http___www.tz-zupanja.hr_zupanja-kolijevka-nogometa-i-tenisa-u-hrvatskoj_povijest-zupanje__1.xml
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 4.7 4.8 5.1 5.2 5.3 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 7.1 7.2 7.3
ŽUPANJA The Županja area was permanently settled in the prehistoric period. The first settlements were created in the Neolithic period, on elevated beams and along numerous smaller streams. Those first people who lived in huts belonged to the holders of Starčevo culture. Although archaeological finds from this and later periods are meager, there is no doubt that since then this area has constantly been populated. The oldest written record of Županja (Zapanablacia – Županje blato) is the Lazarus’ map of Austrian-Hungarian Empire published in 1528 in Ingolstadt. In 1536, the Ottomans set up a smaller military checkpoint with a ferry used for the transport of goods and local population on both sides of the river Sava. After the defeat of the Ottoman army in 1683 in Vienna, in autumn 1687 the army used the same ferry in Županja while escaping from the Austrian imperial army. Županje Blato remained as the 11th Company (part of the 7th infantry regiment) headquarters until the border demobilization. The domestic population was incorporated in the border system as well. All the men from 16 up to 60 years of age were subjected to strict rules of military service. In order to guard the border, along the Sava river blockhouses were built on wooden poles. In 1717, Franciscans founded the Roman Catholic parish in Županje Blato and started building the Church of the Martyrdom of St John the Baptist. Since 1761, new houses have been built methodically, in rows. The first embankment on the river Sava was built in 1764. During the 18th century Županje Blato gradually formed as an increasingly important border place, but the population growth was stopped as a result of the plague in 1781. New parish church was built in 1800. In 1861 the National Library and Reading Room was established as well – the first in the Slavonian part of the Military Border. At this time, military and administrative discipline was weakening, which culminated in full demilitarization on August 8th 1873. 1n 1881 this area was finally linked with Banal Croatia. Although there were no military operations in this area, Županja was hit hard by the Word War I. In the time of Kingdom of Serbs, Croats and Slovenes (Kingdom of Yugoslavia since 1929) Županja was the seat of a district that included Županja and 13 villages. During the Second World War Županja was spared from war operations. In the early post-war years nationalization was carried out, as well as forced collectivization, and the population was forced to give up their property and enter into new peasant cooperatives, many of which were left without basic assets for soil tillage. Since 1963 Županja was officially granted a town status. The holder of social and cultural events in postwar Županja was the Public University. In 1953 the local history museum opened its doors to public, and in 1959 the area of the former barrel factory was transformed into a city park. In 1964 a branch of Matrix Croatica was established, and in 1969 began Radio Županja its broadcasting. The sixties were marked by a more intense urbanization and construction of road infrastructure. In the nineties Županja went into the Croatian war history as the city with the longest uninterrupted period of general alert, which lasted for three and a half years. However, the people of Županja managed to adapt to the dangers of war and survive in spite of the devastating attacks. Owing to the administrative restructuring of Croatia, on the 29 December 1992 Županja acquired the city status.
1.1 2.1 2.2 2.3 2.4 2.5 2.6 2.7 2.8 2.9 2.10 2.11 2.12 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 3.6 3.7 3.8 3.9 3.10 3.11 3.12 3.13 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 10.3
KRATKA POVIJEST ŽUPANJE Područje Županje čovjek je trajno nastanio već u prapovijesnom razdoblju. Prva zajednička naselja nastala su u neolitu, i to na povišenim gredama uz brojne manje vodotoke. Ti prvi »Županjci« koji su stanovali u zemunicama pripadali su nositeljima starčevačke kulture, koji su ovamo doselili iz južne Vojvodine. Iako su arheološki nalazi iz tog, a i iz kasnijih vremena malobrojni, nema sumnje da je čovjek od tada stalno prisutan na tlu današnje Županje. Najstariji pisani spomen imena Županje (Zapanablacia – Županje Blato) nalazi se na Lazarusovom zemljovidu Ugarskog kraljevstva objavljenom 1528. godine u Ingolstadtu. U Županjem Blatu Osmanlije su 1536. godine na mjestu gdje Županja i danas izlazi na Savu postavili manji vojni punkt sa skelom za protok robe i lokalnog stanovništva s obje strane Save. Nakon poraza osmanlijske vojske 1683. godine kod Beča, u jesen 1687. godine vojska se upravo skelom u Županji pred naletom austrijske carske vojske prebacila u Bosnu. Sve do razvojačenja granice Županje Blato bilo je sjedište 11. satnije (kumpanije) u sastavu 7. brodske pješačke pukovnije. I domaće županjsko stanovništvo bilo je uklopljeno u graničarski sustav u kojem su svi muškarci od 16. do 60. godine života bili podvrgnuti strogim pravilima vojne službe. Radi čuvanja granice uzduž Save izgrađeni su čardaci na drvenim stupovima. Franjevci su 1717. godine u Županjem Blatu utemeljili rimokatoličku župu te započeli izgradnju crkvu Mučeništva sv. Ivana Krstitelja. Od 1761. godine nove se kuće grade planski, u redovima. Prvi nasip na Savi podignut je 1764. godine. Tijekom 18. stoljeća Županje Blato se postupno formiralo kao sve važnije graničarsko mjesto, no porast broja stanovništva zaustavljen je 1781. godine, kada je prostor Županje posljednji put poharala kuga. Godine 1800. sagrađena je nova zidana župna crkva. Godine 1861. u gradu je osnovana Narodna čitaonica i knjižnica – prva u slavonskom dijelu Vojne Krajine. Bilo je to vrijeme slabljenja vojno-upravne stege, koje je kulminiralo potpunim razvojačenjem 8. kolovoza 1873., da bi županjsko područje 1881. godine bilo konačno priključeno Banskoj Hrvatskoj. Iako na području Županjske posavine nisu vođene ratne operacije, i Županju je teško pogodio Prvi svjetski rat. U Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca (od 1929. Kraljevina Jugoslavija), Županja je ušla kao sjedište županjskog kotara koji je obuhvaćao Županju i 13 sela. Županja je i za vrijeme Drugog svjetskog rata bila uglavnom pošteđena ratnih operacija. U prvim poslijeratnim godinama provodila se nacionalizacija, nasilna kolektivizacija, a stanovništvo primoravalo na odricanje od svog vlasništva te ulazak u nove seljačke zadruge, čime su mnogi ostajali bez ikakve imovine i osnovnih sredstava za obradu zemlje. Od 1963. godine Županja je i službeno dobila status grada. Nositelj društvenih i kulturnih događanja u poslijeratnoj Županji bilo je Narodno sveučilište. Od 1953. godine u gradu djeluje zavičajni muzej, a na prostoru bivše tvornice bačvi 1959. godine uređuje se gradski park. Godine 1964. osniva se Ogranak Matice hrvatske, a 1969. godine počinje s emitiranjem Radio Županja. U šezdesetim godinama počinje još intenzivnija urbanizacija Županje i izgradnja cestovne infrastrukture. Županja je u devedesetim godinama teško krvarila i ušla u hrvatsku ratnu povijest kao grad s najdužim neprekinutim trajanjem opće opasnosti – uzbuna je trajala tri i pol godine. Ipak, Županjci su se uspjeli prilagoditi ratnim opasnostima, te su sve gradske vitalne funkcije, uključujući i gospodarstvo, uspjele kontinuirano djelovati i opstati unatoč razornim napadima. Administrativnim preustrojem Hrvatske 29. prosinca 1992. godine Županja je stekla status grada. Gospodarski razvoj Od 1781. godine, za potrebe prodaje soli, u Županji je bio raštel, te solarski i tridesetnički ured (carinarnica), skladište za pohranu žita, a tu su se priređivali i redoviti tjedni sajmovi na koje je Županja, pored Vinkovaca, kao središnjeg trgovišta pukovnije, imala povlašteno pravo. Središte Županje tada se doslovce nalazilo uz Savsku obalu, uz koju se u svako doba mogao čuti rad mlinskih vodenica na Savi. Intenzivniji gospodarski razvoj počinje 80- ih godina 19. stoljeća kada su engleski kapitalisti izgradili tvornicu tanina – prvu i najveću te vrste u Slavoniji – a potom i tvornicu bačvi. Proizvedeni tanin u bačvama bi se lađama prevozio do Siska, a od tamo pak željeznicom do Rijeke, a zatim se brodom izvozio u Englesku. Kasnije dolazi do unapređenja bankarstva, trgovine i obrta, a potom i do ubrzane industrijalizacije – izgradnja dvije velike tvornice – Sladorane i Mljekare. Tvornica Mliječnog praška bila je najveći pogon za proizvodnju mlijeka u prahu na području jugoistočne Europe. Razvila se i tvornica za preradu, promet i skladištenje žitarica, industrija za preradu mesa; pogoni za proizvodnju alkoholnih i bezalkoholnih, tvornica stočne hrane; tekstilna industrija, drvno prerađivačka industrija, a od 1984. godine i metalna industrija. Tada je puštena u pogon tvornica poljoprivrednih strojeva, u kojoj su se između ostalog proizvodili i vrlo cijenjeni domaći kombajni. Za gospodarstvo i razvoj grada od naročitog je značenja bila izgradnja cestovne infrastrukture, te otvaranje domaće Županjske banke. Osnovana je 1955. godine, slovila je čak za jednu od 10-ak najjačih hrvatskih banaka, te je kao takva bila okosnica gospodarstva i spas od privatizacijskog privrednog kolapsa. Iznenadna propast Županjske banke imala je katastrofalne posljedice za gospodarstvo grada i cijele županjske Posavine. Glavni subjekti županjskog gospodarstva danas je tvornica šećera Sladorana i tvornica poljoprivrednih strojeva Same Deutz-Fahr. Na području Županje prije nekoliko godina pokrenuta je i proizvodnja malih zrakoplova, koji su u potpunosti rezultat inovacije i konstrukcije domaćih ljudi, cjelokupna proizvodnja se plasira na inozemna tržišta. Važne žile kucavice ovog područja su autocesta A3 Zagreb – Lipovac, magistralne prometnice od graničnog prijelaza prema Vinkovcima i Vukovaru te prema Đakovu i Osijeku. Velike gospodarske mogućnosti leže i u prirodnim bogatstvima spačvanskih šuma, te u plodnim poljoprivrednim površinama, ali su te mogućnosti zasada vrlo skromno koriste. Grad i dalje nastavlja stvarati preduvjete za razvoj gospodarstva, prvenstveno izgradnjom komunalne infrastrukture.