http___www.udarno.com_tajni-paktovi-cia-e-sa-54-vlade_1.xml
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 9.4 10.1 10.2 11.1 12.1 12.2 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 20.1 21.1
A guest post by AKUS Controversy over the practice of “rendition” has been intense. In a recent article in the Washington Post, the Post described it as a CIA program “to detain and interrogate foreign suspects without bringing them to the United States or charging them with any crimes” The Washington Post illustrated how widely the practice was implemented with a map in an article headlined: A staggering map of the 54 countries that reportedly participated in the CIA’s rendition program, drawn from a report by the Open Society Justice Initiative that lists each country by name and describes that country’s participation in the program. In case you cannot make out one little country that did not participate in the program, here’s an extract from that map of a certain area of the world: See it now? On the other hand, it does not take much effort to see other countries, frequent critics of Israel, with well-organized, well-funded groups constantly threatening it with boycotts, decrying its policies and so forth, and even supporting its enemies with weapons and money. There was a February 5th, 2013 column in the Guardian about this, too: CIA rendition: more than a quarter of countries ‘offered covert support’ . To my surprise, the Guardian managed to take note of Israel’s absence from the list of 54 countries: Other countries are conspicuous by their absence from the rendition list: Sweden and Finland are present, but there is no evidence of Norwegian involvement. Similarly, while many Middle Eastern countries did become involved in the rendition programme, Israel did not, according to the OSJI research. I, on the other hand, took note of South Africa’s name on the list. After all, one of the calumnies thrown at Israel, and found on a daily basis in the Guardian CiF section in the threads to the endless articles decrying Israel for this or that, is that it resembles an apartheid state. South Africa’s government, influenced in some measure by its Muslim Indian constituency, is one of the few outside the Middle East that has made it government policy to support boycotts of Israeli product, academics, and cultural groups. South Africa is often held up as an example of what the imaginary “one state” would look like after the Jewish state vanishes and “Palestine” exists “between the sea and the river”. But never fear that Guardianistas could possibly leave Israel out of the issue. After one post that noted that Israel did not participate in the program, there was this comment: The thread quickly filled up with comment after comment claiming that even though the report did not name Israel, and the Guardian specifically took note of that, Israel was just as bad or even worse. Even when a report does not mention Israel, the appetite for condemnation of Israel among Guardian readers is so developed that rather than discussing, for example, South Africa’s involvement, even the absence of Israel quickly becomes the topic de jour. Or, as the following poster noted in response to a comment no longer visible: The Washington Post: The 54 governments identified in this report span the continents of Africa, Asia, Australia, Europe, and North America, and include: Afghanistan, Albania, Algeria, Australia, Austria, Azerbaijan, Belgium, Bosnia-Herzegovina, Canada, Croatia, Cyprus, the Czech Republic, Denmark, Djibouti, Egypt, Ethiopia, Finland, Gambia, Georgia, Germany, Greece, Hong Kong, Iceland, Indonesia, Iran, Ireland, Italy, Jordan, Kenya, Libya, Lithuania, Macedonia, Malawi, Malaysia, Mauritania, Morocco, Pakistan, Poland, Portugal, Romania, Saudi Arabia, Somalia, South Africa, Spain, Sri Lanka, Sweden, Syria, Thailand, Turkey, United Arab Emirates, United Kingdom, Uzbekistan, Yemen, and Zimbabwe. Related articles - An open letter to Harriet Sherwood, by Dr. Yakov Nagen (cifwatch.com) - Guardian analyst laments that Israel’s ‘far-right’ gov’t won’t make peace with global jihadists (cifwatch.com) - Guardian Teacher Network site promotes distorted history of Israel’s birth (cifwatch.com) - The Guardian deploys Tony Greenstein ‘as-a-Jew’ to defend the morally indefensible (cifwatch.com) - What the Guardian won’t report: Israel’s thriving, liberal democracy (cifwatch.com)
1.1 2.1 2.2 3.1 4.1 4.2 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 7.4 8.1 8.2 9.1 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 20.1 21.1 22.1 23.1
TAJNI PAKTOVI CIA-e SA 54 VLADE Nakon terorističkog napada na New York i Washington u rujnu 2001. godine američka Središnja obavještajna agencija (CIA) organizirala je dotad neviđenu urotu i u suradnji s čak 54 vlade, među kojima i hrvatskom, razradila tajni program uhićenja ljudi za koje se sumnja da su teroristi (protiv njih nije bila podignuta optužnica niti su se u tom trenutku nalazili pod istragom) te njihovog prebacivanja u zatvore. U zatvorima se mučenjem pokušala prikupiti informacija više o nakanama al-Kaide – sažetak je izvješća američke nevladine organizacije Otvoreno društvo i njezinog odjela za pravosudne inicijative (Open Society Justice Initative, OSJI) o sramotnoj strani Bushevog Rata protiv terorizma. Ispitivanje i mučenje CIA-e (iz filma Safe house) O tajnim uhićenjima i još tajnijim prebacivanjima uznika na mjesta na kojima će biti izvan dosega prava doznavalo se posljednjih godina kako su pojedini slučajevi dopirali u javnost, ali do ovog izvješća, nazvanog “Globalizirano mučenje” i u utorak objavljenog na internetskoj stranici OSJI-a, nije se moglo ni naslutiti da je u nedopuštenoj raboti sudjelovalo tako puno stranih vlada. Posebno zanimljivo je da su u tajnim akcijama CIA-e spremno surađivale i vlade država koje su navodno u sukobu sa Sjedinjenim Državama, kao što su Sirija i Iran. Države za koje je OSJI utvrdio da su surađivale s američkom vladom na različite su načine podržavale američka nezakonita postupanja – one koje otprije imaju tajne zatvore i koriste razne metode mučenja pri ispitivanju zatvorenika, kao što su Pakistan, Afganistan, Egipat i Jordan, primale su zatvorenike i postupale u skladu sa svojim običajima i američkim potrebama. Europske države, kao primjerice Njemačka, Španjolska, Portugal, Austrija, Gruzija, Irska, Island, Švedska, Finska i Cipar, uglavnom su američkoj vladi dopuštale korištenje svog zračnog prostora i zračnih luka. No, europske države bile su i među onima koje su na svom teritoriju imale tajne zatvore CIA-e, tzv. crna mjesta, jer na popisu se osim Afganistana, Maroka i Tajlanda navode i Poljska, Rumunjska, Makedonija i Litva. Kanada je, primjerice, ne samo dopuštala korištenje svog zračnog prostora nego je i osigurala informacije o jednom svom državljaninu koji je potom prevezen u Siriju gdje je godinu dana držan, ispitivan i mučen. Baš kao i Britanija, koja je otvorila svoj zračni prostor i zračne luke, ali i pomogla da se jedan čovjek zajedno sa svojom obitelji prebaci u Libiju gdje je tijekom mučenja odao podatke koji su doveli do novih uhićenja. Najzanimljivije je da su se na listi našle države kao što su Iran i Sirija, dvije trećine od onih famoznih “osovina zla” Georgea W. Busha. Štoviše, kako je prenio The Guardian, Sirija je bila jedna od najčešćih odredišta na koje se prevozilo osumnjičenike. Iran je pak sudjelovao u prebacivanju 15 osoba u Kabul neposredno nakon američke invazije na tu zemlju, posve svjestan da će oni nakon toga biti pod ingerencijom Amerikanaca. Ni jedna od država uključenih u operaciju bez presedana u ljudskoj povijesti nije dosad svojevoljno otkrila svoje sudjelovanje u njoj, ne planira dati odštetu žrtvama svog angažmana niti se drži odgovornom za program i njegove posljedice. Iako su sudovi u Sjedinjenim Državama još nedodirljivi za žrtve ovih progona i pred njima i pred sudovima država koje su sudjelovale u provođenju programa izazovi su sve veći jer sudski su procesi otvoreni drugdje. KHALED EL-MASRI OTET I MUČEN Najpoznatiji je slučaj Nijemca Khaleda El-Masrija koji je zbog sličnog imena u Makedoniji zamijenjen za pripadnika al-Qaide. Najprije je bez mogućnosti da s bilo kim uspostavi vezu držan i mučen u Makedoniji, potom prebačen u zatvor CIA-e u Afganistanu. Nakon što je pušten uz pomoć odvjetnika OSJI-a, obratio se Europskom sudu za ljudska prava koji je po mnogima donio povijesnu presudu. Ustvrdio je da su El-Masrijeva prava povrijeđena te da je postupanje prema njemu na skopskom uzletištu bilo – mučenje, što otvara mogućnost da kad-tad El-Masri dobije odštetu za nesreću koja ga je snašla. Poznat je i slučaj talijanskog suda koji je u izočnosti osudio 22 agenta CIA-e i jednog pilota zbog njihove uloge u otmici i prebacivanju talijanskog državljanina Abua Omara u egipatski zatvor gdje je mučen. Tako je program, kojem je, kako su tumačili dužnosnici, glavna intencija bila zaštita Amerike, posve sigurno postigao samo to da su se Amerika i 54 države koje su joj u svemu pomagale našle vrlo nisko na ljestvici zaštite ljudskih prava. Koliko je u sigurnosnom smislu od njega bilo koristi posve je nepoznato, no ono što se sa sigurnošću zna je samo jedan ishod – uhićenje i mučenje najmanje 136 osoba, s tim da su se neke među njima našle zbog zabune oko identiteta, i to tako da su lišene svih svojih prava kako bi agenti CIA-e uz primjenu jezivih oblika mučenja lakše došli do informacija o tome kakve sve opasnosti vrebaju na Ameriku. Podsjetimo se da su američki sudovi svojedobno sudili japanskim istražiteljima koji su tijekom Drugog svjetskog rata koristili razne tehnike mučenja kako bi iz američkih zatvorenika izvukli neka priznanja. Kako je očito da se ništa ne mijenja, tako se valja nadati da će jednom pravda sustići nalogodavce i izvršitelje ovog monstruoznog programa u kojem su korištene iste, nedopustive metode. “TERORIZAM JE UGROZIO DOMOVINSKU SIGURNOST SAD” – George Bush l Na memorandumima američkog Ministarstva pravde nalaze se odobrenja za korištenje raznih metoda mučenja pod skupnim nazivom “poboljšane tehnike ispitivanja” koje je CIA primjenjivala nad zatvorenicima. l Predsjednik Bush je potvrdio da je od stotine uhićenika koje je u svojim tajnim zatvorima držala CIA trećina ispitivana “poboljšanim tehnikama ispitivanja”. l Wesam Abdulrahman Ahmed al-Demawi bio je uhićen u Iranu i 77 dana držan u zatvoru CIA-e u Afganistanu, pa potom još 40 dana u Bagramu gdje su ga mučili nespavanjem, gdje je visio sa stropa obješen o ruku, gdje su ga mučili psima, gdje je morao gledati druga mučenja… l Nakon što je iz Sjedinjenih Država prebačen u Egipat, Ibn al-Shaykh al-Libi je pod prijetnjom mučenja izmislio podatke o tome da je Irak obučavao al-Kaidu u upotrebi kemijskog i biološkog oružja, a te su informacije poslije poslužile Colinu Powellu za njegov govor u UN-u, nakon čega je uslijedio napad na Irak. l Gul Rahman je u zatvoru CIA-e u Afganistanu umro od smrzavanja nakon što je jedan časnik CIA-e naredio da ga se svuče, sveže lancima za beton i tako ostavi preko noći. l U Siriji je u jednom zatvoru korištena ćelija veličine sanduka, a uhićenici su prijavili i korištenje tzv. “njemačke stolice”, posebno monstruozne sprave za mučenje, te batinanje. l Muhamed al-Zery i Ahmed Agiza tražili su azil u Švedskoj, a dobili zatvor u Egiptu, gdje su mučeni elektrošokovima u genitalije. l Senatski odbor za obavještajne poslove pripremio je izvješće na 6.000 stranica o uhićenjima i tehnikama ispitivanja CIA-e, no taj dokument je nedostupan javnosti. Afganistan, Albanija, Alžir, Australija, Austrija, Azerbajdžan, Belgija, Bosna i Hercegovina, Cipar, Češka, Danska, Džibuti, Egipat, Etiopija, Finska, Gambija, Grčka, Gruzija, Hong Kong, HRVATSKA, Island, Indonezija, Iran, Irska, Italija, Jemen, Jordan, Južnoafrička Republika, Kanada, Kenija, Libija, Litva, Makedonija, Malavi, Malezija, Maroko, Mauritanija, Njemačka, Pakistan, Poljska, Portugal, Rumunjska, Saudijska Arabija, Sirija, Somalija, Španjolska, Šri Lanka, Švedska, Tajland, Turska, Ujedinjeni Arapski Emirati, Ujedinjeno Kraljevstvo, Uzbekistan i Zimbabve Jagoda VUKUŠIĆ, Glas Slavonije