogatstvo. Za ovo se moglo kupiti nešto ili produljiti put za tjedan dva. Tko zna gdje bi smo mogli stići. Pogledah Škota. "Bilo je dogovoreno tisuću i petsto na nas tri. Otkuda sada tristo maraka više." Nasmiješio se i polako šibicom zapalio cigaretu. "Horst je bio zadovoljan obavljenim poslom i častio je svakoga sa po sto maraka. Nema vremena da nas izvede u restoran pa je dao lovu. Očigledno je dobro zaradio na nama." Strela je duboko uzdahnuo. "Zaslužili smo. Bilo je to jebenih tri dana." Dan nakon one večere smo sjedili i igrali poker. Škot je odbijao poći nekamo bez Goge pa smo je čekali da se vrati sa posla. Ja sam ionako imao namjeru otići na onaj sastanak sa Bosom. Goga je došla ranije. Upala je u stan i dugo Ljubila Škota. Potom je kritički odmjerila karte, gomilu čikova u pepeljari i prazne limenke piva. Okrenula se prema meni. "Đoni pisao si mi, jedan put, da ste radili kod vulkanizera?" "Radili smo više puta. Zašto?" Držeći Škota za ruku objasnila je da je prijatelj njene poznanice u problemima. Imao je svađalačku narav i napustila su ga dva radnika upravo kada je dobio veliki posao za jednu od glavnih taksi firmi u Hamburgu. Nije se nadao tom poslu, a upravo ga je dobio. Sada mora zamijeniti gume na više auta u roku od tri dana. Traži bilo koga za pomoć, na crno još bolje. Njemački radnici ne vole prekovremene, a ovdje će se raditi "dan i noć". Počinje se večeras i do petka u podne sve mora biti gotovo. Spreman je platiti po petsto maraka svakome za tri dana. Pogledali smo se. To je za nas bila lova. Škot je poljubio Gogu. "U igri smo." Otkazao sam sastanak sa Bosom. Javila se Petra, Bosa je na poslu, a ona je došla malo ranije da spremi nešto za jelo. Djelovala je zbunjeno kada sam objasnio da "imam neki posao i ne mogu doći ali da se javim i sve objasnim". Ok nazvat će Bosu i objasniti da je otkazano. Pola sata kasnije bili smo u vulkanizerskoj radionici. Vlasnik je bio niski debeli njemac po imenu Horst. Visoki mršavi mladić koji nije prekidao posao je bio njegov sin. Vani je bilo parkirano pet mercedesa 190, krem boje, sa natpisom TAXI na bočnim stranicama. Objasnio je da je neka inspekcija pregledala gume na vozilima i masno kaznila firmu radi par "sumnjivih" guma. Uprava je poludjela i odlučila na pola vozila staviti nove gume. Bilo je to jeftinije od nove kazne. Vozila će nam dovoziti na kraju smjene i u najkraćem roku moramo zamjeniti gume. Pokazao je glavom ka planinskom vijencu novih guma, uredno poslaganih svugdje po radionici. Posao može ali prvo da vidi kako radimo. Odmjerio nas je otišao do malog ureda sa staklenim zidovima i donio tri čista radna kombinezona. Meni je kombinezon bio malo kraći, a preširok. Slijedeći dani su se pretvorili u auto gume. Radili smo do kasno. Nas trojica smo skidali kotače, skidali gume i montirali nove. Horst i sin bi pregledali svaki kotač sa novom gumom i izvršili balansiranje. Osobno su postavljali kotače na aute. Auti su stizali u grupama od tri do pet i činilo se da nikada neće prestati. Radilo se do kasno u noć. Ovo jutro mi se činilo da neću ustati, sve me boljelo. Oko podneva nije više bilo auta, a gomile novih guma su bile zamijenjene starim gumama. Horst je rekao da je posao gotov. Skinuli smo prljave poderane radne kombinezone i oprali se. Škot je otišao po lovu. Nama se nije dalo, sjedeli smo na motorima i čekali ga. Sada sam gledao u novčanice na stolu, oni bolovi su počeli popuštati, a i umor je bio nekako manji. Pokupih novac i ubacih ga u džep traperica. "Sada možemo i malo produljiti put?" Strela je slegnuo ramenima. "Ja bih nazad kako je planirano ali ako ste vas dvojica ..." Strela je obavio još jedan telefonski razgovor sa "ljubavnom središnjicom" i bio je smireniji. Izgleda da je "situacija bila pod kontrolom". Škot me oštro pogleda. "Đoni da to pustimo par dana, poslije odlučimo." Klimnuo sam glavom i otišao pod tuš. Presvukao sam majicu i promatrao traperice na sebi. Bile su pomalo prljave stvarno je vrijeme da nabavim nove i ubacim ove u perilicu. Nazvao sam Bosu na posao. Pri prošlom telefonskom dala mi je broj na poslu. "Halo, ovaj put dolazim samo reci kada?" "Super šest sati isto mjesto kao i prošli put. Petri će biti drago radoznala je da te vidi." Sve je štimalo. Bacili smo se na karte i coca colu. Goga je upala ranije puna energije i vesela. Bacila je veliku plastičnu vrećicu na Škota. "Poklon iznenađenje!" Dugo su se ljubili. Škot je nakon toga iz vrećice izvukao kožnu jaknu i isprobao je. Bila je nešto između motociklističke i sportske. Crna kratka jakna završavala je kožnim remenom. Stvarno je izgledala super. Dok je Kuhala paštu Goga je veselo objasnila da je zakazala večeras sa nekom ekipom izlazak u disko bar "Western Gold". Bit će dvije prijateljice i jedan poznanik. Namignula je ka Streli i meni. Tada je zazvonio telefon. Goga je postavila paštu na stol u blagavonici i otrčala do telefona. Veselo se javila ali je glas ubrzo postao tih pa ljutit. Uspio sam razaznati malo njemačkog. Zvučalo je u stilu "to je riješeno tako mora biti" i "ne prijeti mi". Iznenada je zalupila slušalicu i otrčala u spavaću sobu. Zalupila je vrata. Škot je otišao za njom. Pogledali smo se. Strela me upitno promatrao. "Nisam ništa skužio, neka rasprava." Sjedeli smo i čekali. U jednom trenutku je iz spavaće sobe dopirao Gogin malo histeričan povišeni glas. Potom je sve utihnulo. Pašta je stajala na stolu već hladna. Strela je otišao do hladnjaka po pivo, a ja sam pustio glazbu. Sjedeli smo i čekali povremeno potežući pivo. Konačno je Škot izašao iz sobe. Sjeo je za stol i odmjerio nas. Ovo je izbacio ljutito. Čekali smo da produlji. Otišao je do hladnjaka i donio bocu sa votkom. Otpio je iz boce i zapalio cigaretu. "Goga je imala vezu sa nekim likom. Raskinula je ali sada je gnjavi i prijeti joj. Uplašena je." Čekali smo bez riječi. Konačno Strela nije izdržao. "Neki opasan lik kada se uplašila ili samo drkadžija koji sere?" Škot je otpio još jedan gutljaj iz boce. "Ne znam sve detalje ali nijemac je i ima gadnu ekipu. Nešto kao kod nas, faca sa ekipom koja misli da je iznad svega." Pogledah ga upitno. "Koliko je opasno?" "Za sada ništa samo prijeti ali možda bude." Klimnuh glavom. "Idem do Bose. Nadam se da nije frka pa možete bez mene." Strela je klimnuo glavom. "Bez brige, ako bude trebalo vrištat ćemo "u pomoć" pa ti dođi." Smiješio se. Nije ga uzbuđivala situacija. Škot me pljesnu po ramenu. "Ma idemo na neko mjesto gdje oni ne zalaze tako da je ok." "Sa mnom samo imate frke, žao mi je ali nešto mi je suđeno da samo stvaram probleme prijateljima." Podigao sam glavu. Goga je stajala iza nas. Imala je neki čudan ili tužan pogled. Nasmiješih joj se. "Bez brige imamo dosta iskustva sa luđacima." Dok je prilazila stolu polako se nagnula i poljubila me u obraz. "Đoni uvijek spreman pomoći." Škot mi je namignuo, a Strela je počeo ubacivati hladnu paštu u tanjur. "Možemo podgrijati preljev." Zaključio je ubacujući prvu vilicu pašte u usta. Čekao sam na parkingu benzinske prije ulaza u Ahernsburg. Ona zgodna njemica se ponovno nagnula da opere prednje staklo na nekom autu i zadovoljno sam promatrao njenu zadnjicu utegnutu u crvene radničke hlače. Malo mi je popravilo raspoloženje. Prije mog polaska telefon u Goginom stanu je još dva puta zvonio. Prvi put se javila Goga i nakon kratkog vremena zalupila slušalicu. Pet minuta kasnije je telefon ponovno zvonio. Goga je bila blijeda. Škot joj je dao glavom znak da se javi. Ustao je i stajao pored nje dok je podizala slušalicu. Kada ga je pogledala i klimnula glavom preuzeo je slušalicu i dreknuo na engleskom nešto u stilu "Idiote nazovi još jedan put i hebat ću te do smrti". Vratili su se za stol. Goga je bila blijeda, a za Škota mi se činilo da mu para izlazi na uši. Strela je samo smotao cigaretu i komentirao: "Ako se ponovno javi nakon tvoje prijetnje sigurno je peder." Dok sam izlazio iz stana Goga me otpratila do vrata. Izašla je sa mnom vani i tiho zatvorila vrata. "Đoni si im išta ispričao o mojoj situaciji prije odlaska?" Pogledah je upitno. "Mislim ono za tatu i ..." Odmahnuh glavom. "Oni su mi prijatelji i nisu me ništa pitali. Uradili smo što smo uradili i to je to." "Kvrcnuo" sam je kacigom po glavi. "Čuvaj mi Škota. Pusa." Dok sam startao motor osjećao sam se bolje. Bijeli Ford Escort je skrenuo na parking i polako se zaustavio na desetak metara od mog motora. Sa su vozačkih vrata je izašla visoka njemica malo grubljih crta lica u kožnim hlačama i traper jakni. Bila je visoka i na neki čudan način zgodna. Plava kosa je bila kratko podšišana, ali frizura je bila tipično ženska. Duguljasto lice grubljih crta je ipak izgledalo ženstveno. Iznenada mi je mahnula. Odmahnuh joj. Prošla je vječnost prije nego su se vozačka vrata otvorila. Bosa je polako izašla i krenula prema meni. Nosila je svijetlu traper haljinu i crne malo punije čarape. Sandale su bile na visoku potpeticu. Zamijetio sam da više ne vuče nogu odnosno ne šepa. Široko se smiješila. Prišla je i uhvatila me za podlaktice potom mi udijelila pusu u usta. Zagrlio sam je. Ona njemica se iznenada stvorila pored nas. "Hei, a ja, mene ne želiš upoznati. Nisam bio siguran da sam dobro "skužio" njemački. Pustio sam Bosu i polako se okrenuo prema njemici. Pružih joj ruku. Pljusnula me po ruci u stilu "daj pet" i nasmijala se. "Petra." Gledala me u oči. Imala je prodoran pogled i neki nedokučivi šarm u tom pogledu. Osjetio sam se malim i nevažnim u njenom životu. Spontano sam se nasmiješio. Odgovorila je smiješkom i "pljusnula" me po glavi. "Da znaš tko je šef." Potom je otrčala ka autu i otvorila vrata. "Heii vas dva idemoooo." Bosa me pogledala. "Sve u redu sviđaš joj se. Vozi iza nas." Polako se zaputila prema autu. Dok sam prilazio motoru i navlačio kacigu osjećao sam vrtoglavicu. Ništa mi nije bilo jasno i sve je bilo OK ali ništa nije bilo "po standardu". Gdje je "zajeb"? Escort je polako krenuo sa parkirališta. Slijedio sam ga. Dok smo skretali kroz ulice starog dijela grada prema periferiji Petra se malo "provukla" kroz su vozački prozor i mahnula mi pokazujući rukama nešto što sam rastumačio kao "još malo". Očigledno nije mogla "mirovati". Mahnuh joj rukom i poslah pusu. Kroz prozor je ispružila ruku sa savijenom šakom u stilu "poljubi mi ruku". Ne znam zašto ali počela mi se sviđati. Jedino me mučilo da se nakon prvih dojmova ne pokaže kao "mali demon ženske zločestoće". Obično su, u mom životu, cure sa sličnim stilom bile robinje svoga ega, u stilu "svijet se okreće oko mene". Možda je, možda nije, vidjet ćemo. Skrenuli smo u malu sporednu ulicu potom u dvorište jedne od onih kuća "na četiri dijela". Kuće tog tipa su bile česte u Njemačkoj. Kocka od kuće sa jednom stranom u jednoj ulici, a drugom stranom u drugoj ulici je bila podijeljena sa dva ravna pregradna zida, tako su se dobivala četiri dvoetažna stana sa svojim komadom dvorišta i garažom. Dva u jednoj, a dva u drugoj ulici. Bosa mi je pokazala da ubacim motor u garažu iza auta. Par minuta kasnije ušli smo u stan. Petra mi je uzela kacigu iz ruke malo je zagledala i stavila u policu ormara u predsoblju. Sve je uradila prirodno pa je to imalo nekog šarma. Dnevni boravak je sadržavao stolić kožni trosjed fotelju i gomilu kožnih jastučića razbacanih po podu. Na jednom zidu je bila polica sa HiFi uređajima i tv sa video recorder - om. U kutu drugoga je počivala gitara na stalku. Petra me gurnula u fotelju dok se Bosa smiješila. "Skini jaknu i opusti se, sada će pokorne žene da donesu piće. Whisk-ey ili vodka?" "Votka." Opustio sam se dok su se njih dvije uputile u kuhinju. Par minuta kasnije smo sjedili uz bocu votke, narezak i grickalice na stoliću. Počela je ugodna večer. Pogledah u gitaru pa u Bosu. "Počela si svirati gitaru?" "Ni govora. Petra svira i to odlično." Pogledah Petru. "Odsviraš mi nešto?" Namignula mi je. "Tek nakon treće čaše vodke." Nasmijali smo se. Led se počeo topiti. Nakon petnaest minuta neobveznog razgovora Petra je pokupila čašu i otišla u kuhinju sa obrazloženjem "treba isprazniti hladnjak od smeća i uvaliti to u večeru". Ništa što je rekla ili radila nije zvučalo zločesto. Jednostavno je izgledalo kao prirodno iskazano "to je to". Bilo je jasno da nas je pustila "na samo". Bosa me pogledala i nasula nova pića potom malo pojačala glazbu sa hifi. Promatrao sam je sa leđa dok je hodala ka HiFi ormariću. Nogu više uopće nije vukla. Kada je sjela ispalih. "Što kod tebe ima novo u zadnjih godinu dana. Čini mi se samo da bolje hodaš od kada smo se zadnji put vidjeli." Prije to sa nogom nikada nisam izrekao. Sada jednostavno nisam izdržao. Pogledala me na neki čudan način i malo se nagnula prema meni. "Prvi put uopće pitaš o tome. I lijepo je da pitaš tek kada je sve u redu, za razliku od drugih. Imala sam operaciju i tri mjeseca ležanja u bolnici. Produljenje kosti. Kost razrežu malo je odvoje učvrste šinama i čekaju da sam organizam popuni prazninu, sama sraste. Potom se isto ponavlja dok se ne dobije željeno produljenje. Sada je ok." Podigoh čašu. "U to ime. Je bilo bolno?" Kucnuli smo se čašama. "Ponekada je vraški boljelo, da zažališ što si se upuštao u to. Ali sada je sve sjajno, isplatila se bol. Jedino je ostao ožiljak ali to riješim malo punijim tamnim čarapama ili nosim hlače." Sada se već smiješila. Zapalio sam cigaretu. Promotrila me pažljivo. "Ti se mijenjaš. Izraz ti je oštriji, a pogled čvršći. Djeluješ umorno." "Puno smo radili ova tri dana i jesam umoran." Nestala je u kuhinji i vratila se sa zdjelicom zelenih maslina. Natočila mi je novu čašicu. "Imamo grčko vino uz večeru, nešto što je Petra iskopala u nekom tržnom centru. Ona uvijek eksperimentira sa pićima." "Polako sa alkoholom, moram voziti nazad tako da ..." "Nadala sam se da ostaješ." Pogledao sam je promatrala me mirno. "Želiš to?" "Želim." "OK ostajem." Nije se nasmiješila samo je klimnula glavom. "Pripremit ću ti drugu spavaću sobu. Imaš sve što ti treba, ako ne imamo par novih četkica za zube." Postajalo je napeto. Nisam očekivao ovakav razvoj događaja. Stan je imao samo dvije spavaće sobe na katu i veliki dnevni boravak i blagavaonu u prizemlju, jasno ko dan koji je raspored po spavaćim sobama. Polako spustih čašicu na stol. "Ti nećeš sa mnom?" Nije gledala u mene. Klimnula je glavom gledajući nekamo u led diode HiFi pojačala. "Hoću ali ne odmah. Malo ćemo još razjasniti stvari. Treba malo vremena, samo malo." Ovo je bilo jasno ali neodređeno. To, malo vremena, koliko? Sat, dva ili tri dana. Odlučih ne "silovati" vratit ćemo se na tu temu kasnije čak i pred Petrom ako treba. Odlučih se prebaciti na drugo područje. "Nema problema. Goga mi nije ništa rekla za tvoju operaciju ili kako je sa tobom. Rekla je samo da si dobro i da ti život teče ok. Dalje nije odgovarala na moja pitanja. Točnije izbjegavala je odgovore i pitanja. Nešto ne štima između vas?" Malo me gledala direktno u oči. "Štima u normalnim odnosima, samo smo se davno razdvojile i slabo kontaktiramo. Živjela je sa nama deset mjeseci, kada je došla u Njemačku, nakon toga je otišla svojim putem i mislim da joj dobro ide samo ..." Naglo je prekinula i posegnula za bocom. Dolila nam je votke u čaše. Čekao sam da nastavi ali nije. "Ide joj dobro samo ... " "Ništa, samo malo znam o njoj u zadnje vrijeme." Ovo nije zvučalo baš iskreno ali bila je još jedna tema za kasnije. Iz kuhinje je dotutnjila Petra i pogledala nas. "Pijete bez mene ali ja ću umrijeti od tuge pa će vam poslije biti krivo." Dograbila je bocu i nasula si u čašu smještajući se na ležaj pored Bose. Pogledala me je uz osmijeh i podigla čašu, stvarno mi se sviđala, bilo je nešto posebno u njoj. Neki slični komentari od nekih cura prije su me živcirali, uvijek su sličili na prenemaganje. Kod Petre je to bilo izrečeno u nekom stilu "tek da nešto kažem", nije čak ni zvučalo kao loša šala. Sa zvučnika je dopirao Dylan - "Knocking on heavens door". Udahnuo sam i osjetio da sam pretjerao sa cigaretama posljednja tri dana. Počeo me i hvatati umor. Petra je uhvatila Bosu za ruku, držala je nježno. Gledala me je sa zanimanjem. "Imamo lasagne voliš to? Bosa mi je pričala dosta o tebi, bila sam radoznala da te upoznam." Nije čekala odgovor. "Koliko ste vozili do Hamburga? Vjerojatno je to suuper pustolovina. Cesta, sloboda i glazba u glavi ili tako nekako. Uvijek to pomislim kada vidim motore na cesti, morati ću to jedan put isprobati, položiti nabaviti motor i malo ..." Prekinula je da odpije iz čaše. Odlučih ne prekidati je odgovorima na pitanja. Očigledno je bila hiper aktivno stvorenje. Promatrao sam je kako drži Bosinu ruku, nježno kao ljubavnica. Otpila je dva puta po gutljaj. Gledao sam Bosu ona je skrenula pogled. Petra me pogledala. "Heei, nećeš mi odgovoriti?" Ovo nisam očekivao. Pogledah je uz osmijeh i namignuh joj. "Kojim redom da odgovorim?" "Voliš lasagne?" "Koliko ste vozili do hamburga?" "Pet dana." "Pet dana suuper. Gdje ste spavali, upoznali neke zanimljive ljude?" "Spavali smo u studentskom smještaju ilegalno, u vrtu jedne vlasnice Biker-Bara, na benzinskoj i u pederskom motelu na cesti." Petra se počela smijati. Prosula je malo votke koju je točila. Bosa se ukočila. "Pederskom motelu? Jeste vi pederi?" Odmahnuh glavom. Zaključio sam da bi ona i deklariranog homoseksualca pitala na isti način. "Ne samo smo pogriješili cestu, zalutali i našli motel, bilo je kasno pa smo odlučili prenoćiti u istom." Petra je već tulila od smijeha. "I onda su vam dečki pokazali gdje ste dospjeli! Ujutro ste samo malo čudno hodali. Tako je to nakon analnog seksa prvi put." Protiv volje se nasmijah, bila je zarazna u svom veselju. Pustila je Bosinu ruku i udarala se po nad koljenici glasno se smijući. Bosa me ukočeno i zbunjeno gledala. Pogledah Petru. "Pretpostavljam da to znaš iz vlastitog iskustva ali ja to ne bih mogao potvrditi, nisam probao. Da smo spavali u pederskom motelu doznali smo tek slijedeće jutro na benzinskoj kada su nas svi čudno gledali dok smo "ponosno" objašnjavali gdje smo prespavali." Nastavila se smijati i presavila se u struku naginjući glavu ka podu. "Mogu zamisliti situaciju. Ti pričaš, a dečki te gledaju i polako se odmiču od tebe nakon minute si sam, ostao je samo jedan koji te zaljubljeno gleda. Ne brini ovdje je to prihvaćeno." Bosa je sjedela ukočeno na ležaju i gledala u mene. Namignuh joj i uputih smiješak. Prvi put u našim odnosima bila je u poziciji da čeka moju reakciju. Do sada je ona vodila sve, čvrsto i samouvjereno. Odlučih iskoristiti prednost i preuzeti kontrolu. Čekao sam da se Petra malo smiri potom je pogledao i podigao čašu. "Jesi ti lezbijka?" Nije se zbunila, otpila je iz čaše i klimnula glavom. "Uglavnom da ali ponekada i ne." Iznenada je skočila sa trosjeda. "Lasagnee u pećnici su, a ja ovdje vrištim od smijeha." Nestala je u kuhinji. Pogledao sam Bosu. Šutjela je i gledala mimo mene. Prvi put u odnosu sa njom sam osjetio da ja kontroliram situaciju. Ispio sam ostatak iz čaše i spustio je na stolić. Alkohol me polako hvatao ali bilo mi je svejedno. Šutio sam i čekao. Na kraju Bosa nije izdržala. "Mislila sam da znaš, sve one priče o meni. Silvia je obećala da će ti kada uruči paket ponešto objasniti. Sada vidim da sam sama trebala ranije to riješiti. Oprosti." Odmahnuh glavom i protiv svoje volje zapalih cigaretu. Sjetih se prvog Bosinog paketa i žene koja ga je donijela. Gledala me ispitivački ili kao da mi željela nešto reći. Ja sam se brzo pokupio tražeći pismo. Sada nije bitno. "Nije bitno, Silvija nije imala šansu. Moja krivica. Onu jednu noć, kada smo se drugi put vidjeli, potrošili smo na druge stvari." Sjedili smo i šutali. Sa zvučnika je dopirala glazba Eagles - "Hotel California ". Zapitah se u kojoj kući vlastitih duhova sam ja sada zarobljen. Na riječi pjesme "to može biti nebo, to može biti pakao" lagano zatvorih oči. Petra je došla iz kuhinje. Pogledala nas je i prišla HiFi polici. U dva oštra pokreta prekinula je i izbacila kazetu. Ne okrećući se prema nama tvrdim glasom je dobacila. "Koja pogrebna atmosfera je zavladala. Sigurno je glazba kriva za to." Ubacila je drugu kazetu. Iz zvučnika je krenulo Patrick Hernandez - "Born to Be Alive ". Petra se polako okrenula i došla do moje fotelje. Čučnula je i uhvatila me sa obije ruke za glavu. Brzo i kratko mi dala pusu u usta. "Pozajmim ti Bosu za noćas pa vi riješite sve kasnije u sobi. Može?" Digla se i krenula prema kuhinji. "Idem po vino dok se lasagne malo ohlade, ne bi bilo dobro da dalje pijemo votku, a vas dva se oraspoložite dok se vratim." Nestala je u kuhinji. Ustao sam i polako prišao Bosi. Kleknuo sam na jedno koljeno i ljubio je polako i dugo. Zagrlila me. Kada je poljubac završio pogledao sam je u oči. "Nije važno neka život ide dalje. Kako je kome suđeno." Klimnula je glavom. Polako sam se vratio na fotelju. Pogledali smo se i nasmijali. Iz zvučnika je tulio Boney M - "Ma Baker ". Osjetih da se vratila dobra atmosfera. Petra je dotutnjila iz kuhinje sa otvorenom bocom crnog vina u jednoj ruci i tri vinske visoke čaše sa stalkom između prstiju druge ruke. Poredala je čaše na stol i natočila ih do pola. "Kratko piće i zajedno postavljamo stol, da se lasagne ne ohlade previše." Ubacila se do Bose zagrlila je jednom rukom i podigla svoju čašu sa vinom. "Pičkice rasplakane živjeli." Smijala se na vlastitu zdravicu. Stvarno je bila zarazna. Nasmijao sam se iskreno i nazdravio. Bosa se nasmijala i podigla čašu. Petra mi se stvarno sviđala imala je ono nešto i u odnosima sa prijateljima, neku prirodnu ljudsku toplinu. Dok smo pili Petra je spustila ruku sa Bose i uperila prst u mene. "Morati ćeš za večerom ispričati sve o tom pederskom motelu i što ste mislili kada ste došli tamo, hoću se dobro zabaviti." Slegoh ramenima. "Nismo mislili ništa, ja sam mislio da smo dospjeli u kuću duhova znaš ono kao "Hotel California "." Petra se valjala od smijeha. "Pederska kuća duhova, to bi bio pravi horror." Stvarno je bila zarazna. Svi smo se smijali. Iz kuhinje je dopirao miris lasagn-a, osjećao sam se ugodno. Probudio sam se prvi. Mučila me lagana glavobolja što nije bilo ni čudno nakon onog miksa vino -votka. Bio sam žedan. Ustao sam polako iz kreveta tražeći gaće. Bacio sam pogled na Bosu koja je još spavala i Petru koja je ležala sa rukom preko Bosinih ramena. Bila je polu budna. Samo mi je dala znak rukom u stilu "tiho" i zatvorila oči. Pitao sam se kakva je Petra u seksu. Možda doznam. Na kraju sam odustao od gaća, tiho otišao do kuhinje, zatvorio vrata i natočio si veliku čašu hladne vode. Ispio sam je "na eks". "Tko večera dosta vina, doručkuje vodu." Pomislio sam da ima dosta istine u tome. Polako sam tražio kavu i filtere skakućući po hladnim pločicama. Kada se ugodni miris filter kave razlio po kuhinji natočio sam si šalicu i dodao kondezirano mlijeko iz hladnjaka. Nije mi se sjedalo golom zadnjicom na stolicu ali još manje mi se stajalo na hladnim pločicama. Našao sam pepeljaru i cigarete. Nakon prvog gutljaja kave sam zapalio i osjetih se bolje. Vrata kuhinje su se polako otvorila. Petra je stajala na vratima u laganom crnom kućnom ogrtaču i ugodnim ružičastim papučama koje su imitirale patkice. Pogledala je moju golotinju kritički potom nestala. Začuo sam vrata druge spavaće sobe i minutu kasnije je bila u kuhinji. Bacila mi je u glavu kućni ogrtač i položila pred mene neke natikače. "Kava miriše dobro upravo sam razmišljala kako bi bilo dobro da netko skuha kavu kada si ti otpuzao vani." Nasula je šalicu i par žlica šećera. Ja sam pregledao onaj kućni ogrtač. Bio je plavi, ženski sintetički, sa imitacijom čipke po rubovima. Držeći ga sa dvije ruke pogledah Petru koja je sjela za stol preko puta mene. Odmjerila me kritički. "Imaš svoj ogrtač?" Odmahnuh glavom. Znala je da sam došao "sa onim na sebi". Namignula je. "Pa što čekaš? Ugodnije ti je sjediti golom zadnjicom na stolici?" Ustao sam i navukao ogrtač polako vezujući remen. Bio mi je samo "malo manji". Sjetih se da je Petra samo nepunih desetak centimetra niža od mene. Natikače su mi bile najmanje za tri broja male ali su nekako stale na moje noge. Sjeo sam i slegao ramenima. "Istina bolje je." Nasmijala se nagnula preko stola i kvrcnula me prstom po nosu. One plave oči su djelovale toplo. "Skuhao si dobru kavu." Pili smo kavu i šutali. Prošla noć je bila čudna. Večerali smo zajedno uz puno smijeha. Ispričao sam sve detalje naše pripreme i putovanja, preskačući ono o Hildi. Vino je išlo brzo tako da smo otvorili drugu bocu. Uskoro smo počeli i plesati. Par bi plesao, a "treći" je sjedio u fotelji. Nakon svake pjesme bi treći preuzimao ples, a netko bi sjeo na fotelju. Sve je bilo spontano. Otišla je još jedna boca vina. Na kraju je Petra dugo ljubila Bosu i potom rekla da ide u svoju sobu. Nestala je u zajedničkoj spavaćoj sobi, a mi smo se smjestili u onoj namijenjenoj za mene. Skinuli smo se bez riječi i zavukli u krevet. Nije trajalo dugo ali je bilo strastveno. Zaspao sam na leđima sa jednom rukom ispod pokrivača na Bosinom koljenu. Usred noći sam se naglo probudio tražeći razlog. Soba je bila osvijetljena samo žaruljom sa hodnika kroz otvorena vrata. U vratima je stajala Petra. "Ne mogu spavati sama, budim se. Mogu do Bose ako ste se vi "ispričali"?" Bio sam umoran i željan sna. Mahnuh rukom. "Upadaj samo ne hrči." Nadao sam se da sam na njemačkom točno rekao "hrči". Vrata je pustila otvorena i brzo se ubacila na krevet sa Bosine strane, tiho se smijući. Ispod pokrivača Bosa mi je nježno stisnula ruku. Prije nego se uvukla pod pokrivač i sklupčala pored Bose ,Petra se prebacila na mene preko pokrivača. Uhvatila me sa obije ruke za glavu i polako poljubila gurajući mi jezik u usta. Udijelila mi je još jednu pusu i nestala na drugoj strani kreveta, zavlačeći se pod pokrivač pored Bose. Shvatio sam poljubac kao njezin način da mi kaže "oprosti što smetam" i ništa više. Sada sam je gledao preko stola kako pije kavu. Zaključih da ta žena stvarno ima neku duboku ljudsku crtu u sebi i ne srami se pokazati je. Podigla je obrve prema meni. "Tko će odnijeti kavu Bosi?" Slegoh ramenima. "Ti si ovdje domaća, bio bi red da se ja ne "ubacujem u sklad u kući"." Ustala je i uzela čistu šalicu. Minutu kasnije je stajala na vratima kuhinje sa dvije šalice kave u ruci, smiješila se. "Dođi i ti, samo me prije pusti da ispitam Bosu kako je bilo sinoć." "Mogu ti i ja ispričati." Pokazala mi je jezik i zatvorila vrata kuhinje. Minutu kasnije sam jedva čuo žensko hihotanje kroz vrata. Zaključih da vrata spavaće sobe nisu zatvorena. Ok, završit ću cigaretu pa sa novom šalicom kave idem nazad u krevet. Možda bude smijeha. Znao sam da od "jutarnjeg seksa" nema ništa. Čudno, to mi nije smetalo. Povukao sam dim iz cigarete, a u glavi mi se motala misao "kada ne kužiš točno što se događa, pusti neka sve ide svojim tijekom, neka bude kako je suđeno". Povukao sam dim iz cigarete, a u glavi mi se motala misao "kada ne kužiš točno što se događa, pusti neka sve ide svojim tijekom, neka bude kako je suđeno". Kada Vrag sere, to radi na veliki kup Živci su me pucali i povisio sam ton preko telefona iako nisam to imao namjeru. "OK Strela, ako sam dobro razumio Aca Psina je pretukao Jovu pjesnika? Jedini razlog što je Jova na "krivom mjestu" ispričao da mi pomogao?" "Tako mi rekla Mira. Jadnik je u bolnici na Bežanijskoj Kosi, sa par šavova na svakoj strani glave." Kuhalo je u meni. "Jebem ti život, trebali smo to govno srediti prije polaska. Razbiti ga i kao svako govno razmazati po cesti!" "Ne jebi Đoni, tko je mislio na takvo što. Sredimo ga "do jaja" kada se vratimo. To neće pomoći Jovi ali će naučiti sve da ne diraju prijatelje Piksija." "U redu daj mi Škota." "Ne mogu nisam kod Goge u stanu, već kod Brune." "U ku..$..c, tko je Bruna?" "Gogina prijateljica." "Od kuda ti kod nje?" "Ispričam ti kada se vidimo i za to i za probleme sa Škotom. Zato sam i zvao." "Kakvi problemi?" "Kada se vidimo." "Nađemo se kod Goge?" "Ne bolje vani." "Znaš naći onaj restoran gdje nas Herman vodio na večeru?" "Za dva sata na ulazu tamo?" Veza se prekinula. Krenuo sam ka sobi skidajući Petrin kućni ogrtač. Sve izmiče kontroli čini se, a sve je krenulo tako dobro, pogotovu od prošle noći. Po običaju Petra je došla znatno kasnije u krevet, nakon što smo se Bosa i ja po njenoj definiciji "dovoljno ispričali". Međutim ovaj put mi nije dala samo kratki poljubac u stilu "oprosti na smetnji", kao prethodne dvije večeri. Provela je dosta vremena na meni i dopustila da je milujem. Prije nego se prebacila da Bosi da "poljubac za laku noć" nježno je nosom protrljala moj nos i rekla jedno kratko "sviđaš mi se". Dok je ljubila Bosu osjetih Bosinu ruku na svojoj. Stisnula mi je jako ruku. Nakon poljupca sa Petrom dala je i meni poljubac za laku noć. Zaspao sam sa nekim čudnim mirom i osjećajem da se ponekad isplati "pustiti stvari koje ne razumiješ da idu svojim tijekom". Nema me dva dana i nešto pukne. Neka ide k vragu, Škot nikada nije "pucao po šavovima" i bio je na neki način duh ekipe, što sada Strela priča. Nisam navikao da bilo što izuzev "poslovne strane" u ekipi ovisi o meni. Navukao sam traperice i čizme i pošao u kupaonu tražiti majicu koja se sušila. Još je bila malo vlažna od pranja ali navukoh je. Osušiti će se do kraja na meni. Ionako sam mislio otići po stvari do Goge i objasniti situaciju ali bez ikakvih detalja. Sada moram prvo vidjeti Strelu, glas mu nije zvučao dobro. Izgledalo je kao da i mene optužuje za nešto. Vratio sam se u kuhinju i provjerio lonac sa grahom koji sam kuhao. Činilo se da je završen. Isključih ploču štednjaka. OK cure imaju ručak na stolu kada se vrate sa posla. Sa žaljenjem vratih poklopac na mjesto, mirisao je dobro ali sada nisam imao vremena da provjerim kakav je. Jebeni problemi. Nisam tražio ništa ni od koga, nisam očekivao ništa na pladnju, samo sam želio da me "gnjavatori" zaobiđu i da živim ono što mogu. Na kraju se ipak uvijek pojavi nešto, a to nešto obično dolazi u obliku sranja jakog smrada koje ti pljusnu u lice. Slegoh ramenima dok sam navlačio jaknu. "Live is Life" ide ona pjesma. MZ je startao bez problema. Iz nekog razloga sam želio vidjeti Strelin ČZ. Dok sam se spuštao niz stube i išao prema garaži bilo mi je jasno da se Škot čudno ponašao od one večeri kada je počeo sa Gogom. Škot je bio sve prije nego "kujin sin", sve godine, gdje je problem? Strela je motao cigaretu, čekao sam da počne ispijajući gutljaj piva iz limenke. Bilo je to neko čudno pivo ali pasalo je. Strela je očigledno, uz put, u trgovini kupio dvije limenke naj jeftinijeg piva. Sjedeli smo na nekoj klupi promatrajući jezero i ponekog kupača. Uglavnom starije gospođe u prolazu su zagledale naše motore. Jebi ga kod njih je to bilo "malo neobično komunističko vozilo". Konačno sam čuo "klik" imitacije ZIPP-a kojom je Strela zapalio cigaretu. Pogledah ga upitno. Slegao je ramenima u stilu "kako početi". "Đoni ti si one večeri otišao i nisi se više javio niti subotu niti nedjelju. Molio sam Gogu da mi da broj telefona i nazvao te." Osjetih se sramotno. Subotu sam proveo sa curama u kupovini i obilasku okolice. Mislio sam nazvati Gogu i pitati za situaciju ali zaboravih sve. Upao sam u neki čudni novi svijet. Djelovalo je da "nas troje" savršeno funkcioniramo. Sve je bilo opušteno, ugodno i veselo. Toliko dobro da sam i nedjelju zaboravio na telefon. Plan da se javim i pokupim stvari od Goge te se dogovorim sa Strelom i Škotom za daljnji kontakt odložio sam za ponedjeljak. Cure su otišle na posao, a ja sam mislio nazvati kasnije. Nisam stigao, javio se Strela. "Jebi ga Strela. Svatko ponekada bude "kujin sin". Ovaj put sam to bio ja. Mislio sam da ste OK, a za petak večer ste imali dogovor sa Goginom ekipom računao sam da je i subota .... " Zastao sam i slegao ramenima. "Serem, oprosti dogodilo se ponešto i sjebao sam sve. Ispričam ti kasnije detalje. Zanima me što je sa Škotom? Kakav problem?" Pogledao me onim svojim smeđim očima i polako popio gutljaj piva. Povukao je dim iz cigarete. "Đoni Škot puca. Moram krenuti redom." Gledao je ili u mene ili na jezero dok je pričao. U kratkim crtama ispričao je da je petak večer prošao super. Goga je pozvala dvije prijateljice i kolegu sa posla. Nijemac, Karlo, je bio uglađeni ugodni četrdeseto godišnjak, a cure prosječna izgleda i vesele Goginih godina, zvale su se Bruna i Isold. Ostali su skoro do jutra. Strela je tijekom večeri počeo diskretno udvaranje Bruni. Sve je prošlo dobro. Nije imao neke namjere ali je to odradio "sporta radi". Na kraju su se ljubili. Škot je tijekom cijele večeri gledao u Gogu. Goga se prije izlaska presvukla u crnu varijantu. Čipkaste samostojeće čarape, cipele visoke pete, svilenu bluzu i suknju sa izrezom koji je pri svakom koraku pokazivao završetak čarapa na nozi i bijelu kožu natkoljenice. Škot je od početka djelovao opsjednut. Problemi su krenuli slijedećeg jutra. Strela je već zakazao Bruni drugo viđenje za subotu popodne. Jutro se malo izležavao potom navukao traperice i majicu te krenuo u dnevni boravak i kuhinju, na kavu. Otvorio je vrata dnevnog boravka normalno kao i svako jutro. Goga je gola služila kavu Škotu. Na nogama je imala crne sandale visoke potpetice sa kožnim trakama, koje su dosezale do koljena. Škot je gol sjedio u fotelji. Pogledala ga je bez uzbuđenja i samo rekla "Dobro jutro." Škot je reagirao živčano. Spustio je šalicu sa kavom i skoro se izderao. "K vragu znaš li kucati prije ulaska?" Strela se ispričao i krenuo natrag u spavaću sobu. Škot ga je pozvao da se vrati. Dok je ulazio Goga se polako njišući kukovima uputila pored njega u spavaću sobu. Mimo volje morao je pogledati, iako se trudio gledati u pod. Škot ga je samo mrko pogledao i ispričao se "za reakciju". Ostao je skroz gol sjedeti na fotelji. Znali smo i prije između sebe biti neformalni. Presvlačiti se, skidati kupaće kako bi navukli druge suhe ili slično. Međutim nikada nismo imali običaj skroz goli sjedeti skupa u sobi, čak ni nakon burnih noći i jutarnje glavobolje koja je pitala tuš hladnom vodom. Strela se našao u glupoj poziciji. Sve mu je postalo još gore kada se Goga vratila u nekom Čipkastom ogrtaču koji je u biti više pokazivao nego skrivao još uvijek je nosila one sandale. Gledala je u Škota ne obraćajući pažnju na Strelu. Škot je i dalje gledao u Gogu kao u "čudo erotike". Počeli su se ljubiti i Škotu se "digao". Strela je uzeo šalicu sa kavom i vratio se u spavaću sobu. Popio je kavu i počekao još pola sata. Nakon toga je pokucao na vrata dnevnog boravka. Škot mu je rekao da uđe. Ušao je polako i oprezno. Škot i Goga su sjedili u fotelji goli, izuzev onih sandala na Gogi. Goga je sjedila Škotu u krilu. Strela nije gledao u njihovom pravcu, samo je rekao da bi išao vani i da se dogovore oko večerašnjeg izlaska. Škot ga je pogledao, dok mu Goga palila cigaretu, potom odbrusio. "Stornirali smo sve izlaske danas i sutra, ostajemo u krevetu." Potom je pogledao Gogu. "Imaš još jedan ključ od stana?" Klimnula je glavom. "Imam ali je to treći i zadnji. Jedan sam dala Đoniju kada smo došli." Škot je pljesnuo po zadnjici. "Donesi mi." Goga je ponovno otišla do spavaće sobe. Strela je gledao u zemlju. Goga se vratila i dala ključ Škotu. Škot je zazviždao kroz usne i dobacio ključ Streli. "Sada si opremljen. Prouči grad i ne upadaj bez kucanja kada se vratiš." Strela je klimnuo glavom i pitao Gogu za Brunin broj telefona, nespretno je objasnio "da su se dogovorili". Goga je klimnula glavom ponovno gola odnjihala do torbe izvadila kemijsku i rokovnik. Prišla mu je i pružila papirić uz smiješak. "Vjerojatno ćeš već večeras biti u njenom potkrovlju." Namignula mu je i vratila se kod Škota u krilo. "Kada sam sjeo na motor osjetio sam olakšanje. Skužio sam da sam izašao samo u majici ali mi se nije vraćalo. Osjećao sam da ne bi bilo poželjno da se vratim u stan, ako je to moguće. Nisam znao ni gdje si ni što radiš, niti što bih ja radio, jednostavno sam startao i krenuo nekamo, da popijem još jednu kavu i razmislim." Strela me pogledao i ugasio cigaretu. Shvaćao sam ga savršeno. Ja sam nestao, a smještaj i preostali prijatelj su postali neugodni. Izvadio sam kutiju Luckey Strike i ponudio ga. Zapalili smo i popili još malo piva. Na jezeru u plitkoj vodi neka starija žena je učila curicu da pliva. Držala je ispod trbuha stojeći u vodi do pasa dok je curica mahala nogama i rukama i smijala se. "Produlji Strela, gdje si spavao i što je bilo dalje." Dobar dio dana proveo je u dva tržna centra potom pojeo Hot Dog i nazvao Brunu. Može jedva čeka, rekla je, ali može tek na večer. Dogovorili su mjesto sastanka. Ulaz u isti disko bar od sinoć. Strela je imao vremena. Put do tog bara je znao. Bio je samo u majici, a sjetio se da su večeri ovdje svježe. Odlučio je otići do stana po jaknu. Polako je otključao i uvukao se u "našu" spavaću sobu. Pokupio je jaknu i krenuo vani. Naletio je na Škota. Škot je bio samo u trapericama bos. Udario ga rukom po ramenu i povukao ka dnevnom boravku. "Izvini malo sam pretjerao, dođi da popijemo piće." Strela je krenuo za Škotom i smjestio se na fotelju. Goga je došla iz kuhinje u nekoj plavoj kućnoj haljini od frotira. Još je nosila one sandale. Stavila je dva piva na stolić, kao da je već sve bilo dogovoreno. Pogledala ga je i pitala da li bi nešto jeo. Strela je odmahnuo glavom. Za trenutak sve je bilo po starom. Ono od jutros je smatrao "neugodnom situacijom". Polako su popili pivo i pričali, rekao je da se ide naći sa Brunom i pitao da li sam zvao. Škot je odmahnuo glavom potom prokomentirao. "I ja sam se malo brinuo u jednom trenutku, ali da je u frci već bi nam se javio, budi bez brige." Tada je zazvonio telefon. Goga se javila i zalupila slušalicu. Vratila se blijeda. Škot je pogledao. "Onaj kreten?" Klimnula je glavom stisnutih usana. Škot je postao živčan. Prijetio je da će "razbiti pedera" i nasaditi ga na prvu ogradu. Skužio je da je Gogin bivši ponovno zvao. Škot se uskoro smirio. Strela je napustio stan i osjećao se bolje. Bruna je na mjesto sastanka došla na nekom skuteru. Popili su piće i zajedno vozili po Hamburgu dok mu je ona pokazivala što bi trebao vidjeti. Večerali su u nekoj Pizzeri i završili u Bruninom malenom stanu u potkrovlju. Za kratko je pustio sve probleme, izgledalo je ok. Pogledao sam ga i ubacio praznu limenku pive u košaricu malo dalje od klupe. Strela je samo prokomentirao. "Dobar pogodak." Uzdahnuo sam. "Drago mi je zbog tebe ali nastavi. Gdje je zapelo sa Škotom?" Posegao je za kutijom Luckey Strike, koju sam pustio između nas, i zapalio novu cigaretu. "Bruna mi predložila da mogu ostati par dana kod nje. Nazvao sam Gogu i rekao da bih ostao malo kod Brune ali ako ne smetam dolazim popodne po stvari. Komentirala je samo "Super"." Udahnuo je duboko dim i popio pivo do kraja. Nije uspio pogoditi košaricu, limenka se otkotrljala par metara. Slegao je ramenima. "Pokupiću je poslije. Znači došao sam u stan i otključao. Škot i Goga su sjedeli u foteljama u dnevnom boravku. Vrata su bila otvorena, nisam gledao i samo sam im mahnuo. Škot mi mahnuo da uđem. On je sjedio u nekom novom kućnom ogrtaču, a Goga samo u nečem, što ja znam, čarapa tijelo ili hulahopke za cijelo tijelo. Bile su prozirne i nisam gledao u njenom pravcu. Škot je bio blago pijan, boca votke i čaše su stajali na stoliću. Pokazao mi da sjednem na trosjed i gurnuo bocu prema meni. Rekao je da potegnem. Otpio sam iz boce pogledao ga, nazdravio mi je sa čašicom." Strela je povukao duboko dim cigarete i pogledao me u oči. "Znaš Đoni to više nije bio Škot. Bio je neobrijan i raščupan sa podočnjacima. Vjerojatno su dosta pili, prazna boca viskija je bila pored stolića. Pogledao me i rekao: "Lud sam." Zašto? Upitah ga, samo me pogledao. "Onaj Gogin luđak ponovno zove raspravljali smo se telefonom, a i neke odluke me muče." Koje? A za luđaka možete nazvati policiju, ili ga mi do polaska nazad možemo "urazumiti", ne bi nam bilo prvi put da imamo posla sa luđacima. Mislio sam da se malo smiri i opusti. Samo me čudno pogledao. Kada je počeo govorio je vrlo polako gledajući mimo mene, Đoni rekao je slijedeće: "Nije tako jednostavno, Goga bi mogla imati problema na poslu ako zovemo policiju taj lik poznaje pola uprave u Goginoj firmi, a i ne znam da li se vraćam nazad. Najvjerojatnije ostajem sa Gogom." Strela je završio i gledao me u oči. Polako sam posegao za novom cigaretom i zapalio je. Ustao sam i otišao do one limenke od piva koju je Strela bacio. Dugo sam je prstima gnječio, potom je ubacio u košaricu. Sredio sam se. Pogledao sam Strelu. "OK to je bilo jučer. Navratimo danas zajedno do stana i popričamo sa Škotom. Imaš mi još nešto reći u svezi istog?" Polako se digao sa klupe i petom ugasio čik. Slegao je ramenima. "Ništa pitao sam za tebe i Goga je nevoljko ustala i otišla nazvati Bosu, čekala je pored telefona potom spustila slušalicu i nešto napisala na papiriću. Kada se vratila pružila mi papirić i rekla da se nitko ne javlja ali da mogu nazvati sam kasnije. Što sam mogao, pokupio sam stvari i otišao do Brune. Dok sam izlazio rekao sam da ću se javiti, Škot nije ništa odgovorio. Dok sam se vraćao do Brune navratio sam do jedne telefonske i javio se Miri. Da je malo čujem i smirim, rekla mi je to za Jovu. Ostalo znaš." Sjetih se da smo jučer bili na malom izletu u planine i nekom lokalnom bazenu, ovdje je skoro svako selo imalo neki svoj bazen. Bilo mi je neugodno. Pljesnuh ga po ramenu. "Već je pet. Idemo do Goge. Razmislim uz put pa popričamo sa Škotom. Ti uvijek možeš sa mnom do Bose dok ne krenemo nazad." Krenuli smo ka motorima. Škot želi obračun sa Goginim bivšim uz to ima namjeru ostati u Hamburgu, Aca je pretukao Jovu. Tri zajebana problema, ima li ih još? Sjetih se što je moj djed znao govoriti kada se pojavi više problema, običavao je reći "Kada vrag sere, to radi na veliki kup". Dok smo sjedali na motore Strela je mahnuo rukom. Polako je nogama dogurao motor do moga, ja sam čekao sa kacigom na rezervoaru. Slegao je ramenima. "Ne bih volio da misliš da se izvlačim od nečega ali mislim da je bolje da odeš sam. Tebe uvijek nekako sasluša, a pitanje ako budem i ja tamo koliko je spreman za razgovor, jednostavno čudan je." Malo sam razmišljao gledajući u kacigu. Potom klimnuh glavom. "Imaš pravo, možda bolje da to sa Škotom obavim sam, tebi je svoje rekao." Gledao sam ga trenutak i osjetio grickanje savjesti što se nisam javio ta dva dana. "Odluči ako želiš možeš poslije sa mnom do Bose. Bosa i Petra su super cure neće biti problema. Kada si zvao mislio sam da neka od njih zove sa posla. Bosa je rekla da se slobodno koristim telefonom i javljam na telefon. Vidjet ćeš da su OK." Strela je odmahnuo glavom i nasmiješio se. "Hvala Đoni, znam da me ti ne bi pustio samog ali rekao sam jučer u jutro, uz kavu, Bruni sve. I da se vraćam i da imam curu doma, a da ovo ne shvaća ozbiljno. Samo me pogledala i rekla da nije važno, dok traje traje ili tako nešto, znaš moj engleski. Rekla je i da mogu ostati po želji ako ostanem tako pažljiv. Nije lijepa niti posebno zgodna ali je vrlo ugodna osoba. Ako bude trebalo javim ti i dođem. Sada idem nazad do Brune" Klimnuo sam glavom. Pljesnuli smo "daj mi pet" i Strela je navukao kacigu i startao. Mahnuh mu rukom da me ne čeka. Kada je otišao sjedio sam još malo na motoru. Polako sam navukao kacigu. Škot je bio neka vrsta duhovnog i djelom pravog vođe ekipe. Bit će to težak razgovor. Polako sam navukao kacigu. Škot je bio neka vrsta duhovnog i djelom pravog vođe ekipe. Bit će to težak razgovor. Polako sam odložio čašicu sa votkom na stolić i pogledao Škota. "Žao mi je što se nisam javio ali ukratko sam ti objasnio zašto je bilo tako. Možeš mi sada malo pojasniti neke stvari?" Goga me nervozno odmjerila i digla se sa fotelje. Odnjihala je kukovima u pravcu kuhinje. Pogledao sam umorno za njom. Nosila je samo kratke kožne hlače čipkaste hulahopke sandale visoke potpetice i kožni grudnjak. Škot je podigao čašu sa viskijem i slegao ramenima. "Pitaj?" Pogledao sam ga u oči. Bio je blijed sa tamnim alkoholnim podočnjacima. "Kada možemo planirati povratak? Ili možda idemo još nekamo prije toga?" Odmahnuo je glavom. "Mislio sam vam to objasniti ali ne vraćam se." Gledao me nekim tvrdim pogledom. "Ostajem ovdje Đoni. Ne želim natrag u ono naše sivilo soc realizma, poluprazne trgovine i društvene firme u kojima je jedino bitno od kada imaš partijsku knjižicu, a ne što znaš i koliko dobro radiš." Odmahnuo je glavom. "Ne interesiraju me više ni one naše krave od cura kojima je jedini cilj da se zaposle i čim prije udaju kako bi ostvarile cilj života. Ostajem sa Gogom." Ispio je čašu jednim potezom do kraja i odmahnuo glavom. Polako sam izvadio cigaretu iz kutije i zapalio je. "OK tvoja odluka ali ipak se vratimo doma pa sve objasniš svojima i završiš nezavršene poslove?" Pogledao me pomalo divlje i oštro. "Ne vraćam se Đoni. Bilo bi previše frke, moji bi me pokušali zadržati, a ne bi mogli. Obasnit ću im ovih dana preko telefona kao i Ljilji." Povukoh dim iz cigarete. Trebalo mi je malo da se sredim. Pogledah ga u oči. "Ne misliš li da bi trebao sve to obaviti oči u oči pa bez obzira na gnjavažu i cijenu koju moraš platiti?" Odmahnuo je glavom. "Ne seri Đoni. Ti i tvoje poimanje časti. Koga briga kako mu priopćiš da više nije dio tvog života? Ako ti je tako žao Ljilje možeš je i tješiti što se mene tiče. Može i Strela uz Miru malo utješiti istu samo ne znam kako bi oženio obje po našim zakonima." Odmahnuo je glavom i kiselo se nasmiješio. "Znaš Đoni Ljilji je jedino bitno da dođe do pristojnog muškarca za brak i za to će učiniti sve. Dalje od toga i djece je ne zanima, nema mašte ništa ne poduzima sama, moram joj sve reći i objasniti zašto je to erotika." Zastao je i dopunio čašu sa viskijem potom otpio gutljaj. "Goga je drugo. Ujedno ovdje u svojoj struci mogu i pristojno zaraditi voziti pristojan auto i pristojan motor uz to i pristojno živjeti. Sve to mojima ne bih mogao normalno objasniti i njih samo zanima kada ću se zaposliti i kada ću se oženiti. Ljilji ne bih imao što reći izuzev da je krava. Mislim da je bolje sve to ne raditi." Goga je donjihala kukovima iz kuhinje i stavila tanjur sa šunkom i sirom pred nas. Potom je polako sjela na fotelju preko puta mene i prekrižila noge. Gledala me ljubazno ali sam osjetio jezu na potiljku. U tom pogledu je bilo nešto zmijsko. Polako je nasula čašicu votke i otpila. Kada je progovorila bilo je to tihim ugodnim glasom. "Đoni ostaješ spavati ovdje ili se vraćaš u ono lezbijsko gnijezdo kod Bose?" Pogledao sam je u oči. Vidio sam samo prazninu i ništa više. Takav pogled sam susretao kod osoba koje su imale jasan cilj u glavi i nisu prezale ni pred čim da ga ostvare. Pitanje je bilo previše otrovno, nije mi bilo jasno zašto i kako joj se Bosa zamjerila. Duboko sam udahnuo. "Mislim da ostajem kod Bose, a cure su OK i ne bih volio komentirati njihov način života. To je njihova stvar meni to ne smeta." Onaj zmijski pogled ponovno je bljesnuo prema meni. "Možda su OK samo zato što im treba dobra zamjena za vibrator pa ..." Škot je živčano mahnuo rukom prema Gogi. "Dosta pusti Đonija na miru. Neke smo stvari ti i ja raspravili i drži se dogovora." Okrenuo je glavu prema meni. "Đoni ti i Škot uvijek ste nam dobrodošli samo ne zamjeri Goga i ja smo malo napeti radi njenog bivšeg pa stvari nekada djeluju čudno. Uostalom idemo jesti dovoljno smo popili." Posegnuo je za jednom od tri vilice pored tanjura i istom dohvatio komad tvrdog sira. Dok je ubacivao sir u usta odmahnuo je glavom. Posegnuo sam za drugom vilicom iz jednostavnog razloga da dobijem na vremenu i smirim se. Polako sam žvakao komad švarcvald šunke i šutao. Čekao sam da stvari same krenu dalje. Nakon par minuta šutnje i žvakanja Goga je odmahnula glavom. "Đoni žao mi je nisam te željela povrijediti. Mislim da bi nam malo hladne cole svima pasalo." Odnjihala je kukovima prema kuhinji. Pogledah Škota. Nevoljko je žvakao. "Škot uzet ću par svojih stvari i čujemo se za dan dva. Budemo svi pametniji tada." Pogledao me i klimnuo glavom. "Može Đoni u pravu si, budemo malo pametniji." Goga se vratila iz kuhinje sa bocom coca cole i tri čaše. Pažljivo je natočila. Otpio sam gutljaj dva cole i digao se sa trosjeda. "Idem do sobe uzeti par svojih stvari i čujemo se sutra ili najkasnije prekosutra. Može?" Škot je klimnuo glavom, a Goga mi se nasmiješila. Polako sam krenuo do "naše muške" sobe. Kada sam pokupio stvari i vratio ključ Škot me otpratio do motora. Goga mi je uputila samo hladno "Ciao" i brzi pogled, kao da joj je na neki način laknulo što odlazim. Škot mi je stavio ruku na rame kada smo izašli iz zgrade i polako hodao pored mene do motora. "Đoni ne zamjeri mi ništa molim te. Ako sam i bio neugodan ponekada ovih dana nije mi bilo lako donijeti odluku. Znaš Goga je ipak nešto posebno i sve mi se posložilo ovih dana." Kada sam se nasmiješio i klimnuo glavom spustio je ruku. "Sve u redu Škot nazvat ću te za dan dva pa se svi okupimo na kavi negdje i dogovorimo detalje." Odmahnuo je glavom. "Vrata su vam uvijek otvorena, raširio je ruke, dođite kad god želite, samo se malo najavite da ne budemo u nezgodnoj situaciji." Završio je sa osmjehom. Polako sam završio sa pričvršćivanjem torbe na prtljažnik i uspravio se. Pogledao sam ga u oči. "Škot sretno ma što želio učiniti. Vidimo se." Kada sam počeo skidati kacigu sa upravljača pljesnuo me po ramenu okrenu se i otišao. Gledao sam za njim dok nije nestao iza ulaznih vrata zgrade. Hodao je nekako usiljeno opušteno. Navukao sam kacigu zajahao i startao motor. Slijedila je vožnja do Bose i Petre, a dan je već bio pri kraju. Pogledao sam nebo. Prvi znaci večeri su se već pojavljivali. Nisam volio provlačenje kroz ovu gradsku gužvu u njemačkoj, a pogotovu u uvjetima mog slabog poznavanja grada i ceste. Udahnuo sam i ubacio u prvu. Više od sat i pol kasnije uspio sam pronaći pravo skretanje ka Bosinom stanu. Polako sam parkirao ispred ulaza. Auto je bio parkiran kao znak da su se cure vratile. Oslobodio sam torbu sa prtljažnika potom našao ključ u džepu. Bacio sam torbu na rame i prišao vratima. Nije se ništa čulo. Otključao sam i ušao. Prvo što sam uočio bile su dvije velike prazne kartonske kutije u hodniku. Zaputih se ka otvorenim vratima dnevnog boravka. Bosa je sjedila u fotelji, između dvije gomile vrećica razbacanih po podu, pijuckajući nešto iz čašice, a Petra je sjedila na stolici u kutu. Na glavi je imala integralnu moto kacigu srebrne boje vidljivo par brojeva veću. Na računalnom stoliću ispred nje je stajao PC kompjuter i tipkovnica. Na ekranu monitora prepoznah popularnu računalnu igru pucačine "space dragons". Upucavala je nadolazeće vanzemaljce i imitirala glas iz radio uređaja. "Misija zove zemlju, za sada ih držimo na odstojanju ali oni nadiru molim upute kako da ih popiiiiiškimo." Pogledah Bosu i nasmiješih se pokazujući glavom na Petru. Odgovorila mi je širokim osmijehom i slijeganjem ramenima odmahujući glavom u stilu "ludo stvorenje što ćeš". Spustih torbu i pazeći na razbacane vrećice različitih trgovina po podu priđoh Bosi. Nagnuo sam se i udijelio pusu. Malo me zagrlila i pljesnula po glavi. "Kuda si se smucao danas?" Slegoh ramenima. "Pričat ću ti imao sam razgovor sa Strelom pa sa Škotom i trenutno mi treba samo pi….." "BLAM BLAAAM!" Glas iza mojih leđa je bio Petrin, polako se okrenuh. Stajala je sa kacigom na glavi i imitirala rukom ispruženom prema meni pištolj, po svoj prilici svemirski sudeći po zvuku koji je proizvodila. Polako je imitirala vraćanje pištolja za pojas. "Halo misija zove bazu upravo smo zrakom niske energije ošamutili čudnu nesređenu izluđenu nezemaljsku formu života, sada je idem detaljnije proučiti." Skinula je kacigu i preskočila dvije vrećice prema meni. Gledala me sa smiješkom. "Kupile smo PC na rasprodaji za mene, a ovo za tebe." Pružila mi je kacigu. Čim sam je prihvatio osjetih da je dosta lakša od moje istočno njemačke koju sam pustio u hodniku. Vizir se podizao elegantnim pokretom umjesto ona tri drukera na koje se zakopčavao vizir na mojoj. Nasmiješih se prema Petri. "Hvala upravo takvo nešto sam imao namjeru nabaviti." Nasmiješila se malo podigla glavu i napućila usne pokazujući prstom prema istim. Nagnuh se i udijelih joj pusu. Nasmijali smo se. Polako sam sjeo na trosjed. Petra je nestala u pravcu kuhinje. Odložio sam kacigu pored sebe i pogledao Bosu. Odmahnula je glavom. "Ma što ti se dogodilo nije ugodno, izgledaš jako iscrpljeno." Nastojao sam odgovoriti smiješkom. "Škot je prolupao od kada se spetljao sa Gogom. Odlučio je ostati u Njemačkoj sa njom. Nije to problem već se ne želi ni vratiti i raščistiti sa svojima i sada već bivšom curom. Kao da Goga ima neku magiju nad njim." Bosa me pažljivo fiksirala u oči. "Nije to tako strašno, više nego dovoljno je odrastao, a njegovi odnosi sa okolicom roditeljima i curom su samo njegova stvar. Što se tiče Goge vjeruj mi ima neku moć i to ne samo nad njim." Ispila je ostatak visoke čašice do kraja. Petra se pojavila i spustila na stol pladanj sa bocom Tequile slanikom, zdjelicom sa kriškama limuna i dvije čašice. Sklonila je kacigu i sjela do mene. "Moramo nazdraviti za moj prvi PC, Bosa je već počela čim smo se vratile ali ja još nisam. Eeeee onaj grah ti odlično miriše pa sam uključila da se podgrije. Sada idemo na zdravicu. Znaš piti tequilu?" Dok je pričala nasula je do vrha sve tri čašice i stavila po krišku limuna na svaku. Klimnuh glavom liznuh malo nadlanicu i pružih prema njoj. Podigla je slanik i istresla malo soli na moju potom Bosinu nadlanicu, sebi je istresla direktno u usta. Liznuli smo sol i podigli čašice u znak zdravice potom ih istresosmo "na eks". Polako sam sisao krišku limuna i stavio praznu čašicu pred Petru. Bosa je učinila isto. Nakon druge čašice izvadih cigaretu gledajući u Bosu. "Goga je živjela sa vama kada je došla u njemačku?" Pogledala me začuđeno. "Nikada to nisi pitao do sada. Da živjela je sa nama skoro godinu i pol dok se nije sredila i materijalno i psihološki." "U kakvoj ste vezi bili?" Sada me već pogledala oštrije. "Ni u kakvoj." Posegnula je za mojom kutijom cigareta i izvukla jednu. "Bambi to je duga priča Goga nije ono za što vam se predstavlja ali nećemo sada nema potrebe." Odmahnula je glavom. "Pusti sve to i opusti se malo ne ideš sutra ima dana rzjasnit ćemo sve polako." Djelovala je uznemireno pa sam ušutao. "Govorite njemački inače se osjećam izolirano. I pominjete Goga Goga pa što sa njom?" Petrin glas me vratio u ravnotežu. Bosa je pogleda i nasmiješi se. "Upravo otkriva neke detalje o Gogi ali pustit ćemo to večeras nakon kupnje sam previše dobre volje da se bavim glupostima." Bosa je prebacila na Njemački. Petra se samo nasmiješila potom me bocnula kažiprstom u rame uopće ne gledajući u mene. "Kupile smo ti još nešto samo da znaš." Nastojao sam napraviti radoznao izraz lica. "Što reci mi, reci mi moolim te?" Polako je ustala i trijumfalno me pogledala. "Gaćice i grudnjak sve u čipki stajat će ti suuuper." Počela je tražiti po vrećicama i vratila se sa pružajući mi jednu crnu manju. Pitao sam se da li su stvarno unutra gaćice i grudnjak Petra je djelovala dovoljno "otkačeno" da mi i kupi tako nešto. Pažljivo je otvorih. Polako sam izvadio crnu majicu sa slikom lubanje i chopper motora potom široki kožni kaubojski remen koji je imao metalnu kopču u obliku lubanje bika. Crna koža i sjajna kopča su izgledale odlično. Polako podigoh ruku i poslah jednu zračnu pusu Petri potom Bosi. Bosa se smijala. "Kaciga je bila moja ideja bile su na rasprodaji, a remen i majicu je našla Petra." Petra je krenula prema kuhinji. "Idemo jesti poslije filozofirajte o toj kuji Gogi." Odlučio sam ništa ne pitati polako sam se podigao prekoračio torbu koju sam pustio i krenuo ka kuhinji i blagavaoni. Bosa se polako provlačila između vrećica potom me potapšala po leđima. "Ne idemo nikuda pa skini te traperice jako su prljave bacit ću ih u perilicu. Imaš druge?" Odmahnuh glavom. "Rezervne sam potrošio na putu do ovdje, a nikako da kupim jedne. Budem narednih dana." "Nema veze nakon večere skidaj trapke i pod tuš poslije možeš i bez njih idu u perilicu. Ujutro će biti već skoro suhe." Petra je postavljala tanjure na stol. "Možeš i sada skinuti traperice pa navučeš samo čizme i večeraš, nama bude zanimljivo." Počela se smijati. Pogledah Bosu, pokazujući glavom ka Petri, potom uzvratih pazeći da ne zaboravim govoriti njemački. "Ona bi i u prometnoj nesreći, koja joj se dogodi, našla vedru stranu." Petra se smijala vadeći pivo iz hladnjaka. Polako sam se zavukao pod pokrivač u spavaćoj sobi. Čekao sam uobičajeni ritual da cure obave neki razgovor dok peru zube potom da Bosa dođe prva u krevet. Osjećao sam se umorno i nije mi se dalo preći na drugu stranu kreveta i isključiti noćnu lampu. Pasalo mi je samo ležati. Vrata su se polako otvorila, nisam otvarao oči čekao sam Bosu da legne pored mene i da se počnemo ljubiti. Legla je na mene. Otvorio sam oči i ugledao Petrine oči i nosić. Poljubila me. "Večeras igramo drugačije." Smiješila se. "Želim te nešto pitati. Zašto te Bosa zove Bambi?" Polako je zagrlih sa obije ruke. "To mi je bio nadimak dobar dio mladosti. Kada smo bili u školi vodili su nas da gledamo crtić Bambi. Kada je bila scena u kojoj lovci ubiju Bambijevu mamu ja sam počeo plakati, tako su me prozvali Bambi." Poljubila me dugo i nježno. "Izgledaš grubo ponašaš se grubo ali imaš dušu i osjećaje. Ne skrivaj ih." Đoni, samo hrabro. Zabavi nas u ove hladnije dane. Nisam nikad vjerovao da postoji bajker-pisac, ali evo. :aplauz: Đoni, samo hrabro. Zabavi nas u ove hladnije dane. Nisam nikad vjerovao da postoji bajker-pisac, ali evo. :aplauz: Hvala Dr. ovaj put neće biti duljih pauza nadam se "Izgledaš grubo ponašaš se grubo ali imaš dušu i osjećaje. Ne skrivaj ih." Polako sam skrenuo na parking benzinske crpke. Prebaci sam u prvu i malo dodao gas držeći motor više na kvačilu. Uočio sam Strelu na kraju parkinga. Stajao je pored svog motora. Cura do njega je djelovala simpatično. Niža punašna plavuša. Preko ramena je jednom rukom držala ruksak. Pretpostavlajo sam da je to Bruna. Dok sam im polako prilazio uočio sam crveni skuter do Strelinog ČZ-a. Na upravljaču skutera je visjela šarena kaciga. Ubacih se do skutera i ugasih motor. Dok sam silazio Strela je nešto govorio curi. Polako sam skinuo kacigu i prišao im. Strela se nasmiješio. "Imaš novu kacigu i to dobru kako vidim?" Okrenuo se prema curi i nasmiješio. Započeo je na svom tarzan engleskom. "Ovo je Đoni, Đoni ovo je Bruna." Nasmješih se i rukovah sa curom. Ispod plave kose su me promatrala dva plava oka vražićka. Nasmijala se i klimnula glavom. "Drago mi je." Klimnuh glavom prema skuteru. Klimnula je. "Moj i samo moj najdraži skuter." Iako je to izgovorila uz osmjeh i mirno imala je nešto od one Petrine otkačenosti u sebi. "Koja je marka? Koliko ima kubika?" Pazio sam da govorim engleski radi Strele čiji njemački je bio na minimalnom nivou. "Kupila sam ga rabljenog, kada sam ga kupovala imao je 80 ccm, nasmiješila se, sada možda ima jedan do dva ccm više. Inače Yamaha city cv 80, a zovu ga još i Beluga." Slegla je ramenima i pljesnula me po podlaktici. "Ako si završio sa inspekcijom najvažnije stvari u vašim životima idemo na kavu i kolače, na ovoj benzinskoj su najbolji kolači, a nisu skupi." Pogledah Strelu i nasmiješih se, namignuo mi je u stilu "sve ok stari sviđaš joj se". Polako smo krenuli ka kafiću. Odabrali smo stol u kutu. Bruna je odmah naručila tri velike kave sa mlijekom i tri komada torte sa sirom i orasima. Način na koji je komunicirala sa konobaricom je ukazivao da se znaju od prije. Polako sam smotao cigaretu od Samson kupovnog duhana. Zamjetih da je i Strela motao isti duhan. Dok sam mu palio cigaretu upitah. "Nestalo ti rezervi duhana?" Klimnuo je glavom. "Mislim da sam pustio dvije trećine u onoj vrećici u sobi uzeo sam samo jedan dio zalihe koliko sam mislio da mi pripada. Ti nisi uzimao ništa?" Pljucnuo sam listić duhana i odmahnuo glavom. "Bilo je previše neugodno sa Gogom tako da sam samo pokupio svoje stvari u torbu i zgibao van. Ostala je i kamp oprema i sve rezerve." Konobarica je donijela kolače i kavu te tri čaše vode. Dok je odlazila namignula je Bruni. Posegoh za čašom i otpih gutljaj. Bruna se odmah bacila na kolač. Polazeći od načina na koji je jela vidjelo se da uživa u slatkišima. To je vjerojatno i objašnjavalo onih par kilograma viška. Strela je otpio gutljaj kave i povukao dim iz cigarete. "Kako je prošao razgovor sa Škotom?" Odmahnuh glavom i posegoh za šalicom kave. "Nikako, definitivno kako je rekao ostaje i to od sada pa nadalje, ne želi se čak ni vratiti i popričati sa svojima i Ljiljom. Sranje, objašnjenja će pasti na nas kada se vratimo. Ponaša se kao da je na nekoj drogi." Škot je već jeo onaj kolač sa sirom preko zalogaja je dobacio. "Na drogi zvanoj Goga. Što misliš da je pametno za nas od sada dalje?" Čekao sam dok nije progutao zalogaj i otpio malo kave. Dok je posezao za upaljenom cigaretom u pepeljari slegoh ramenima. "Mislim da je naj pametnije da ostanemo još sedam do deset dana maksimalno. U tom razdoblju pustimo Škota na samo sa Gogom. Nećemo ga niti zivkati niti posjećivati. Pozvat ćemo ga na razgovor dan dva prije polaska nazad. Možda se ohladi i u međurazdoblju promjeni mišljenje. Mislim možda mu dođe iz dupeta u glavu da bi trebao ipak otići doma i sam rasčistiti sve sa kim treba." Strela je povukao dim iz cigarete i klimnu glavom dok je ispuštao polako dim između usana klimnuo je još jedan put. "Pametno i mislim da je to jedino što možemo učiniti. Ne vjerujem da će promijeniti odluku ali možda će u tom razdoblju kako tako rasčistiti telefonom pa nama ostane manje pitanja kada se vratimo. Zvao sam Miru i znam da Ljilja ništa ne zna." Odmahnuo je glavom i povukao novi dim iz cigarete potom ugasio čik u pepeljari. Polako sam ugasio svoj ostatak cigarete i posegao za vilicom. Bruna je iz ruksaka izvukla neki časopis i počela čitati. "Strela ako imaš problema sa smještajem slobodno javi i dođi kod Bose. Pitao sam i cure su suglasne da dobiješ sobu ako treba." Nasmiješio se. "Nema frke ali hvala. Bruna zna sve kako sam ti objasnio i čak je uzela godišnji da bi više bili zajedno dok sam tu. Isto važi i za tebe ona se složila ako bude potrebe da spavaš u dnevnom boravku. Stančić je mali ali simpa uređen budeš vidio." Polako sam sažvakao komad kolača pustio vilicu i posegao za kavom. "Što imaš u planu za danas. Preko telefona si nabacio da si nam isplanirao dan sa Brunom?" Prebacio sam se na engleski i Bruna je podigla pogled sa onog časopisa prema meni. Škot je malo udahnuo potom ispalio. "Picnic hm piknik in mountaines." Pogledao je u Brunu. Ona je shvatila i brzo preuzela. "Idemo obići jednu staru tvrđavu u brdima po legendi podigli su je teutonski vitezovi. Biće ti zanimljivo. Poslije možemo u jedno selo na kupanje imaju veliki bazen na izvorima termalne vode. Imam sendviče colu iiiii …, namignula je, dva joint-a. Ja vozim prva." Polako sam dovršio kolač i kavu dok sam motao cigaretu Strela je platio račun. Dok smo prilazili motorima Strela je pokazao glavom prema Bruni." "Onaj njen skuter je živahan gad, a ona dobro mota tako da ćeš se malo iznenaditi vožnjom." Nasmješih se. "Isprobat ćemo je kada dođu zavoji na usponu." Sjedio sam za stolom u restoranu i čekao da me Mirjana zapazi. Uvijek mi se javljala kada bih navratio u restoran, u neku ruku bili smo prijatelji. Polako sam pijuckao kavu i guštao e-cigaretu. Nije trebalo puno da Mirjana dođe do mog stola. "Bog kako si?" Izbacila je sjedajući na stolicu preko puta mene. "Bok Mirjana, guštam kavu, kako tebi ide?" Izvukla je kutiju sa cigaretama iz džepa pregače i nasmiješila se paleći jednu. "Kao uvijek u ovo doba godine, turista ima, ima i posla vidio si prošli put kada si došao na večeru. Ne žalim se." Gledala me je upitno. Nasmiješih se. "Treba mi obavijest ako to znaš, a moguće je da znaš. Kada sam prošli put bio na večeri došla je jedna riđokosa žena, visoke potpetice čipka čarape i ...." "Veliki izrez na haljini da se sve to bolje vidi." Prekinula me je. "Znam je dolazila je prošle godine ovdje par puta na večeru malo smo popričali i svidjelo joj se i jelo i mjesto. Čekala sam da me možda pitaš za nju." Podigoh obrve upitno uz osmijeh. Otpuhnula je dim iz cigarete. "Prošli put me pitala za tebe, kako se zoveš i znam li od kuda si." Polako sam posegao za njenom kutijom i izvadio cigaretu, zapalila mi je bez riječi. "Da se ne zove možda Gordana?" Klimnula je glavom. "Je sama ovdje?" Slegla je ramenima. "Mislim da ovaj put je, prošli put je bila sa nekim mulcem od 25 godina ili slično kojeg je očigledno financirala za izlaske i zabavu ali ne pitaj me više. Koliko kužim iz tvojih je krajeva i nije se puno iznenadila kada sam joj rekla tvoje ime i da si koliko znam iz Zemuna." Povukao sam dim i udahnuo duboko. "Znaš li u kojem hotelu je?" "Znam Kristal, soba je 214 i to je sve što bih ti rekla." Otresao sam pepeo sa cigarete i namigno joj. "Može jedna dupla loza." Nije ništa pitala polako se podigla i krenula ka šanku. Minutu kasnije konobarica mi je donijela čašicu na stol. "Kuća časti, tako je gazdarica rekla." Nasmiješih joj se. "Imaš cigaretu viška." "Ne ne pušim ali pitaću Mirjanu." Klimnuo sam glavom. Gledao sam prazno okolo dok se udaljavala. Par minuta kasnije donijela je kutiju cigareta i upaljač te ih pustila na stolu ništa ne pitajući. Posegnuo sam i zapalio jednu. Trebalo je odlučiti. Posegnuo sam i zapalio jednu. Trebalo je odlučiti. Prijatelji se ne napuštaju Pogledao sam kroz prozor, pljusak je polako popuštao. Ljetnja oluja se se najavljivala već par sati, nakupinama oblaka i povremenim snažnim udarima vjetra. Konačno je počela uz grmljavinu i pljusak negdje oko osam navečer. Polako se okrenuh od prozora. Bosa je stajala za štednjakom i spremala meso i gljive, Petra je sjedila za stolom u blagavaonici i lakirala nokte. Bile su uvijek u različitim izdanjima kućne garderobe. Bosa je nosila mekanu kućnu haljinu i malo punije tamno plave samostojeće čarape te natikače sa malo višim potpeticama. Uvijek je nastojala prekriti onaj ožiljak od operacije na nozi čarapama. Petra je sjedila u šarenoj majici dugih rukava i smeđim hulahopkama, njene natikače - patkice se nisu uklapale ni u što. Sjetih se da je Petra par minuta prije cičala dok joj Bosa nije dopustila da mali nokat na njenoj ruci namaže svojim tamno crvenim lakom. Polako i oprezno se približih stolu i posegoh za kutijom sa cigaretama pazeći da ne izazovem Petrinu pažnju. Nije upalilo, dok sam palio cigaretu podigla je pogled sa posla mazanja noktiju i četkice. "Hei sjedi tu i pruži palac." Znao sam što slijedi. Pogledah Bosu. Namignula mi je i nasmiješila se. "Imamo dosta acetona poslije to lako skinemo ili želiš iskušati njenu upornost." Uzdahnuh duboko i polako sjedoh za stol. Prebacih cigaretu u lijevu ruku. Nevoljko sam pružio desnu ruku uzdignutog palca prema Petri. U ovih par dana sam naučio da je najbolje dopustiti joj da svaku svoju sitnu ludost dovede do kraja u protivnom je bila dosadno uporna, a sve propraćeno cičanjem nagovaranjem i smijehom. Skužio sam da joj na neki način ne mogu odbiti ispunjenje želje. Zgrabila je moj palac i postavila ga relativno ravno prema sebi. Posao je završila u par poteza i promotrila svoj rad. "Taako sada smo svi isti. Možeš biti od koristi i nasuti nam aperitiv, nismo ništa popili već tri dana." Petak večer smo odlučili iskoristiti za zajedničku kućnu večeru. Petra je već pripremila francuski krumpir, a Bosa je upravo dovršavala meso i gljive. Pazeći na onaj namazani nokat polako sam ustao od stola. "Pazi da ne zamažeš sve tim noktom." Dobacila je Petra dok sam se udaljavao. Otvorih hladnjak i izvadih onu bocu tequile i limun. Postavio sam je na pladanj i izrezao šnite limuna te ih postavio na tanjurić. Osjećao sam se malo umorno dok sam tražio slanik. Zadnje tri noći je bilo naporno ali i sjajno. Prije nikada nisam pomišljao na tako nešto u seksu. Sada mi se sve činilo normalnim. Polako sam dodao tri visoke čašice na poslužavnik i odnio sve do stola. Petra je pazeći na nokte dohvatila bocu i napunila ih dok sam sjedao nazad na svoje mjesto. Položila je šnitu limuna na svaku čašicu i pozvala Bosu rukom. Zamjetih da mi je lak na onm noktu već suh. Bosa je promiješala gljive u tavi i polako krenula ka stolu. Telefon je zazvonio. Pogledah u Bosu. Slegla je ramenima i prišla telefonu. Pogledah na sat bilo je devet i pet minuta. Bosa se javila na njemačkom poslušala nešto i odgovorila na hrvatskom. "Tu je samo malo." Spustila je slušalicu pored telefona i polako krenula ka kuhinji gledajući u našem pravcu. "Bambi Strela te treba." Ovo nije mirisalo na nešto dobro. Nismo se čuli još od onog zajedničkog izleta. Sutra smo se trebali čuti dogovoriti gdje ćemo se naći obići rasprodaje u centru, ujedno smo trebali dogovoriti detalje oko povratka. Iznenadni poziv nakon devet sati navečer nije obećavao ništa dobro. Podižući slušalicu ponadah se da je samo želio večeras dogovoriti detalje za sutra. "Halo Đoni frka je sa Škotom i Gogom." Ponadah se da je samo neka svađa i razlaz. "Kakva frka." Strela je počekao par sekundi sa odgovorom. Znao sam da se pokušava skoncetrirati na kratak i jezgrovit odgovor. "Nalaze se u onom disko baru "Western Gold", imali su nekakvu raspravu sa Goginim bivšim dečkom, sada ih isti sa ekipom čeka vani na parkingu. Ako izađu i krenu ka autu vjerojatno će biti nasilja. Škot mi se javio, rekao je da ne žele zvati policiju objasnit će sve kada dođemo." Počekao sam par sekundi da mi sve izrečeno legne na mjesto. Osjetih trnce po vrhovima prstiju. "Gdje se nalazi taj Western Gold, je to onaj bar gdje nas Goga htjela voditi? Ti si bio tamo ako se ne varam, a ja sam došao do Bose?" "Točno i meni i tebi je na pola puta između nas, na cesti Hamburg - Ahernsburg. Veliki tržni centar izvan grada jedini na cesti sa benzinskom i gomilom trgovina, velikim parkingom, a na drugom kraju parkinga je disko bar Western Gold." "Počekaj malo." Okrenuo sam se prema Bosi spuštajući slušalicu sa uha. Zabrinuto me je gledala. "Znaš li gdje je disko bar Western Gold?" Klimnula je glavom. Podigoh slušalicu na uho. "Sve riješeno Bosa će mi objasniti gdje je to mjesto. Gdje se nađemo?" "Uđi u bar Škot i Goga su za šankom u kutu stižem čim prije. Bruna ima neku staru bubu pa budući da je kiša dolazimo autom." "OK vidimo se za šankom." Spustio sam slušalicu. Priđoh Bosi, gledala me zabrinuto u oči. "Neka frka Bambi?" Klimnuh glavom. "Škot i Goga su u disko baru Western Gold imaju neku frku sa Goginim bivšim pa Strela i ja idemo vidjeti kakva pomoć treba. Objasni mi gdje je taj disko bar." Bosa je duboko udahnula i sklonila tavu sa štednjaka. Isključila je ploču i pogledala u Petru odmahujući glavom, potom se okrenula prema meni. "Još pada kiša idemo zajedno autom do tamo. Samo mi reci koji bivši i koja frka? Ima par bivših sa kojima je u kontaktu, koliko ja znam, a nijedan od njih nije nasilan." Slegoh ramenima kratko i brzo. "Što ja znam, Škot je zvao Strelu i rekao da nas treba. Imali su neku raspravu sa Goginim bivšim i sada ih ekipa čeka na parkingu. To je dovoljno." Okrenuo sam se i krenuo ka ulaznom hodniku po čizme i jaknu. Bosa je krenula za mnom. "Bambi možda to nije tvoja stvar. Izlazile smo dosta u taj disko bar znamo vlasnika. Ima dobre redare i ne bi dopustio nikakvu tuču uostalom postoji i poziv policiji ovo je njemačka i svi imaju pravo na brzu zaštitu. Moraš li gurati nos u Gogine frke?" Posegao sam za čizmom i podigao je. Okrenuh se polako držeći čizmu u ruci. "Škot i Strela su mi cijeli život prijatelji. Ne želim napustiti niti jednoga od njih u nevolji. Nije mi bitno koji je razlog frke. Frka je trebaju me i idem tamo. Ako me iz nekoga razloga ne možeš voziti objasni gdje je točno to mjesto i idem sam motorom, dalje nemam vremena za rasprave." Polako je odmahnula glavom. "Ja sam kriva trebala sam ti ranije neke stvari objasniti. Ne ideš sam idemo sa tobom samo nam daj minutu da navučemo nešto na sebe." Okrenula se i krenula ka Petri koja je sjedila i zbunjeno nas gledala. Nije ni bilo čudno razgovor se nije vodio na njemačkom, a zvučao je malo oštro. Bosa je prišla Petri i zagrlila je jednom rukom. Progovorila je na njemačkom. "Idemo navući traperice sve ti objasnim uz put." Petra je klimnula glavom i ustala od stola, dok su se penjale prema spavaćoj sobi uputila mi je neki čudan pogled. Živčan sjedoh na pod i navukoh čizme. Digao sam se jednim potezom i posegnuo za jaknom. Nadao sam se da će cure biti brze. Pet minuta kasnije, koji su meni bili vrlo dugi, spustile su se dolje u trapericama i tenisicama. Bosa je nosila jaknu od trapera preko majice, Petra staru kožnu jaknu. Krenuh prema vratima. Petra je spretno skrenula na veliki poluprazni parking i usmjerila auto ka ulazu u Western Gold. Dok smo se vozili nismo razgovarali, pitao sam se što je Bosa rekla Petri u sobi dok su se presvlačile, a budući da ista nije ništa pitala. Disko bar je bio urađen u stilu western saluna sa nadastrešnicom i pomičnim ulazanim vrtima iza kojih su se vidjela prava ulazna vrata. Lijevo od ulaznih vrata su bile postavljene prečke za vezivanje konja, a ispred istih parkirano nekoliko motora. Desno od ulaza je bio normalan parking sa nekoliko auta. Petra se spretno ubacila na jedno slobodno mjesto. Lik ispred ulaza je imao kratku kosu oko dva metra i 120 kilograma, uglavnom mišića. Nosio je traperice, kaubojske čizme, majicu i kožni prsluk u western stilu. Pažljivo me je pogledao dok sam prolazio. Bosa i Petra su me slijedile. Pogled mu je skliznuo prema njima i samo je klimnuo glavom. "Dobro veče." Klimnuh mu glavom i polako otvorih ona pomična salunska vrata. Nakon dva metra hodnika su bila prava vrata. Polako ih otvorih i počekah da cure uđu. Prostorija je bila poluprazna. Veliki drveni stolovi i klupe su bili poredani u obliku slova L oko šanka koji je zauzimao polovicu stražnjeg zida. Dva velika prozora su gledala prema parkingu. Sve je bilo uređeno u stilu western saluna, a na zidovima obljepljenim pločicama sa imitacijom kamena na drvenim pločama su bile plakate poznatih western filmova. To je bilo sve od ukrasa, ako se izuzme prigušeno svijetlo. Društvo je bilo šaroliko i sudeći po odjeći u vrlo slobodnom stilu. Zamjetih Strelu i Škota kako stoje na samom kraju šanka odmah do zida. Goga je sjedila na visokoj barskoj stolici uza zid, a metar dalje od nje sa pivom u ruci je stajala Bruna. Mahnuh glavom curama i krenuh ka Streli i Škotu. Dok sam prilazio zamjetih još dvojicu mišićavih dvometraša kako sjede za prvim stolom nedaleko od kraja šanka za kojim su Strela i Škot stajali. Jedan je izgledao slično i bio obučen jednako kao onaj na ulazu. Drugi je nosio kvalitetno odijelo košulju bez kravate smeđu bradu i konjski rep. Pažljivo su me pratili pogledom. Glazba je bila prigušena. Pljesnuh Strelu po ramenu potom Škota po ispruženom dlanu. Nasmiješili su mi se. Ispred nih na šanku su stajale tri pune čašice, Goga je držala čašu sa nekom zelenom tekućinom u ruci, sudeći po boji i komadićima voća neki koktel. Nije gledala u Brunu. Klimnula mi je glavom. Mahnuh Bruni, uputila mi je zabrinut pogled. Okrenuh se pokazujući rukom prema curama. "Ovo su Bosa i Petra, Bosu znate, a Petra je Bosina prijateljica." Petra je nevoljko klimnula glavom dok se Bosa kiselo nasmiješila. Goga je šutjela i samo nam mahnula rukom. Ove dvije su se pravile da je ne primjećuju Pogledah u Škota. "Gdje je problem?" Nije odgovorio. Okrenuo se i dohvatio dvije čašice sa šanka. Jednu je pružio meni. Strela je dohvatio treću. "Znali smo da ćeš doći, zato smo ti naručili piće." Okrenuo se ka Bosi i Petri. "Što želite popiti." Bosa je odmahnula glavom, djelovala je izrazito loše raspoložena. Slegao je ramenima i ponovno se okrenuo ka meni. "Već sam objasnio Streli. Ukratko došli smo ovdje na koje piće i da se dogovorimo idemo li dalje u život. Nije bilo mjesta na parkingu ispred vrata pa je Goga parkirala u redu lijevo od ulaza. Sjeli smo ovdje za šank, nakon pola sata naletio je Gogin bivši onaj što je telefonski progonio zadnjih dana. Bio je u društvu neka tri lika. Zajeban nabildan lik, a ni ona trojica se nisu puno razlikovala od njega. Uglavnom snimio nas je i prišao. Tražio je od Goge da popričaju par minuta. Nisam želio stvarati frku u startu, klimnuo sam joj glavom i prihvatila je. Udaljili su se prema onom stolu, za kojim sada sjede ona dva snagatora, stali i započeli priču. Odavde nisam čuo ništa ali sam ih pratio pogledom. Kako mi je poslije objasnila pokušala je na finjaka odbiti bilo koju raspravu o obnavljanju veze, vidio sam samo da je Goga par puta odmahnula glavom i nešto mu rekla. Tada je podivljao uhvatio je za ruku i počeo vući vičući nešto u stilu kujo ili slično. Normalno umiješao sam se i uvalio liku jedan dobar udarac. Dohvatili smo se, oni njegovi su krenuli ka nama i vjerojatno bih najebao ali su se umješala sva tri redara. Onaj što sada stoji na ulazu i ona dvojica što sjede za stolom preko puta." Mahnuo je glavom ka snagatorima koje sam uočio dok sam prilazio. Potom je podigao čašicu i otpio. Uradio sam isto pokušavajući da sredim dojmove o dosadašnjem objašnjenju. Nakon gutljaja klimnuh glavom. Škot me shvatio i produljio. "Dvojica redara su nas razdvojila, a treći se postavio prema onim njegovim majmunima i nešto im oštro rekao na njemačkom pa su stali. Nakon minutu ja sam sjedio na svom starom mjestu za šankom, a onu četvoricu su izbacili van. Naručili smo novo piće i vodu da se sredimo. Piće nam je donio onaj gorila u odijelu sa konjskim repom. Objasnio mi je da je Horst prvi počeo sa nasiljem prema Gogi pa su ih zato sve zajedno bez razmišljanja izbacili ali da moli i nas kada se sredimo da napustimo lokal. Gazda ne želi nikakve frke ovdje, na prvi znak frke reagirat će i predati stvar policiji na dalje. Klimnuo sam glavom i rekao mu da je u redu. Ionako mi se išlo van nakon svega." Zastao je i ispraznio čašicu do kraja. Podigao sam svoju čašicu otpio i upitao. "Kažeš Horst, pretpostavljam da je to ime Goginog bivšeg?" Krajem oka zamjetih da se Bosa trgnula. Klimnuo je glavom i odložio čašicu na šank. "Da na to ime se kreten odaziva kada mu gazda napuni zdjelicu sa hranom i pozove ga. Ukratko kada smo izašli vidjeli smo da nas čekaju ispred auta. Parkirali su pored našeg auta i čekali da krenemo ka autu. Obratih se onom redaru u odijelu koji im je očigledno šef ali mi lik objasnio da je samo ovaj mali prostor ispred ulaza službeno parking od lokala, ostatak parkinga pripada tržnom centru i njih se to ne tiče, u protivnom bi često imali posla kada se lokalne ekipe navečer napiju pored auta. Rekao je da može pozvati policiju ako želimo. Goga ne želi miješati policiju, treba postati viši rukovoditelj odjela u firmi i saslušanja od strane policije ili nekog suda, ako dođu do ušiju viših managera mogu biti težak problem, a ujedno to i nije naš način." Ispraznih čašicu do kraja i pogledah oko sebe. Strela je stajao i gledao u mene, Goga je sjedila pogleda uprtog u pod, Bruna je bila naslonjena na zid i gledala prazno ispred sebe, Petra se naslonila leđima na šank gledajući negdje između nas ali Bosa je nestala. Pogledah po lokalu. Brzo sam uočio da Bosa priča sa nekim visokim žilavim likom u kožnoj jakni sa resama na drugom kraju šanka. Nije mi bila jasna ali nije bilo vrijeme za raspravljanje ponašanja. Okrenuh se ka Škotu. "Drugim riječima želiš da odemo van i sredimo tu ekipu?" Klimnuo je glavom. "Goga kaže da Horst samo to kuži. Lokalni siledžija sa ekipom lokalnih siledžija. Kada ga je upoznala glumio je finoću, nakon par mjeseci skužila je sa kim ima posla i raskinula ali već šest mjeseci je progoni. Može skužiti samo ako dobije dobre batine uz mogućnost da ih dobije još ako ponovno pogriješi." Strela je klimnuo glavom. "Ako je to tvoj stav ja sam u tome." Obojica su pogledala prema meni. Polako klimnuh glavom. "Nema frke sa vama sam. Reci koliko su tvrdi ovi koji nas čekaju." Škot je slegao ramenima. "Zajebana ekipa, Horst je jak i opasan kako mi se čini, druga dvojica djeluju manje opasno ali onaj četvrti je pravi tenk. Lik ima najviše 175 cm ali djeluje kao da ima 175 kilograma mišića. Lakše ga preskočiti nego obići. Bit će zajebano ali mislim da to možemo." Strela je klimnuo glavom. "Imali smo slične situacije doma polazeći od one prve Acine bande bilo ih je tada šest ako se ne varam." Slegnuh ramenima sa osjećajem mržnje. "Šest psihopatskih govanaca." Osjećao sam trnce u prstima. Pogledah Škota. "Koji bi bio plan?" Nasmiješio se široko. "Idemo prema njima ako ne prihvati razgovor ili ako napadnu, ja bih preuzeo Horsta ti Đoni bi mogao srediti onaj tenk od čovjeka već sam te vidio sa takvim snagatorima imaš mozak za tuču oni ne. Strela bi mogao preuzeti i srediti onu dvojicu ili ih samo zadržati dok mi ne završimo sa problematičnim." Pogledao je u Strelu. Strela je u tučama bio uvjerljivo najbrži od nas. Kretao se brzo i fluidno i jako brzo zadavao udarce rukama i nogama. Realno on je jedini imao šansu preuzeti dvojicu uz neugodnog Horsta i opisani tenk od čovjeka. Polako je klimnuo glavom. "Bez brige mogu ja tu dvojicu srediti ma koliko trajalo." Klimnuh glavom. "Dogovoreno, cure ostaju unutra do kraja frke." Pogledao sam ih u oči. "Idemo ili se molimo i čekamo čudo da se dogodi?" Nasmijali su se i klimnuli. Polako skinuh jaknu i okrenuh se ka Petri. Bosa je sada stajala pored nje. Bile su oko metar udaljene ali po Bosinom izrazu lica bilo je jasno da je čula dobar dio razgovora. Priđoh i pružih jaknu Bosi umjesto Petri kako sam prvobitno namjeravao. Bila je blijeda i uplašena. Nasmješih se dok je prihvaćala jaknu. Ja sam već osjećao trnce niz kralježnicu i u prstima ruku. "Samo mi pričuvaj dok obavimo jedan razgovor." Uhvatila me je za ruku. "Đoni stani. Razgovarala sam sa gazdom lokala znaš da ga poznajem. Mislim da znam tko je taj Gogin bivši, dopusti da ja pokušam možda izgladim to, gazda će mi dati dva redara, a vi samo počekajte, molim te." Nasmiješih se i skinuh njenu ruku sa svoje. "Daj Bosa. Sa lokalnim siledžijama i bandama imamo iskustva, sigurno više nego ti, a i to je naš problem ne tvoj." Okrenuh se ka Škotu. Zamjetio sam da su on i Strela već odložili jakne na šank pored Goge. Goga je djelovala smireno, Bruna je imala pogled uplašenog zeca. Osjetih adrenalin u zraku. Mahnuo sam im rukom i krenuo. Niotkuda ispred mene se stvorio onaj redar u sivom odjelu sa konjskim repom. Pogledao me u oči. "Što će te raditi dalje na parkingu ne tiče me se ali u lokalu i na parkingu ispred lokala ne želimo frku. Nadam se da je dogovoreno?" Rekao je to uz ljubazni osmjeh ali je zvučalo dovoljno uvjerljivo da bi i kamen razmislio ako bi imao namjere drugačije od predloženih. Klimnuh glavom. "Dogovoreno, a vi ne dopustite da cure imaju neke probleme ma što bilo vani. Dogovoreno?" Klimnu je glavom uz ozbiljan izraz lica. "Dogovoreno računaj na to." Polako sam otvorio vrata i izašao. Škot i Strela su me slijedili. Onom redaru na ulazu uputih ljubazan osmijeh. Ništa nije komentirao budući da se onaj sa konjskim repom pojavio odmah iza nas i dao mu znak rukom. Kiša je prestala, a parking je bio solidno osvijetljen uličnim svjetiljkama. Škot skrenu lijevo od ulaza ka drugom kraju parkinga. Slijedili smo ga. Čim smo prošli parkirane aute zamjetih na drugom kraju, oko trideset metara udaljenom od nas, Gogin bijeli BMW 316. Pored njega je bio parkiran crni BMW ali serije 5. Stali smo. Na zadnju haubu crnog auta je bio naslonjen niži lik. Shvatio sam zašto ga je Škot nazvao tenk od čovjeka. Bio je u crnim trapericama sa širokim remenom i crnoj majici. Mogao je imati 175 cm ali ne više. Okrugla glava mu je bila podšišana na skroz kratku jež frizuru, a tijelo je više sličilo na valjak. Problem je bio što se već po mišićima ruku vidjelo da je žestoko nabildan. Udario je brzo dlanom dva puta po haubi. Prednja vozačka i dvoje zadnjih vrata su se otvorila i izbacila tri lika van. Dok su prilazili prijatelju na haubi zamjetih da su bili kratko podšišani i sportski obučeni u traperice majice i tenisice. Jedino je onaj tenk na nogama imao neku vrstu vojničkih čizmi. Najviši od njih je imao oko 190 cm, kratku plavu kosu i nabildani torzo. Škot klimnu glavom ka njemu. "To je Horst on je moj. Onaj tenk je Đonijev, Strela možeš onu dvojicu?" Govorio je tiho. Strela je klimnuo glavom. Ona trojica su stala pored prijatelja ispred auta. Djelovali su opasno. Pogledali smo se između sebe potom raširili približno na odstojanje ispružene ruke. Škot je stao lijevo od mene Strela desno. Udahnuo sam duboko zrak osjećajući lagani grč u želucu i navalu adrenalina, klimnuo sam glavom. Polako smo krenuli prema njima. Oni su malo raširili svoju crtu. Znači imali su iskustva. Nastojao sam da me ne obuzmu osjećaji. Trebao mi je čist i brz mozak protiv onog tenka. Nakon par metara smo uskladili korak. Počeo sam osjećati udare srca. Bilo mi je jasno da ako dođe do tuče lika moram izbjegavati, paziti da mu ne omogućim čist i jak udarac ili da me dohvati rukama. Ako se to dogodi jednostavno bih završio u mašini za mljevenje mesa ili bi bila bolja usporedba pod parnim čekićem koji bi me sredio jednim do dva udarca. Mogu mi pomoći samo Bog i Win Chun tehnike koje sam naučio. Postao sam hladan, mozak mi je počeo raditi kako treba. Sve mi je djelovalo malo usporeno ali jasno. Prišli smo na oko pet metara kada je Horst istupio naprijed i malo podigao ruke. Mislim da je rekao nešto u stilu "vi sigurno ne znate" ali nije stigao dalje od toga. Škot je uletio u njega neočekivanom brzinom. Očigledno je kuhao od bijesa čim nije dopustio niti jedno drugo rješenje. Nisam stigao analizirati bilo što onaj tenk se odvojio od haube na kojoj je sjedio. Bio je brz, brži nego što sam očekivao. Krenuo sam naprijed ali mi je bilo jasno da sam zakasnio. Onih prvih par udaraca koje sam mu zadao uspio je dijelom blokirati ramenom tako da je efekt serije bio slab. Očigledno ga nisam niti uzdrmao. Odskočio sam i zauzeo gard sa jednom podignutom rukom naprijed i blagim raskorakom. Nešto veći dio težine je bio prebačen na zadnju nogu kako bi prednja ostala slobodna za udarac. Krenuo je na mene. Zamjetio sam da ima široki zamah kod udarca. Malo sam se okrenuo i blokirao podlakticom. Udarac me uzdrmao i osjetih bol u ruci. Ovaj je stvarno bio prejak. Uspio sam ga izbjeći tijekom blokade i sada mi je bio napola okrenut leđima. Uputih mu seriju udaraca u nezaštićeni dio lica i vrata. Imao sam dulje ruke i to bi bila prednost da nije bio tako jak. Imao sam dojam da šakama štemam zid. Unatoč udarcima se okrenu prema meni i uspio me pri tom odgurnuti rukom. Odteturao sam par koraka u nazad, a njemu je to dalo dovoljno vremena da se u potpunosti okrene prema meni i krene u napad. Uspio sam ga izbjeći i odgurnuti. Dok se okretao prema meni krenuo sam u napad pri tome nastojeći iskorakom prednje noge nagaziti njegovu potkoljenicu stopalo ili nožne prste. Učili su nas da je to izrazito bolno ako pogodiš nešto od nabrojanog. Povukao se i zadao jedan široki udarac sa strane ali nije imao uporište na nogama pa je to bio slab udarac. Blokirao sam ga rukom i zadao mu još jednu seriju od tri wing chun direkta ciljajući korijen nosa ili što dohvatim. Osjetio sam da su sva tri udarca pogodila dobro. Pokušao sam se izvući u stranu uz okret ali tada me dohvatio jednim od onih svojih nezgrapnih udaraca sa strane koji mi je probio blok nadlakticom i završio u rebrima. Osjetio sam jaku bol i odstupio dva koraka nazad. Dok sam čekao da tenk krene krajem oka sam zapazio da su Škot i Horst završili na zemlji u nekom zahvatu, a da je Strela uspio srušiti jednog od one dvojice. Tenk je zagrebao gusjenicima i uletio svom snagom. Uspio sam ga samo izbjeći izmicanjem u stranu ali nisam imao šanse za udarac. Zaustavio se više od metar i pol dalje od mene i počeo okretati. To je bila prigoda uletio sam sa novom serijom direkta i nagaznim udarcem nogom nakon iskoraka. Osjetih da sam mu nogom pogodio stopalo ali ne petom kako je bilo poželjno. Udarci rukama su mu zasuli nebranjeni dio glave ali ponovno sam imao dojam da šakama udaram u zid. Okretao se pokušavajući me uhvatiti rukom. Nisam to smio dopustiti i povukoh se brzo dva koraka unazad. Bio je brz previše brz za svoju konstituciju. Dok sam završio treći korak unazad već je krenuo na mene. Ovaj put je to izveo na način da je zastao izvan dometa moje šake, kojom sam ga pokušavao držati na distanci, izveo jedan lažni kroše i pokušao uletjeti u mene sa nekom vrstom kratkih direkt udaraca, očigledno više da me zbuni u uhvati nego što je polagao nade u pogodak. Uspio sam se povući malo unazad i blokirati one njegove direkte ali je već bio na meni i ponovno udario svom snagom sa strane. Ovaj put me pogodio. Osjetio sam bol u rebrima i odletio sam u stranu gubeći tlo pod nogama. Osjetio sam vlažan asfalt i u trenutku zahvalio bogu što nisam odletio prema nekom autu gdje bi mi šanse da se brzo dignem bile minimalne. Završio sam na leđima, vidio sam ga kako prilazi. Nisam se pokušavao dići na klasičan način već sam se odbacio jednom nogom za "kolut unazad" dok sam drugu nogu ispružio kao zaštitu i klatno za inerciju. Zbunjeno je ustuknuo korak, vjerojatno ne shavćajući da je ona ispružena noga u nepovoljnom položaju za udarac. To mi je dalo dovoljno vremena da završim aikido pad unazad savijajući nogu u koljenu tako da sam sada već bio u poziciji ustajanja i gardu kada je pritrčao u novi napad. Krenuo je širokim udarcem nogom nastojeći me rasturiti dok sam bio još u polu uspravljanju. Spustih se skoro na koljena i odbacih rukama tu nogu u zrak. Pao je nezgodno na leđa i očigledno ostao bez daha. Trijumfalno sam već bio na nogama. Sada ga je samo trebalo dovršiti dok se nezgrapno diže brzim kratkim udarcima nogom. Krajem pogleda zamjetih da je Strela na zemlji na boku, a jedan od onih likova mu zadaje udarac nogom. Uspio je uvući glavu i ramenom odbiti udarac ali pozicija mu nije obećavala ništa dobro. Lik se spremao za novi udarac dok se Strela pokušavao otkotrljati nešto dalje kako bi dobio prostora za ustajanje. Pustih tenk da se diže i uletih liku sa leđa. Uspio sam ga nagaziti na početak pod koljenice sa zadnje strane što ga je natjeralo da klekne potom mu zadah jedan brz udarac odozgo u vilicu. To je bilo sve, uspio sam vidjeti kako se Strela uspravlja, a tenk je uletio u mene. Zadao mi je jedan široki udarac pogađajući mi rebra sa strane kada sam se uspravio od udarca gurnuo me rukom svom snagom. Odletio sam par metara unazad i tresnuo na asfalt. Kroz mozak mi je proletjelo da je gotovo sada me ima. Povratio sam dah i pokušao ponovno izvesti ustajanje u stilu aikido pada unazad ali sam bio spor. Pustio me da se okrenem i nakon toga pritrčao. Tada je napravio pogrešku. Nije me pokušao ponovno udariti nogom valjda polazeći iz prvog iskustva. Pustio me da se dignem negdje do polovice iskoračio i uhvatio me desnom rukom čvrsto za lijevo rame, u stisak poput škripa, paralelno je zamahnuo široko lijevom u namjeri da mi zada razarajući udarac. Desnom rukom sam čvrsto uhvatio njegovu šaku na mome ramenu lakat mi je bio visoko podignut i štitio glavu za slučaj da završi udarac. Lijevom rukom sam ga uhvatio odozdo za lakat malo se podigao i pustio da mi ruka sklizne na njegovu podlakticu. Imao sam ga u poluzi ručnog zgloba. Svom snagom sam se pomakao unaprijed riskirajući ako otrgne šaku iz poluge da padnem licem na asfalt. Nije je izvukao kriknuo je i slijedeći bol u savijenoj šaci i podlaktici poletio na lice na asfalt. Ne puštajući polugu pomakao sam se korak naprijed, čvrsto sam mu blokirao podlakticu između mog koljena i pod koljenice ne puštajući mu šaku u poluzi. Ležao je na trbuhu potpuno otvoren i ranjiv. Počeo sam mu zadavati udarce lijevom šakom po glavi gdje sam stigao. Imao sam dojam da je prošlo stoljeće ruka me već boljela od udaraca kada je ispustio neki grleni zvuk. Zastao sam. Shavtih da govori "Ne" na njemačkom, nerazumljivo "Nein". Pustih mu šaku i uspravih se. Ležao je stenjajući. Polako se pokušao uspraviti tresući glavom i oslanjajući se na ruke i koljena. Blago ga pritisnuh nogom u leđa. Shvatio je i vratio se u ležeći položaj. Okrenuh se. Škot i Strela su stajali jedan do drugog i promatrali me. Strela mi mahnu i polako krenu prema meni. "Bilo je to surovo Đoni stvarno si ga dobro razbio." Kretao se teško duboko dišući. Škot je prišao polako vukući nogu. Pogledah iz njih po parkingu. Jedan od onih likova je sjedio na asfaltu držeći se za glavu, Horst je još ležao i stenjao u fetalnom položaju. Drugi od Strelinih protivnika je stajao duboko dišući naslonjen na prtljažnik Goginog auta. Drugom rukom se držao za trbuh. Očigledno mu nije padalo na pamet da poduzima bilo što više. Nismo ništa govorili. Polako smo krenuli natrag ka ulazu u Western Gold. Počela je padati sitna hladna kiša, već nakon par koraka bili smo mokri. Dok smo prilazili zamijetih da su redari vani i da nas promatraju. Stajali su par metara ispred "svog teritorija". Onaj sa konjskim repom je stajao naprijed, a preostala dvojica iza njega. Iza te dvojice su stajale Bosa i Petra. Dok smo prilazili konjski rep klimnu glavom. "Vidim dosta tuča na ovom parkingu ali ovo je vrijedilo gledati." Klimnuh mu umorno glavom dok sam prolazio pored njega. Oslanjao sam se na Strelu jednom rukom. Rebra sa lijeve strane su me boljela a i šaku lijeve ruke nisam baš osjećao dobro. https://www.youtube.com/watch?v=Csv1wXOr5tY (https://www.youtube.com/watch?v=Csv1wXOr5tY) zainteresiranih za dalje? Pa neznam kaj se čeka ????? :aplauz: :aplauz: :aplauz: Boris tebi samom mogu poslati nastavke i na email ako mi ga pošalješ na pp Nemoj zezati, a mi drugi? :occasion: Klimnuh mu umorno glavom dok sam prolazio pored njega. Oslanjao sam se na Strelu jednom rukom. Rebra sa lijeve strane su me boljela a i šaku lijeve ruke nisam baš osjećao dobro. Konjski rep me blago potapša po ramenu. Zastao sam i okrenuo se. Pogledao me u oči nekim čudnim pogledom. "Žao mi je ali takvi ne bi smjeli u lokal." Pokazao je rukom na mene od glave do pete. Pogledah se na svijetlu uličnih svjetiljki. Traperice su mi bile razderane duž nogavice jednako kao i majica na okovratniku. Pogledah Škota i Strelu koji su zastali gledajući u mene. Nisu izgledali bolje. Škot je imao skroz razderanu majicu od okovratnika negdje skoro do pojasa traperica. Uz sve to bio je krvav ispod nosa i oko usta. Strela je izgledao nijansu bolje odnosno bio je krvav samo oko usta ali nije imao jedan rukav na majici. Klimnuh glavom. Konjski rep me blago potapša po ramenu. "Poslat ću po one dvije cure, a onaj ostatak na drugoj strani parkinga također budemo riješili." Pogledah na drugu stranu parkinga prema Horstu i njegovoj ekipi. Sva četvorica su sada stajala pored onog crnog BMW-a i nešto raspravljali. Jedan od one dvojice Strelinih je pridržavao Horsta. Tenk je stajao naslonjen leđima na prtljažnik auta. Konjski rep klimnu glavom prema jednom od onih dvojice snagatora, a drugom mahnu rukom. Polako je krenuo preko parkinga praćen gorilom u kožnom prsluku. Onaj drugi je nestao u lokalu. Shvatih da nisu čekali vani zato što ih je zanimala tuča već su pazili da se problemi ne presele na njihov teren, bilo da gubitnik potraži utočište u lokalu ili da pobjednik poželi proslaviti pobjedu. Škot i Strela su me gledali. Klimnuh im glavom. "Jasno je da ne možemo unutra. Počekat će mo cure ovdje." Škot je klimnuo glavom. Pogledah prema drugoj strani parkinga. Konjski rep je nešto govorio Horstovoj skupini. Na kraju je mahnuo rukom i krenuo nazad. Likovi su se počeli pakirati u auto. Počekao sam dok crni BMW nije počeo izlaziti u rikverc sa parkirnog mjesta potom okrenuo prema Bosi i Petri. Bosa je stajala ruku prekriženih na grudima i gledala oštro u mene, Petra me promatrala zabrinuto ruku spuštenih pored tijela. Priđoh im polako. Bosa je držala moju jaknu preko ruke. Odmahnula je glavom. "Ludost Bambi, ludost." Petra je mahnula rukom prema Bosi i prišla mi. Podigla je prste i dodirnula moje usne. "Jesi dobro?" Klimnuh glavom i spustih joj ruke na ramena. Nasmiješila se i zagrlila me. Iza njenih leđa Goga i Bruna su se pojavile iz lokala. Goga je pritrčala Škotu i zgrlila ga. Bruna je polako prilazila Streli. Konjski rep u pratnji gorile se zaustavio pored mene. Pogledao je Bosu. "Rekao sam im da imaju dvadeset minuta prije nego pozovem prijatelje iz policije, sada je parking slobodan." Bosa je upitno podigla obrve i otvorila usta. Prekinuo je u neizgovorenom brzim pokretom ruke. "Kao što sam obećao neću zvati nikoga ali nestanite čim prije. Ne želim nikakve probleme ipak je u pitanju naša reputacija." Ljubazno joj se nasmiješio i potapšao je po ramenu. "Vas dvije navratite ponekada na piće, samo držite ovog dobermana na ogrlici." Klimnuo je glavom prema meni. Polako je krenuo prema ulazu u lokal praćen gorilom u kožnom prsluku. Očigledno mu nije smetala hladna sitna kiša niti se brinuo za svoje kvalitetno odijelo. Nije gledao ni u koga. Pratio sam pogledom dok nije nestao iza vrata. Minutu kasnije se onaj drugi snagator u kožnom prsluku pojavio i stao pored vrata. Očigledno su nam željeli pokazati da misle ozbiljno. Pogledah prema ostalima. Bruna je držala Strelu za ruku, uplašenog pogleda. Škot je zagrlio Gogu i gledao u nas. Bosa je sa mržnjom promatrala Gogu. Oslonih se rukom na Petrino rame. Pomislih da je dobro što je samo desetak centimetara niža od mene. Škot mahnu rukom. "Mogli bi se raspršiti da zavaramo neprijatelje." Smiješio se. Klimnuh glavom, Strela također. "Čujemo se sutra dečki." Nastojao sam da mi glas bude čvrst iako me od hladne kišice hvatao napad osjećaja hladnoće. Škot podiže ruku u pozdrav. "Đoni Strela naša vrata su vam otvorena u svako doba dana i noći." Spustio je ruku. Goga nam je samo mahnula. Strela me pljesnu po ramenu i zaputi se ka suprotnom kraju parkinga vukući Brunu za ruku. Bosa je prišla i uhvatila me pod ruku. Bez riječi me povukla ka autu. Dok sam hodao oslanjao sam se zdravom rukom na Petru. Tijekom spuštanja na sjedalo osjetio sam bol u rebrima i napad drhtavice. Očigledno me adrenalin popuštao. Pogledah u lijevu šaku. Počela je otIcati. Pitao sam se koliko dugu neću biti u stanju povući ručicu kvačila. Vozili smo se u tišini. Pri ulasku u stan osjetih slabost i drhtavicu. Bio sam skroz mokar. Petra mi je pomogla do stola u blagavaoni. Naslonio sam se na stol pazeći na lijevu šaku. Pogledah Petru. "Mogu dobiti duplo piće?" Klimnula je glavom i krenula ka hladnjaku. Bosa je tresnula moju jaknu na stolicu i okrenula se prema meni. "Svi smo mokri, a ti pogotovu. Uz sve si i prljav kao da si se valjao u blatu sa svinjama. Skini majicu i te ostatke traperica da ih bacim u perilicu." Umorno klimnuh glavom prema njenom ljutitom pogledu. "Samo jedno piće molim te." Petra mi je stavila veliku čašu do pola punu na stol. Bosa me promatrala ali ovaj put zabrinuto. Otpio sam jedan dobar gutljaj tequile. Počekao sam da me alkohol počne paliti po želucu. Nisam se osjećao bolje. Otpih još jedan mali gutljaj i spustih čašu na stol. Polako sam pokušao skinuti majicu. Nije išlo lijeva strana me boljela kad bih podigao ruke. Petra je prišla i pomogla mi sa majicom, Bosa mi izula čizme. Traperice sam spustio do ispod koljena i sjeo. Petra je čučnula i svukla ostatke traperica sa mene. Osjetih da su mi i gaće mokre. Tada me uhvatila drhtavica. Bosa je donijela ručnik i počela me pažljivo brisati. Uz pomoć uspio sam doći do spavaće sobe. Netko mi je skinuo gaće i sjeo sam na krevet. Tresao sam se od slabosti i hladnoće. Netko je nešto govorio. Netko me pokrio dekom. Nisam bio siguran da li je netko rekao na njemačkom ili nekom drugom jeziku nešto u stilu "moramo mu nešto obući da se bolje ugrije". Plutao sam između nigdje i ničega. Polako sam tonuo ne osjećajući ništa izuzev jake hladnoće koja me tresla. Tama se polako razilazila. Netko me blago tresao za rame. Otvorih oči. Žena kratke crvene kose i srcolikog izgleda lica je gledala u mene smeđim očima. Sjedila je na rubu kreveta i blago me tresla za rame. "Čuješ me? Shvaćaš što te pitam?" Klimnuh glavom potom polako prevalih preko usana: Pridgoh se malo oslanjajući se na lakat. Bilo je to naporno. Jako svjetlo stropne svjetiljke mi je smetalo. Polako sam razaznao spavaću sobu i Bosu i Petru koje stoje na ulazu. Ona crvenokosa što me tresla polako je ustala sa kreveta. Nosila je traperice i bijelu košulju koja je izgledala kao muška košulja. Nešto je bilo čudno na njoj. Pogledala me u oči. "Ja sam Suzi, liječnik. Pokušaj polako sam ustati molim te." Polako odgurnuh pokrivače sa sebe. Nešto mi je bilo čudno. Majica koju sam nosio bila je sivo isprane boje, a po rubovima dugih rukava je imala ukrasne šare od pamučne čipke. Dok sam spuštao noge na pod zamjetih da nosim crne punije najlon hulahopke. Zbunjeno spustih noge na pod. Vjerojatno sanjam. Polako pređoh prstom po nad koljenici. Definitivno su bile najlonke. Ona crvenokosa mi nije dopustila daljnje analize. Prišla je nagnula se i podigla mi poako jedan pa drugi očni kapak. Pažljivo je promatrala svako moje oko. Potom me uhvatila za ruku i mjerila puls. Pokazala je rukom ka gore. "Pokušaj ustati i stajati." Polako i bolno sam se uspravio. Povukla me jedan korak od ležaja. Par minuta me pregledala. Zadigla mi je majicu i pipkala rebra potom ozljeđenu šaku. Iz lječničke torbice na noćnom ormariću je izvadila stetoskop i pažljivo mi slušala po prsnom košu. Spustila mi je majicu okačila stetoskop za vrat i uhvatila me za obije ruke. "Polako jedan korak unazad i sjedi na krevet." Naglasak joj je bio čudan. Učinio sam kako mi je rekla. Dok se naginjala pomažući mi u spustu na krevet zamjetih što je čudno na njoj. Imala je doista velike grudi. Skoro kao dvije košarkaške lopte. To je prikrivala tom širokom bijelom košuljom očigledno muškom. Pažljivo mi je prepipala glavu. Uspravila se i posegnula za torbom. "Pod stresom si od napora i udaraca koje si primio. Izgleda da ništa nije slomljeno. Imaš sreće, a i glava je čitava. Nemaš nikakav podljev ili kvrgu na toj tintari što je dobro, znači da nisi dobio niti jedan udarac u glavu. Sada ću ti dati nešto protiv bolova i za stres, nakon toga ležiš i odmaraš." Klimnula je glavom i izvukla neku ampulu tekućine za injekciju. Minutu kasnije je napipala venu na mojoj nadlanici i osjetih bol od igle koja je prodirala. Čvrsto me držala za ruku dok je spretno ubrizgala sadržaj injekcije u venu. Klimnula je glavom i nasmiješila se. "Dat ću ti i nešto da popiješ ujutro." Odložila je praznu špricu na noćni ormarić i podigla torbu sa kreveta. Pljusnula me malo po obrazu i namignula. Polako se okrenula ka Bosi i Petri koje su zbunjeno gledale. "Bit će on ok, dogovorit ćemo se sutra za još malo kontrolnog pregleda." Ovo je izgovorila na njemačkom. Petra se nasmiješila i poljubila je u obraz. Dok su zajedno izlazile iz sobe Suzi je zagrlila Bosu oko pasa a potom spustila ruku i nježno je pogladila po zadnjici. Pogledah u Petru koja je uzimala špricu sa ormarića. "Žedan sam može čaša vode." Nježno me slobodnom rukom pogladila po obrazu i klimnula glavom. Nestala je iz sobe. Ponovno se pogledah. Stvarno sam nosio tu sivu žensku majicu dugih rukava i hulahopke. Sjetih se da je to Petrin omiljeni stil oblačenja po kući, uopće je po kući nosila majicu par brojeva veću i gaćice te natikače na nogama. Majica je djelovala na njoj kao kratka haljina. Kada bi bilo svježije umjesto majice kratkih rukava navukla bi neku dugih rukava također par brojeva veću i hulahopke. To je bilo sve. Bosa i Petra su se vratile zajedno. Bosa je u rukama nosila bocu sa sokom. Petra mi pruži čašu sa vodom. Pio sam dugim gutljajima. Odložih čašu na ormarić. "Koliko je sati?" Bosa je spustila bocu na ormarić. "Tri ujutro." Pažljivo me pogledala. "Hvala bogu u redu si. Bile smo prestrašene pa sam pozvala Suzi. Prihvatila je da dođe u sred noći i pogleda te." Klimnuh glavom koja mi je i dalje bila teška. "Suzi je vaš obiteljski liječnik?" Bosa odmahnu glavom. "Naš ginekolog ali je prije specijalizacije dugo radila na hitnoj tako da sa ovim stvarima ima iskustva. Jedino mi ona pala na pamet, nismo smjele zvati hitnu, oni sa tučama imaju iskustva i vjerojatno bi tvoje ozljede prijavili policiji. Kod njih ne pali da si pao niz stube, to im je obveza da prijave." Klimnuh glavom i pokazah rukom po sebi. "Vi ste mi ovo navukle? Nije moglo nešto prikladnije?" Bosa me ljutito pogleda zatim se obrati Petri na njemačkom. "Budala se buni zbog oblačenja." Izgovorila je to odmahujući glavom. Okrenula se prema meni. "Bambi ti si sa sobom donio samo par gaća i majica kratkih rukava. Uz to onu smrdljivu vunenu vestu koja je valjda pokupila sve mirise benzina i prašine, e oprale smo je jučer i suši se na balkonu. Traperice više nemaš izuzev u komadima. To je sve što si imao, tanke majice kratkih rukava i gaće. Tresao si se kao prut od hladnoće ispod dvije deke i jedino što smo mogle je navući ti nešto Petrino približno je tvoj broj. Petra ne nosi pidžame ni trenirke znaš i sam kako spava, mogao si umjesto toga jedino dobiti moju spavaćicu i samostojeće ali ti je to premalo na tvoju sreću." Izgovorila je to oštro na njemačkom i sjela na rub kreveta pored mene. Petra se nasmijala i sjela pored nje. Bosa mi je stavila ruku na rame. "Dosta si nas prestrašio tresao si se od hladnoće, a kada si se malo smirio napola si buncao nešto o nekom mačiću i mački. Sada je u redu dobila sam tablete da popiješ sutra kasnije vidimo. Hajdemo polako leći i nama je dosta ove večeri i noći." Osjetih se posramljeno. Zadao sam im dosta problema da bi se još imao pravo na bilo što buniti. Klimnuh glavom. Bosa i petra su ustale i krenule ka drugom kraju kreveta. Polako i oprezno, pazeći da ne radim nagle pokrete, vratih se u ležeći položaj i navukoh deke preko sebe. Cure su se smjestile i ugasile svijetlo. Dok sam padao u san proletjelo mi je kroz glavu. "Živim u stanu sa dvije lezbe, obučen sam kao žensko i upravo me pregledao ginekolog. Bit će dobro ako se ujutro ne probudim sa sisama D+ veličine." Probudilo me dnevno svijetlo. Polako sam otvorio oči. Petra je sjedila do mene. Sjedila je leđima naslonjena na uzglavlje kreveta, a nogu ispruženih ispred sebe po zgužvanim dekama. Čitala je neku knjigu. Na sebi je imala majicu dugih rukava i hulahopke. Polako i bolno se uspravih u sjedeći položaj. Petra se okrenula prema meni. "Jesi ok?" Klimnuh glavom uz osmjeh. U ustima sam imao metalni okus. Pogledah je. "Može kava?" Upitah. Dok sam spuštao noge na pod ustala je i postavila pred mene one njene natikače koje sam nosio od prvog jutra ovdje. Već su se malo raširile od nošenja na mojim nogama. Polako ih navukoh. Petra je navukla one svoje patkica natikače. Pogledala me. "Možeš sam do blagavaone ili kavu piješ ovdje?" Sjetih se da u spavaćoj sobi nema pušenja. Klimnuh glavom prema vratima. "Idemo u blagavaonu ionako moram na wc." Dok sam mokrio osjećao sam se nestabilno na nogama. Rebra su me boljela pri svakom jačem uzdahu, lijeva šaka mi je bila otečena i teško sam pomicao prste. Polako se odvukoh od wc-a do blagavaone. Petra je upravo sipala kavu u šalicu. Dok sam prilazio pokazala je prstom na onaj njen ogrtač, koji sam također koristio od prvog jutra ovdje, a koji je bio položen preko naslona stolice. "Najbolje da ga navučeš vani još pada i hladno je." Polako sam navukao ogrtač i sjeo. Petra je položila pred mene šalicu sa kavom, čašu soka, upaljač i cigarete potom sjela preko puta mene sa šalicom u ruci. Otpih gutljaj kave i zapalih cigaretu. Pogledah polako nadolje promatrajući svoju garderobu. "Bez brige dobro ti stoji." Petra se smiješila na onaj svoj otkačeni simpatični način. Slegoh ramenima, trenutno mi nije bilo bitno. Bilo mi je toplo i ugodno. "Gdje je Bosa?" Petra otpi gutljaj kave. "Otišla je obaviti neke razgovore i kupiti ti nešto za obući. Hlače više nemaš, treba ti i neka punija muška majica, izuzev ako ne misliš ovakav izaći vani." Nasmijala se. "To bi ti se sviđalo?" Slegla je ramenima. "Svejedno, sviđa mi se kada ne nosiš ništa." Pogledah u sivilo kiše kroz prozor. "Koliko je sati?" "Oko dva poslije podne." Začuh otključavanje ulaznih vrata. Minutu kasnije Bosa je ušla u blagavaonu. Spustila je svoju žensku torbu i veću vrećicu na rub stola. Polako je sjela i dohvatila kutiju sa cigaretama. Još je bila komplet obučena, samo je otkopčala jaknu. Zapalila je cigaretu i nasmiješila se Petri. "Može i meni kava?" Dok je Petra išla prema kuhinji pogledala me i gurnula vrećicu prema meni. "Ovo ti dobro stoji ali ne za van. Tu imaš trenirku i toplu majicu. Trebat će ti. Večeras te vodimo kod Suzinog prijatelja na hitnu. Bit će gužva i nitko ne obraća pažnju na bolesnike, tako da će uraditi par snimaka mimo registracije, mislim rebra i šaka da budemo sigurni da je sve u redu." Petra je donijela kavu i sjela na svoje mjesto. Polako otvorih vrećicu na stolu zdravom rukom potom klimnuh glavom. "Super sada imam nešto normalno za obući. Na hitnu ne idem dobro sam, samo mi treba par dana da se vratim u normalu." Bosa me oštro pogledala. "Bambi slušaj, ne ponašaj se kao pijetao u pubertetu. Primimo te u naš dom i našu vezu, vodimo ljubav sa tobom, pokupimo te nakon tvojih gluposti i nastojimo da se izvučeš bez problema, a najmanje što tražimo je da se pregledaš i snimiš kako bi smo mirno spavale ne plašeći se da ćeš tijekom noći pasti u komu od neke unutarnje ozljede. Je to tako puno za tvoj ponos?" Osjetih se posramljeno. Gledao sam ispred sebe u kavu, potom podigoh pogled ka Bosi. "Oprosti nisam to mislio. U pravu si. Idem na snimanje večeras." Uputih joj smiješak. Klimula je glavom i duboko uzdahnula. "Konačno malo pameti." Pokušah se izvući. "Ne zamjeri od kako smo sinoć razbili one siledžije malo sam..." Prekinula me oštro. "Koje siledžije ste razbili sinoć?" Pogledah je zbunjeno. "Onu četvoricu nabildanih. Mislim onog nasilnika Horsta i njegove frendove. Klasična ulična banda, sa takvima smo već imali iskustva doma, oni kuže samo jedno, a to je zakon jačeg." Uzdahnula je duboko potom otpila gutljaj kave, povukla je dim iz cigarete i pogledala me sa strane. "Bambi, Bambi ... niste razbili nikakvu četvoricu nasilnika već četvoricu visoko obrazovanih ljudi kojima je hobi alpinizam pa su zato dobro "nabildani" kako ti kažeš. Dalje Horst nije nasilnik već psihijatar, ako kužiš uopće razliku između nasilnika i psihijatra." Polako sam posegao zdravom rukom za novom cigaretom, znao sam kada upitam za pojašnjenje svega ovoga odgovor mi se neće svidjeti, dapače uopće mi se neće svidjeti. KRAJ DRUGOG DIJELA ŽELI NETKO NASTAVAK? ja :ruke: i ja. hoće li psihijatar ipak izaći kao nasilnik, pitam se sad. :) :thumbleft: Polako sam posegao zdravom rukom za novom cigaretom, znao sam kada upitam za pojašnjenje svega ovoga odgovor mi se neće svidjeti, dapače uopće mi se neće svidjeti. KRAJ DRUGOG DIJELA III Cestom stvarnosti ili slagalica psihologije manipulacije Službenica na recepciji je bila profesionalno ljubazna. "Da koliko vidim gospođa je u sobi, kartica za vrata je u slotu. Što da kažem tko je treba." Trenutak sam razmišljao. "Recite Đoni iz Zemuna bit će dovoljno, ako se nisam zabunio." Upitno me pogledala i podigla slušalicau telefona. Otipkala je broj i nakon pola minute započela formalni razgovor. "Ispričavam se treba vas gospodin Đoni iz Zemuna, čeka na recepciji." Grickala je kratko vrh kemijske olovke slušajući odgovor. Spustila je slušalicu i klimnula mi glavom. "Gospođa kaže da dođete u sobu, to vam je drugi kat desno." Spustila je olovku na pult, zamijetih da je na vrhu olovke ostalo malo ruža. Nije komentirala ništa više. "Hvala vam." Klimnuh glavom i zaputih se ka stubama. Dok sam se uspinjao laganim korakom razmišljao sam što bih joj rekao. Zaključih da nije bitno što bih joj rekao, bitno je bilo par pitanja koje sam joj želio postaviti. Vrata sobe su već bila malo otvorena, znači očekivala me je. Pokucah lagano dva puta. Začuo sam poznati glas. "Uđi Đoni, slobodno uđi." Polako sam otvorio vrata i zakoračio u sobu. Stajala je na sredini sobe u svilenoj crnoj kućnoj haljini i platforma sandalama visoke potpetice. Stavljala je ruž na usne gledajući se u veliko zrcalo na zidu. Prekinula je sa ružem i pogledala me. "Očekivala sam da ćeš doći, zato sam i rekla Mirjani broj sobe." Klimnula je glavom uz osmjeh. "Samo za jedan trenutak nisam bila sigurna da si to ti." "Dobro je da me uopće pamtiš." "Kako bih mogla zaboraviti nekoga tko je ipak obilježio neke stvari u mom životu. Onih koji glume idealiste srećem dosta često, pravi idealisti su rijetki." Pokazala je rukom ka otvorenim vratima balkona. "Sjedi vani molim te, tamo možemo zapaliti cigaretu. Za minutu ti donesem piće, poslije možemo razgovarati zašto si uopće došao. Mislila sam da me mrziš." Polako prođoh ka balkonu iza njenih leđa dok se ona posvetila ružu i usnama. Balkon je bio tipičan hotelski balkon sa nižim drvenim stolom i dvije drvene stolice. Na stolu je ležala pepeljara, kutija cigareta Lucky Strike i srebrni ženski upaljač. Polako sjedoh na stolicu i izvadih jednu cigaretu iz kutije. Dok sam palio cigaretu Goga se pojavila na vratima balkona. Sa tamno crvenim ružem za usne izgledala je dobro. Nasmiješila se. "U mini baru imam mali izbor pića, reci vodka, whiskey, pelinkovac ili loza." "Loza bit će dovoljno." Nestala je iza vrata. Promatrao sam odsjaj sunca na morskoj površini. Goga se vratila minutu kasnije sa dvije hotelske čaše u jednoj i dvije male bočice u drugoj ruci. Položila je čaše na stol otvorila bočice i istresla ih u čaše jednim potezom. Polako je sjela na stolicu preko puta mene, popravila kosu i zapalila cigaretu. Pogledala me i podigli čašu. "Loza po tvom izboru, živjeli Đoni." Podigoh čašu i nazdravih joj bez riječi. Nasmiješila se nekim čudnim osmjehom. "Drago mi je da si živ, nisi se puno promijenio koji kilogram više i koja sjeda vlas više, pogled i te tvoje oči koje mijenjaju boju od svijetlo smeđih do zelenkasto plavih su isti." "Nisi se ni ti puno promijenila, još se držiš." Nasmijala se. "Isti stari Đoni bez puno smisla za komunikaciju sa damama, još se držiš umjesto ostala si zgodna i lijepa." Odmahnula je glavom. "Imam dojam kao da nije prošlo toliko vremena. Dragan je znao često pričati o tebi, kao da mu nikada nisi izašao iz glave." Sjetih se da se Škot zove Dragan, nikada o njemu nisam mislio drukčije izuzev kao o Škotu. Pogledah je dugim pogledom. "Kako je Škot, jeste još zajedno?" Dugo me gledala i otpila još jedan gutljaj iz čaše. Povukla je dim iz cigarete i spustila pogled. "Umro je prije sedam godina od karcinoma štitnjače. Njegov motor je još u garaži i čeka." Polako sam ispraznio čašu do kraja. Ugasio sam čik cigarete u pepeljari i pogledao je. "Žao mi je. Nisam to očekivao." Klimnula je glavom. "I treba ti biti žao, ti si sa njim završio on sa tobom nikada." Slegoh ramenima. "Može još jedno piće?" "Loze više nema u mini baru su samo po dva ista pića vodka ili whiskey." "Vodka." Polako se podigla i nestala u sobi, posegoh za još jednom cigaretom iz kutije, trebalo mi je vremena da se sredim. Dok sam palio cigaretu vratila se i položila četiri bočice 0.1 na stol dvije vodke i dva Whiskey-ja. Sjela je. "Mislim da će nam trebati kako je razgovor krenuo. Predpostavljam da imaš još pitanja, a imam po koje i ja." Posegoh za bočicom i napunih čašu. Ovo nije sličilo na razgovor koji ljudi vode kada se slučajno sretnu nakon par desetaka godina. Sličilo je na razgovor koji je nedavno prekinut. Otpih iz čaše i pogledah je. Dovršavala je piće iz svoje čaše. "Imate djece?" Odmahnula je glavom. "Ne to nam nije išlo. Sve ostalo da ali to ne." Spustila je čašu na stol. "Đoni, Dragan se nadao da ćeš se ipak jedan put javiti ipak ste mladost proveli zajedno." Klimnuh glavom. "Žao mi je." Gledala me je nekim čudnim pogledom. "Ne nije ti žao, uvijek si išao samo ravno naprijed po svojim shvaćanjima časti i svojim pričama u glavi. Ostavio si dosta stvari iza sebe, a da to nisi ni zamijetio, odnosno ostavio si lom u par života tako lagano i jednostavno kao što ispijaš ovo piće." "Kakav lom?" Gledala me nekim dugim i čudnim pogledom imao sam dojam da mi se odgovor neće svidjeti, dapače da mi se uopće neće svidjeti. Kišno popodne Zapalio sam cigaretu i pogledao u Petru. "Mogu dobiti jedno piće mislim da će mi trebati?" Gledala me zbunjeno. "Moraš popiti one lijekove koje ti Suzi pustila pa ne mislim ..." "Daj mu, neće mu biti ništa od toga, daj i meni jedno trebat će nam da završimo razgovor." Bosin glas je bio oštar i razdražljiv, a na njemačkom je zvučao grubo. Petra je pogledala u Bosu potom se digla i krenula prema hladnjaku u kuhinji. Bosa je posegnula za svojom torbom i počela preturati po unutrašnjosti. Zamijetih da na lijevoj ruci kojom je sa strane držala torbu nosi set od pet srebrnih prstena, na svakom prstu po jedan. Prsteni su bili različiti ali po dizajnu na neki način isti i uklapali su se u cjelinu. To je trenutno bila moda u njemačkoj i sviđalo mi se to vidjeti na ženama pogotovu onaj prsten na palcu. Petra se vratila i stavila bocu i dvije čašice na stol potom sjela i posegnula za svojom šalicom kave. "Ja ne pijem, večeras netko treba i voziti." Nasmiješih joj se i napunih čašice. Bosa je konačno iz torbe izvukla neku kutijicu i stavila je pred Petru. "Kupila sam ti to na rasprodaji mislim da je po tvom ukusu." Petra je polako otvorila kutijicu, ispustila jedno sretno "hiiii" i počela vaditi prstene. Polako je položila set prstena sličan Bosinim na stol, jedan do drugoga. Podigla se i poljubila kratko Bosu. Podigao sam čašicu i otpio gutljaj. Bosa je otpila iz svoje i udahnula. "Bambi nisi ti kriv. Kriva sam ja što sam odlagala razgovor i objašnjenja." Otpila je još jedan mali gutljaj, ja ispraznih svoju čašicu do kraja. Petra je navlačila prstene. Kako bi koji podesila na prstu udaljila bi ruku od sebe i pogledala ga. Radila je to kao ozbiljan posao. Bosa mi je klimnula glavom prema njoj i nasmiješila se. Potom se uozbiljila. "Goga je manipulator, svjesni i nesvjesni manipulator uz to je i kuja koja gleda samo svoj interes. Horst je psihijatar kod koga je Goga išla radi liječenja trauma iz djetinjstva i mladosti." "Želiš reći da Horst nije Gogin bivši dečko?" Bosa je uzdahnula i pogledala u čašicu pa meni u oči. "Da Horst je Gogin psihijatar i njen bivši dečko, a Goga ga je ucjenjivala, zato je i došlo do cijele frke. Psihijatar se ne smije seksati sa pacijenticom, ako se to dozna vrlo lako gubi sve dozvole za rad. Samo to nije sve tako jednostavno budući da je Horst više žrtva Gogine manipulacije nego što je Goga žrtva Horsta. Ne znam kako sve ukratko objasniti." Odmahnula je glavom i posegnula za bocom. Napunila nam je čašice i otpila mali gutljaj iz svoje. Ja sam svoju ispio do pola, već sam osjećao da mi je ova "jedna previše", odnosno nije mi se pilo više. Bosa je pogledala Petru, koja je promatrala svoju ruku ispruženih prstiju, pa mene. "Krenuću redom. Kada sam bila u Zemunu i popričala sa Gogom prvi put vidjela sam da nešto nije u redu, odnosno po nekim naznakama zaključila sam da je izložena nasilju u obitelji. Imala sam i sama slična iskustva u obitelji, nasilje u obitelji nije često ali nije ni tako rijetko kako se misli." "Želiš reći da je i tebe netko silovao u obitelji?" Prekinuo sam je zbunjenim glasom. Bosa me pogleda potom se nasmiješi na neki čudni način. "Mene su kolektivno silovali u obitelji. Silovali su me psihički u glavu. Bambi postoje različiti oblici silovanja u obitelji. Ja sam rođena kao žensko i kao bogalj, znaš i sam jedna noga mi je bila kraća. Moji su to doživjeli kao težak hendikep ali ne za mene nego za njih. Nisu bili nasilni ali se nisu niti puno brinuli što ja osjećam, a djeca iz okolice još manje. Djeca znaju biti jako surova." Odmahnula je lagano glavom. "Sa druge strane moji su me stalno pilali kako, ako imam urođenu manu moram završiti sve škole i tako sebi popraviti status u malograđanskom društvu predgrađa. Navodno tada će me svi gledati kao pametnu i nitko neće zamjećivati moju manu. Meni škola nije išla, voljela sam krpice i šivati za lutke. Zato sam i završila srednju tekstilnu. Kada su moji vidjeli da ni školom neću ispraviti nedostatak i razbijene nade obitelji, počeo je pakao prebacivanja. Jedino je baka bila na mojoj strani. Niti ostalo u životu nije bilo bolje." Polako je ispila čašicu do kraja. Petra se uozbiljila i spustila ruku na Bosinu. Nježno joj je stisnula prste. Otpio sam do kraja i spustio desnu ruku na na njenu drugu nadlakticu. Nježno sam je pogladio. Bosa je odmahnula glavom. "Bambi svaki šupak za kojeg sam mislila da mi je dečko je očekivao od mene veliku zahvalnost pokornost i obožavanje zato što me je prihvatio iako sam imala nedostatak u vidu kraće noge. Bez malo kao da su mi učinili beskrajnu uslugu." Polako je izvukla ruku ispod moje i uhvatila me za šaku. "Ti si prvi muškarac i do sada jedini koji me je od početka gledao samo kao ženu, a ne robu sa greškom. I da, razlikovala sam one cure koje su ubijene u pojam od onih koje imaju sretno normalno djetinjstvo, a i znala sam ponešto o silovanjima u obitelji, mislim seksualnim silovanjima. Kod nas se o tome nije pričalo ali ovdje je to otvorena tema. Vratimo se na Gogu. Željela sam joj pomoći, dala sam joj lovu za put i predložila da dođe i boravi kod nas dok se ne snađe. Ja sam ovdje prvi put počela normalno živjeti, ona je završila srednju kemijsku, a to se ovdje tražilo. Bila je kod nas deset mjeseci, usavršila svoj njemački i otišla. Točnije rečeno našle smo joj posao u kemijskoj proizvodnji u jednoj firmi koja radi materijal za najlonke, a naša firma je to kupovala od njih. Našle smo joj i mali stan sa niskim najmom. Oprosti sada idem po malo soka usta su mi se osušila." Polako se podigla i otišla do kuhinje. Pogledah Petru. Bila je ozbiljna i gledala me onim krupnim očima. Vidjelo se da je cijeli razgovor emotivno pogodio. Polako sam je uhvatio za ruku. Nasmiješila mi se potom klimnula glavom lijevo desno. Bosa se vratila sa sokom i skinula jaknu, ostala je samo u crnoj košulji koja joj je dobro stajala. Natočila je i moju čašu. Kvrcnuo sam Petru po nosu i otpio gutljaj soka. Nasmijala se i posegnula za mojom rukom. Polako je skinula prsten sa svoga kažiprsta i prebacila ga na moj do mali prst. Potom je pogledala Bosu. "Ti mu nećeš dati, pa on jedini nema lijepe prstenčiće." Bilo je to u njenom stilu, kada je napeto počne sa glupostima. Bosa se nasmijala i posegnula za svojim prstenom na kažiprstu. Njen prsten mi je stao samo na mali prst druge ruke. Petra me uhvatila za ruke i pogledala ih. "Tako sada smo te označile, sada si naš." Nasmijah se, Bosa se smiješila. Raspoloženje se popravilo. Bosa je otpila još jedan gutljaj soka. Ja sam je slijedio. Potom zapalih cigaretu. Bosa je klimnula glavom. "Znaš meni je za njemačku pomogla Suzi, ja sam željela pomoći Gogi i tako zatvoriti krug odnosno poslati dobru volju i vibracije dalje. Činilo se da se za tih deset mjeseci dobro sredila, da je zadovoljna sa poslom i novim stanom. Međutim vratila se nakon mjesec dana sa pričom da ne može noću sam spavati, da je frka i da sanja da joj je otac pred vratima sobe. Zadržala je stan ali je bila najviše kod nas. Pazile smo je i bile vrlo pažljive prema njoj. Nakon mjesec dana njenog straha i kukanja ubacivanja u naš krevet noću, kako bi navodno mogla sigurno spavati malo je dopizdila. Nismo više bile svoje, a ona nije bila naš đir. Mi smo to poštivale ali ona nije našu privatnost, ponekad je izgledalo da misli da joj trebamo biti zahvalne jer iako smo lezbe ona se druži sa nama. Dopizdilo je pa joj predložih da ode do psihijatra na malu pomoć i opuštanje. Ja sam isto išla kod psihijatra nakon nekoga vremena ovdje i to mi je pomoglo da skroz povratim samopouzdanje. Jednostavno mi je u par mjeseci objasnio da nisam ja greška nego sredina koja me osuđivala." Prekinuh je. "Je taj psihijatar bio Horst?" Odmahnula je glavom. "Ne, Horst je bio drugi psihijatar kod kojeg je išla. Prvi je bio Herman, stari i iskusni psihić ali dobra duša. Volio je pomagati ljudima. Bila je kod njega na seansama oko tri mjeseca, a tada joj je rekao da prekidaju, da rade pauzu od par mjeseci i da je za početak to dosta. Vratila se ljuta. Ta tri mjeseca smo je nosile na rukama tetošile i pazile. Nije ništa radila u kući i postupno se počela ponašati kao razmaženo derle. Bila je ljuta pa sam nazvala Hermana i pitala ga zašto je prekinuo tretman. Odgovorio mi je da je pred kraj pokušala manipulirati svojim pričama sa njim, odnosno da je mijenjala priče o tome što joj se događalo od strane oca i majke u onom pravcu za koji bi pretpostavila da bi njega seksualno ili na neki drugi način zainteresiralo. Na taj način je željela zadržati pažnju na sebi. Isto tako mi je rekao da djeca koja su bila seksualno ili na drugi način zlostavljana u obitelji često razvijaju sustav manipulacije na način da ugađaju izjavama ili nekim svojim postupcima onim koji ih zlostavljaju, kako bi na taj način postigli malo sklonosti i izbjegli neke dodatne nasilne stvari. Na taj način se osjećaju manje bespomoćnima. Recimo silovana curica kaže ocu koji je silovao kako je lijep i da joj se to svidjelo kako bi ga odobrovoljila i izbjegla neke druge grubosti. Pod svjesno neki razviju perfidnu manipulaciju koju prenesu na sve ostale postupke u životu. Upozorio me i da ne dopustimo manipulaciju." Bosa je zastala i otpila malo soka. Potom je polako otkopčala par gornjih gumba na košulji izgledalo je da se počinje opuštati. Nastavila je smirenije. "Gnjavia nas je još nešto više od mjesec dana. Nakon toga smo joj na lijep način pokazale vrata. Što je dosta, dosta je, a bilo je dosta. Jedina pogreška je bila možda što smo je na početku upoznale sa Suzi." Mahnuh rukom u stilu "samo malo". "Sa liječnicom Suzi? Je ona vaš đir?" Bosa klimnu glavom. "Da sa liječnicom. Je naš đir i nije. Ona je u drugom filmu što se tiče seksualnih sklonosti." Nisam izdržao. "Neka od vas je bila njena ljubavnica?" Bosa odmahnu glavom i otpi gutljaj soka. "Ne mi ne ali u jednom periodu Goga je. Tako je i došla do Horsta, Suzi je preporučila. U stvari mislim da je Goga otkrila Suzine sklonosti i opsesije i to dobro iskoristila. Kao što je uradila i sa Horstom samo je njega skoro dovela na rub, a vi ste joj u tome sada pomogli." Trebalo mi je nešto da razbistrim glavu. Posegnuh ponovo za sokom i dopunih čašu ispio sam je u nekoliko gutljaja. Potom posegnuh za cigaretom. Bosa je čekala dok sam zapalio cigaretu. "Rekla sam ti da je složeno. Goga je bila pod svjesni, a potom svjesni manipulator ili svjesni od početka. Samo joj je trebao pogodan teren da se razvije, a ovdje ga je na žalost našla." "Kada je počela to sa Suzi?" "Ne znam, kod nje je uvijek išlo još po nešto paralelno. Igrala je igru i sa šefom na poslu, što i kakvu ne znam, samo znam da je i tamo bilo frkica ali nakon devet mjeseci je postala voditelj grupe. To bi joj sa srednjom školom bio strop u kemijskoj struci. Međutim postala je i voditelj odjela." "Kojim to postupcima, kako je izmanipulirala Suzi? Dalje nije mi jasno kako jedan psihijatar može postati žrtva manipulatora? Ja ti ili netko od neupućenih da ali smuljati psihijatra manipulacijom skoro pa znanstvena fantastika." Bosa me pogledala i odmahnula glavom. "Znaš i psihijatar je čovjek, a ne stroj. Iako kuže sve stvari i imaju neku obuku i pražnjenje kod drugih psihića i oni imaju svojih seksualnih sklonosti fantazija i slično. Goga igra na tu kartu." Pogledah kroz prozor u sivilo kiše, stvarno nije bio dan za teške razgovore. Odlučih ipak rasčistiti do kraja. "Krenimo redom kako je i zašto smuljala Suzi da je poslije preporuči Horstu?" Bosa slegnu ramenima. "Ne znam sve detalje ali prvo zašto je smuljala. Suzi je ugledna liječnica polu njemica i majka joj je iz ugledne obitelji ovdje. Njena poznanstva i veze su jake, a Gogu to izgleda pali u smislu da i sama stekne poznanstva od utjecaja. Suzi priređuje zabave za cure i ponekog pristojong dečka. Bira dečke koji nisu nasilni i koji ne pametuju o moralu ili zabadaju nos u tuđe sklonosti. Odemo ponekad kod nje na zabavu i uvijek bude ugodno. Na početku smo vodile i Gogu da se malo opusti i upozna ljude. Tako je upoznala Suzi. Kako je smuljala, jednostavno je znala što i mi ostale, da Suzi ima najviše sklonosti ka ženama ali da najviše voli ženski grupni seks, mislim ono još koja cura u svemu, a sklona je pomalo i egzibicionizmu. Vjerojatno je izmanipulirala da je i ona u tome do kraja odnosno sudjelovala je dovoljno da je malo zaludi. Suzi joj je dosta pomogla oko drugog stana i slično čak joj je i poklonila komplet pokućstvo." Bio sam već pomalo van živaca. "Što je Suzi unatoč tome što je dovoljno pametna da postane liječnik toliko glupa da je nasjela Goginim pričama i glumi ili Goga ne glumi baš sve?" Petra se do sad nije miješala u razgovor. Iznenada je ljutito podigla pogled. "Daj Bambi ne budali. Goga to radi spretno. Instiktivno osjeti mekše ljude koji su skloni pomoći drugima, nakon toga ide red slabosti tek toliko da se žrtva zainteresira za nju, potom red povlađivanja i ugađanja pa red dominacije. Ovo ponavlja u krug uz put otkrije slabost u seksualnim sklonostima i to iskoristi kao završni udarac. Suzi je dobar čovjek, tko bi drugi prihvatio doći u dva po noći i zajebavati se sa tvojim ozljedama uz to znajući da ste joj upravo razbili dobrog poznanika. Suzi ima dušu i to veću dušu nego cice." Nasmijala se. Klimnuh glavom zaključujući u sebi da stvarno ima dušu. Pazio sam da ništa od toga ne kažem glasno. Sekundu kasnije se posramih što sam to cinično pomislio. Petra je bila u pravu, tko bi prihvatio pružiti pomoć u tim uvjetima. "Znači smuljala je Suzi ali kako Horst dolazi u tu priču?" Bosa je počela nekim glasom kao da objašnjava djetetu. "Pretpostavi ... odglumila je kod Suzi da je pod psihičkim stresom i slično iz razloga da je dodatno zainteresira iz tko zna kojih pobuda, a ova je nasjela i uz pažnju joj ponudila pomoć psihijatra poznanika. Tako Horst ulazi u igru." "Kako je smuljala psihijatra?" Bosa se nasmija. "Tatin i mamin sin. Otac mu je u pravosuđu ovdje neka viša faca nešto kao glavni istražni sudac ili slično, uglavnom pomogao nam je par puta oko prometnih prekršaja. Mama mu je profesor na fakultetu sociologija ili slično. Samo izgleda da nije baš sve kako treba u obitelji pa je jedino dijete pokupilo koješta u glavi. Mislim na komplekse i slično, sigurno nisu bili nasilni niti uvrnuti. Vjerojatno je požurio na psihijatriju kako bi prvo sebi pomogao oko nekih stvari. Goga je to na tretmanima skužila i na neki način otkrila koje i kakve priče treba pričati da ga zainteresira profesionalno i seksualno. Priče su se pretvorile u to da su je svi u obitelji silovali, a to smo čak radile i nas dvije kada je došla ovdje, sve sa detaljnim opisima. Tu je valjda negdje povučen neki otponac ili znak jednakosti između njih. Nakon tretmana i završenog liječenja su sreli kod Suzi na nekoj zabavi, najvjerojatnije ne slučajno, pa su uleteli u vezu. Skraćeno Goga uz priču da je zaveo i seksualno koristio psihijatar koji joj je trebao pružiti pomoć ima i šest polaroid slika njih dvoje u dosta bizarnom izdanju. To bi bilo dovoljno da Horsta košta budućnosti, a njegova obitelj bi bila dodatno u govnima do grla, radi sramote." Sve mi je bilo pomalo previše za pratiti i prihvatiti. Prekinuh je pomalo živčano. "Kako to sve tako detaljno znaš?" Pogledala me prijekorno kao da sam rekao da ne govori istinu. "Ponešto od Suzi, a ostalo od Horsta, danas sam razgovarala sa njim. Goga ga je dan prije pozvala da dođe u Western Gold navečer u određenom razdoblju, kako bi dogovorili zadnje detalje i uvijete da mu vrati one slike. Samo nije računala da će povesti i frendove sa alpinizma." Dok sam prstima vrtio čašu od soka gledao sam prazno u čašicu ispred sebe. Petra je dohvatila bocu i nasula još po jednu čašicu meni i Bosi. Znao sam da mi alkohol neće pasati ali dohvatih čašicu i ispraznih je u dva gutljaja. Bosa je polako pijuckala svoju. Djelovala je iscrpljeno. Trebalo mi je vremena da stvari malo posložim. Zapalio sam još jednu cigaretu, ni to mi nije pasalo. Rebra su me boljela pri svakom naglom pokretu. Pogledah Bosu. "Na kraju jesi sigurna za Suzi i Gogu, mislim ono za ženske grupnjake? Možda se Suzi samo malo hvali." Petra se namrštila pridigla sa stolice i preko stola me kvrcnula prstom po glavi. Bosa me gledala sa izrazom nekoga tko pokušava tvrdoglavom djetetu objasniti da je zemlja okrugla, a ne ravna ploča. "Znam da Suzi govori istinu budući da nije muškarac, pa se nema razloga uz šank i pivu hvaliti lovačkim pričama. Kod nas to malo drukčije ide. Nadalje rekla sam ti da je Suzi po malo egzibicionist pa ima i neke dodatne sitnice za pokazati. Uostalom ako ne vjeruješ pitaj je sam. Vidjet ćeš je večeras, vodi nas kod tog prijatelja na hitnu. Pozajmila je auto prijateljici pa idemo po nju. Nakon hitne idemo do nje na piće. Rekla je budući da joj kvarimo večernje planove radi jednog buzdovana, koji nije u stanju razmisliti prije tuče, da joj dugujemo malo društva, tek toliko da ne provede večer sama u stanu. Strpljenja skužit ćeš sve." "Čudno mi je da si razgovarala sa Horstom, on te zvao?" Bosa umorno odmahnu glavom. "Ja sam zvala Suzi i zamolila je da ga nagovori na razgovor ako može pričati nakon onog kolektivnog štemanja. Jednostavno sam željela biti sigurna da nitko neće miješati policiju odnosno da ti nećeš nahebati radi svoje gluposti. Suzi kaže da je teško prihvatio budući da je vozio prijatelje kod poznatih lječnika na pregled, nakon onog sinoć. Ipak smo se našli na kraju u kafiću blizu njegovog stana. Ima podljev na lijevoj strani lica, vlasniku za šankom je objasnio da su jučer popodne malo trenirali, pa je "popustilo uže za vezivanje". Mislim da mu nije vjerovao ali je uljudno klimnuo glavom. Objasnila sam mu da ste izmanipulirani, na sranje od priče o nasilnom bivšem dečku. Složio se da je najbolje ne miješati policiju niti njemu to ne odgovara mogla bi cijela priča isplivati na vidjelo. Ukratko popili smo kavu i razjasnili situaciju, jedina novost je da mu je Goga tražila pomoć oko promaknuća na višu poziciju u firmi uz ostalo što su dogovorili, kada je popizdio prijetila mu je "opasnim prijateljima" iz starog kraja." Živčano ugasih cigaretu u pepeljari. "Stvari sjedaju na mjesto. Ako je tako vjerojatno je zato išla smuljati i izmanipulirati Škota." Odmahnuo sam glavom. Bosa spusti ruku na moju. "Bambi ne mora biti tako, Škot je lijep i zgodan dečko uz to je obrazovan i šarmantan. Možda joj se svidio ili je sve to na njemu privlači. Možda joj samo paše imati lijepog, zgodnog i šarmantnog dečka par godina mlađeg od sebe, to joj diže ugled u očima ostalih." Telefon je zazvonio. Petra se digla i krenula prema telefonu, prvo normalnim korakom, a potom odskakutala na jednoj nozi držeći drugu koso podignutu ispred sebe i imitirajući neki zvuk u stilu "boink oink boink". Podigla je slušalicu potom izgovorila kratko da se pričeka sekundica i pogledala prema nama. Mahnula mi je držeći slušalicu u ruci. "Strela." Podigoh se polako pazeći da ne radim nagle pokrete. Dok sam preuzimao slušalicu zamijetih onaj ženski prsten na ruci i pomislih da je sreća što ne postoji video veza, ne bih volio da me vidi u ovom izdanju. "Halo Đoni kako si?" "Halo razbijaču, još se nekako držim na okupu. Malo su mi stradala rebra i lijeva šaka, večeras idemo to snimiti i provjeriti. U kojem si ti stanju? "Donja usna mi je malo otečena i lijeva šaka. Sve u svemu ništa strašno jedino još par dana neću moći povući kvačilo. Nema veze. Da nisi uletio kada je bilo loše prošao bih gore." "Strela nisam mislio da tebe mogu srušiti dvojica amatera." "I nisu, upravo su pasli asfalt kada sam vidio da je Škot u problemima sa onim Horstom, bio ga je dobro uhvatio. Uletio sam pomoći Škotu, dok sam uvaljivao onom Horstu koji direkt sa leđa pridigao se jedan od one dvojice i srušio me, tada si ti uletio. Bila je to dobra tuča." Šutio sam kratko. "Valjda." Zvučao sam kiselo ne znajući što misliti nakon svega. Zašutio je kratko, zbunjen mojom reakcijom. Kada je produljio djelovao je malo nesigurno. "Čuo sam se sa Škotom, on je uglavnom OK, ti si najgore prošao čini mi se. Možeš se normalno kretati?" "Svakako samo malo ubija ova depresija od kiše. Kako je kod tebe?" "Pijemo kolu, grickamo čips i gledamo tv. Bruna se smirila nakon sinoć, nije joj baš sve jasno i imam dojam da baš i ne voli Gogu, malo je kisela vjerojatno ovaj prokleto kišni dan." "Je uz sve što me boli još i depresija od kiše, hvala što si se javio ja sam mislio malo kasnije zvrcnuti tebe." Šutio je par sekundi. "Škot je rekao da se najvjerojatnije za tri tjedna ženi sa Gogom, pa da se dogovorimo da ostanemo do tada. Ništa mi nije jasno, čemu žuri toliko. Pitao sam. Navodno jedino tako može dobiti boravak i radnu dozvolu, preko braka. Zvao je nekog poznanika da mu u općini izvadi svu dokumentaciju, da je da na prijevod na njemački i ekspres pošalje. Goga može dobiti iz ambasade sve za par dana, nakon toga treba do tjedan dana da zakažu vjenčanje." Napravio je pauzu. "Đoni meni je sve čudno, kao neki čudesan san. Od jutros držim malo leda na usni i razmišljam. Ništa mi se ne uklapa i kog vraga je skočila na njega, kao mačka koja je ulovila miša i frkće na nas od straha da joj tog miša ne otmemo, što li ....." Odlučih da je bolje za sada ne govoriti mu ništa. Bio je dovoljno uznemiren. "Strela mislim da ti mogu ponešto objasniti kada se vidimo. Bit će sve u redu. Najbolje da prespavamo noć budemo pametniji sutra. A vas dvoje pređite na pivu ili nešto konkretno pa bude manje kiselo i manje razmišljanja." Nasmijao se. "Možda si u pravu, možda me samo ova depresija od kiše malo ubija. Kada se vidimo? "Nastojat ću sutra ali ne vozim pa ovisim od cura. Najbolje da se čujemo ujutro i dogovorimo." "OK čujemo se ujutro, ako nešto treba javi. Bog Đoni." "Bog Strela." Spustio sam slušalicu i prišao stolu. Posegao sam za vrećicom sa odjećom, vjerojatno ću se osjećati bolje kada se presvučem. Bosa je spustila ruku na vrećicu. "Ostavi to za sada, kupila sam to na brzaka na rasprodaji. Moram barem dobro poglačati sve, da se malo sterilizira. Tko zna gdje je sve ležalo." Umorno je slegla ramenima. "Čim se odmorim poglačam ti. Do tada moraš ostati ovako." Nasmiješila se. "Uostalom dobro ti stoji." Petra je prasnula u smijeh. Potom se uozbiljila. "Imaš dobre noge za minicu, duuuge." Nasmijale su se i poljubile. Pogledah kroz prozor u sitnu kišicu i poslije podnevnu svijetlost dana. Prokleto kišno popodne pomislih. Pornografija Suzi se vratila pričajući sa likom u bijelom mantilu. Bila je u trapericama i traper jakni vjerojatno dva do tri broja većoj od odgovarajućeg. Na taj način je večeras prikrivala prevelike grudi. Lik mi je bio simpatičan na prvi pogled. Niži prosijed, ugodnog pogleda i ponašanja. Dok su se pozdravljali nasmijali su se nekom komentaru, očigledno su bili u dobrim odnosima. Suzi polako priđe i namignu nam. "Snimci su ok. Sve je ok, ovaj buzdovan nije polomio ništa." Od početka sam za nju bio "ovaj buzdovan". Sa curama se smijala i pričala, meni izuzev profesionalne nije ukazivala neku drugu pažnju. Digli smo se sa stolica čekaonice i krenuli ka izlazu hitne. Bosa je išla pored Suzi i nešto pričala, Petra je išla pored mene. Malo je usporila i cimnula me za ruku. Polako mi je prilazila gledajući u pravcu Suzi i Bose koje su se udaljavale. Kada je očigledno ocijenila da su dovoljno daleko namignula mi je. "Idemo kod Suzi na neku hladnu večericu i igrati jamb. Suzi je dobar domaćin ali ako bude malo čudna u ponašanju prihvat to kao normalu, OK?" Klimnuo sam glavom. "Sve ok samo reci u kom smislu čudna?" Petra se nasmijala. "Ništa strašno, nema opasnosti da te siluje bez brige." Namignula je i povukla me za ruku. Bosa i Suzi su nas čekale pored auta. Sjeo sam naprijed pored Petre koja je vozila. Njih dvije su se smjestile na zadnje sjedalo. Petra je oštro krenula sa parkinga i ubacila se na cestu. Spretno je vozila slalom sa jedne na drugu voznu traku, probijajući se kroz gužvu. Iza mene Bosa je upitala Suzi. "Kako je Holz? Je on isto čitav ili?" Nešto u tome me natjeralo da se okrenem čekajući Suzin odgovor. Suzi je blago odmahnula glavom potom klimnula. "Čitav je samo par dana će jesti tekućinu na slamku, ima otečene usne i toliko plavica po licu da ga niti rođena majka neće prepoznati, na sreću sve će proći bez posljedica." Nisam izdržao. "Tko je Holz?" Suzi se polako nagnula malo bliže meni. "Lik kojeg si sinoć dobro rasturio dušo. To mu je nadimak izgleda ko komad hrasta." Bez obzira na sadržaj nije zvučalo zlobno. Pogledah je u oči. "Žao mi je, mislio sam da je jedan iz neke siledžijske bande." Suzi se još malo nagnula prema meni, pri tome su se grudi u traper jakni naslonile na moje sjedalo. Gledala me u oči sa strane koliko joj je to položaj dopuštao. "Prvo ga razbiješ, a poslije kažeš da ti je žao. Stvarno si ili dijete ili malouman, prije bi se reklo ovo prvo. Holz mu je nadimak radi izgleda, inače čovjek je diplomirani sociolog i vjerojatno je dosta pročitao o takvima kao ti. Trebam ti vjerovati da ti je žao?" Ni ovaj put nije bila zlobna, prije je sve zvučalo pomalo tužno. Petra se umiješala. "Objasnile smo Bambiju situaciju danas, kada se uspio izvući iz kreveta. Shvatio je da je pogriješio. Suzi se malo odmakla od mene. Koliko sam uspio vidjeti u tami auta pogled joj je bio ozbiljan. Kada je progovorila glas joj je bio znatno topliji od one ledare minutu prije. "Znaš buzdo ljudi su rođeni da se maze i uživaju, a ne da jedni drugima nanose bol. Zato slijedeći put u toj praznoj kutiji koju nazivaš glavom potraži mrvu mozga prije nego uletiš i ištemaš prvog koji ti se ne sviđa. Ja sam postala liječnik ne radi bijelog mantila i titule već zato što doista želim pomagati ljudima u nevolji." Odmahnuh glavom. "Stvarno mi je žao." Spustila je ruku na moje rame. "Vjerujem. Što je učinjeno učinjeno je i nema nazad. Na sreću svi ste ostali više manje čitavi i bez posljedica." Malo je pojačala stisak i povukla ruku. Ostatak vožnje sam šutio. Njih tri su intenzivno pričale kao da ja nisam prisutan. Imena mi nisu bila poznata ali sam doznao da su neke cure, iz njihovog kruga, našle novu vezu. Da se u ekipi pojavio slatki nježni uljudni dečko sa jednom Suzinom bivšom, jedna cura je promijenila make up na nešto što uopće ne pristaje njenom licu, a na tri mjesta su bile super rasprodaje. Ovaj razgovor mi nije smetao, dapače nakon sjebanog dana mi je pasalo ne slušati ništa o čemu bih morao razmišljati. Zamijetih da je Suzin običaj bio da se curama obraća sa "šećeru" ako ih ne bi zvala imenom. Na neki način je to dobro zvučalo ma kako ofucano bilo. Dnevni boravak Suzinog stana je bio klasično uređen, nikakav luksuz izuzev što je bio prostran. Ne znam iz kojeg razloga sam očekivao nešto luksuzno i uvrnuto. Garnituru od trosjeda, dvije fotelje, stola i ormara za pića upotpunjavala je samo jedna kožna fotelja očigledno anatomski prilagođena. HiFi uređaji, televizor i videorekorder su bili u specijalno izrađenoj polici naspram te kožne fotelje. Jedino su slike i tepih odavali dojam skupoće i kvalitete. "Šećeru, za tebe je najbolje da se smjestiš u ovu anatomsku fotelju. Tako nećeš imati položaj koji opterećuje rebra." Ovo je bilo upućeno meni. Ostao sam iznenađen. Od Suzi bih u najboljem slučaju očekivao da mi se obrati sa "buzdovančiću", "buzdo" ili nešto slično." Oklijevao sam pa je uz smiješak klimnula zapovjednički glavom prema fotelji. Krenuh polako sa namjerom da radim što manje oštrih pokreta pri sjedanju. Suzi se okrenula ka curama. "Vi ste ovdje domaće pa se smjestite gdje vam padne na pamet. Idem po aperitiv za početak, dobila sam sjajan grčki uzo, to morate probati." Nestala je prema kuhinji i blagavaoni koja je bila u nastavku dnevnog boravka. Bosa se smjestila u fotelju puštajući svoju torbu na pod. Petra je svoju torbicu bacila pored trosjeda izula tenisice i pružila se na trosjed gledajući u strop. Suzi se vratila sa vlažnom bocom neobično izduženog izgleda, očigledno je do sada bila u hladnjaku. Stavila je bocu na podmetač na stoliću i izvadila čašice iz ormarića za pića. Dok je to radila dva puta je prstima počešala Petru po trbuhu uz smiješak. Petra je samo reagirala sa jednim "mmmmm" blago njišući kukovima lijevo desno. Nazdravili smo. Petra je nazdravila ležeći. Suzi je svoju čašicu istresla "na eks". Ja sam pažljivo otpio. Piće je bilo ok, pa sam si priuštio još jedan gutljaj. Suzi je nasula još jednu čašicu i ispraznila je. "Cijeli tjedan frka na poslu, nisam popila ni kapi. Večeras ću malo nadoknaditi. Vi se opustite i prepustite." Nestala je u pravcu blagavaone i kuhinje. U narednih pet minuta je donijela zdjele sa čipsom, kanape sendviče, zdjelu maslina, blok i kockice za jamb. Ubacila je kazetu u HiFi kazet deck i prostoriju je ispunio ugodni ritam Jazz glazbe šezdesetih. Dok je sve završila ispraznila je još jednu čašicu, a uz četvrtu je napunila i naše prazne čaše. Zapalih cigaretu. Večer je krenula uz zvuk kockica na stolu i daljnji ženski razgovor. Ja sam više šutio. Nakon jednog sata ili nešto više i dvije čašice dalje Suzi je odložila kockice i nasmiješila se. "Idem se presvući u nešto ugodnije, kasnije idemo zajedno postaviti stol i gricnuti tu hladnu večeru. Naručila sam, ketering finih papica." Nestala je iz dnevnog boravka, a Petra mi je namignula iz ležećeg položaja u koji se ponovno bacila. Bosa je sa smiješkom polako otpila još jedan mali gutljaj iz čašice. Ja sam zapalio novu cigaretu. Iz zvučnika je Eric Clapton pjevao svoj "Ocean bulevard". Suzi se vratila u prozirnoj plavoj haljini i sandalama na visoke potpetice. Ipak je ispod zadržala grudnjak gaćice i hulahopke. Izgledala je čudno i zadovoljno da paradira na taj način. Zamjetih da je stvarno bila skladno građena izuzev prevelikih grudi koje su počivale u jednom od onih specijalnih grudnjaka. Mahnula je glavom prema nama. "Idemo na večeru, poslije imamo film "Vatrene ulice" za pogledati." Mene su smjestile za okrugli stol u blagavaoni, a one su postavile tanjure i pribor. Na stolu se našla boca nekog crnog vina i čaše. Iz hladnjaka su donesena dva pladnja, na jednom je bila klasika hladnog nareska i sira, a na drugom hladni losos usoljene haringe i gomila kavijara na sredini. Toster i paket kruha za prepečenac su bili postavljeni na stol, "pa neka svatko sebi napravi po volji". Večera je počela zdravicom sa vinom. Suzi je bila u elementu, pogladila je Bosu par puta po zadnjici dok su postavljale stol i dala Petri dvije puse u usta dok je točila vino. Mene je blago ignorirala. Ipak je u jednom trenutku dok je išla po coca colu za Petru spustila ruku na moje rame i nježno me stisnula. To je bilo sve, očigledno samo znak pažnje. Šutio sam i polako žvakao u kakofoniji ženskih glasova i tema. Nakon skoro sat vremena Bosa me upitno pogledala. "Đoni je ti dobro? Dosta si se ušutio i povukao, što je? Osjećaš se ugroženo?" Suzi se nasmijala. Nakon vina je već bila crvena u licu i vesela. Odmahnuh glavom. "Bilo je ovo pasje kišno popodne za mene. Još se pokušavam složiti nakon svega što sam čuo." Suzi me pogleda upitno. Petra je nabola komad lososa na vilicu i ubacila ga u usta. Bosa je slegnula ramenima i pogledala Suzi. "Suzi njemu je teško prihvatiti sve to o Gogi, čak mislim da ne vjeruje da je bila sa tobom i zabavljala se sa curama." Suzi me pogledala i odmahnula glavom polako lijevo desno, potom se nasmijala. "Goga je kuja, teška kuja nakon svega ovog što je učinila. Počekaj malo nevjerni šećeru pokazat ću ti nešto pa zaključi sam." Suzi se spretno podigla od stola unatoč piću i nestala iz blagavaone. Bosa me fiksirala u oči, Petra je gomilicu kavijara naganjala po tanjuru pri tome imitirajući zvuk buldožera, nju očigledno nije ništa zanimalo. Suzi se vratila sa plavom kuvertom u ruci. Bacila je kuvertu pred mene i sjela na svoje mjesto. "Pogledaj i vrati na mjesto, bit će dovoljno da ti do kraja otvori te poluotvorene okice mačiću slijepi." Polako sam podigao kuvertu i pogledao natpis. Pisalo je Goga 9 kom. U gornjem lijevom kutu kuverte je bila napisana brojka 42. Očigledno je kuverta bila dio veće kolekcije. Izvadih devet polaroid slika iz kuverte, polako sam ih pogledao. Sve su prikazivale Gogu u eksplicitnim seksualnim situacijama sa još dvije ili tri žene. Pornografija kakva se mogla poželjeti. Vratih fotografije u kuvertu i položih je pred Suzi. Klimnuo sam glavom. "OK to je to. Goga je manipulatorska kuja." Suzi mi namignula. "Ipak joj želim svako dobro ako ne nanosi štetu drugima, bila je komad koji se pamti." Pokupila je kuvertu i nestala. Znao sam da će je vratiti na točno mjesto u tko zna koliko velikoj kolekciji. Pitao sam se što sve te slike sadrže. Suzi se vratila i otpila iz svoje čaše potom se okrenula i sa ozbiljnim izrazom lica upitala. "Znate li da sam otkrila medicinski razlog zašto žene imaju kovrčave stidne dlake. I znate li zašto?" Pogledala nas je i nasmijala se. "Da ne bodu u oči." Ostatak večeri proveo sam u polu snu jedva držeći oči otvorene. Šok alkohol i napor su uzeli svoje. Nisam uspijevao pratiti film, a teme razgovora uz film me nisu zanimale. Suzi je sjedila u fotelji preko puta mene više pričajući sa curama manje prateći film. U jednom trenutku je prekinula razgovor i mahnula rukom pred mojim očima. Trgoh se. Pogledala me u oči. "Što je, tako te zanima kako izgledaju?" Shvatih da sam umoran spustio pogled i nesvjesno ga fiksirao na Suzinim grudima, bio sam toliko umoran da sam ga mogao fiksirati i na nogu od stola, bilo mi svejedno. Suzi je to rastumačila na drugi način. Nasmijala se. "Dobro da ne mučimo dečkića i njegovu radoznalost." Polako se digla skinula onu prozirnu haljinu i otkopčala grudnjak, potom je sjela i skinula grudnjak. Dok je to radila nagnula se malo naprijed. Dvije velike cice su se spustile na Suzine natkoljenice, sa velikim bradavicama i tamnim krugom oko njih. Izgledalo je kao groteska ali je bilo i nekog jakog erotskog naboja u tome. Suzi se nasmijala podižući čašu. "Ako želiš možeš ih i opipati ali to je sve što ću ti dopustiti." Nesvjesno sam odmahnuo glavom gledajući je u grudi, pri tome nisam mislio na Suzinu ponudu. Nastao je terenutak neugodne tišine. Petra se stvori pored mene, očigledno se mačjom spretnošću podigla sa trosjeda. Klimnula je glavom prema meni. "Hej ako on neće mogu ja, ja ću, ja ću." Suzi i Bosa su se počele smijati. Ja sam motao misao po glavi. Na kraju se pojavila potpuno i kristalno jasna. Pitao sam se ima li itko normalan, izuzev mene, u ovoj priči koju živim. Istodobno shvatih da je pitanje krivo postavljeno, ispravno bi bilo "ima li itko normalan u ovoj priči". Definitivno ni ja nisam po svim važećim standardima bio normalan. Bilo mi je normalno da živim sa dvije cure koje su u vezi, da na njihovu vezu gledam kao nešto normalno, postanem dio te veze nosim njihovu odjeću i ne razmišljam o tome. Što je uopće i značilo biti normalan izuzev ako nije značilo da drugima ne nanosiš zlo. Unatoč svemu Goga bi mogla proći kao normalna da nije manipulacijom izazvala toliko problema. Počeo sam tonuti. Netko je sjeo do mene na naslon fotelje i protresao me za rame. Podigoh pogled prema Petri koja me sa smijehom gledala odozgo. Namignula je. "Hei jesi vidio kako sam ih ćooopila?" Klimnuh glavom i zaključih da definitivno nitko nije normalan. Pomislih na Škota. Sjetio sam se one priče o zidaru gast arbeiter – u koji je upoznao lijepu ženu u njemačkoj, zaljubio se i oženio na brzaka. Nakon par godina braka bio je na terenu i zidao nešto. Bilo mu dosadno za vikend pa otišao do sex shop-a da kupi neku pornografiju za zabavu i "ručni rad" navečer. Kupio na rasprodaji neku deblju knjižicu kompilacije sličica i navečer krenuo u razgledavanje. U porno priči sa sličicama, pod nazivom "Ispunjeni svi mogući pravci", na slikama, po liku madežima na specifičnim mjestima te još nekim detaljima, prepozna svoju ženu. Na svu sreću Suzi ne dila pornografiju. Sam na cesti Probudilo me jutarnje sunce. Ležao sam na krevetu ne razmišljajući ništa, pitao sam se koliko je sati. Polako sam zbacio pokrivač sa sebe, spustio noge na pod i potražio one Petrine natikače. Sjetih se da su Petra i Bosa doma. Petra je završavala neki tečaj programiranja u Dbase 3 pa je uzela godišnji, a Bosa je izjavila da nas ne pušta same i također uzela godišnji. Petra je ispit trebala polagati za par dana, nakon toga su bile slobodne za pravi godišnji. Polako sam krenuo prema blagavaoni. Pokušao sam stisnuti lijevu šaku ali nije išlo. Bol u rebrima je već osjetno popustila ali šaka još nije bila u redu, pitao sam se kako povući ručicu kvačila. Krajem tjedna sigurno ne mogu nazad doma. U razgovoru sa Strelom odlučili smo ne čekati Škotovo vjenčanje. Nakon što sam mu objasnio veći dio od onoga što sam čuo, preskačući samo one pornografske fotke koje je Suzi napravila, odlučili smo da je najbolje da se više ne miješamo. Dok smo mi pričali u dnevnom boravku Bruna je vodila razgovor sa curama u blagavaoni. Činilo se da se dobro uklapaju. Osjećao sam se frustrirano. Danas je utorak, kako ide najmanje još tjedan dana neću biti u stanju voziti. Valjda Strela nema ništa protiv polaska slijedećeg tjedna. Bosa je sjedila za stolom u blagavaoni čitajući novine, Petra je bila za kompjuterom i nešto tipkala. Bosa se nasmiješila. "Može kava?" Klimnuo sam glavom. Petra je samo podigla pogled sa kompjutera i mahnula mi rukom. Sjeo sam za stol i zapalio cigaretu čekajući kavu. Bosa mi je donijela čašu soka. Sjetih se da odavno nisam ništa skuhao, bio bi red da danas pokažem još neko svoje kulinarsko umijeće i oslobodim cure brige o ručku. Zadnjih par dana bile su jako pažljive prema meni, osjećao sam se kao parazit. Kava u šalici je dobro mirisala, nasmiješih se Bosi, telefon je zazvonio. Bosa je krenula prema telefonu, ja sam otpio gutljaj kave. "Bambi!" Okrenuh se prema Bosi koja je držala slušalicu u ruci. "Za tebe je." Polako krenuh prema telefonu. Mogao je biti samo Strela ili možda nadao sam se Škot. Nakon našeg zadnjeg telefonskog u kojem sam mu objasnio da ne ostajemo i da bi bio red da sam objasni sve svojima i Ljilji bio je jako kiseo. Podigoh slušalicu. "Halo Đoni , Strela je. Kako si?" "Ne baš dobro, rebra su bolje ali šaku još ne mog skupiti, mislio sam te zvati da odgodimo polazak za idući tjedan, neću moći pritisnuti kvačilo." Slijedilo je razdoblje tišine. "Đoni ja danas krećem doma. Jednostavno moram. Škot je javio svojima i Ljilji da ostaje i ženi se. Kada je Škotova mama čula sa kim se ženi poludila je. Ona ima jako loše mišljenje o Gogi još od davnih dana dok je bila u Zemunu. Ljilja je popizdila kada je čula priču, nazvala je Ljilju i u suzama joj sve ispričala." "Stani." Prekinuh ga. Složio sam sve u par sekundi tišine potom produljih. "Kako stvari stoje čak nam je i bolje da odložimo povratak. Svi će se ispuhati za tjedan dana i nama ostaje manje pitanja za odgovoriti, kao i manje prebacivanja. Uostalom kako znaš sve te detalje, zvao si nekoga?" "To sam ti upravo želio reći kada si me prekinuo. Škot je pustio Gogin broj telefona svojima, za slučaj da nešto trebaju. Škotova Ljilja je nazvala njegovu mamu i isplakala se na ramenu. Izvukla je broj telefona uz obećanje da će pokušati urazumiti Škota. Međutim dala je telefon mojoj Miri sa zadaćom da prije toga od mene izvuče sve što može o cijeloj situaciji." Napravio je par sekundi pauze. Kada je produljio glas mu je bio ljutit. " E sada dolazi ono najbolje. Ljilja je nazvala kod Goge kako bi razgovarala sa mnom. Goga se javila i znaš što je uradila." Šutio je par sekundi i potom nastavio naglašavajući svaku riječ. "Dala joj je broj telefona kod Brune sa objašnjenjem da je najbolje da me potraži i popriča tamo i da je više ne uznemirava. Mira je nazvala i dobila Brunu. Normalno šokirala se. Na svu sreću nije pitala za mene po nadimku već imenom. Razgovor je bio na engleskom i Bruna je mislila da traži tebe. Odgovorila je da ti nisi trenutno tu ali da je "Strela u sobi i gleda tv", pa ako hoće da priča. Javio sam se i izvukao na to da je Bruna tvoja trenutna cura itd.. Normalno bila je sumnjičava ali nekako je progutala budući da sam otišao do Brune i zamolio je da joj potvrdi na telefon kako si slatki njezin dečko." Ponovno ga prekinuh. "OK daj mi par sekundi da to svarim. Znači službeno za doma ja sam bio sa Brunom. Nema problema napišem ti ispričnicu za Miru, zamolimo Brunu da ja i ona napravimo par fotki kako se grlimo i sve na svom mjestu. Znači nema ..." Prekinuo me. "Đoni nije to tako jednostavno. Slušaj dalje. Pizdarije su bile kako se i moglo očekivati. Ljilja ili Mira nisam više siguran tko je nazavala moje. Objašnjenje koje im je servirano bilo je da smo sva trojica upali u loše društvo, a uz Škota ti i ja završili kod nekih sumnjivih cura koje vjerojatno mislim ženiti radi ostanka u Njemačkoj. Babe ko babe. Ne bi to bio problem ali dala i broj telefona kod Brune. Moja mama nazove i javi se Bruna normalno ne skuži niti riječi francuskog i pozove mene. Kada sam se javio stara na rubu suza i panike, nije pomagalo ništa, zalupi slušalicu kada sam pokušao biti razložan. Pet minuta kasnije ponovo zvoni telefon. Zove tata. Objasni mi da on nema ništa protiv, dapače da mu je drago što mu sin nije "smotana budala" ali da se mami naglo pogoršala situacija sa srcem. Nađem se u govnima...." Zašutio je. Sjetih se da je Strelina mama imala nekih manjih srčanih problema ali da liječnici nisu to smatrali opasnim. Opasno je bilo samo za Strelinog starog kojeg je uvijek, kada njoj nije nešto bilo po volji, maltretirala "da je dobila srčani napad nakon toga što joj je rekao". Par puta je Strela ispričao te scene uz smijeh na temu "kako je mama stisnula starog". Pokušah oprezno. "Strela misliš da joj je stvarno loše nakon toga što je čula?" Nakon par sekundi tišine počeo je polako i razložno. "Ne znam Đoni nisam siguran da je loše. U biti boli me ku..$..c ako ona pizdi zašto sam sa nekom ženom i što radim sa ženama u životu ali probleme sa srcem sigurno ima. Postoji i nekih dvadeset posto šansi, nakon što su svi napravili frku, da je stvarno i dobila neki napad. Ne bih želio da mi majka doživi srčani napad i otpluta na onaj svijet samo zato što ja mislim da je osamdeset posto šansi da folira. Nadalje znaš da mi je stalo do Mire. Jednostavno danas idem nazad i računam stići čim prije. Želim te samo vidjeti prije polaska." Šutio sam, kada sam progovorio jedva sam prevaljivao riječi preko usana. "Strela možeš doći do Bosinog stana ili da zamolim nekoga da me vozi?" "Nema potrebe da moliš mogu se snaći do tamo, samo izađi vani za sat vremena molim te, ne želim ništa pričati pred Bosom." Prekinuo je bez pozdrava. Polako sam sjeo za stol i posegao za kavom, pogledah na sat bilo je jedanaest, znači za sat vremena "točno u podne". Bosa me promatrala zabrinuto. "Problemi?" Klimnuh glavom. "Objasnit ću sve kasnije kada čujem još neke detalje." Zapalio sam novu cigaretu. Ovo će biti dugo čekanje. Strela je spretno smotao ka garaži. Čekao sam dok je silazio sa motora podizao ga na nogare i skinuo kacigu. Dali smo si pet bez riječi. Pokazah prema zidiću oko susjedne kuće. "Možemo sjesti tamo." Klimnuo je glavom i krenuo. Počekao sam dok smo se smjestili i dok nije zapalio cigaretu. "Da li si nazvao Škota i pokušao objasniti situaciju, mislim da bi trebao znati što se događa." Povukao je jedan dugi dim cigarete i klimnuo glavom. "Jesam, javila se Goga i zalupila mi slušalicu." Polako sam slagao stvari u glavi. Stvarno je bilo sve van pameti. "Zašto se tako ponaša. Nismo joj uradili ništa na žao. Tretira nas kao uljeze u životu. Vjerojatno radi Škota ali i onako ga je smotala." Strela je šutio. Kada je progovorio bilo je to umornim glasom. "Znaš Đoni Škot je lijep i zgodan uz to u našem kraju važi kao dečko iz ugledne obitelji. Razmišljao sam nakon svega što si mi ispričao. Tko zna što se mota u Goginoj glavi i koje komplekse liječi. Uostalom više nije niti bitno. Bruna mi ispričala još par detalja o Gogi, u biti je one večeri kada smo se upoznali jedva i prihvatila naći se sa njom. Mislim da je Goga i ovdje u njemačkoj sama. Izjebala je pola okolice iz nekog materijalnog interesa i nema baš prijatelje. Ima par bivših ljubavnika kao "prijatelje" i skoro ništa više. Škot je popizdio za njom i vjerojatno joj ukazuje dosta pažnje. Znači više nije sama i ima pažnju. Mislim da smo mi za nju samo likovi koji joj žele uzeti Škota." Gledao sam u ruke analizirajući sve što je Strela rekao. Imalo je logike. Klimnuh glavom. "Nije mogla znati da odlazimo. Muči me samo što ništa ne mogu učiniti za Škota. Nije bitno sa kojom je ali od djetinjstva smo frendovi i volio bih da je barem svjestan sa kojom se upušta. Ako je, nije me više briga ali mislim da sam mu trebao reći. Uostalom uvijek je bio na neki način naš duhovni vođa nije li tako?" "Ne Đoni, nije to to. Razmišljao sam nakon svega. Škot je u biti samo razrađivao tvoje ideje i poneku moju i davao im smisao, u sve ove godine nije pokazao neku osobnost. Kada bolje razmislim više si ti bio duhovni vođa nego on. Samo smo ga mi doživljavali tako. I ovdje smo dospijeli na tvoju inicijativu, on je kao uvijek samo usklađivao ekipu. Dobar je dečko ali bez neke osobnosti. Naletio je na jaču osobnost i poklopila ga je. Tko zna koje seksualne sklonosti se motaju u njegovoj glavi, a ova je to nanjušila. Želio sam te vidjeti samo da ti kažem da te ne napuštam. Ne mislim ni da je mami tako loše. Jednostavno ne želim da se slučajno nešto sa mamom dogodi, a da ja sebi poslije prebacujem cijeli život da se to moglo izbjeći da sam se pokupio i došao doma na dan dva. Ako želiš ili budeš trebao vratit ću se po tebe nakon par dana doma kada sredim situaciju." Pljesnuh ga zdravom rukom po ramenu. "Ne budali. Lakše meni jedan put voziti sam nego tebi dva puta sam i jedan put u mojem društvu. Kako ti je šaka? Imaš sve što ti treba za put?" Podigao je ruku, šaka mu je još imala onu plavkastu boju međutim dosta lako je skupio prste. "Još malo boli ali ne moram baš često mijenjati brzine." Nasmijao se i odmahnuo glavom. "Bruna mi je dala jednu staru deku i neki stari šator za jednu osobu od neke njene frendice kojoj to više ne treba, bit će dovoljno. Sva kamp oprema je ostala kod Goge, a ja ne želim više tamo." Sjedili smo još par minuta u tišini. Strela je polako ustao. "Đoni vrijeme je da krenem." Podigao sam se i stavio mu ruku na rame. Gledao sam ga u oči. On je svoju ruku položio na moje rame. "Sretno Strela." "Sretno Đoni." Krenuo je ka motoru. Nije se osvrtao, jedino je pri polasku mahnuo rukom. Promatrao sam dok nije nestao u daljini. Čekalo ga je puno kilometara samog na motoru od 175 ccm. Polako sam ušao u blagavaonu. Bosa me pogledala dok sam sjedao na stolicu. "Bambi izgleda da su stvarno problemi?" Klimnuh glavom. Dok sam se vraćao u meni je kuhalo. Dosta pizdarija smo izgleda otrpjeli radi Goge, a slabo što se dalo ispraviti i uopće imalo svrhe ispravljati. Ipak mi je isplivala jedna stvar u smušenom moru misli. Bila je jedna stvar koju bih mogao ispraviti. Pogledao sam Bosu. "Bosa možemo li se naći sa Suzi. Zamolio bih je za jednu uslugu. Molim te." Bosa je polako složila novine i krenula ka telefonu. Minutu kasnije sam čuo njezin glas. "Bok Suzi, kako si?" Pauza. "Znam da si na poslu." Pauza. "To znači da imaš dobar pogled." Smijala se. "Molim te ako se možemo vidjeti, Bambi bi te zamolio za neku uslugu?" Nasmijala se vrlo glasno potom spustila slušalicu. Polako je prišla stolu i sjela dok je vadila cigaretu iz kutije namignula mi. "Može, sutra navečer možemo navratiti do nje pa pitaj. Rekla je samo da ti ovaj put ne pokazuje ništa, prošli put kada je to uradila pao si u nesvijest." Sjetih se da sam, prošli put, nakon što je Suzi pokazala cice zaspao par minuta kasnije, izmučen iscrpljenošću i onim što sam doznao. Probudile su me nakon dva sata i odvukle do auta. "Takve cice se ne viđaju svaki dan. Reći ću samo da su vaše ljepše." Začuh nakašljavanje iz dnevnog boravka. Petra me gledala i plazila jezik, sjetih se da ona ima male grudi. Bosa se samo nasmiješila i odmahnula glavom. Ja sam mislio na Strelu čekalo ga je puno kilometara. Sva duga putovanja vozili smo zajedno. Prvi put je sam na cesti. Sloboda Čekao sam pod suncem pored motora na parkingu. Dobro je grijalo za kasno poslije podne. Crni BMW serije 5 je skrenuo sa ceste. Polako se parkirao na par metara od mene. Čekao sam dok je Horst izašao i zatvorio vrata. Gledali smo se. Nakon skoro minutu vremena je napravio tih par koraka do mene i klimnuo glavom. "Suzi me zamolila da se nađem sa tobom. Ne vidim svrhu, nemamo jedan drugom što reći izuzev da smo žrtve manipulacije ipak njoj za ljubav tu sam." Pružih mu ruku. "Kao prvo želim ti se ispričati." Gledao je u moju ruku kratko vrijeme potom je prihvatio. Dok smo se rukovali gledao sam ga u oči. Klimnuo je glavom. "OK, a kao drugo?" Polako sam posegao u gornji džep jakne i izvukao kuvertu. Izvadio sam šest polaroid fotografija Goge i Horsta i raširio ih kao karte u ruci. Pokazao sam ih polako da mu bude jasno što pokazujem. Zbunjeno je gledao potom klimnuo glavom. "OK što tražiš za slike?" Odmahnuh glavom. "Ništa, samo te želim osloboditi, toliko ti dugujem nakon svega." Polako sam složio fotografije i vratio ih u kuvertu. Bez ikakve žurbe izvadio sam Zippo koji sam, po meni prije sto godina, dobio na poklon i zapalio kuvertu sa slikama. Gledao sam kako gori uz specifičan miris plastike sa polaroid fotografija. Pred kraj bacih je na zemlju i razmazah čizmom ostatke. Gledao me prvo začuđeno, a nakon toga nekim čudnim izgubljenim pogledom. "Kako si došao do toga?" "Suzi i jedan prijatelj su mi pomogli. Tebi to nije važno Goga te nema više ni sa čim ucjenjivati, nakon svega ostala je samo njena izjava protiv tvoje, to ne pali i slobodan si." Dugo je gledao u mene. "Da popijemo piće tu u kafiću?" Odmahnuh glavom. "Nema potrebe, nas dva smo završili svoju priču. Ti si slobodan da ideš svojim putem bez prijetnji nad glavom, a ja se oslobađam i vraćam svojim putem, sretno." Klimnuo je glavom i krenuo prema autu. Okrenuh se i skinuh kacigu sa motora. Polako se okrenuh prema njemu. Držao je otvorena vrata BMW-a jednom rukom, drugom mi je mahnuo. "Bila je ono dobra tuča Đoni, a nadam se da se Goga dovoljno tresla dok ti je dala ove slike." Mahnuo je još jedan put rukom i sjeo u auto. Čekao sam dok crni BMW nije nestao sa parkinga. Nije bilo lako pomislih prisjećajući se detalja. Polako sam zajahao motor i startao. Šaka me još boljela dok sam pritiskao ručicu kvačila. Bosa me samo pogledala kada sam ušao u dnevni boravak. Imao sam dojam kao da sam Petru i nju prekinuo u nekom razgovoru koji ja nisam trebao čuti. Polako sam sjeo u fotelju. Petra je ustala sa trosjeda i dala mi pusu Bosa je samo mahnula rukom. Imao sam dojam kao da je Petra posebno nježna prema meni zadnjih par dana. Pogladio sam je po zadnjici. "Mogu dobiti piće? Trebalo bi mi." Petra je klimnula glavom i nestala u pravcu kuhinje. Minutu kasnije postavila je čašicu i bocu tequile na stol. Nasula je i sjela. Jednim potezom iskapio sam čašicu i zapalio cigaretu. Bosa me promatrala. "Nema te od jutros, brinule smo se ruka ti je u lošem stanju, a ni rebra ti nisu još posve dobro, gdje si bio?" Pogledah je i napunih drugu čašicu. "Vratio sam Horstu one slike kojim ga je Goga ucjenjivala." Bosa je raširila oči. "Kako si došao do toga?" "Goga mi ih je dala." "Kako? Zašto bi ih tebi dala?" "Sjećaš se posjete Suzi?" Klimnula je glavom. "Zamolio sam je da mi da tri slike na koiima je Goga iz onog seta njene kolekcije. Što misliš zašto?" Slegnula je ramenima. "Kada si zamolio Suzi za slike postavila ti je uvjet da joj kažeš zašto ti trebaju. Rekao si da želiš shebati Goginu manipulaciju, pa ti je dala tri kako si tražio ali uz uvjet da ih ne zlorabiš, a na moju riječ. Jamčila sam joj za tebe, a nisam niti pitala zašto si uzeo njen broj telefona." Klimnuh glavom. "Točno odabrao sam tri najeksplicitnije, one gdje se Goga jasno vidi i nema zabune da je to ona. Jutros sam prvo otišao do Gogine firme i zamolio službenicu na ulazu da je nazove. Malo je oklijevala ali kada sam joj rekao da imam nešto što bih mogao pokazati Škotu ako ne dođe na razgovor prihvatila je. Našli smo se u kafiću u blizini. Pokazao sam joj slike i rekao da ću ih pokazati Škotu i ispričati mu sve ali da odustajem od toga ako mi da one slike sa Horstom. Prvo je izjavila da mi Škot neće vjerovati, a možda se neće ni vidjeti sa mnom ako mu ona to kaže. Potom je razmislila i prihvatila. Rekla je da to sa Horstom ionako više nije bitno. Rekao sam joj da mi dostavi slike do tri sata poslije podne. Kada sam dobio svih šest slikica sa Horstom dao sam joj one tri. Potom sam nazvao Suzi i zamolio je da organizira susret sa Horstom oko pet." Bosa me začuđeno gledala, a Petra je sjela na naslon fotelje i poljubila me. Kada je progovorila Bosa je i dalje djelovala zbunjeno. "Kako si znao da će prihvatiti razmjenu?" Odmahnuh glavom. "Nisam znao ali sam igrao na kartu da joj je stalo do Škota, odnosno da joj je jako stalo." Bosa je zbunjeno gledala potom je posegnula za cigaretama. Zapalila je cigaretu slegla ramenima i otpuhnula dugi dim. "Znači umjesto da pokažeš slikice prijatelju i kažeš mu sa kim ima posla iskoristio si ih da pomogneš nekome koga uopće ne poznaješ. Čudno izgleda kao da si prodao prijatelja u zamjenu za pomoć strancu." "Ne Bosa. Prijatelj nas je napustio. Za svo vrijeme, od kada je sa Gogom, Škot nije nazvao nit mene niti Strelu izuzev kada smo mu trebali. Nakon toga se isto nije javio. Možda ni to ne bi bilo bitno ali mislim da bi mi definitivno teško povjerovao sve ono za Gogu, čak i sa slikama. On je Gogu vidio na svoj način i ja sam mu teško mogao pomoći. Uradio sam jedino što sam mogao zaigrao na kartu da je Gogi stalo do njega. Da je Goga odbila razmjenu pokušao bih razgovarati sa Škotom i pokazati mu slike. Kako je prihvatila znači da joj je stalo do njega i najbolje da se ipak ne miješam. Jednostavno." Petra me zgrlila i dala mi jedan dugi poljubac. Bosa je klimala glavom. Potom me upitala. "A što sada?" Nasmiješih se. "Sada je sloboda, nitko više nije vezan ni sa čim, samo naša slobodna volja i izbor." Bosa se nasmiješila. Inicijacija Nisam mogao uhvatiti dah, gušio sam se. Mačić je osjećao jaku bol i hladnoću, bol je bila sve jača i ma koliko glasno plakao nije nestala. U trenutku kada je osjetio da je bol neizdrživa, osjetio je da ga mama liže i gura njuškom. Bol je nestala i osjetio je toplinu. Nije bio ni svjestan da je prešao granicu postojanja. Naglo sam se probudio. Pogledao sam na sat, bilo je tri ujutro. Kroz polu spuštene rolete spavaće sobe dopirala je slaba svjetlost ulične svjetiljke. Petra je spavala do mene sa jednom rukom na mom ramenu. Bosa je spavala do Petre sa rukom oko njezinog struka. Polako sam sklonio Petrinu ruku i ustao pazeći da ih ne probudim. Spustio sam se do dnevnog boravka i sjeo za stol. Natikače sam donio u ruci i sada ih navukoh. U gaćama i majici mi je bilo dovoljno toplo. Pokupih cigarete sa stola i zapalih jednu. San me je uznemirio. Nisam skoro nikada imao teške snove. Polako sam posložio dijelove sna i povezao ih sa stvarnošću. Bilo je to "doba sazrijevanja". Negdje oko 15 ili 16 godina. Još smo vozili naše sklepane skutere od 49 ccm. Parkirali smo ispred trgovine sa namjerom da kupimo Cocktu i tirolsku salamu za odlazak na pecanje. Na skuterima su bili pričvršćeni rasklopljeni štapovi za pecanje i male torbe. Trebao je to biti ugodan dan. Tada smo začuli glasno histerično mijaukanje mačke i prodorno glasanje mačića. Dopiralo je iza trgovine pa začuđen mahnuh glavom ka Škotu i Streli u pravcu mijaukanja. Iza trgovine je bilo par garaža u malom slijepom prolazu. Na kraju prolaza, pregrađenog zidom, upravo ispred zida bila je skupina naših vršnjaka. Prepoznao sam Acu Psinu, tada još Acu Glavonju, kao i članove njegove neslužbene bande. Već tada je sa četiri lokalna nasilnika pokušavao zavesti neki svoj red i pravila, među nama sličnih godina, u predgrađu. Uvidio sam da ih je sada šest na okupu, znači bio je netko novi u igri. Par koraka bliže bilo mi je sve jasno. Aca je držao neki jeftini lovački nož u ruci i bocnuo vezanog mačića ispred sebe, ne dovoljno da ga ubije ali dovoljno da mu nanese jaku bol. Mački su špagom bile svezane zadnje noge, a drugi kraj špage je bio vezan za vrata garaže. Na boku je već imala duboku posjekotinu nožem. Unatoč svemu je prednjim capama grebala po asfaltu pokušavajući doći do mačića koji je bio predmet mučenja. Pri svemu je histerično mjaukala. Bijes me je polako i hladno obuzimao. Krenuh polako naprijed sa namjerom da prekinem cijeli sadistički ritual. Aca se obraćao liku ispred sebe. "Nemaš muda proći inicjaciju, a želiš biti naš član. E ne ide to tako. Ovako se to radi, a ti kasnije imaš dovršiti mačku mlakonjo." Naglo se okrenuo spušatajući se u čučanj zabio nož do kraja u vezanog mačića i uspravio se. Mačić je samo ispustio neki čudan zvuk. Eksplodirao sam. Dok sam trčao odgurnuo sam jednoga od onih kretena na putu sa leđa. Odletio je i pao svom duljinom na lice. Uletio sam u Acu. Bilo mi je svejedno da li me Škot i Strela prate samo sam želio Acinu krv, na meni, na asfaltu, na njegovoj glupoj faci. Bio je iznenađen i za čudo pružio je slab otpor. Dok sam ga štemao samo je dva puta uspio izbaciti "Bambi". Sklupčao se na asfaltu dok sam ga udarao nogom. Osjetih da me netko vuče za rame. "Bambi dosta, ubićeš ga i odgovarati kao za čovjeka." Strela me čvrsto uhvatio za ramena sa leđa i odgurnuo od Ace. Polako sam dolazio sebi. Još četvorica su bila na zemlji. Očigledno Škot i Strela nisu puno oklijevali. Škot je prišao mačiću i izvukao nož. Odmahnuo je glavom potom prišao vratima garaže i oslobodio mačku u dva poteza noža. Nije se mogla osoviti na noge. Strela je prišao i pokupio je u naručje pazeći na ozljedu sa strane. Dvojica od Acine bande su se polako uspravljala zbunjeno gledajući. Škot je pritrčao i jednom uputio udarac nogom u zadnjicu tijekom ustajanja. Pao je ponovno. Drugi je otrčao ne okrečući se. Prišao sam Aci koji se polako uspravio i uhvatio ga za revere traper košulje. Podigao sam ga koliko mi je to snaga dopuštala. "Slijedeći put kada te uhvatimo u našem kraju mrtav si. Nadam se da je to jasno." Odgurnuo sam ga od sebe. Zateturao je i okrenuo se nespretno. Ona preostala trojica su već bila na nogama. Aca se polako zaputio dalje od nas ne osvrčući se kao da je imao strah ako pogleda unazad da će nas to razljutiti. Ostatak bande je bez riječi krenuo za njim. Strela je prišao polako meni i Škotu, držeći mačku u naručju. Pokazao je glavom ka mački. "Imamo li dovoljno love da je odpeljamo u poljoprivrednu stanicu veterinaru?" Slegoh ramenima. "Iskeširat ćemo koliko imamo ostalo neka napišu meni na dug, jedan poznanik mi pohađa srednju veterinarsku i trenutno ima tamo praksu." Mačku smo kasnije udomili kod Streline tetke. Kasnije se ista hvalila da je ta maca dobar lovac i super frend sa kojim može uvijek pričati, bolje nego sa mužem. Posložio sam sve u glavi, Strela je javio da je doma i da je sve izgladio. Nazvao sam moje i otrpio deset minuta prebacivanja i ispitivanja. Slagao sam da imam nekakav poslić pa ostajem još malo. Međutim nisam imao mira. Mislio sam na Strelu koji je sada sam, a Aca Psina je čekao obračun. Mislio sam o Jovi pjesniku kojeg je Aca pretukao. Ovdje jednostavno nisam imao više što raditi. Sa druge strane nije mi se napuštalo Petru i Bosu. Nije mi se niti vraćalo doma. Moji su mi ispričali da je bila Škotova mama u posjetu i za sve što se dogodilo njenom sinu jedincu optužila mene. Da ja nisam odveo njezino dobro dijete kod te kurve u njemačku sve bi bilo u redu. Pogledah na sat. Bilo je prošlo četiri sata. Mozgao sam dulje od sata. Priđoh hladnjaku i natočih sok u čašu. Pokupio sam čašu i cigarete i smjestio se u dnevnom boravku. Dohvatih daljinski i uključih TV. Na programu je bio neki kaubojac. Bilo je smiješno gledati Clint Eastwooda kako govori njemački. Ipak je to bio dovoljno dobar film da mi skrene pažnju. Nakon dva sata i još dvije čaše soka počela je neka komedija u jutarnjem programu. Sat na televizoru prije početka filma je prikazao 6 i 45. Polako se digoh i odšetah do kuhinje. Ubacio sam filter i kavu u automat i uključio ga. Dok sam točio kavu u šalicu dodao sam šećer. Prvi gutljaj je bio dobar. Telefon je iznenada zazvonio. Nisam imao običaj podizati slušalicu kada su cure doma ali bilo je rano i nisam ih želio buditi. Na moje halo začuo sam Škotov glas. "Halo Đoni vidim da si budan. Moramo se naći i razgovarati." Zvučao je živčano i čudno. "Koji je problem Škot?" "Kada se vidimo." "Gdje želiš da se vidimo?" "Onaj parking na jezeru gdje smo bili na večeri sa onim njemcima, za jedan sat, može?" "Za sat i pol to je meni malo dalje. Veza se prekinula. Nije mi zvučao kao Škot bilo je to neko drugo izdanje. Pogledah po dnevnom boravku razmišljajući gdje su one jeftine traperice koje sam nakon tuče kupio. Zapazih na naslonu fotelje prebačene crne kožne traperice koje mi je jućer sa neke rasprodaje moto opreme donijela Petra. Onaj remen koji mi je kupila prvi put već je bio u njima. Sjetih se da sam trapke morao odmah isprobati kako bi cure vidjele da mi dobro stoje. Dohvatih ih i navukoh. Potom sam potražio čizme. Dok sam se oblačio popio sam ostatak kave iz šalice. Dohvatio sam kacigu i krenuo prema vratima. Cure se bude oko devet malo neizvjesnosti gdje sam im neće škoditi, a bolje da ih ne budim. Škota sam lako uočio na parkingu. Stao sam par metara od njega i ugasio motor. Stajao je u crnoj kožnoj jakni i kožnim hlačama. Crni Kawasaki "Vulcan 400" je bio parkiran iza njega. Drugi motor na parkingu nisam uočio. Polako sam okačio kacigu na upravljač svog MZ-a i okrenuo se ka Škotu. "Tvoj motor?" Mahnuo sam glavom prema kawasaki-ju. Klimuo je glavom. "Moj, vjenčani dar od Goge." "Lijepa makina. Nadam se da si sretan?" Odmahnuo je glavom. "Đoni zašto ti je sve to trebalo?" Iznenađeno ga pogledah. "Što Škot?" "To sa Gogom i Strelom?" "Što Škot? Budi jasan." "Želiš reći da ti nisi rekao Streli da je najbolje da se vratite i mene odjebete? Da mu nisi rekao da je Goga kurva i da je najbolje ne mješati se?" "Od kuda ti te ideje?" "Nazvao sam Strelu i kada nije htio pričati sa mnom Goga mi je rekla da joj se javio prije polaska i ispričao sve." "Strela je rekao Gogi, da sam ja rekao da je kurva i da tebe treba zato odhebati? Da, valjda mu je bolji prijatelj od tebe i mene pa joj se povjerava. Ne budi naivan. Goga igra opet neku svoju igru." "Ne seri Đoni ti si igrao svoju igru." U meni je počeo ključati bijes. "Koju igru Škot? Možda samo to što ti nisam rekao sve što sam doznao o Gogi?" "Možda samo to što si je pokušao ucijeniti bijednim metodama kako bi dobio pičke?" Ovo je izbacio ljut i nabrijan. Prišao je jedan korak bliže i izvadio nešto iz džepa. Gurnuo je neke slike prema meni. "Đoni što ti je ovo trebalo, bijedna fotomontaža vidi se i time si je pokušao ucijeniti da ti da pičke, kada već nije bila voljna sama to učiniti?" Posegoh za slikama koje mi je pružio. Bile su tri. Pažljivo ih pogledah. Bile su iste tri slike koje sam dao Gogi ali na ovima je bio jasno vidljiv trag rezanja i spajanja i nisu bile polaroid već obične slike. Bilo je jasno da su originalne slike izrezane položene na podlogu i slikane širokokutnim aparatom. Tako su dobivene tri slike koje su izgledale kao fotomontaža likova i djela. Tko li je ovo odradio za kuju. Sama nije bila dovoljno sposobna za tako nešto. Bio sam bijesan. "Škot ovo je montaža ali ja nemam ništa sa tim. Uostalom što ti je rekla Goga da razjasnimo detalje pa možemo dalje." "Rekla mi je da si došao sa ovim slikama i pokušao me ucijeniti za seks i da me napusti, kako bih se vratio doma." Odmahnuh glavom. "Slušaj prijatelji smo od djetinjstva ja ne bih tebi, naglašavam tebi, uradio ništa slično tome što ti je rekla. Da dao sam joj slike ali ne ove koje mi podmećeš. Originalne slike su bile polaroid slike, a ne obične. Ujedno kada smo već na tome želim ti reći ponešto o Gogi, ono što su mi Bosa i ....." Bijesno je podigao ruku. "Ono što su ti lezbače ljute što im nije dala pi..%..u ispričale, ista pašta mozga kao i tvoj, gdje vam je ponos što mislite ako su je maltretirali u djetinjstvu da je svi imate pravo iskoristiti?" Pred kraj je skoro vikao. Pobjesnio sam. Bilo mi je dosta Goge i njenih igrica. "Škot kao prvo ne zovi Bosu i Petru lezbačama. To je njihova i moja stvar ti se nemaš što miješati. Kao drugo Goga je manipulator teški manipulator i slušajući tebe sada mislim pokvarena kurvetina koja pi..%..u daje sami iz int...." Udario me je u pleksus, kratkim snažnim udarcem odozdo. Presavio sam se na dolje. Uputio mi je još jedan udarac odozdo ravno u vilicu. Pao sam. Ležao sam na asfaltu pokušavajući doći do daha i razbistriti glavu. Kada sam se napokon digao stajao je par koraka od mene u raskoraku i gardu. Očigledno je čekao da ga napadnem. Stresoh malo glavom da dođem sebi. Osjetio sam krv u ustima. Progutao sam i pogledao ga. Djelovao je nabrijan. Gledao sam ga u oči. To više nije bio Škot. Upitah se što je njega mučilo u životu. Koju slabost je Goga otkrila u njemu, čime ga je uhvatila u mrežu u seksualnom dijelu. Shvatih da mi nije bitno. Dok sam ga gledao u oči polako progovorih. "Škot žao mi je." Okrenuo sam se i prišao motoru. Dok sam stavljao kacigu ponovo sam progutao krv. Zajahao sam motor. Pogledao sam u njegovom pravcu. Spustio je ruke i gledao me. "Đoni stani možemo ..." Pogledao sam ga i startao motor. Tada sam ga vidio posljednji put. Dok sam vozio često bih progutao krv. Skužih da nešto nije u redu. Vjerojatno sam dobro razrezao unutarnjost usne o zube kada me udario. Bosa i Petra su pile kavu kada sam ušao. Frka je nastala kada su zamjetile krvavu maramicu koju sam naslanjao na usne. Sat vremena kasnije Suzi se pojavila u stanu. Spustila je torbu na stolić u dnevnom boravku. Pogledala me. "Šećeru do kada ću ja ovdje dolaziti u svako doba dana i noći radi tvojih tuča?" Slegoh ramenima. "Nisam se tukao tukli su mene." Usna mi je već bila natečena pa je to sve smiješno zvučalo. Pljesnula me po ramenu. "Znam Petra mi sve ispričala, nokautirao te onaj tvoj blesavi prijatelj radi one ludače Goge. Sada zini da pogledam." Par minuta kasnije je odrezala kraj kirurškog konca i spakirala iglu. "Šećeru dobro te mlatnuo. Budi miran ovo ti zaraste za pet šest dana tada izvadimo konce. Pustit ću ti nešto protiv bolova." Izvadila je neku kutijicu iz torbe i pustila je na stolu. Okrenula se prema meni. "Horst mi je sve ispričao, dobar potez si napravio i kako sam skužila sada si platio za to. E pa na žalost u životu je često tako ovo ti je inicijacija, na dobro djelo koje učiniš moraš biti spreman i na jedno loše prema sebi, valjda je to ravnoteža." Pogladila me po obrazu. "Budi dobar i miruj malo, ako ne budeš dobar ponovo ću ti pokazati cice." Sve tri su se počele smijati. Sve tri su se počele smijati. Polako sam podigao čašu i liznuo malo pića. Odlučih ne ići do kraja i slušati njena mišljenja o svemu što se dogodilo. Želio sam postaviti još neka pitanja i to mi je jedino bilo važno, što Goga misli o svemu, njen problem. "Goga zašto si napravila sve ono, mislim Škota si imala nije ti trebala manipulacija sa nama?" Šutila je par sekundi okrečući čašu u ruci. Potom me pogledala. "Škot je bio čovjek kakvog sam željela imati. Lijep, zgodan, pažljiv, obrazovan i iz ugledne obitelji u starom kraju. Mislim da sam uvijek bila sama. On je tu samoću ispunio. Više nije bilo praznog stana u koji se vraćam ili likova koji su sa mnom samo radi seksa pa trče ženi ili za svojim poslom, likova koji me posjete vikendom i uz put. I najvažnije u meni je gledao osobu, bez osude ili onoga da uživa u onome što mu pružam u seksu ali me uz to i prezire radi toga, odnosno smatra manje vrijednom. Puno vas muškaraca želi ženu koja je spremna na sve u seksu ali kada dobiju takvu smatrate je kurvom radi toga. Najrađe bi ste jednu čednu ženicu za doma i jednu kurvu za ljubavnicu da vam pruži ugodne trenutke i odjebe nakon toga. Vi odnosno ti, to je bila prijetnja. Uvijek je dosta pričao o zajedničkim stvarima koje ste napravili i dosta o tebi. Puno toga je završavao sa "taj moj Đoni je doista lud, samo njemu takvo nešto može pasti na pamet". Pazi "taj moj Đoni" ili "moj flegmatični Strela". Đoni nisam željela riskirati, željela sam ga za sebe i nikoga više. U starom kraju Škotova mama je frkala nos i okretala glavu kada bih prošla pored nje. Iz očiju joj se vidjelo da prezire Gogu kurvu, čaknutu Gogu. Bilo me strah da je dovoljno samo jedno vaše mišljenje neki trač iz starog kraja i da potrči za vama, nazad doma ili nekuda dalje kamo ga tvoje lude ideje odvedu. Ništa osobno Đoni, dapače uvijek si mi bio u lijepom sjećanju ali nikada nisi bio muškarac kojeg bi poželjela imati. Ti si samo svoj, ne mislim egoist već luđak sa svojim idejama koje slijediš." Otpila je gutljaj iz čaše. Pogledao sam je zbunjeno. "Goga da li si voljela Škota?" Gledala je u čašu, nakon nekog vremena je progovorila. "Ako misliš da li sam osjećala leptiriće u trbuhu kada bi pomislila na njega ili da li sam vlažila ulazeći u stan radi pomisli da će me zagrliti poljubiti i baciti na krevet, odgovor je ne. Bilo mi je ugodno znati da me čeka doma. On je čovjek kakvog sam željela i bila sam mu dobra žena. Bio je to dobar život sa njim, bile su to dobre godine provedene zajedno. Jedino me mučilo njegovo mučenje samog sebe radi vas dvojice. Mislim nije stalno to spominjao ali ponekada u društvu bi neku od svojih priča završavao sa "ona moja dva luđaka i ja smo tu glupost napravili". Jednostavno nikada nije mogao prihvatiti da ste vas dvojica odbacili njega, a ja sam osjećala grickanje u trbuhu radi toga." Spustila je čašu na stol i pogledala me. Razmišljao sam da otvorim onu bočicu sa whiskey-jem, na neki način sam želio popiti ali mi se više nije ni pilo. "Goga da li si ti ikoga u svom životu voljela?" Nasmijala se. "O da Dejana. Njega sam stvarno voljela. Bila sam spremna biti njegova robinja i slijediti ga do kraja kamo god želi ali me taj gad izdao. Nije imao hrabrosti niti prdnuti, a kamo li se usprotiviti kada su došli po mene. Barem da je rekao "volim je pustite je". Čak niti to. Samo se složio sa svim gadostima koje je izrekao moj tata i dopustio da me odvedu. Škot, kako ga ti još uvijek zoveš, to nikada ne bi učinio. Zakucao bi vrata, uzeo bilo koje oružije u ruku borio se šakama ali ne bi dopustio da me tek tako odvedu." Osjetih neki umor. Polako sam se počeo mučiti ovim razgovorom ipak sam nakon svega što sam čuo želio znati odgovore do kraja. "Goga puno puta sam i sumnjao da te otac uopće silovao. Sa druge strane puno puta u razmišljanjima o svemu što se dogodilo našao sam razlog za tvoje ponašanje u tome što te otac silovao. Mislim osuđivao sam ga što te sjebao." Odmahnula je glavom. "Ne nije me on sjebao. Silovao me ali me nije sjebao. Na početku se navikneš na to što ti radi. Prihvatiš to. Kada su žešće proradili hormoni bilo je čak i dobro. Pogotovu kada skužiš kako iskoristiti njegove želje i preuzeti kontrolu u svoju korist. Samo je bio bolesno ljubomoran. Mlatio je i mamu i mene iz izmišljenih razloga ljubomore, da nije bilo toga možda bih čak i ostala. Puno puta sam spakirala stvari i mislila otići ali nisam imala hrabrosti. Gledala bih kroz prozor i ostala u sobi. Tada se pojavila Bosa. Bila je ljudski topla i ugodna. Ponudila je pomoć. Unatoč tome što sam sve pripremila par puta još nisam imala hrabrosti iskočiti kroz prozor. Gledala bih vani i molila boga za pomoć ili da budem dovoljno hrabra da iskočim. Tada si naišao ti. Bambi koji plače zato što su Bambiju u crtiću ubili mamu ili Đoni koji je sa dva prijatelja razbio šest psihopata koji su mučili mačku i mačića, o tome je pričao cijeli kraj. To za mačku sam čula više puta i kada sam te vidjela znala sam da mi je pružena šansa. Niste napustili mačku u nevolji, nećete ni mene. Nisam se prevarila." Iznenada se digla i otišla u sobu, vratila se sa velikim ženskim novčanikom u ruci. Sjela je i izvadila neki ključ od auta ili motora iz novčanika. Podigla ga je prema meni. "Ovo je ključ od Škotovog zadnjeg motora, onog koji je još uvijek u garaži Kawasaki VN 800. Redovito sam plaćala održavanje, da ga startaju, provozaju, registriraju. Uvijek sam mislila da ću ga prodati pred početak slijedeće sezone kada cijene budu više. Samo do sada nikada ga nisam mogla prodati. Sada mi je jasno zašto. Ne mogu ga prodati mogu ga samo pokloniti nekome za koga bi i Škotu bilo drago da ga poklonim." Polako je spustila ključ na stol između nas i gurnula ga prema meni. Dok sam gledao u ključ na stolu preturala je po novčaniku i izvadila dvije kartice. "Motor je u garaži, jedna vizitka je moja, a druga od mog odvjetnika. Jednostavno ga nazovi kada stigneš i on će odraditi sve sa papirima za motor." Promatrao sam ključ i vizitke na stolu. Polako odmahnuh glavom. "Goga ne navlači me. Znam da si manipulator i ne navlači me na led, neću se uhvatiti." Pogledala me hladno. "Đoni ne navlačim te, niti pokušavam manipulirati sa tobom. Učini mi uslugu i uzmi to, ne manipuliram sa tobom. Manipulator ne može lako manipulirati drugim manipulatorom, čak i kada je u pitanju nesvjesni manipulator." Pogledao sam je začuđeno. ZATVORITI KRUG Polako sam otvorio vrata i ušao. Pogledao sam po lokalu. "Kod Benny Hilla" je bio skoro prazan, nije bilo ni čudo za pet sati poslije podne. Za stolom u kutu su sjedile tri mlađe cure i pričale uz coca colu, povremeno bacajući pogled na tv gdje se vrtio novi video album Bronski Beat-sa. Marko je stajao za šankom i pisao nešto u neku knjigu. Polako sam prišao šanku i ubacio se na barsku stolicu. Pogledao me iznenađeno. "Đoni, kada si se vratio." Nasmiješih se. "Upravo sada sam sa ceste. Nije mi se išlo odmah doma pa sam navratio na jednu." Nasmiješio se. "Izgledaš tako, prljav sa mirisom benze na sebi." Položio je veliku čašicu za konjak ispred mene i natočio je. "Ovo je na račun kuće. Djeluješ umorno, koliko si bio na cesti?" "Tri dana. Noćas sam na nekoj benzinskoj prije Zagreba bacio par kartona pored motora i zavukao se u vreću. Oko tri sata dođu dva milkana, pregledaju me i potjeraju dalje. Navodno nema neprijavljenog spavanja. To što je brdo gast arbeiter-a spavalo po autima na parkingu bolio ih ku..$..c. Poslije mi se nije spavalo pa sam vozio do kraja." Odmahnuo je glavom. "Znam to. Dođu i uzmu isprave od prvog stopera ili motoriste koji spavaju, potjeraju nas, zapišu to u izvješće i odu negdje piti na račun kuće. Bitno je da su nekoga upozorili poslije mogu i spavati." Ispraznio sam čašu u dva gutljaja. Odmjerio me i natočio novu. Potom dohvatio još jednu čašu i napunio je sa lozom. Podigao je čašu prema meni. Nazdravih ali otpih samo mali gutljaj, Marko je svoju ispraznio do pola. Izvadio sam cigaretu i bacio kutiju prema njemu. Uhvatio je i pogledao. ""Gitanes" te sam kurio dok smo stopirali po francuskoj." Izvadio je cigaretu i zapalio je mojim ZIPPO-m. Povukao je dugi dim i nije se nakašljao. Dok je polako ispuštao dim cigarete pogledao me. "Kako je bilo? Djeluješ malo drukčiji." Klimnuh glavom. "Mislim da i jesam drukčiji, mislim da sam se malo promijenio." Nasmiješio se malo. "Putovanja mijenjaju ljude i ja sam dosta toga naučio na cesti." Otpio je iz čašice. Ja isto otpih mali gutljaj. "Marko što ima novog? Je se što zanimljivo dogodilo dok sam bio odsutan." Klimnuo je glavom. "Jedino što bi tebi bilo zanimljivo je da se Dok vratio iz zatvora, a Smrda iz bolnice." Odmahnuh glavom. "Od kuda ti to da mene to zanima, ne pačam se u priče Zemunskog podzemlja, znaš imam namjeru proživjeti malo dulje i bez problema." Nasmiješio se. "Polako doći ćemo do toga. Znači dvojica glavnih se vrate iznenada i mafija ponovno ima šefa i savjetnika. Normalno prvo što su uradili je da su išli zavesti reda na svom teritoriju. To je značilo tko god se od sitnijih ribica usudio zaći na teritorij morskih pasa sa namjerom preuzeti posao, najebao je. Tako su uhvatili šefa i još četvoricu od Acinih "Kajmana" na svom teritoriju i ubili boga u njima. Normalno da se cijela Acina ekipa raspala nakon toga. Nitko nije želio imati posla sa pravim mafijašima samo zato što se igrao "opasnih mafijaša". Tako je Aca Psina ostao sam samo sa onim malim debelim kojeg si ovdje upoznao." Ovo je zvučalo dobro. Pogledah ga povlačeći dim iz cigarete. "Što je sada sa Acom i kako znaš da me to zanima?" "Aca se negdje skriva. Računa na ono, kako je bio samo zamjenik glavnog u Kajmanima, da se Dok i Smrda neće baš puno baviti sa njim. Ako prođe neko vrijeme nevidljiv zaboravit će na njega kao problematičnog. Poslije može slobodno u javnost. Što se tiče kako znam da te zanima, Strela je bio ovdje dva puta od kada se vratio. Saznao sam cijelu priču kao i to da Strela prati gdje se Aca kreće i čeka tebe da se vratiš. Đoni mislim da vam to više nije bitno. Pustite budalu da nađe svoju sudbinu." Slegoh ramenima. "Vidjet ćemo što dalje, tko ti je dostavio ovu priču o tome da su najebali skoro svi iz Kajmana?" "Nakon one situacije ovdje Čerkez je držao jedno oko na Aci. Znaš ujedno da on prati i situaciju u podzemlju radi svog redarskog posla. Tako mi ispričao sve novosti." Klimnuh glavom gaseći cigaretu. Ovo je znači sigurno bila istina. Čerkez nikada nije bio neozbiljan i uvijek je bio dobro upućen što se događa na rubu i izvan zakona. Acini Kajmani više ne postoje, to je dobro zvučalo. Polako ugasih čik do kraja u pepeljari i ispih onu čašicu. Polako sam ustao sa stolice. "Marko što sam skrivio za ovo drugo piće?" Odmahnuo je rukom. "Ništa Đoni sve na račun kuće, možeš još jedno?" Odmahnuh glavom. "Hvala ti ali pao bih pod šank od trećeg, idem doma odmoriti se i malo složiti sve dojmove. Nasmiješio se i mahnuo rukom potom ponovo dohvatio onu knjigu. Sjetih se da se uvijek žalio na one iz "Uprave prihoda" koji su ga "derali porezima". U biti mislim da je samo mrzio voditi knjige. Parkirao sam u dvorištu pokupio torbe i ušao u kuću. Moji su pali u euforiju zadovoljstva. Vratio sam se u jednom komadu bez policijske pratnje. Odgovorio sam samo na par osnovnih pitanja ali sam saznao da je Škotova mama bila ovdje i optužila ih "da je njihov sin odvukao njezinog jedinca u njemačku te ga bacio u ruke kurvama koje su ga iskvarile i zadržale i to toliko da je raskinuo sa onom finom curom Ljiljom". Mama je donekle držala "žensku stranu" ali stari je samo šutio. Njemu je izgleda bilo bitno da smo svi živi i zdravi. Izvukoh se da sam umoran i zavukoh u svoju sobu. Malo kasnije kada je teritorij kuhinje postao slobodan skuhao sam si čaj od mente i vratio se u sobu. Uključio sam stari receiver i našao neku radio postaju sa rock i pop glazbom. Opuštajući se otpio sam gutljaj čaja i počeo prazniti džepove jakne. Dosta je vonjala po znoju od ova zadnja tri dana i imao sam namjeru da je prevrnem i pustim na propuhu. Posložio sam sadržaj bočnih džepova na stol. Cigarete, upaljač, nož skakavac i suzavac u spreju. Iz gornjeg lijevog džepa sam izvadio 120 njemačkih maraka i bacio ih na stol. To je bilo sve što mi je ostalo. Poslužit će privremeno dok se ne snađem za neku lovu. Posegoh u gornji desni džep i napipah kuvertu. Tu kuvertu vjerojatno sa pismom mi je dala Bosa u onoj hladnoći jutra, kada sam kretao na put. Položih kuvertu na stol promatrajući je. Bosa je rekla da je ne otvaram prije večeri ali sam bio u nekom čudnom raspoloženju. Vozio sam slijedeći bijelu crtu na auto cesti i trudeći se samo održati putnu brzinu negdje oko brojke 100. Nisam baš bio puno svjestan okolice koju sam prolazio. Vozio sam satima sa malim pauzama za cigaretu i tankanje benzina. Tek kada me umor počeo rušiti sa nogu našao sam skrovito mjesto iza skladišta neke benzinske. Umotao sam se u vreću za spavanje ali je bilo previše mračno da se čita. Odložio sam to do jutra i zaboravio na pismo. Prevrnuo sam jaknu naopako i objesio je pored otvorenog prozora. Sjeo sam za stol i zapalio cigaretu. Otpio sam još jedan gutljaj čaja. Iz zvučnika je dopirala glazba Dire Straits - Brothers in arms. Prisjetio sam se tog jutra. Stajali smo pored motora. Bosa mi je dala jedan dugi poljubac i pogladila me po kosi. Petra me samo dugo grlila potom odgurnula i nestala iza ulaznih vrata. Prethodne večeri su ponudile da ostanem. Nastojao sam pažljivo objasniti da me čeka obveza prema domovini u vidu odsluženja roka u JNA, tek nakon toga sam slobodan. Bosa je klimnula glavom ali Petra na neki čudni način to nije prihvaćala. Zakopčao sam jaknu do kraja,dohvatio kacigu i pogledao Bosu. "Ciao, vidimo se još." Dugo me gledala potom mahnula rukom spustila glavu i krenula prema ulaznim vratima. Navukao sam kacigu i zajahao motor. Okrenuh se prema ulaznim vratima. Bosa je jednom rukom držala vrata, a drugom mi mahala. "Sretno Đoni." Mahnuh joj. Sekundu kasnije je nestala iza vrata. Bilo mi je čudno da me oslovila sa Đoni, za nju sam uvijek bio Bambi. Startao sam i krenuo. Nisam niti pomišljao da je tada vidim zadnji put u životu. Sada sam polako gledao u kuvertu. Posegao sam za skakavcem i otvorio ga pritiskom na gumb uz ono klasično klik. Polako sam nožem otvorio kuvertu. Probudilo me sunce. Nevoljno sam otvorio oči i pogledao po sobi. Stvari i torbe su ležale po podu onako kako sam ih pustio sinoć. Jedva sam smogao snage da se istuširam i zavučem u krevet. Polako sam se izvukao ispod pokrivača i potražio japanke ispod kreveta. Spavao sam samo u gaćama. Dohvatih sa stolice kožne traperice i zaputih se u kupaonu. Uz put sam pogledao sat. Bilo je prošlo deset, znači spavao sam više od dvanaest sati. Osjećao sam se odmorno. Dok sam kuhao kavu uživao sam u samoći. Moji su bili na poslu, a to je značilo da me nitko neće gnjaviti sa dodatnim pitanjima i komentarima. Polako sam dosuo mlijeko u šalicu i zaputio se prema sobi pazeći da ne prospem sadržaj. Spustio sam šalicu na radni stol udobno se smjestio i zapalio cigaretu. Prvi gutljaj kave mi je pasao. Zamijetih kuvertu sa Bosinim pismom na stolu. Sinoć sam ga pročitao i pustio za jutro kada budem u boljem izdanju. Polako otvorih kovertu i izvadih papir. Valjda će mi sada biti jasnije. Željele smo da budeš daleko kada počneš čitati kako ne bi djelovalo da te molimo ili nagovaramo da ostaneš. Nisam spretna sa riječima već sa šivanjem ali pokušat ću da ti objasnim. Najjednostavnije rečeno za ovo vrijeme koje smo proveli zajedno postao si dio naše cjeline. Naš odnos se nije promijenio naša zajednica se nije promijenila samo si ti ušao u nju i stvorili smo svo troje neki drugi odnos. Bilo bi lijepo da tako ostane, samo ti sam moraš pronaći put, ako se nakon vojske odlučiš bilo bi dobro za sve da dođeš, da provedemo još neko vrijeme zajedno i odlučiš ostaješ li ili ne. Pročitao sam pismo dva puta. Polako sam ga zgužvao i bacio u košaru za smeće ispod stola. Nisam očekivao da će predlagati bilo što. Nitko nije ništa obećao ili indirektno dao do znanja. Barem ja nisam. Povukao sam dim iz cigarete i otpio još gutljaj kave. Zaključih da ipak dugujem curama. Nakon svih gluposti i pizdarija koje sam napravio brinule su se o meni i rješavale posljedice koliko se dalo riješiti. Stvarno su me primile u svoj život. Bilo što mogu odlučiti nakon vojske do tada je bilo puno vremena, tko živ tko mrtav. Ipak moram im se javiti tek toliko da sam stigao doma u komadu i razmijenim par ljubaznih riječi. Toliko im dugujem. Ugasio sam cigaretu i dohvatio telefon pored kreveta pazeći na žicu improvizirano spojenu na kraj telefonskog kabela. Okrenuo sam broj. Nitko se nije javljao. Vjerojatno cure nisu doma. Javit ću se kasnije poslije podne, sada imam druge poslove za obaviti. Polako počeh okretati Strelin broj telefona. Jovu sam zamijetio čim sam ušao u dvorište. Stajao je ispred svoje kućice odnosno bivšeg drvarnika i prao ruke u nekom starom lavoru na prastaroj žičanoj konstrukciji kakve su se koristile za lavore prije drugog svjetskog rata kada je tekuća voda bila luksuz koji nije dostupan svakome. Na sebi je imao rasparene plastične natikače, štofane hlače i potkošulju. Samo nešto nije bilo uobičajeno. Prostor ispred kuće je bio popločan različitim ostacima cigle, vjerojatno pokupljenim sa različitih gradilišta. Na tome je stajao neki stari popravljeni stol i dvije stolice. Po rubovima popločanog prostora bilo je postavljeno par većih limenki sa posađenim cvijećem. Drva pored kućice, koja je Jova skupljao po Dunavu tijekom ljeta za zimsko grijanje, bila su ispiljena i uredno posložena. Dohvatio je ručnik sa žičane konstrukcije i počeo brisati ruke, tada me zamijetio. Raširio je usne u osmjeh. "Đoni, Đoni znao sam ja da ćeš ti doći kada budeš tu." Nasmiješih se pružajući mu najlon vrećicu sa vinom i narančama. "Jovo čuo sam da si bolestan pa sam te došao obići." Dohvatio je vrećicu i zavirio u nju, usta su mu se razvukla u radostan dječji osmjeh. Okrenuo se od mene i prišao otvorenim vratima. "Cvjetiću, Cvjetiću dođi došao je Đoni da me obiđe i donio nam naranče i vino. Rekao sam ti da imam super prijatelje i da će doći." Mislio sam da se raduje narančama, radi cijene sigurno mu nisu bile često dostupne, međutim bio sam u krivu. Očigledno se radovao što nekome može pokazati da ima prijatelja koji ga obilazi. Cvjetić se pojavio na vratima. Bila je sigurno za glavu viša od Jove i desetak godina starija. Punija sa tankim nogama. Nosila je plastične natikače cicanu suknju do koljena i mušku potkošulju. Ispod potkošulje su se vidjele naramenice grudnjaka. Lice joj je bilo više muško sa rijetkim dlačicama brčića ispod nosa. Kritički me odmjeravala. Potom malo klimnula glavom. "Vi ste taj Đoni?" "Da gospođo, drago mi je." Usne su joj se razvukle u škrti smiješak. Vjerojatno joj je pasalo što sam je oslovio sa gospođo. "Ja sam Mileva. Sjedite može jedna rakija?" Klimnuo sam glavom i sjeo za stol. Uzela je vrećicu od Jove i nestala iza vrata. Jova se sretno smjestio na stolicu preko puta mene. Izgledao je neobično sretan što sam ga posjetio pred Cvjetićem. Pogledao sam ga upitno. Zbunjeno se nasmiješio. "Znaš Đoni sreo sam je u bolnici dok sam ležao, ona čisti tamo. Pomogao sam joj oko smeća i tako smo se upoznali. Njoj se moje pjesme sviđaju." Cvjetić se vratio sa bocom od piva i dvije čašice. Čašice su bile različite ali su bile čašice za rakiju. Natočila je i vratila bocu na stol. Pogledala me ozbiljno. "Jova smije popiti samo dvije čašice, nakon toga ga uhvati." Klimnuh joj glavom da sam shvatio poruku "ti popij ali on ne smije". Pogledala me ljubazno. "Ja spremam ribu. Jova je bio na Dunavu i donio dosta onih sitnih ribica. Ako hoćete mogu skuhati kavu." Odmahnuh glavom. "Hvala ali već sam popio." Cvjetić je nestao iza vrata. Nazdravio sam Jovi i otpio malo iz čašice. Bila je to neka šećeruša za progorijeti trbuh. Jova je zadovoljno otpio pola svoje. Nasmijao se. "Znaš ona se brine o meni. I voli kada joj čitam pjesme." Pogledao sam ga. "Jovo čujem da si imao problema sa Acom dok me nije bilo. Žao mi je što si radi mene upao u frku." Zbunjeno se nasmiješio i pipnuo po glavi. "Znaš Đoni nisi ti kriv. Ja sam kriv. Nisam vidio da je Aca ušao u "Ciganski raj". Znaš onda kada ste se htjeli tući ja sam javio tvojima za tebe, malo sam se strašio i stajao kod govornice ali odlučio sam da se vratim i vidim što još mogu. Kada sam došao, vi ste već bili otišli ali je Čerkez izbacio onog Acinog malog debelog nogom u guzicu sa vrata, Aca je izašao sav rasčupan i plav oko oka. To je bilo smiješno jako smiješno." Otpio je još gutljaj rakije. "Pričao sam taj smiješni događaj u "Ciganskom raju" i ušao je Aca, ja ga nisam vidio. Prišao je i udario me. Ma nije puno samo dva puta Đoni. Ništa strašno." Prekinuh ga. "Ništa strašno samo si završio u bolnici sa par šavova na glavi." Pipnuo se po glavi. "Samo tri Đoni i već su ih izvadili ali tamo sam je upoznao. Isplatilo se." Ispio sam ostatak iz čašice do kraja i nasuo Jovi novu čašicu. Dok je pio sitnim gutljajima ustao sam i potapšao ga po ramenu. "Jovo ne brini Aca je naš problem, više te neće smjeti dirati. Sada idem Jovo čeka me posao." Polako sam ustao i viknu "do viđenja" prema vratima. Cvjetić se nakratko pojavio i mahnuo mi rukom u drugoj je držala kuhaču, iz prostorije je dopirao ugodni miris pržene ribe. Jova je krenuo za mnom, da me isprati do vrata. Kada sam mu pružio ruku, zbunjeno je upitao. "Đoni priča se da vas je Škot napustio, da je ostao tamo sa nekom narkomankom i da si ti kriv za sve?" Zbunjeno sam ga pogledao. Stvarno je pokupio ulične tračeve. Ipak klimnuh glavom. "Je Jovo, Škot nas je napustio samo nije ostao sa narkomankom. Mislim da je to fina gospođa i da će mu biti dobro, znaš je Goga." Gledao me zbunjeno otvorenih usta. Kada je progovorio samo je treptao. "Ako nađeš nekoga koga ti voliš onda ti je dobro." Potapšah ga po ramenu i okrenuh se. Dok sam startao motor razmišljao sam o tome što je Strela pokupio od vijesti. Rekao je da me čeka kod Benny-ja. Kuća je bila niska stara i obrasla puzavicama. Pored kuće su bili garaža i dio visokog polu srušenog zida. Ulaz u garažu i zid su bili u obliku slova L. U produžetku kuće je počinjala ograda neke društvene firme koja se bavila otpadom, sudeći po mirisima, svih vrsta. Iza ograde dosta udaljena od nje, je bila zgrada skladišta. Svijetlo od kućice noćnog čuvara se samo naziralo. Od ulaza u kuću pa do kamionskog ulaza u dvorište skladišta, a koji je prekidao ogradu, nalazile su se naslagane gomile starih paleta. Okolica je bila pusta, predgrađe je ovdje počinjalo. Parkirali smo motore između dvije gomile najbliže ulazu u garažu pazeći da se ne vide sa ceste. Skinuli smo jednu paletu i sjeli na nju. Strela je olovnu šipku položio na paletu pored sebe. Tama noći nas je dobro prikrivala. Zapalio sam cigaretu i povukao dim prikrivajući žar cigarete u ruci. Strela je uspio smotati cigaretu i u tami. Pružih mu moj upaljač. Povukao je dim. Klimnuh glavom prema kući. "Znači to je to." Izgovorio sam ovo tiho. "Je Đoni, vlasnica ima negdje oko šezdeset godina i dobru boračku mirovinu. Aca je u nekoj vezi sa njom. Vjerojatno je "opslužuje" i za uzvrat dobije po nešto. Sada se on i onaj mali debeli skrivaju kod nje. Ona drži staru ladu u garaži, a on parkira pored zida u kutu, tako da nitko sa ceste ne vidi njegovog fiću. Uostalom tko i dolazi u ovu vukojebinu." "Siguran si da dolazi svaku večer?" "Ma daj ne da mi se ponavljati, razmisli, u frci je nema kamo ako ide doma svi znaju gdje stanuje i ako ga Dokovi ljudi traže, čekat će ga ispred kuće. Za ovo nitko ne zna, meni je rekao Ceca Ciganin, slučajno je skužio kada je vlasnici kuće prodavao neku robu." "Mislio sam da nas Ceca ne voli, čudno da ti rekao." Polako je ugasio cigaretu petom čizme. "Nas ne voli ali Acu mrzi. Mi smo mu samo povremeno konkurencija za šverc robu sa istoka. On ionako u većini slučajeva prodaje ukradenu tehničku robu i krpice, koje njegovi šaneri pokupe iz auta gast arbaeiter-a na cesti. E Aca je to znao i pokušao da mu lupi "porez" za rad na ovom teritoriju. Mislim da je bilo frke sa Kajmanima, stvarno ih mrzi…." "Rekao ti to tek tako?" "Ne baš tek tako malo sam ga pritisnuo da priča ali kada je skužio da mi to treba radi nekog poravnanja dugova sa Acom, pričao je i da ga ništa ne pitaš. Čak mi je rekao i da je Aca sav usran pokušao kupiti pištolj od par dilera "na crno". Samo nitko mu ništa nije želio prodati, zna se da je u frci sa Dokom pa se nitko ne želi zamjerati Doku, taj ne oprašta." Vrijeme je sporo prolazilo. Polako sam zapalio drugu cigaretu. Pogledao sam ka Streli. "Strela reci mi da li te Škot zvao i da li ste pričali?" Završio je motanje cigarete na slijepo i zapalio je. Žar je skrivao držeći cigaretu okrenutu prema dlanu ruke. "Zvao je Đoni, samo nisam želio pričati sa njim." "Zašto?" Kada je povukao dim žar cigarete mu je osvijetlio lice, djelovao je zamišljen. "Jednostavno kada je nazvao Ljilju da joj kaže da je sve gotovo bio je grozan. Prvo joj je rekao da je sve gotovo i to je to, kada je ona zaplakala i pitala zašto i već znaš pozivala se na njene osjećaje i vjeru u njega, popizdio je. Doslovce je izvređao najgorim rječima. Rekao joj je da je samo krava bez mašte, koja se zna samo naguziti i čekati da ga primi, pri tome samo misleći da se uda i oteli djecu. Rekao joj je i razne druge bljuvotine. Ljilja je danima plakala kod Mire. Mira mi je sve ispričala. Kada je nazvao jednostavno nisam znao što bih mu rekao i da li bih ga uopće pitao za to sa Ljiljom ili ne, a koji ku..$..c mu na sve što se izdogađalo i imam i reći. Odbio sam razgovor." Šutio sam par sekundi povlačeći dim cigarete. "Strela to nije Škot ….. ili je to možda Škot, a mi znamo drugog Škota." "Je Đoni to je Škot samo nikada do sada nije imao priliku da se pokaže. Uvijek je imao sve bez puno truda i muke, njegovi su dobro stojeći sa dobrim plaćama, uvijek je imao najbolji motor i najbolji kompjuter sada su mu mislili nabaviti i PC. Ali mislim da je to bio Škot kakvog su njegovi roditelji željeli, a sada će se otkriti pravi Škot. Možda je to isti Škot samo treba fazu transformacije ka slobodi, ne znam." Pogledao sam nebo. Zvijezde su hladno žmirkale na nas. Vrijeme je sporo prolazilo. Strela je rekao da se Aca uvijek pojavi između osam i jedanaest. Pogledah Strelu sa strane. "Nadam se da je obavijest da Aca nije mogao nabaviti pištolj točna. U protivnom ... " "Đoni do jučer prije podne nije sigurno. Bio sam kod Domagoja u gostioni oko podneva da provjerim Cecine priče, znaš da on također prati sve. Rekao mi je da je sat vremena prije mene bio Aca i pitao za "neku utoku na crno" ako koji od kamiondžija nudi. Normalno Domagoj mu je pokazao vrata. On se ne pača u to sa oružijem, a i ono za Doka se dosta pročulo." Crni fića je polako skrenuo sa ceste i zaustavio se pored zida kod garaže. Digao sam se jednim pokretom. Strela me slijedio, uz put je dohvatio olovnu cijev. Čekali smo da izađu i zaključaju auto. Kada su napravili par koraka dalje od auta krenuli smo prema njima. Kretali smo se brzo. Zastali su iznenađeni, već smo bili par metara od njih. Usporili smo. Strela je napola podigao onu olovnu cijev krećući se prema "malom debelom". Ja sam izvadio skakavac i pritisnuo gumb. Osjetih lagani trzaj kada je oštrica "sjela" na svoje mjesto. Aca se povukao jedan korak. Mali debeli je uočio slobodan prostor između Strele i zida i potrčao. Bio je brz za svoje kilograme. Strela ga nije niti pokušao zadržati, samo se okrenuo i pratio ga pogledom par sekundi kako bi se uvjerio da doista bježi. Strela se polako okrenuo prema Aci. Aca je odstupio par koraka kako bi vratima garaže zaštitio leđa. Čuli smo trčeće korake "malog debelog" kako nestaju u daljini. Pomislih da će sigurno potući rekord na 500 metara, a možda i više. Nije ni čudo, vjerojatno je danima živio u strahu od Dokovih ljudi, a sada nije niti shvatio tko mu se približava. Aca je izvukao ručno rađeni bodež i podigao ga ispred sebe. Takve bodeže su imali svi Kajmani. Aca ih je sam tokario i oštrio. Kod prijema u bandu novi član bi dobio Kajman Bodež. Pomislih kako je to bila jadna imitacija filmova. Stupio sam korak naprijed i drugom rukom iz džepa izvadio suzavac. "Aco nešto te napuštaju dečki, čim dođe do frke?" Držao je nož ispred sebe živčano gledajući čas u Strelu čas u mene. "Samo ste mi još vi luđaci falili. Odjebite od mene pametnije je." Strela je napravio jedan korak naprijed polako podižući cijev skoro do nivoa ramena. Napravio sam jedan korak i podigao ruku sa suzavcem da se jasno vidi, nož sam držao drugom, napola podignut ispred sebe. Stajali smo i gledali se. Oni trčeći koraci nisu se više čuli. Acina glava je malo brže radila pokrete lijevo desno od mene prema Streli bilo je očigledno da puca po živcima, a to se nije smjelo dogoditi. Pokušah da mi glas zvuči normalno. "Aco nismo ovdje da bi završili Dokov posao, imaš dovoljno problema i bez nas. Spusti nož, nemaš šansi." Stajali smo u tišini. Pri slaboj svjetlosti činilo mi se da Aca gornjim zubima grize donju usnu. Napokon je polako spustio ruku sa bodežom držeći je pored sebe. "Jebem te luda Đoni, što hoćeš ti sada, bilo pa prošlo." Glas mu je zvučao slabašno. Klimnuo sam glavom. "Aco želim ti se ispričati za sve loše što sam uradio prema tebi. Žao mi je. Stvarno mi je žao što se neke stvari nisu mogle riješiti drukčije". Zastao sam. "Samo Aco ako nam još jedan put pređeš cestu na neki loš način ili pipneš Jovu pjesnika, naći ćemo te i ubiti ću te." Čekao sam da mu riječi dođu do mozga. Skoro sam mogao čuti škripu dok je pokušavao shvatiti što je čuo. Ocijenih da je shvatio dovoljno od onoga što sam rekao. "Sada Aco baci nož, kako bi se mi mogli okrenuti i otići." Činilo se jako dugo, a onda se začuo zveket metala na asfaltu. Bodež je ležao pored Acinih nogu. Polako smo se okrenuli i krenuli ka gomilama paleta. Nakon što smo se malo udaljili viknuo je. Zastao sam ne okrećući se. "Đoni, prihvatit ću tvoju ponudu samo zato što si lud, a ja sa luđacima ne želim imati posla." Začuđeno sam se počeo okretati prema njemu. O kakvoj ponudi budala priča. Ništa što je rečeno nije zvučalo kao ponuda, onda shvatih. Jednostavno je morao nešto reći tek da njegova bude zadnja. To je radio iz tko zna kojih pobuda kompleksa ili trauma iz djetinjstva. Polako mu klimnuh glavom. "Dobro Aco, drago mi je da smo sve izgladili." Ljutito se nagnuo podigao bodež i krenuo prema vratima kuće, na pola puta je zastao i pogledao nas. "Stvarno ste ludi, ludi obojica, bolje ne pričati sa vama." Okrenuo se i u par sitnih brzih koraka nestao iza vrata. Pogledah Strelu i nasmiješih se. "Shvati to kao njegov način da nam kaže "ugodnu večer želim", samo to." Strela slegnu ramenima. "Nadam se da si u pravu i da je ovo najbolji način da to riješimo sa njim. Iako sumnjam da nam neće pokušati nešto vratiti." Krenuli smo ka motorima iza paleta. "Strela možda nam i hoće pokušati vratiti ali vjerojatnije je da neće više obraćati pažnju na nas, kao da ne postojimo. Da smo ga prebili žestoko, to bi ga privremeno smirilo ali bi podiglo stupanj mržnje prema nama u njemu, a on je nabijen mržnjom. Tada bi čekao da nas kad tad stigne, kao na ravnoj cesti bez kraja, mi smo prestigli večeras njega, a on bi dodao gas i pokušao stići nas. Tako bi moglo ići u beskrajno. Mislim da smo ga ovako jednostavno pustili da se vrti u svom krugu kao hrčak ali bez nas." Slegao je ramenima navlačeći kacigu. Onda se okrenu prema meni. "Đoni, često znaš puno srati ali uvijek imaš tu neku spretnost riječima da me uvjeriš da si u pravu, a sada idemo kod Benny-ja na cugu pa doma." Startali smo motore. Strela je motao drugu cigaretu za mene. Sjedili smo kod Benny-ja dok se prije podnevno sunce probijalo kroz prozorčić i bacalo reflektorski snop na dvije kave i jedan sok sa dvije čaše ispred nas. Lokal je bio popunjen samo sa pet curica iz obližnje škole, koje su najvjerojatnije "markirale" sat nastave pa uz colu gledale video. Počekao sam da mi Strela pruži cigaretu. Polako sam zapalio i otpio gutljaj kave. "Strela što si mi želio reći?" Zapalio je svoju cigaretu i povukao jedan dugi dim. Polako ga je ispuštao kroz nos i usta. "Đoni uvijek možeš računati na mene u bilo koje doba dana i noći ali sranje je sa Mirom." Odmahnuh glavom. "Kakvo sranje? Pa nisam je niti vidio da bih joj se zamjerio? Počeo si sa njom prije polaska, od kada sam se vratio nismo niti izašli zajedno sa njom da bih joj se mogao zamjeriti." Gledao me u tišini. Potom počeo polako. "Ženska sranja i solidarnost. Ljilja je još u šoku nakon svega. Mira je normalno kao prijateljica na njenoj strani. Kako je Škotova mama tebe optužila za sve, tako je to preuzela i Ljilja, a Mira od nje. Mislim da njih dvije više mrze tebe nego Škota. Teorija je da si ti nas dvojicu odvukao u njemačku, da to nisi uradio Škot bi još bio sa Ljiljom. hebiga, ženska pamet." Udario je dlanom po stolu. Šutio sam. Vrata kafića su se otvorila i ušao je Žiža poštar. Nosio je onu poštarsku torbu preko leđa i nekoliko pisama u ruci. Zaputio se prema šanku za kojim je stajao Marko. Nadao sam se da mu ne nosi dopise od Uprave prihoda, Marko je nakon toga bio loše volje. Očigledno nisu bili dopisi od uprave prihoda. Marko je uzeo kuverte i pokazao Žiži da sjedne, a to je značilo "jednu na račun kuće". Žiža se smjestio na stolicu i prihvatio pivu nešto pričajući Marku. Okrenuh se ka Streli. "Ne kužim tu njihovu logiku i slagalicu ali ok, ne moramo se viđati u kombinaciji sa Mirom." Strela je ugasio cigaretu. "Đoni daj mi samo desetak dana ili malo više, da je malo urazumim i sve je isto kao prije. Do tada navečer izlazimo svatko za sebe. Ostalo ostaje po starom ako nešto trebaš, tu sam." Klimnuh glavom. Žiža poštar je već popio pivu i krenuo prema vratima, od jednom je stao i pogledao me. "Đoni, odlično. Ne moram sada do tvoje kuće. Imam ovdje nešto preporučeno za tebe pa potpiši." Pružio mi je kuvertu, kemijsku i povratnicu da potpišem. Potom odvojio povratnicu i pružio kuvertu, pozdravio i izašao. Već bez otvaranja sam znao što je u njoj. Polako otvorih kuvertu i izvadih dopis. Polako sam položio dopis na stol ispred sebe i Strele. Pogledah ga. "Trebam se javiti u neku vojnu poštu u Tuzli za tjedan dana, a prije toga u vojni odsjek da podignem upute i naknadu za troškove puta. Mislim da nam ovo daje dovoljno vremena ne samo da Mira već i cijeli kraj zaboravi sve moje grijehe." Strela je polako pročitao dopis, potom mahnuo prema Marku. "Mark donesi nam dva dupla konjaka i pivo, Đoni ide u vojsku." Gledao sam Marka dok je donosio piće. Pomislih kako je sve i počelo ovdje uz konjak i pivo, tako se i završilo, za mene krug je zatvoren. STVARNOST PRIVIDA Gledao sam Gogu pomalo ciničnim pogledom koji je dopuzao negdje iz odbrambenih mehanizama moje podsvijesti. "Goga želiš reći da sam ja manipulator?" Nasmiješila se sa nekim tužnim izrazom. "Jesi Đoni, samo vjerojatno dobar dio života nisi toga svjestan." Zavrtio sam čašu na stolu. "Goga ako ti je lakše možeš i tako misliti." Gledala me šutke. Nakon nekog vremena je udahnula. "Đoni manipulator ne nameće svoju volju da drugi urade ono što on želi. Manipulator nametne da drugi žele uraditi ono što on želi. To si ti radio. Đoni ja nisam Škota dovukla u Hamburg. To si ti uradio. Jednostavno si svojom pričom i ponašanjem nametnuo i njemu i Streli da požele taj put proći sa tobom. Na kraju ste došli, tri dečka iz starog kraja u kojem sam odrasla, tri dečka iz predgrađa sa idejama i pojmovima časti predgrađa. Sa tim se niste mogli snaći tamo gdje ste dospjeli. Mene je to i strašilo. Mogli ste ga uvijek odvući na vaš pojam časti, života i onoga što je ispravno. Kasnije slušajući njegove priče zaključila sam da si glavni manipulator ekipe ti. Jednostavno bi im predstavio stvari koje si ti želio uraditi tako da su oni poželjeli to uraditi." Polako sam klimnuo glavom. "Može se to i tako gledati. Znači svi u ovoj priči smo bili manipulatori i žrtve izuzev možda Bose i Petre ali one i onako nisu bitan dio ove priče." Polako sam ustao sa stolice. "Goga ja nemam više pitanja. Čudno mi je samo da ti nemaš pitanja za mene, o mom životu." Sjedila je i polako i hladnokrvno otvarala bočice sa whiskey-jem. "Sjedi Đoni, nismo još završili i Bosa i Petra su bile manipulatori samo nisu računale da se igra sa manipulatorom nekada može negativno završiti. Tebe nisam ništa pitala zato što sam sve što me zanimalo o tebi doznala od Mirjane vlasnice restorana. Đoni sjedi i reći ću ti nešto što bi trebao znati, sigurno si to trebao znati." Pokazala je rukom na stolicu. U izrazu lica i pokretima je imala nešto što mi je govorilo da je iskrena. Polako sam se vrati na stolicu. Uzela je onaj ključ od motora i jednu karticu i gurnula to prema meni. "Uzmi Đoni poslije ti kažem nešto što si prije trebao doznati. Javit ću mom odvjetniku da preuzme motor i da ga da na pripremu za put, tu ti je ključ i njegova vizitka, učini mi to i uzmi taj motor. Mislim da se mi više nećemo vidjeti." Klimnuh glavom. "Sigurno se više svojom voljom nećemo vidjeti. Reci mi zašto je bitno da ja uzmem taj motor?" Udahnula je. "Đoni ovaj ključ nosim umjesto Škotove slike. Znaš ljudi nose slike osoba sa kojima su proveli ugodna razdoblja života ne iz ljubavi ili poštovanja prema tim ljudima, već zato što kada pogledaju tu sliku sjete se lijepih ugodnih trenutaka koje su proveli sa tom osobom. Za mene je ovaj ključ bio dio toga. Motor je bio bitan dio njegovog života kao i vas dvojica. Ja sam ga odvojila od jednog dijela onoga čemu je pripadao. Sada osjećam ako ovaj motor prepustim tebi da vraćam djelić njega na staro mjesto. Uzmi i doznati ćeš još nešto." Polako sam podigao ključ i vizitku. Ubacio sam sve u gornji džep jakne i uzeo čašu sa pićem. Otpio sam gutljaj i dohvatio još jednu njenu cigaretu, pružila mi je upaljač. Kada sam povukao dim pogledah je upitno. "Što sam još davno trebao znati?" Gledala me je hladnim pogledom. "Đoni i Petra i Bosa su imale svoje ideje. Nisi ti tako neodoljiv da bi se jedan lezbijski par zaljubio u tebe. Da, Bosa je imala sklonosti ka tebi još iz starog kraja ali priča je malo drugačija od onoga što ti misliš." Prekinuh je. "Misliš reći da je ona moja veza sa njima bila privid?" Nasmiješila se. "Na početku da ali poslije su se same uhvatile na svoje ljepilo. Ujedno Đoni, zlatni dobri Đoni, otišao si nakon što si živio sa njima i nisi se niti javio telefonom da ih čuješ ili pitaš kako su." Osjetih grč u želucu. "Zvao sam, mislim jedan dva puta nisam ih dobio i pokupili su me u JNA. Pa, pisao sam im i razmijenili smo pisma dok sam bio u JNA. Ne znam par pisama." Lagano je otpila iz čaše. "I kako je išlo dalje?" "Ne sjećam se točno, bilo je negdje pred kraj vojske primio sam pismo od Petre da je Bosa poginula u prometnoj. Nisam imao nikakve šanse dobiti odsustvo za sahranu nekoga tko mi nije čak niti rod, a u inozemstvu je. Pa i pasoš su mi oduzeli prije JNA, to je tada bila standardna procedura. Uglavnom napisao sam joj da ne mogu doći ali čim budem mogao doći ću da joj zajedno odemo na grob." Klimnula je glavom. "Da, kada joj se pokvario auto na cesti krenula je postaviti trokut iza auta, sve po zakonu, tada je pokupio i nju i auto pijani Bugarski vozač hladnjače. Tragedija. Bilo mi je jako teško radi Bose. Bila je dobra prema meni. A ti Đoni kada si joj konačno otišao na grob?" Grč u želucu se polako pojačavao. "Pet godina kasnije sam bio poslovno u Hamburgu. Nazvao sam Petru. Ispričala mi je da se, nakon Bosine smrti, udala za nekog Jurgena i da ima dijete ali da će me odvesti na groblje. Vidjeli smo se, došla je sa curicom i otišli smo zajedno na Bosin grob. Zapalio sam svijeću i pomolio se. Otišli smo nakon toga svi zajedno u restoran u blizini i popili piće. Činilo se da je Petra sretna, a mala je bila lijepo napredno dijete oko tri godine." Smiješak na Goginom licu se malo pojačao. "Đoni ti nemaš djece kao ni ja, kako sam saznala." Klimnuh glavom. "Ni meni to nije išlo." Gledala me i vrtila čašu u rukama. "Đoni curica nije bila napredna za "oko tri godine" već normalno dijete za malo više od četiri godine." Osjetio sam slabost u rukama. Gledao sam je oštro. Smiješeći se vrtila je čašu među prstima. Osjećao sam da mi je glas hladan. "Goga što misliš reći. Ne zajebavaj se sa tim. Reci što si mislila reći!" Smiješila se gledajući me u oči. "Znaš, jesi li koristio kontracepciju sa Bosom i Petrom?" Zbunjeno sam odmahnuo glavom. "Ne mislio sam da one vode računa." Smijala se. "O pametni bez grješni Đoni je pretpostavio da lezbijke koriste kontracepciju. Čim ugledaju jedna drugu vrisnu "neću bez kontracepcije napravit ćeš mi bebača". Budalo." Smijala se iskreno. Meni nije bilo do smijeha. Polako je otpila još jedan gutljaj iz čaše. "Đoni, Petra je rodila devet mjeseci od tvog posjeta. Bile su presretne. Možda im je samo malo smetalo što se ne javljaš. Željele su to dijete, samo su se malo zaljepile pa su željele i da se vratiš. U biti dobro si im poslužio, bile su u vezi i dobile su dijete. Nesreća sa Bosom se dogodila mjesec i pol nakon rođenja. Petra je naljetela na tog Jurgena u novoj kompaniji gdje se zaposlila kao programer. Jurgen (Jirgen) je bio peder, peško, pederčina od četrdeset i pet godina ali je želio promaknuće na mjesto menadžera, a to nije išlo ako je pederčina. Brzo su sklopili dogovor. Vjenčali su se, Jurgen je priznao dijete i bio je čovjek po standardima. Dobio je promaknuće. Kada si bio u posjetu Bosinom grobu devedesete, bili su već deset mjeseci razvedeni." Smijala se iskreno se smijala. Osjećao sam slabost. "I gdje je sada Petra?" "U istom stanu gdje si je i ostavio, samo je "napredna mala" već malo odrasla i otišla svojim putem." Mutilo mi se u glavi. "Goga ne lupetaj, kako to sve znaš? Što si, vidovita? Nisu te voljele i niste bile u kontaktu, pa ne možeš to znati." Pogledala me nadmoćno. "Preko Suzi šećeru, od kada je Škot otišao bila sam više puta sa Suzi. Nikada me ona niti njene frendice nisu zanimale za vezu ili zajednički život ali za zabavu su dobre, doista dobre. Đoni Mirjana kaže da nemaš djece, šećeru imaš već dvadeset i kusur godina, samo ne znaš." Smijala se dok je zatvarala vrata iza mene. Smijala se iskreno. Polako sam hodao ka parkingu. Zaustavio sam se pored kioska i kupio cigarete. Dovukao sam se do crkve. Sjeo sam na jedan kamen u uređenom crkvenom dvorištu i zapalio cigaretu. Trebalo mi je par minuta da registriram glazbu i pjevanje koji su dopirali iza crkvenih vrata. Sjetih se da su u tijeku "Dani katoličke mladeži". Poslušao sam pažljivije. Iza vrata se sada jasno čuo "Glori aleluja" refren "za život nam snage daj" nakon toga glori aleluja. Polako sam počeo njihati glavom u ritmu pjesme. Ugasio sam cigaretu petom čizme. Posegnuo sam u gornji džep jakne i izvadio ključ i vizitku, malo sam ih gledao i vratio u džep. Posegnuo sam za mobitelom. Lidija je ionako bila na godišnjem od idućeg tjedna, a ja ću ostatak svog bez problema problema dobiti telefonski. Pjesma iza crkvenih vrata je utihnula. Lidija se javila nakon trećeg signala. "Halo dolaziš konačno na ručak?" Počekao sam par sekundi. "Ne, uzmi kacigu i jaknu dolazim po tebe i idemo na put." "Đoni ponovo si se napasao ludih gljiva. Kada, gdje i zašto?" "Sada, u Hamburg, da pokupimo jedan motor i da porazgovaram sa jednom ženom, a uz put ću ti ispričati priču, možda ti se priča svidi, možda ne ali to je drugo zašto." "Nismo spakirali opremu za put." "Kupit ćemo uz put što nam treba, samo isključi sve i čekaj me na cesti." Prekinuo sam vezu. Dok sam kretao prema motoru iza crkvenih vrata je počela nova pjesma "Braćo moja radujmo se Bog je tu". KRAJ KAKO SAM OBEĆAO BORISU NA DRUŽENJU U GOSPIĆU PRIČA POSTANA DO KRAJA :D ‚e vala svaka čast tebi a posebno Borisu, jer da ne bi njega čekao bi se ovaj kraj još dugo, dugo, dug du d... :h :h :h :h :h odlično Đoni baš mi je leglo :aplauz: čim se pojavi u štampanom izdanju poručujem primjerak za sebe da pročitam sve odjednom sa uživanjem. nastavi maestro u ovom pravcu, stil ne mijenjaj, a motor bi mogao.... npr versys :evil: :occasion: :occasion: :occasion: :occasion: :occasion: ‚e vala svaka čast tebi a posebno Borisu, jer da ne bi njega čekao bi se ovaj kraj još dugo, dugo, dug du d... :h :h :h :h :h odlično Đoni baš mi je leglo :aplauz: čim se pojavi u štampanom izdanju poručujem primjerak za sebe da pročitam sve odjednom sa uživanjem. nastavi maestro u ovom pravcu, stil ne mijenjaj, a motor bi mogao.... npr versys :evil: :occasion: :occasion: :occasion: :occasion: :occasion: Hvala Gastro. Znaš volio bih čuti i koju kritiku od srca, to pomaže da se čovjek poboljša u onome što radi. Prije cca 1,5 god. je već postana cijela priča na motori.hr, a Boris je rekao da ne ide tamo iz nekih principijelnih razloga ali da bi volio pročitati cijelu priču, pa nakon dobrog druženja cuge i janjocida (umalo pa ratni zloćin protiv janjaca) eto. Boris mi je kao i vi ostali ostavio super dojam pa .. želim zahvaliti i Panti na dobrom dočeku i gostoprimstvu. Tiskanog izdanja neće biti, već prije više od cca 2 godine javio se jedan agent za tisak (kada je prvi dio bio na motori.hr) i ponudio tisak ali uz uvijete "pišeš po rokovima, imamo pravo zahtijevati izmjenu sadržaja/kraja priče i slično" odhebal sam to. Pišem iz zabave (zato ide sporo) i pišem što želim, bez što naruče. Slobodan sam od parazita. Boris mislim još nije skužio da je po njegovoj želji :D Sto reci... sigurno da nijesam validan za ozbiljnu literarnu kritiku, jednostavno sam kao prosjecni citalac odusevljen i to ne krijem, volio bih jos puno stiva na ovu temu :thumbleft: Ocigledno da ni ja nijesam redovan na hr motori kao ovdje :D Zao mi je da nece biti na papiru, ali razumijem razloge i podrzavam. ps da si upoznao Borisa, mene i Tifijevo vino u petak, ostavili bi jos bolji utisak :angel: :D ps da si upoznao Borisa, mene i Tifijevo vino u petak, ostavili bi jos bolji utisak :angel: :D Pa zakasnio sam na prave događaje :D ali i u subotu je bilo super i opušteno, idealne teme za smiriti živce nakon sj .. ebanog radnog tjedna, motori druženje putovanja. Upozorio sam Borisa da ću malo više pričati na te teme ako da povoda budući da mi cijeli tjedan bio sj..eban na poslu paa se našli :D. Žao mi što nisam kušao Tifijevo vino ali ima godina :D Evo , konačno uspio pročitat priču.....(radi boljeg doživljaja od početka ) što reči ????? lijepo ! nije to neki vrhunski literarni uradak , ali je jedna lijepo i tečno ispričana priča o mladosti mnogih od nas.....mene osobno podsjetila na neke slične događaje iz mojih mladih dana ....i dala mi povoda da malo razmislim o tim vremenima....a to i je bit svake dobre priče , da ostavi traga na čitatelja ! nastavi dalje pisati ,čitatelja buš sigurno imal ! A što se tiče petka .....bilo je tekuči zajebano....kaj misliš zašto sam u subotu pil mineralnu ????? drugi put buš nam pomogel , nadam se ....a do tada želim svima puno ugodnih kilometri !