http___www.jw.org_hr_izdanja_casopisi_wp20120201_dijete-odbacuje-vjerska-uvjerenja-roditelja__1.xml
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 8.3 9.1 10.1 10.2 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 13.2 13.3 13.4 14.1 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 18.1 18.2 18.3 18.4 18.5 18.6 19.1 19.2 19.3 20.1 21.1 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 24.2 24.3 25.1 25.2 26.1 27.1 28.1 29.1 29.2 30.1 30.2 31.1 32.1 32.2 33.1 34.1 34.2 34.3 35.1 35.2 35.3 35.4 35.5 35.6 35.7 36.1 36.2 36.3 36.4 36.5 36.6 37.1 38.1 38.2 38.3 38.4 38.5 38.6 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 40.3 41.1 42.1 43.1 43.2 43.3 43.4 44.1 45.1 45.2 46.1 46.2 46.3 47.1 47.2 48.1 49.1 50.1
Keys to Family Happiness When Your Adolescent Questions Your Faith As they mature, many youths choose to adopt the religion of their parents. (2 Timothy 3:14) Some, however, do not. What can you do if your growing child starts to question your faith? This article will discuss how Jehovah’s Witnesses handle such a challenge. “I don’t want to follow my parents’ religion anymore. I just feel like giving up.” —Cora, 18. YOU are convinced that your religion teaches the truth about God. You believe that the Bible promotes the best way of life. It is only natural, then, that you try to instill your values in your child. (Deuteronomy 6:6, 7) But what if, as he grows, your child loses interest in spiritual things? * What if he begins questioning the very faith that he seemed to accept eagerly as a child? If that is happening, do not conclude that you have failed as a Christian parent. Other factors may be involved, as we will see. However, know this: How you handle your adolescent’s questioning may well determine whether he will choose to draw closer to your faith or pull farther away from it. If you declare war with your adolescent over this issue, you are in for a strenuous battle It is far better to heed the admonition of the apostle Paul. “A slave of the Lord does not need to fight,” he wrote, “but needs to be gentle toward all, qualified to teach, keeping himself restrained.” (2 Timothy 2:24) How can you show yourself “qualified to teach” if your adolescent questions your faith? Be Discerning First, try to discern what factors might be contributing to your adolescent’s view. For example: - Does he feel lonely and friendless in the Christian congregation? “Because I wanted friends, I got close to several schoolmates, and it hindered my spiritual growth for years. I lost interest in spiritual things for the most part because of bad association, and now I have many regrets.” —Lenore, 19. - Does he lack self-confidence, making it difficult for him to speak up about his faith? “When I was in school, I was hesitant to share my beliefs with my classmates. I was afraid that they would view me as weird or as a ‘Bible boy.’ Any kids who were different were rejected, and I didn’t want that to happen to me.” —Ramón, 23. - Does he feel overwhelmed by the responsibility of living up to Christian standards? “I feel as if the Bible’s promise of everlasting life were at the top of a big stairway, and I am not even on the steps; I am far, far away from them. The fear of getting on the stairway has been so big that I have considered giving up my faith.” —Renee, 16. Talk It Out What underlying issue might your adolescent be facing? The best way to find out is to ask him! Be careful, though, not to let the discussion deteriorate into an argument. Instead, follow the admonition of James 1:19: “Be swift about hearing, slow about speaking, slow about wrath.” Be patient with him. Employ “all long-suffering and art of teaching,” just as you would with someone outside the family. For example, if your adolescent balks at attending Christian meetings, try to find out if something else is bothering him. But do so with patience. Little good is accomplished by the parent in the following scenario. Son: I just don’t like going to meetings anymore. Father: [hostile tone] What do you mean you don’t like going? Son: I find them boring, that’s all! Father: Is that how you feel about God? You find him boring? Well, that’s just too bad! As long as you live under our roof, you’re going with us God requires that parents teach their children about him and that children obey their parents. (Ephesians 6:1) However, you want your child to do more than blindly follow your spiritual routine and reluctantly go with you to Christian meetings. If at all possible, you would like his mind and heart to come along too. You have a better chance of accomplishing that if you discern any underlying issues that might be contributing to his attitude. With that in mind, consider how the above conversation could have been handled more effectively. Son: I just don’t like going to meetings anymore. Father: [calmly] Why do you feel that way? Son: I find them boring, that’s all! Father: Sitting for an hour or two can be boring. What do you find most challenging about it? Son: I don’t know. I guess I just feel like I’d rather be somewhere else. Father: Is that how your friends feel? Son: Well, that’s just it! I don’t have any By drawing out the adolescent, the father in the above scenario not only gets to the underlying issue In time, many young ones learn that if they confront the issue that is impeding their spiritual growth, they will usually feel better about themselves and their faith. Consider Ramón, the young man quoted earlier who cringed at the thought of identifying himself as a Christian at school. Eventually, Ramón found that speaking up about his faith was not as traumatic as he imagined it would be “On one occasion a boy at school was poking fun at me because of my religion. I got really nervous, and I sensed that the whole class was listening. Then I decided to turn the discussion around and ask him about his faith. To my surprise, he was even more nervous than I was! Then I realized that many young people have religious beliefs, but they don’t understand them. At least I can explain my beliefs. Really, when it comes to talking about faith, my classmates should be the ones who feel awkward TRY THIS: Draw out your adolescent by asking him how he feels about being a Christian. In his own view, what are the benefits? What are the costs? Do the benefits outweigh the costs? If so, how? (Mark 10:29, 30) Your adolescent could write down his thoughts on paper using two columns Your Adolescent’s “Power of Reason” Parents and experts have observed that there is a marked difference between the way young children think and the way adolescents think. (1 Corinthians 13:11) While young children typically think in concrete, black-and-white terms, adolescents tend to reason on things more abstractly. For example, a young child can be taught that God created all things. (Genesis 1:1) However, an adolescent might wrestle with such questions as: ‘How do I know that there is a God? Why would a God of love permit evil? How can it be true that God has always existed?’ You might feel that such questioning represents a step backward in your adolescent’s faith. In reality, it may well represent a step forward. After all, questioning can be an important aspect of a Christian’s spiritual growth. Furthermore, your adolescent is learning to use his “power of reason.” (Romans 12:1, 2) As a result, he is able to appreciate “the breadth and length and height and depth” of the Christian faith in a way that he simply could not as a child. (Ephesians 3:18) More than ever, now is the time to help your adolescent reason on his beliefs so that he can develop firm convictions regarding his faith. TRY THIS: Go back to the basics with your adolescent, revisiting subjects that you “Persuaded to Believe” The Bible speaks of the young man Timothy who “from infancy” knew the holy writings. Yet, the apostle Paul urged Timothy: “Continue in the things you learned and were persuaded to believe.” (2 Timothy 3:14, 15) Like Timothy, your adolescent may have been educated in Bible standards from birth. Now, though, you need to persuade him so that he develops his own convictions. The book Questions Young People Ask ^ par. 4 Names in this article have been changed. ^ par. 5 For simplicity, we refer to the adolescent as a male in this article. However, the principles discussed apply to both genders. ^ par. 40 For more information, see The Watchtower of May 1, 2009, pages 10-12, and Questions Young People Ask ASK YOURSELF . - How do I react when my child questions my beliefs? - How could I use the material in this article to improve the way that I react?
1.1 2.1 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 8.1 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 12.1 12.2 12.3 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 14.5 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 20.1 20.2 20.3 21.1 21.2 22.1 23.1 23.2 24.1 25.1 25.2 26.1 26.2 27.1 28.1 28.2 28.3 28.4 29.1 29.2 29.3 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 31.1 31.2 31.3 31.4 31.5 31.6 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 32.6 32.7 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 34.5 34.6 34.7 34.8 35.1 35.2 35.3 36.1 36.2 36.3 37.1 37.2 37.3 37.4 37.5 37.6 38.1 39.1 39.2 39.3 39.4 40.1 40.2 40.3 41.1 42.1 43.1 44.1 45.1
Savjeti za sretan obiteljski život Kad se dijete ne slaže s vjerskim uvjerenjima svojih roditelja Mnoga djeca, kad počnu samostalno donositi odluke, prihvate vjerska uvjerenja svojih roditelja (2. Timoteju 3:14). No neka odluče drugačije. Što možete učiniti ako vaše dijete tinejdžerskog uzrasta počne izražavati neslaganje s vašim vjerskim uvjerenjima? Ovaj članak napisan je s ciljem da Jehovinim svjedocima koji imaju djecu pomogne mudro postupati u takvim situacijama. “Vjera mojih roditelja jednostavno nije za mene. Ne mogu tako živjeti” (Sanja, 18) * AKO ste uvjereni da religija kojoj pripadate uči istinu o Bogu i da Biblija sadrži najmudrije savjete za život, sasvim je normalno što svoje dijete želite poučiti načelima po kojima sami živite (5. Mojsijeva 6:6, 7). Ali što ako vaše dijete u toku odrastanja počne gubiti zanimanje za Boga i biblijska učenja? Što ako počne dovoditi u pitanje vjerovanja koja je voljelo dok je bilo manje? (Galaćanima 5:7). Nemojte odmah pomisliti da je problem u vama i u načinu na koji ga odgajate. Na njegovo razmišljanje može utjecati mnogo toga. No kad dijete počne izražavati sumnju u vaša vjerska uvjerenja, jako je važno kako ćete se vi postaviti jer mu vaše riječi i postupci mogu pomoći da izgradi čvrstu vjeru u pravog Boga, ali ga mogu i navesti da odbaci vjerovanja kojima ga poučavate. Ako se vaše neslaganje pretvori u rat, velika je vjerojatnost da ćete ga gotovo sigurno izgubiti (Kološanima 3:21). U takvoj je situaciji puno mudrije postupati po savjetu apostola Pavla, koji je rekao: “Gospodinov se rob ne smije svađati, nego treba biti blag prema svima, sposoban poučavati, obuzdavati se” (2. Timoteju 2:24). Kako možete pokazati da ste sposobni poučavati kad se vaše dijete ne slaže s vašim vjerskim uvjerenjima? Nastojte ući u srž problema Najprije pokušajte uvidjeti što stoji iza izjava vašeg djeteta. Nemojte se zadržavati samo na onome što ono kaže, nego nastojte proniknuti u srž problema. Pitajte se: Osjeća li se usamljeno zato što u skupštini Jehovinih svjedoka nema prijatelja? “Željela sam imati prijatelje, pa sam se počela družiti s nekima iz škole. Zbog lošeg društva godinama sam zapostavljala svoj odnos s Bogom i nije mi bilo stalo do toga što on misli o mom načinu postupanja. Sada se kajem zbog mnogih loših odluka” (Iva, 19). Je li mu zbog nedostatka samopouzdanja neugodno govoriti o svojoj vjeri? “U školi nisam volio drugima govoriti o svojoj vjeri jer sam se bojao da će mi se rugati. Nitko se nije družio s onima koji su po nečemu bili drugačiji od ostalih, a ja nisam želio da se to dogodi i meni” (Dario, 23). Misli li da je preteško živjeti po biblijskim načelima? “Ponekad mi se čini da je potrebno prijeći neopisivo dugačak put da bi se dobio vječni život, a da ja tim putem još nisam ni krenula. Bojim se da neću moći udovoljiti Božjim zahtjevima i zato mislim da je bolje odustati” (Lilian, 16). Razgovarajte Razmišlja li vaše dijete na sličan način? Ako želite saznati da li ga nešto muči, najbolje je da ga pitate. Ali pazite da se razgovor ne pretvori u svađu. Nemojte smetnuti s uma savjet zapisan u Jakovu 1:19: “Svaki čovjek treba biti brz slušati, a spor govoriti i spor srditi se.” Nastojte biti “vrlo strpljivi” i “vješti u poučavanju” kao što biste bili da razgovarate s nekim tko nije član vaše obitelji (2. Timoteju 4:2). Primjerice ako vaše dijete kaže da ne želi ići na kršćanske sastanke, pokušajte dokučiti pravi razlog koji se krije iza njegovih riječi. Pritom budite strpljivi. Nećete ništa postići ako razgovor bude tekao otprilike ovako: Sin: Ne da mi se više ići na sastanke. Otac: [ljutito] Molim?! Kako to misliš, ne da ti se ići na sastanke? Sin: Dosadni su mi. Otac: Tako znači! Hoćeš reći da ti je Bog dosadan? E, pa nije me briga! Dok živiš pod mojim krovom, ideš na sastanke, htio ti to ili ne. Bog od roditelja očekuje da svoju djecu poučavaju o njemu, a od djece da budu poslušna svojim roditeljima (Efežanima 6:1). Iako imate pravo od svog djeteta zahtijevati poslušnost, sigurno ne želite da vas sluša samo zato što mora. Budući da znate koliko su kršćanske dužnosti važne, nesumnjivo vam je stalo do toga da ih vaše dijete izvršava zato što voli Jehovu, a ne da to čini preko volje. Dakle važno je utvrditi zašto dijete kaže da ne želi ići na sastanke. Imajući to na umu, razmislite bi li bilo bolje da spomenuti razgovor izgleda “malo” drugačije. Sin: Ne da mi se više ići na sastanke. Otac: [smireno] Stvarno? Zašto ti se ne da? Sin: Dosadni su mi. Otac: Pa istina, sjediti sat ili dva zna biti dosadno. Je li to najgore ili ima još nešto? Sin: Ne znam. Najradije ne bih bio ondje. Otac: Misle li tako i tvoji prijatelji? Sin: Koji prijatelji?! Kao da ih uopće imam! Otkad se Toni preselio, više nemam prijatelja. Svi drugi imaju društvo, a ja sam stalno sam. Otac je uspio navesti sina da otvoreno kaže što ga muči i saznao je da je usamljen. No postigao je i puno više — pokazao je svome sinu da može imati povjerenja u njega i obratiti mu se za pomoć kad god ga nešto muči. (Vidi okvir “Budite strpljivi!”) Mnogi mladi s vremenom se uhvate u koštac s problemima koji su počeli nagrizati njihovu vjeru i malo-pomalo ih nadvladaju. Zahvaljujući tome izgrade jaču vjeru i steknu više samopouzdanja. Dario, kojeg smo prije spomenuli, grozio se pomisli da netko iz njegove škole sazna da je on Jehovin svjedok. Međutim kasnije je uvidio da razgovor o vjeri nije tako strašan kako je on to zamišljao, čak ni ako mu se drugi počnu rugati. On kaže: “Jedan dečko iz škole rugao mi se zbog moje vjere. Nije mi bilo nimalo ugodno jer sam imao osjećaj da svi slušaju što ću reći. Ali nisam se počeo braniti ni opravdavati, nego sam ja njega pitao što on vjeruje. Iznenadio sam se kad sam vidio da je njemu neugodnije nego meni. Tada sam shvatio da mnogi mladi vjeruju u Boga, ali da o svojoj religiji ne znaju puno. Ta mi je situacija pomogla da shvatim kako se nemam čega sramiti jer za razliku od njih ja barem znam objasniti što vjerujem.” PRIJEDLOG: Upitajte svoje dijete da vam kaže što misli o svojoj religiji. Kako mu koristi postupanje po biblijskim mjerilima? Da li se zbog kršćanskog načina života nečega odriče? Smatra li da je prijateljstvo s Bogom vrijedno toga? Zamolite ga da objasni svoje mišljenje (Marko 10:29, 30). Potaknite ga da zapiše prednosti i nedostatke kršćanskog načina života. To mu može pomoći da prepozna u čemu je zapravo problem i da ga lakše riješi. “Služite Bogu koristeći svoj razum” Roditeljima ne treba posebno objašnjavati da se razmišljanja male djece i tinejdžera jako razlikuju (1. Korinćanima 13:11). Stručnjaci su uvidjeli da mala djeca puno toga shvaćaju doslovno, dok tinejdžeri sve više razvijaju sposobnost apstraktnog razmišljanja i počinju dublje promišljati o svijetu oko sebe. Naprimjer malom je djetetu dovoljno reći da je Bog sve stvorio (1. Mojsijeva 1:1). No tinejdžer želi dobiti odgovore na pitanja kao što su: “Kako mogu znati da Bog postoji? Zašto Bog pun ljubavi dopušta zlo? Je li moguće da Bog nema početka?” (Psalam 90:2). Nemojte odmah pomisliti da vaše dijete želi odbaciti vjerska uvjerenja kojima ga poučavate ako postavlja takva pitanja. Ustvari, dobro je da traži odgovore na njih. Na kraju krajeva, promišljanje o moralnim načelima i vjerovanjima važan je korak koji će vašem djetetu pomoći da postane zrelo i izgradi čvrstu vjeru (Djela apostolska 17:2, 3). Djeca tinejdžerskog uzrasta počinju misliti svojom glavom, odnosno uče koristiti svoj razum (Rimljanima 12:1, 2). To im pomaže da razumiju “što je širina i dužina i visina i dubina istine”, a to naprosto nisu mogli shvatiti dok su bili mali (Efežanima 3:18). Upravo u tinejdžerskoj dobi djecu trebate poticati da razmišljaju o svojim vjerovanjima i tako im pomoći da se uvjere u njihovu istinitost (Mudre izreke 14:15; Djela apostolska 17:11). PRIJEDLOG: Razgovarajte sa svojim djetetom o osnovnim biblijskim učenjima. Iako su i vama i njemu ona zacijelo dobro poznata, na njih nije dobro gledati kao na nešto samo po sebi razumljivo. Važno je potaknuti ga da promisli o sljedećim pitanjima: “Zašto uopće vjerujem da Bog postoji? Kako znam da mu je stalo do mene? Što me uvjerilo da je za mene najbolje slušati ono što Bog kaže?” Pazite da djetetu ne namećete svoje mišljenje, već mu pomozite da se samo uvjeri u istinitost biblijskih učenja. To će mu pomoći da pobijedi sumnje koje ga možda muče. “Ostani u onome što si naučio i u što si se uvjerio” U Bibliji se za mladića po imenu Timotej kaže da je “od ranog djetinjstva” poznavao svete spise. Ipak, apostol Pavao tog je mladića potaknuo: “Ostani u onome što si naučio i u što si se uvjerio” (2. Možda i vaše dijete od djetinjstva poznaje biblijska mjerila. No sada mu trebate pomoći da se uvjeri u to koliko su vrijedna kako bi bilo sigurno da se isplati živjeti u skladu s njima. U prvom svesku knjige Pitanja mladih — djelotvorni odgovori stoji: “Dok god dijete živi pod vašim krovom, vi imate pravo zahtijevati od njega da sudjeluje u svim vašim vjerskim aktivnostima. Međutim vaš krajnji cilj je u djetetovo srce usaditi ljubav prema Bogu, a ne naprosto postići da nešto radi zato što to mora.” Ako radite na ostvarenju tog cilja, svom ćete djetetu pomoći da izgradi čvrstu vjeru u Jehovu i živi po biblijskim načelima zato što se samo uvjerilo u njihovu istinitost, a ne zato što vi to od njega očekujete * (1. Petrova 5:9). ^ odl. 4 U ovom članku imena su promijenjena. ^ odl. 40 Nešto više o ovoj temi možete pročitati u Stražarskoj kuli od 1. svibnja 2009, stranice 10-12, i knjizi Pitanja mladih — djelotvorni odgovori, 1. svezak, stranice 315-318. RAZMISLITE... Kako bih trebao reagirati kad se moje dijete ne slaže s mojim vjerskim uvjerenjima? Kako mi savjeti iz ovog članka mogu pomoći da bolje reagiram ako moje dijete izrazi neslaganje s mojim vjerskim uvjerenjima?