http___www.trsat-svetiste.com.hr_sv-josip-zarucnik-bdm__1.xml
1.1 1.2 1.3 1.4 2.1 2.2 2.3 2.4 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 8.1
Saint Joseph, also referred to as Joseph the Betrothed and as Joseph of Nazareth, was the foster-father of Jesus, according to the New Testament (Matthew 1:16; Luke 3:23). Joseph, whose father was called Jacob, was the third of six brothers. At any rate, Bethlehem, the city of David and his descendants, appears to have been the birth-place of Joseph. When, however, the Gospel history opens, namely, a few months before the Annunciation, Joseph was settled at Nazareth. St. Joseph, indeed, was a tekton. The word means both mechanic in general and carpenter in particular. The Bible tells us very little of Joseph, but from the early chapters of Matthew and Luke we glean that he was a carpenter by trade, a just and pious man, and a most excellent husband and father. The genealogy given in (Matthew 1-17), traces his line from Abraham and King David. In accordance with the Jewish ritual, he was betrothed to the Virgin Mary, who was also of the race of David. Later, having learned that she was with child, though he had not been near her, he was privately considering putting her away. Being “a just man and unwilling to put her to shame” (Matt. 1:19), he decided to divorce her quietly, knowing that if he did so publicly, she could be stoned to death. An angel, however, came to Joseph and told him that the child Mary carried was the son of God and was conceived by the Holy Spirit, so Joseph kept Mary as his wife. It was at this time of uncertainty that the angel of the Lord appeared to Joseph in a dream and revealed to him the Mystery of the Incarnation. “Do not be afraid, Joseph, son of David,” said the angel, “to take to thee Mary thy wife, for that which is begotten of her is of the Holy Spirit. And she shall bring forth a son, and thou shall call his name Jesus; for he shall save the people from their sins” (Luke 20-21). Joseph now accepted without question the two-fold office with which he was charged, protector of Mary’s honor and foster father of the child that was to be born. He took Mary with him from Nazareth to Bethlehem, when, in compliance with the Roman edict, it was necessary to return there for the census-taking. After Jesus’s birth in Bethlehem, an angel came to Joseph again, this time to warn him and Mary about King Herod of Judaea and the violence he would bring down upon the child. Joseph then fled to Egypt with Mary and Jesus, and the angel appeared again, telling Joseph that Herod had died and instructing him to return to the Holy Land. We know that Joseph was at the stable of the inn beside his wife when the three wise men, following a star, came there out of the East to honor the newborn child with precious gifts. The infant was duly circumcized, and when the forty days prescribed by Mosaic law were passed, Joseph and Mary took him to the temple in Jerusalem. A certain holy man named Simeon, to whom it had been revealed that he would not die until he had seen the Christ, was in the temple on that day, and when he saw Jesus, he knew that this was the promised Messiah. The priest blessed Joseph and Mary and spoke of the glory that had come to them. Avoiding Bethlehem and possible actions by Herod’s successor, Joseph, Mary and Jesus settled in Nazareth, in Galilee. It was the time when Joseph decided to go back to his previous profesion as tekton and it is assumed that Joseph taught his craft to Jesus in Nazareth. The circumstances of Joseph’s death are not known, but it is likely that he died before Jesus’s ministry began, and it is implied that he was dead before the Crucifixion (John 19:26-27).
1.1 2.1 2.2 3.1 3.2 3.3 3.4 3.5 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 5.8 6.1 6.2 6.3 6.4 6.5 6.6 7.1 8.1 8.2 8.3 8.4 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 10.5 10.6 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 12.1 12.2 13.1 13.2 14.1 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 21.2 21.3 22.1 22.2 22.3
prečisti zaručnik Blažene Djevice Marije i otac hranitelj Isusa Krista, Sina Božjega. 19. ožujka blagdan sv. Josipa U Crkvi 19.ožujka slavimo blagdan sv. Josipa, zaručnika Bezgrešne Djevice Marije i zaštitnika, čuvara i oca hranitelja Sina Božjeg i našega Gospodina Isusa Krista. Ako tražimo u Evanđeljima lik sv. Josipa i njegov životopis, naići ćemo na nekoliko elemenata i epizoda sakrivenih u šutnji i jednostavnosti. Ta evanđeoska šutnja o Josipu nije šutnja zaborava, već šutnja koja je u isto vrijeme misterij i otkrivenje. U šutnji Josip otkriva veliku tajnu Otajstva sakrivena u njegovoj zaručnici Mariji. U šutnji on stoga odlučuje da otpusti potajno svoju zaručnicu jer još nije bio potpuno shvatio svetu volju Božju. Konačno u šutnji gluhe noći i u snu sami Bog otkriva Josipu preko svojeg anđela tajnu Otajstva Utjelovljene Riječi Božje u utrobi prečiste Djevice Marije i njegovo poslanje – misiju uz Isusa i Mariju Božjim planovima spasenja ljudskoga roda. Josip nije vizionar, on je čovjek vjere. On je čovjek stvarnosti, čovjek koji potiče iz naroda. San, u kojem jedna osoba ulazi kao u mističnu sferu i u sferu neočekivane i čudne spoznaje, u Bibliji postaje simbol – znak i sredstvo Božjih otkrivenja. Stoga Evanđelje i govori o »snovima« koji se često spominju u povijesti praotaca, jer putem snova Bog vrlo često ljudima priopćava svoje nakane. Kao što je Ivan Krstitelj posljednji od proroka, tako je Josip posljednja biblijska ličnost na kojoj se Božja objava očituje u »snovima«. Ta Josipova sličnost s praocima vjere još više dolazi do izražaja u njegovu bijegu s Isusom i Marijom u Egipat. Tako se na njemu, Mariji i Isusu ostvaruje novi izlazak Božjeg naroda. Sva ta Božja otkrivenja Josip spoznaje u šutnji i u šutnji prihvaća taj svoj veliki i teški, ali uzvišeni životni put koji mu je Božja providnost odredila. Na taj način Bog određuje Josipu da u šutnji izvrši svoje poslanje, svoju zadaću u Božjim planovima otkupljenja i spasenja ljudi i čovječanstva. Tajanstveno i duboko značenje Josipovog poslanja i zadaće u tom Božjem djelu spasenja svijeta nalazi se u slavnom Natanovu proročanstvu upućenu kralju Davidu, a koje smo čuli u današnjem prvom čitanju iz Druge knjige o Samuelu. Izraelova nada u očekivanog Mesiju zasniva se sva na ovom proročanstvu što ga prorok Natan dade Davidu. Mesija će dakle, izići iz Davidova potomstva i spasenje će izvesti nad Izraelom i cijelim ljudskom rodom. »Ovako govori Gospodin: „Kad se ispune tvoji dani i ti počineš kod svojih otaca, podići ću tvoga potomka nakon tebe, koji će se roditi od tvoga tijela, i utvrdit ću njegovo kraljevstvo. (…) Ja ću njemu biti otac, a on će meni biti sin.”« (2 Sam 7,5. 12-14) Josip otac Isusov Josip je bio »iz doma Davidova«, što je očito iz Isusova rodoslovlja po Mateju (Mt 1,1-24) i iz blagovijesti Lukina evanđelja (Lk 27). Tako po Josipu, djevičanskom mužu Marijinu, Isus postaje »sin Davidov« i kraljevske loze. Isus Krist je taj obećani Mesija i pravi »sin Davidov« koji će biti graditelj pravoga Hrama, Crkve Božje. »On će sagraditi dom imenu mojemu, a ja ću utvrditi njegovo prijestolje zauvijek« (2 Sam 7,13). Tako nepokolebljiva i vjerna, kroz sva pokoljenja, ljubav Božja, koja je najveća oznaka Boga Saveznika sa svojim narodom, je već unaprijed vrhunski počivala na najvećem Izabraniku, »sinu Davidovu«, Isusu Kristu. Taj Mesija će imati najintimnije sinovske veze s Bogom, Jahvom: »Ja ću njemu biti otac, a on će meni biti sin« (2 Sam 7,14). Nitko kao On, koji je i u ljudskoj naravi pravi Sin Božji, neće biti tako potpuno sjedinjen s Bogom. Ali u taj splet ljubavi s Bogom, u tu povijest i ostvarenje savezničke ljubavi, na mnogo je načina uključen i sv. Josip. Po njemu, sinu Davidovu, u Davidovu kraljevsku lozu je uključen i Isus. U njemu je korijen Davidov procvao Mesijom, Kristom. I Josip jedini je imao sreću da ga je taj Sin Božji odvijeka, a u vremenu sin Marije, žene Josipove, nazivao slatkim imenom: »Oče!« (usp Lk 2,48). Na taj način preko Josipa koji je posljednji prsten ljudskog rodoslovlja Davidove loze, Isus Krist, pravi Sin Božji, ulazi u povijest spasenja ljudskoga roda koju je Bog započeo s Abrahamom i njegovim potomstvom, nastavio s Davidom i njegovim potomstvom sve do punine vremena koje se ostvarilo u Mariji, Josipovoj zaručnici. Prema tome, prvi rodozačetnik Izraela, izabranog naroda Božjega iz kojega potječe Mesija, Krist, bio je Abraham. Stoga s Abrahamom započinje Josipovo i Isusovo rodoslovlje (Mt 1,1). S njim je Jahve (Bog) prvim sklopio Savez (Berit) ljubavi i obećao mu da će biti otac mnogim narodima i po njegovu potomstvu će se blagoslivljati svi narodi. A sv. Pavao apostol u svojoj Poslanici Rimljanima, kako smo čuli u današnjem drugom čitanju, kaže da je Abraham ne »samo po Zakonu«, »nego i po vjeri« »otac svih nas« – »kao što je pisano: „Ocem mnoštva narodâ ja te postavljam pred Onim komu povjerova, pred Bogom koji oživljuje mrtve i ono što nije zove te bude.”« (Rim 4,16-18). Abraham u nadi protiv svake ljudske nade povjerova Bogu i »Zato mu se i uračuna u pravednost« (Rim 4,22). Izak, sin Abrahamov, koji se rodio izvan prirodnog reda, od majke neplodne (Post 16,1) i od oca usahla (Post 17,17 i Rim 4,19) je samo predslika, pralik Isusa Krista koji je ostvarenje toga potomstva. U Izaku je već Bog naznačio još veće čudo, djevičansko začeće Isusa, Sina Božjega, u prečistoj utrobi Bezgrešne Djevice Marije i njegovo nadnaravno rođenje. I tako u misterij, u to čudo povijesti spasenja ljudskoga roda od Abrahama do Isusa Krista ulazi i Josip, jer je zakoniti »muž« Marijin (Lk 1,19). »Jakovu se rodi Josip, muž Marije, od koje se rodio Isus koji se zove Krist« (Mt 1,16) Josip pravedan pred Bogom Josip, siguran u Božju vjernost i njegova obećanja, nije posumnjao u čudo što ga Duh Sveti izvede u Mariji. »A rođenje Isusa Krista bijaše ovako. Njegova majka Marija, zaručena s Josipom, prije nego će se oni sastati, nađe se trudna po Duhu Svetome.« (Mt 1,17) Iako Josip nije na početku mogao odmah shvatiti tu veliku tajnu Otajstva Božjeg što se skrivalo u prečistoj utrobi njegove zaručnice Marije, on je uvijek vjerovao u njezino poštenje i vjernost i zato je ne htjede izvrgnuti sramoti. »A Josip, muž njezin, pravedan, ne htjede je izvrgnuti sramoti, nego smišljaše kako da je potajice otpusti.« (Mt 1,18). Zaista, vjera Josipova je u svemu slična Abrahamovoj vjeri. On sa svojom vjerom u šutnji se nadao protiv svake nade u Boga i otkrio je u Djetetu svoje zaručnice Marije, Sina Božjega i svojega Boga, onoga istoga Boga koji se objavio Abrahamu, Izaku i Jakovu i koji je govorio Mojsiju, Davidu i svim prorocima i ocima odabranog Božjeg izraelskog naroda i koji se evo sada objavljuje i njemu i govori mu preko svojega anđela: »Josipe, sine Davidov, ne boj se uzeti k sebi Mariju, ženu svoju. Što je u njoj začeto, doista je od Duha Svetoga. Rodit će Sina, a ti ćeš mu nadjenuti ime Isus, jer će on spasiti narod svoj od grijeha njegovih.« (Mt 16,23). Josip, čovjek pravedan, do savršenstva njeguje sve svoje odnose prema Bogu i svim ljudima. I to ne samo izvana, nego se dušom i srcem potpuno daruje u ljubavi Bogu i bližnjemu. Zatim, kako vidimo iz Evanđelja, on se iskazuje kao čovjek koji najspremnije vrši Božju volju, čovjek Bogu poslušan, sa svom dušom i srcem. »Kad se Josip probudi oda sna, učini kako mu naredi anđeo Gospodnji.« (Mt 1,24) Josip je djevičanski muž Marijin i otac hranitelj, čuvar i branitelj Sina Božjeg. On će Isusu nadjenuti ime, što je u židovskom zakonu bilo pravo oca. Tako on, nadjenuvši ime Isusu, naviješta svijetu spasenje i na taj način u šutnji postaje apostol Božjeg Evanđelja. Josipova ljubav, vjernost i odanost Mariji i njezinu Sinu Isusu koji je istobitno i pravi Sin Božji, omogućili su da Bog ostvari svoj spasiteljski naum s ljudima. Troje najljepših bića ove zemlje, Isusa, Mariju i Josipa, povezivala je najintimnija, najsrdačnija i najiskrenija ljubav, a to je ona prava i istinita ljubav koja proizlazi iz srca Boga Oca od kojega »proizlazi svako očinstvo i na nebu i na zemlji« (Ef 3,15). I mi kršćani smo, po Kristu, ušli u ovu struju vječne, božanske, snažne i jake ljubavi Boga, Oca. Stoga svi ljudi u kakvom se god stanju i u kakvim se god uvjetima života nalazili imaju puno pravo da se povjere sv. Josipu koji predstavlja čuvara svete Nazaretske Obitelji. Za očeve i majke, on je model prave, iskrene i istinite ljubavi i sjedinjenja srdaca u vjernosti. Kad bi ga mladi molili, on bi im pokazao pravi put života i pomogao bi im da otkriju svoj životni poziv i da slijede Gospodina ustrajno do kraja svojega života. Svećenicima, djevicama i svim Bogu posvećenim osobama, Josip je ideal savršene ljubavi prema Bogu i bližnjemu i najvjerniji zaštitnik i najmoćniji zagovornik u nebu kod Boga Oca i Sina njegova Isusa Krista i Majke Božje Marije.