http___www.trsat-svetiste.com.hr_pricest__1.xml
1.1 1.2 1.3 2.1 2.2 3.1 3.2 4.1
Catholics believe the Eucharist, or Communion, is both a sacrifice and a meal. We believe in the real presence of Jesus, who died for our sins. As we receive Christ's Body and Blood, we also are nourished spiritually and brought closer to God. At the Last Supper, on the night he was betrayed, our Savior instituted the Eucharistic sacrifice of his Body and Blood. This he did in order to perpetuate the sacrifice of the cross throughout the ages until he should come again, and so to entrust to his beloved Spouse, the Church, a memorial of his death and resurrection: a sacrament of love, a sign of unity, a bond of charity, a Paschal banquet 'in which Christ is consumed, the mind is filled with grace, and a pledge of future glory is given to us'. The holy Eucharist completes Christian initiation. Those who have been raised to the dignity of the royal priesthood by Baptism and configured more deeply to Christ by Confirmation participate with the whole community in the Lord's own sacrifice by means of the Eucharist. Preparation for the sacrament of Confirmation is available through our Catholic schools, Religious Education and Adult RCIA classes.
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 11.1 11.2 12.1 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 15.3 15.4 15.5 16.1 16.2 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 22.2 22.3 22.4 22.5 22.6 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1
EUHARISTIJA Sveta euharistija dovršava kršćansku inicijaciju. Oni naime koji su Krštenjem uzdignuti na dostojanstvo kraljevskog svećeništva te Krizmom dublje suobličeni Kristu, po Euharistiji s čitavom zajednicom sudjeluju u samoj Gospodinovoj žrtvi. “Naš je Spasitelj na Posljednjoj večeri, one noći kad bijaše izdan, ustanovio euharistijsku žrtvu svoga Tijela i Krvi, da ovjekovječi kroz stoljeća žrtvu kriza, sve dok ne dođe, te da tako Crkvi, svojoj ljubljenoj Zaručnici, povjeri spomen-čin svoje smrti i uskrsnuća: sakrament pobožnosti, znak jedinstva, vez ljubavi, vazmenu gozbu, ‘na kojoj se Krist blaguje, duša se napunja milosti i daje nam se zalog buduće slave”. (Katekizam katoličke crkve, 1322-1323) PRVA SVETA PRIČEST DJETETA Prva Sveta Pričest je posebno slavlje u kojem djeca u dobi od 10-tak godina (kod nas u 3. razredu osnovne škole) po prvi puta pristupaju euharistijskom stolu, te u pričesti blaguju tijelo Kristovo, koji je rekao: “Tko jede moje tijelo i pije moju krv, u meni ostaje i ja u njemu” (Iv 6,56).Od davnih vremena, ova su se slavlja održavala na vrlo svečani način i uvijek su prilika da se u tom trenutku obnove i krsna obećanja. I u našoj župi to činimo svake godine krajem travnja ili početkom svibnja. S ovim je povezano i slavlje prve svete ispovijedi, koje prethodi prvopričesničkom slavlju. KAKO SE DIJETE PRIPREMA ZA SAKRAMENT SVETE PRIČESTI? Početkom školske godine, roditelji prvopričesnika dolaze u Župni ured upisati svoju djecu. Da bi moglo pristupiti prvoj svetoj pričesti dijete treba biti kršteno. Ukoliko je dijete kršteno izvan naše župe, na upis je potrebno donijeti Potvrdu o krštenju. Ukoliko dijete nije kršteno, a roditelji ga žele krstiti i tako mu omogućiti primanje prve svete pričesti, neka se jave župniku. “Gospodnja večera”, euharistija je najpotpunije vidljivo očitovanje našega drugovanja s Bogom i jedinstva svega Božjega naroda na zemlji. Sam Isus Krist slavio je starozavjetnu vazmenu (pashalnu) večeru i često sudjelovao u drugim religioznim gozbama svoga vremena. On je čudesnim umnažanjem kruha, svojim govorom o kruhu života, te prispodobom o kraljevskoj svadbenoj večeri navijestio da će svojoj Crkvi ostaviti gozbu kao novi oblik štovanja Boga i bratskog okupljanja vjernika. To je Isus vidljivo učinio na Posljednjoj večeri prije svoje muke. Tu je svoje učenike poučavao i bodrio da ustraju u jedinstvu i ljubavi, molio je za njih i za sve ljude svoju velikosvećeničku molitvu (Iv 17) i na kraju je uzeo kruh, izrekao hvalu Bogu, razlomio kruh i dao ga učenicima govoreći: “Ovo je moje tijelo koje se za vas predaje. Ovo činite meni na spomen.” Zatim im je pružio čašu s vinom govoreći: “Ova je čaša novi savez u mojoj krvi, koja se za vas prolijeva.” Tako se Isus u znakovima kruha i vina sav predao Ocu i ljudima. Ustanovio je Euharistiju, Gospodnju večeru ili misu kao “spomen-čin” svoga potpunog predanja, svog žrtvovanja. Pavao tumači to riječima: “Uistinu, svaki put kad jedete ovaj kruh i pijete ovu čašu (kalež), navješćujete smrt Gospodnju dok on ne dođe.” Misa je sakramenat Isusove žrtvene hvale Bogu. U njoj se znakovito. “sakramentalno” slavi i obnavlja Isusova žrtva za naže spasenje, njegova smrt i uskrsnuće. Blagujući posvećeni kruh i vino, primamo Isusovo tijelo “koje se za nas daje”, i njegovu krv “koja se za nas prolijeva”. Bitni dio mise jest posvećenje kruha i vina izgovaranjem Isusovih riječi s Posljednje večere. To je središte Isusova spomen-čina: prilike kruha i vina ostaju iste, ali se mijenja sama stvarnost.Kruh i vino posvećenjem postaju nova stvarnost Kristova tijela i njegove krvi. Plodovi zemlje i ljudskoga rada u euharistijskom slavlju postaju “znakovi” da se Isus Krist sav – dušom i tijelom – definitivno i nepovratno predao Ocu i nama, da se to “otajstvo” predanja snagom Božjega Duha i sada događa, da je taj “predani” Isus kao Uskrsli – snagom Božjega Duha – sav prisutan među svojim vjernima. Tu otajstvenu promjenu stvarnosti kruha i vina u novu stvarnost, u stvarnu prisutnost Isusa Uskrsloga, zovemo “pretvorbom”. – To otajstveno događanje u središnjem činu euharistijskog slavlja predvodnik (svećenik) oglašuje riječima: Tajna vjere! – Mysterium fidei! Prisutni kliču: Tvoju smrt, Gospodine, naviještamo, Tvoje uskrsnuće slavimo, Tvoj slavni dolazak iščekujemo. Euharistija je spomen-čin kojim se na otajstven način obnavlja događanje našeg spasenja. U njemu se ujedno najbolje vidi što je Crkva: zajednica vjernih okupljena oko svoga prisutnog proslavljenog Gospodina, koja po Kristu, s Kristom i u Kristu – ujedinjena snagom Duha Svetoga – daje svu slavu i čast Ocu. I sve to okupljena zajednica želi i nastoji slaviti i proživljavati u savršenom uzajamnom predanju. Euharistija stoga Crkvu istodobno najbolje očituje i izgrađuje. Euharistija je središnji sakramenat Crkve, sakramenat žive Prisutnosti i predanja. Oko bitnog dijela euharistije od početka su se oblikovali razni obredi, čitanja, pjesme i molitve. Kroz duga su se stoljeća oni i mijenjali. Oni svi zajedno. oko tog neizmijenjenog dijela euharistije – pretvorbe, čine svetu misu. Svi ti obredi, čitanja, molitve i pjesme – raspoređeni prema liturgijskoj crkvenoj godini – čine knjigu koja se zove misal. Ta je knjiga neiscrpivo vrelo za sve zreliji vjernički život. Uvođenjem narodnog jezika u liturgiju ona je postala pristupačna svakom vjerniku. Blagovanje Kristova tijela i krvi, pod prilikama posvećenog kruha i vina, zove se pričest. Posvećeni kruh čuva se u crkvama i poslije mise, u prostoru koji se zove svetohranište ili tabernakul (pred njim gori “vječno svjetlo). Kristovo tijelo pod prilikama kruha čuva se: - za pričest onih koji nisu mogli sudjelovati u misi (npr. bolesnici). - za klanjanje i molitvu.