http___www.urantia.nyc_scr01_106.html_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 8.1 9.1 9.2 10.1 10.2 11.1 12.1 12.2 12.3 12.4 12.5 12.6 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 17.2 18.1 19.1 19.2 20.1 20.2 20.3 20.4 21.1 22.1 22.2 23.1 24.1 24.2 25.1 26.1 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 27.6 28.1 29.1 29.2 29.3 30.1 30.2 30.3 30.4 30.5 30.6 31.1 32.1 32.2 32.3 32.4 32.5 33.1 33.2 33.3 33.4 34.1 35.1 36.1 37.1 38.1 39.1 39.2 39.3 40.1 40.2 41.1 41.2 41.3 41.4 42.1 43.1 44.1 45.1 46.1 47.1 47.2 48.1 48.2 48.3 49.1 50.1 51.1 52.1 53.1 54.1 54.2 54.3 54.4 54.5 55.1 55.2 55.3 55.4 55.5 56.1 56.2 56.3 57.1 57.2 57.3 58.1 58.2 58.3 58.4 58.5 58.6 59.1 59.2 60.1 60.2 60.3 61.1 61.2 61.3 61.4 61.5 62.1 62.2 62.3 62.4 63.1 63.2 63.3 64.1 64.2 64.3 65.1 65.2 65.3 66.1 66.2 66.3 66.4 66.5 67.1 68.1 68.2 69.1 69.2 69.3 69.4 70.1 70.2 71.1 71.2 72.1 73.1 73.2 74.1 74.2 74.3 74.4 75.1 75.2 75.3 76.1 76.2 77.1 77.2 77.3 77.4 77.5 78.1 79.1 80.1 81.1 82.1 83.1 83.2 84.1 85.1 85.2 86.1 87.1 88.1 88.2 89.1 89.2 90.1 91.1 92.1 93.1 94.1 95.1 96.1 97.1 98.1 99.1 99.2 99.3 100.1 101.1 101.2 101.3 102.1 103.1 104.1 105.1 105.2 105.3 105.4 106.1 106.2 106.3 106.4 106.5 106.6 107.1 108.1 108.2 108.3 108.4 108.5 108.6 108.7 108.8 109.1 109.2 109.3 109.4 109.5 110.1 110.2 110.3 110.4 111.1 111.2 111.3 111.4 112.1 112.2 112.3 112.4 112.5 113.1 113.2 113.3 113.4 113.5 113.6 114.1 115.1 115.2 115.3 115.4 115.5 115.6 116.1 117.1 118.1 119.1 119.2 120.1 120.2 120.3 120.4 120.5 121.1 122.1 123.1 123.2 124.1 125.1 125.2 126.1 127.1 128.1 129.1 129.2 129.3 129.4 129.5 129.6 129.7 129.8 130.1 130.2 130.3 131.1 132.1 133.1 133.2 133.3 134.1 134.2 134.3 134.4 135.1 135.2 135.3 136.1 136.2 136.3 137.1 137.2 138.1 138.2 139.1 139.2 139.3 140.1 141.1 142.1 142.2 143.1 143.2 144.1 144.2 145.1 146.1 146.2 147.1 147.2 148.1 148.2 149.1 149.2 150.1 151.1 151.2 152.1 152.2 153.1 153.2 154.1 154.2 155.1 155.2 156.1 156.2 157.1 157.2 158.1 158.2 159.1 159.2 160.1 160.2 161.1 161.2 162.1 162.2 163.1 163.2 164.1 164.2 165.1 165.2 166.1 166.2 167.1 167.2
Appendix X. The First Experiential Trinity Printer-friendly versionSend by email THE FIRST EXPERIENTIAL TRINITY Members of the Trinity Ultimate Status, Functions, and Unification Unification of the Trinity Ultimate Footnote: Trinity and Triunity Gestalts Footnote: Trinity and Personality The factual emergence of the First Experiential Trinity introduces a new and a unique factor into the growth of the master universe. The original Trinity, the Paradise Trinity, is existential; this new trinity, the Trinity Ultimate, is experiential.(15.7) 0:12.1 We know that the Trinity Ultimate is, even now, a qualified reality (1291.8) 117:6.21, but it cannot form as a factual reality until the Supreme Being has completed his evolutionary growth. (16.3) 0:12.6 This means that this experiential trinity cannot emerge as a factual reality until the close of the present age, the Second Age, when the seven superuniverses are settled in light and life. § 1 members of the trinity ultimate The membership of the Trinity Ultimate is unlike the membership of either of the other two trinities. The members of the Trinity Ultimate are: the Supreme Being, the Architects of the Master Universe, and the Supreme Creators. (16.3) 0:12.6 On first consideration, this seems simple enough — three members, just like the other two trinities, the Paradise Trinity (of Father, Son, and Spirit) and the Trinity Absolute (which is made up of the Supreme, the Ultimate, and the Consummator of Universe Destiny). But this "middle trinity" which intervenes between the other two is unique in its membership. It does not seem to be made up of three beings; it seems to be comprised of one being and of two groups of beings. An actual inventory of the personalities comprising the membership of the Trinity Ultimate discloses the following: This large number of beings are certainly concerned with the First Experiential Trinity, but it is a proposition that is a little difficult to visualize. How can nearly one and one-half million personalities function in relation to a trinity? However, this startlingly large number can prove to be quite valuable, because it will compel us to think of trinity in a more precise manner than we probably would otherwise. We can think rather loosely about the Paradise Trinity; it has three members. We can think just as loosely about the Second Experiential Trinity; it, too, is made up of three members. We can confuse trinity with triunity (1146.3) 104:3.1 in our thinking about the original Trinity and the Trinity absolute. But erroneous thinking becomes quite impossible when we look at the numbers of those personalities related to the membership of the Trinity Ultimate. The citations from the Papers that are used in the following section all have reference to the Paradise Trinity. Nevertheless, it is reasonable to assume that what is said about one trinity would equally apply to another trinity so far as concerns the principles of structure, function, nature, and relationship to the constituent members. Consider, then, the following data: (a) Definition of triunity: a partnership association (1147.6-7) 104:3.14-15 The association of three persons, as persons, is triunity; it is not trinity. The three persons (or groups) can have no personal relationship to such a triunity. (1147.7) 104:3.15 Triunity is a threefold functional unanimity. (1147.8) 104:3.16 Triunity does not constitute an entity; it is a functional grouping rather than an organic reality. Its members are like partners; it is an association in contrast to a (trinity) corporation. Most of us are apt to think of the Paradise Trinity in a rather careless manner. We are probably thinking most of the time, of the partnership association of the Father, Son, and Spirit; when the Father, Son, and Spirit do associate themselves together as persons, this association is called the First Triunity. (1148.2-5) 104:4.4 But the Paradise Trinity is their corporative union, which, in symbolic terms, might be designated "Undivided Deity, Incorporated." This is their union as deity. (b) Comparison of triunity and trinity (1147.9) 104:3.17 Triunity and trinity have one point in common: Both have functions that are more than, and other than, the predictable sum of the attributes of the component members. Otherwise, there is nothing in common between them. (ibid) Triunity is to trinity as functions is to structure. In human terms triunity is like a partnership, an association; trinity is like a corporation, a legal entity — not a person, but still an entity. This difference may become even clearer if we compare the functions of the First Triunity with the functions of Paradise Trinity: (c) The First Triunity contrasted to the Paradise Trinity (1148.2-5) 104:4.3-6 The First Triunity is defined as an association of the Father, the Son, and the Spirit. is the threefold union of love, mercy, and ministry . It is ". divinely fraternal, creature-loving, fatherly-acting, and ascension-promoting . Its members ". are . personality-bequeathing, sprit-bestowing, and mind-endowing Gods." (112.5-6) 10:4.2-3 The Paradise Trinity is defined as the corporate entity of undivided Deity: the deity union of the Father, the Son, and the Spirit. (113.2-3) 10:5.1-2 Its functions include: ". justice administration, totality attitudes, co-ordinate action, and cosmic overcontrol." It appears to be concerned only with the total: total planet, total universe, total superuniverse, total grand universe. The functions of the First Triunity are the personal expressions of the three divine personalities that are associated in this partnership. The functions of the Paradise Trinity are quite different; they reflect the impersonal, collective, and corporative attitude of undivided Deity. There is no similarity between triunity functions and trinity functions. We are informed (114.3) 10:6.2 that "goodness, mercy, and truth" are ministered personally by the Paradise Deities, and that no one of these three Deities personally administers justice, because justice is always a collective attitude. Hence ". justice falls within the province of the Paradise Trinity . (d) Trinity as an entity (1145.5) 104:2.4 Trinity is a real entity. It is not a personality, but it is a true reality. Its reality as an entity is compatible with the reality of the personalities related to it. Trinity is deity reality; it is more than the adding together of the attributes of its constituent members. The functions of a trinity cannot be deduced from an examination of those attributes. Trinity is a true reality. It is a reality that is external to, and apart from, its constitutive members. Any or all of the personal beings concerned in the membership of a trinity can sustain a personal relationship to that same trinity. (1147.7) 104:3.15 But the members of a trinity could not sustain a collective deity relationship to that same trinity, because such trinity is their total deity association. (e) Trinity in relation to personality (1167.4) 106:5.3 Trinity is not personal — but neither does it contravene personality. (ibid) Trinity encompasses personality and correlates it, in a collective sense, with impersonal functions. Observation: God is love; the Paradise Trinity is justice. (113.2) 10:5.1 Personal deity has attributes; trinity has functions. (1167.4) 106:5.3 The only personal relationship of a trinity is in the personalities of its members. But, as persons, such members are not trinity. As a collective union they are trinity; "that is trinity." (112.5) 10:4.2 The members of a trinity can collaborate in a non-trinity manner, but not collectively as deities. As personalities they can work together as they choose, but that is their personal work, not the trinity function. The organic structure of the entity of a trinity is something quite real and quite apart from its members as persons, be there three members or a million. Such members of a trinity could be likened to the members of the board of directors of a corporation. They could live their personal lives quite apart from their corporation; and the corporation could have its existence, as a legal entity, quite apart from the personal lives of its directors. But the personal members of the board could not function collectively as directors apart from the function of the corporation, itself. When we desire to refer to personal deity, we use the pronoun "he;" we employ the pronoun "it" to refer to trinity. (f) Trinity in relation to deity (1167.4) 106:5.3 Only deity can become trinity. Deduction: The association of the Corps of the Supreme Creators and the Corps of the Master Architects in the Trinity Ultimate is as two corporative entities of deity and not as a large number of personalities. (1167.4) 106:5.3 Trinity is always deity reality, never is it a personality reality. (16.1) 0:12.5 Trinity functions always take in deity realities and these always tend to personalize. The end results of trinity functions therefore give rise to new personalizations of deity. This clearly differentiates between a personal association of divine persons and a trinity collective of deities. It also explains why new personalizations of deity, experiential deity, appear in the universe. The personal and divine creators associate in an impersonal (deity) manner to form an impersonal trinity, and this trinity, in turn, eventually gives expression to a new personalization of deity. § 3 evolution of the members of the trinity ultimate Let us again recapitulate the membership of the First Experiential Trinity, the Trinity Ultimate, but with a slight variation in the usual order of listing: (a) The Supreme Being (b) The Master Architects (c) The Supreme Creators Earlier in this Appendix we computed the number of personalities that are related to the membership in this trinity and found that it totaled 1,428,04 individuals. But in actuality neither this trinity nor any other trinity has a membership of personalities. The Trinity Ultimate has three members, and only three members, and none of them is a personality. Personalities do not unite to constitute a trinity — trinity is a deity union, not personality association. (1167.4) 106:5.3 Perhaps the membership of the Trinity Ultimate should be analyzed a little more carefully. The Supreme Being. The first member of the Trinity Ultimate should not be too difficult to conceive; this first member is the Deity-nature of the Supreme Being. At the close of the Second Universe Age, which is the time of the factual formation of the Trinity Ultimate, the Supreme will have completed his evolution and will have emerged as a unified experiential deity. And it is as deity, and not at all as personality that he is a member of this trinity. It is not the personality of God the Supreme that is a member; it is the Deity of the Supreme that enjoys such membership. To consider again a helpful analogy provided by a more familiar situation: The Father, Son, and Spirit enjoy a personal association as three personalities; this is triunity (1148.2-5) 104:4.2-5 but it is not trinity. (1147.7) 104:3.15 The Father, Son, and Spirit constitute a trinity as their deity union (112.7) 10:4.4, and by means of the entity of such trinity they can sustain a collective relationship to their triunity association (partnership) as three personalities. (1147.7) 104:3.5 Trinity is corporative entity; triunity is personal association — partnership. We can visualize the trinity relationship of Father, Son, and Spirit without too much trouble; it is a more familiar relationship. It is helpful in aiding us in our efforts to visualize the deity-nature of the first member of the Trinity Ultimate. But we encounter something quite new and unfamiliar when we come to the consideration of the second member of the Trinity Ultimate. The Corps of Master Architects. The Architects are superpersons — all 28,011 of them. And there are not going to be 28,011 superpersons as architect-members of the Second Experiential Trinity — there is just one "architect-member." In view of our reasoning thus far it is obvious that this member must be an entity of some sort, a deity-entity of some kind, a deity-entity that is in some manner representative or incorporative of all the super-personal spirit, the absonite divinity, and the master-universe purpose, of the entire Corps of Architects. This is a new concept. The Papers are entirely silent on this, but it is the only concept that will fit all the facts about the Architects in relation to the Trinity Ultimate, as we understand them. Perhaps we can best visualize this second member as the impersonal corporative unification of the entire Architect Corps. If we need to conceive of a "voice" for this corporative entity, we might think of the Senior Architect as symbolic of the "Chairman of the Board," hence spokesman for that deity-entity which might be named "United Master Architects, Incorporated," the second member of the Trinity Ultimate. If we had some difficulty visualizing the second member of the Trinity Ultimate, we can anticipate still more difficulty attempting to picture the third member of this trinity. The Architect Corps is an ever-existent body of universe planners (350.6) 31:8.3; the Corps of the Supreme Creators is an evolutionary body — the members have an origin in time. This Corps of Supreme Creators is (as yet) an unfinished group of Paradise-origin beings; not all Universe Sons and Spirits have been commissioned as organizers of local universes. The Corps of Supreme Creators. If we add the numbers of the Supreme Creators, and tabulate the Creative Spirits along with the Creator Sons, it comes to a total of 1,428,040 creative persons. The third member of the Trinity Ultimate cannot possibly be nearly a million-and-a-half persons; this third member is a single, unified, deity-entity of some kind. Since the Papers give us little or no guidance regarding the derivation of this deity-entity, we must resort to the resources of logic in the attempt to visualize some reasonable manner in which such deity-entity could be evolved — a deity-entity that would be expressive of the unified divinity of the entire Corps of the Supreme Creators. Only deity is conjoined in trinity, and only by deity-unification could the Supreme Creators, as a corporative collective, function as the third member of this trinity. When we talk about the collective action of the Supreme Creators in the post-Havona universes, what are we talking about? We should recognize that the Second Universe Age is not only the age of the Son-Spirit partnership (93.5-6) 8:3.3-4, it is also the age of the dual-collaboration of the Supreme Creators and Triune Paradise Deity (11.4) 0.7.9, either as the three Paradise Deities or as their trinity union. This is a Dual-Deity relationship that is trinity-unified on one side by the Paradise Deities, and may be achieving deity-unification on the other side by the Corps of the Supreme Creators. It will be recalled that this relationship involves the following personalities: The successful collaboration of Supreme Creators and Paradise Deity is the heart of the functioning of God the Sevenfold, and is the source of the converging sovereign power of the Supreme Being. Now, what do the Papers have to say, in detail, about this relationship? Consider the following: (11.4) 0:7.9 The Supreme Being is evolving as the correlator of the activities ". of triune Paradise Deity in . association with the Supreme Creators . Observation: The Papers can be most precise — when they want to be. The expression "triune Paradise Deity" is not a precise designation; it is ambiguous. The opinion is here advanced that this is intentional ambiguity, that the relationship between the Supreme Creators and Paradise Deity is not always the same. (199.5) 17:2.1 We are informed concerning the seven episodes in the creation of the Reflective Spirits that ". each such creative episode was . a liaison between the Paradise Trinity and one of the Master Spirits." When the creative power of the Supreme Creators is united with the creative potentials of the Paradise Trinity it becomes the ". source of the actuality of the Supreme Being." Observation: This is a clear-cut instance of the personal collaboration of each Master Spirit with the Trinity. Question: Is this the only manner in which the Seven Master Spirits can associate or otherwise collaborate with the Paradise Trinity? The answer is, "No!" (188.4 ) 16:3.16 The Seven Master Spirits can "unite as Sevenfold Deity." This is a collective Deity union and not a personality association. Such Sevenfold Deity ". is functionally associable with the Paradise Trinity." Deduction 1. The relationships between the Supreme Creators and the Paradise Deities are probably variable; there is more than one kind of relationship. Deduction 2. There is a sometimes-existent Sevenfold Deity that is a corporative union of the Master Spirits; this deity union is associable with the Trinity. Question: Does this intermittent (?) Sevenfold Deity that is the corporative union of the Seven Master Spirits in any way foreshadow the sometime-appearance of a deity-entity that will be a corporative union of the total divinity of the entire Corps of the Supreme Creators? (1270.10) 116:2.13 Reference is made to the Corps of Supreme Creators as being characterized by "divine unity of power and personality." This is the source of the power of the Almighty. Question: Could this "divine unity" also develop a coherence in and of itself? a non-power coherence? a type of divinity coherence? — and all of this quite apart from, or even repercussive to, the converging power of the Almighty? At this point a certain conclusion appears to be logical: at the same time that the Supreme Creators are collectively evolving the converging power of the Almighty, they are probably also evolving a new entity of the entire Corps of the Supreme Creators. This is not a personification of the Corps; this must be an externally-projected deity-unification of the entire Corps. We deduce that the attributes of this deity-entity would be (at least in potential) like those of the Master Spirits — supreme, ultimate, and supreme-ultimate. If the total collective action of the Corps of Supreme Creators does not result in the evolution of some deity-entity that is expressive of the collective total divinity of the entire Corps, then who is the third member of the Trinity Ultimate? (We should note that the Papers are silent on this question.) We are informed that the evolution of the Almighty is to the Corps of the Supreme Creators what the appearance of the Infinite Spirit is to the partnership of the Father-Son. (1270.11) 116:2.15 We now advance the proposition that the evolution of the sovereign power of the Almighty Supreme has its repercussive corollary in the concomitant evolution of the deity-entity that corporatively unifies the total experiential divinity of the entire Corps of Supreme Creators. If we desire to have a symbolic name for this entity, we could call it "Consolidated Supreme Creators, Incorporated." If we desire to visualize some "voice" for this entity, we might recall that the Seventh Master Spirit can speak for the Sevenfold Deity Union of the Master Spirits. (188.4) 16:3.16 This entity, "Consolidated Supreme Creators, Incorporated," or some entity equivalent thereto, must be the third member of the First Experiential Trinity. (This kind of speculative reasoning can, of course, be challenged as failing in logic, but it can hardly be challenged as either unwarranted or unwise, for the Papers [330.2) 30:0.2] seem to encourage this sort of "creative speculation.") If our rather lengthy reasoning about the probable members of the Trinity Ultimate is substantially correct, then such members would be precisely described only if they were designated as follows: (a) The Deity of the Supreme Being (b) The Deity of the Corps of the Master Architects (c) The Deity of the Corps of the Supreme Creators In the same sense, the Paradise Trinity is only loosely designated as the union of the Father, the Son, and the Spirit. A more precise (but obviously more awkward) designation would be: the union of the Deity of the Father, the Deity of the Son, and the Deity of the Spirit. § 4 status and functions of the trinity ultimate The Papers have quite a little to say about the present status and functions, and the future status and functions, of the First Experiential Trinity. Consider the following citations: (a) Present status (16.2) 0:12.5 The experiential trinities are not yet fully real; they are in process of being actualized. (1291.8) 117:7.4 The Trinity Ultimate could hardly form as a factual reality until after the complete emergence of the Supreme. But this trinity is now a "qualified reality" and the Qualified Vicegerents of the Ultimate are now in existence. While the Trinity Ultimate is not yet fully real, neither is it quite correct to say that it is not real. Perhaps we should classify it as a "becoming reality" and, as such, functional to a limited (but expanding) degree in the present universe age. (b) Present functions (1166.3) 106:3.5 Physical and spiritual evolution are unifying on finite levels in the Supreme, and on transcendental levels in the First Experiential Trinity. (353.6) 31:10.10 The mobilization of the seven finaliter corps is more than a response to the directive action of the Supreme; it discloses the directive activities of the First Experiential Trinity in the process of mobilizing both the finite and the absonite resources, forces, and personalities, in preparation for future developments in the outer space universes. The Trinity Ultimate is certainly functioning in the present universe age despite the incomplete status of the Supreme Being and the unfinished estate of the Corps of the Supreme Creators — not all universe Sons and Spirits have been commissioned, neither have they all finished their personal evolutionary growth as universe makers. (c) Future functions (113.6) 10:4.12 / (116.3) 10:8.2 / (1166.3) 106:3.5 The Paradise Trinity now co-ordinates ultimate realities, but it does this as a self-qualified absolute; the First Experiential Trinity will co-ordinate transcendentals as a transcendental. (1165.7) 106:3.2 The Trinity Ultimate is destined to bring about a further evolutionary unification of the master universe. (1166.2) 106:3.4 In the post-supreme ages (of the outer space levels) the finaliters will be carrying out the plans of the Paradise Deities as promulgated by the First Experiential Trinity. (ibid) This trinity provides the technique for the group attainment of ultimate destiny. The functions of the Trinity Ultimate will likely dominate the activities of the post-supreme ages, the ages of the organization and development of the universes of the four outer space levels. It would appear that the expanding activities of this trinity will experientially supplement (and might even eventually supplant) the co-ordinating functions of the existential Paradise Trinity with regard to absonite reality. (113.6) 10:4.12 The post-finite creatures (finaliters and others) will surely be serving under the direction of the Trinity Ultimate; and in this service, in the realms of outer space, these same finaliters and their associates may hope to attain the ultimate of creature destiny. § 5 unification of the trinity ultimate We know that the Trinity Ultimate is less than infinite because it embraces "derived Deities," beings derived from that which was produced by the action of the Paradise Trinity. (15.9) 0:12.3 Since the attainment goals of the Trinity Ultimate are also less than infinite, this trinity can unify in completion. (16.3, 5) 0:12.6, 8 The Trinity Ultimate apparently has three experiential goals: (a) The co-ordination of the entire master universe (1166.5) 106:4.2 (b) Its own experiential unification (16.5) 0:12.8 (We should not forget that Deity unity in the post-Havona creations "is an achievement." (c) The power-personalization of the Ultimate (16.3) 0:12.6 We advance the theory that these goals will be achieved in four broad stages and each of these stages will be associated with the invasion, the exploration, the development, and the final settling, of one of the outer space levels. There are four of these outer space levels and the conquest of each should be attended by corresponding progress in the co-ordination of the master universe, the unification of the Trinity Ultimate, and the emergence (the power-personalization) of God the Ultimate. Apparently all three goals will be simultaneously attained at the close of the Sixth Universe Age, the final development and settling of the Quartan Space Level, and the final emergence of God the Ultimate. (Appendix XVIII § 1) We know that trinity functions always encompass the realities of deity, that such deity realities always tend to personalize (16.1) 0:12.4, that the Trinity Ultimate is going to become completely unified (16.1) 0:12.4, and such completion of unification will result in the power-personalization of God the Ultimate. (16.3) 0:12.6 How will this happen? We simply do not know. The post-Havona creators (the Supreme Creators) are involved in this process (12.3) 0:10.12, and God the Ultimate is a personal participant in it. (16.1) 0:12.4 But the actual mechanics involved in the power-personalization of the Ultimate are not described in the Papers. (Nevertheless, see Appendix XXII § 7 - 9) § 6 footnote: trinity and triunity gestalts Why are trinities (and triunities) supersummative? Both have functions that are something more than the predictable sum of the attributes of their component members. (1147.9) 104:3.17 First of all, this appears to be true because both exhibit the qualities of pattern. We know that pattern may configure matter, mind, or spirit, or any combination of them. It can characterize "personalities, identities, entities, or nonliving matter." (10.2) 0:6.10 It appears as a reality because of the "coexistence of personality and power." (10.4) 0:6.12 In the higher sense, pattern appears because of the coexistence of Deity and energy. (ibid) Beyond this, both trinity and triunity appear to exhibit the qualities of system. We are informed that two objects have relationships; three or more eventuate a system. (1227.7) 112:1.17 Such a system is something more than a two-way relationship that has become more complex; its members are connected together, not by a relationship of each part to other parts, but rather by a relationship of each part to the whole. (ibid) Each one of the parts now has a "positional value" in relation to the pattern-of-the-whole. (1227.9) 112:1.19 It must be this arrangement of the parts (their positional values) that eventuates the Gestalt, the pattern-of-the-whole, with its unpredictable factors and its super-additive qualities. (Gestalt is a German word for which there is no English equivalent. Configuration-of-the-whole comes close. Pattern-of-the-whole is better. But neither one is quite right.) To illustrate this: Let us establish the difference between a non-pattern type of aggregation and the pattern of a system. (1227.9) 112.1.19 The simplest system will require three parts, so let us take three coins and let them fall on a table top. Since they fall by chance their positional values will have no particular meaning, no significant relationship. The three coins (unless, by rare chance, they fall in a straight line) will likely form an odd-shaped (scaline) triangle — but this is nothing like a symmetrical (equilateral) triangle. If we do this a second time, but this time arrange the coins carefully so that they are equidistant from each other, they will form a symmetrical triangle; each coin now has a significant "positional value." But this positional value is not a function of any one of the parts; it is due to the relationship of each part to the whole. The symmetry-of-triangularity is the Gestalt of the system, and it imparts a value to the whole that is greater than the sum of the individual parts. The appearance of a Gestalt — a system — signifies mind-action (intelligent purpose) in imposing pattern on what would otherwise be mere aggregation — and agglomeration. (483.9) 42:12.9 The value of an aggregation is equal to the sum of its parts; the value of a system is greater than the sum of its parts. (As a very simple illustration: If nine strangers should walk onto a baseball field it would be an agglomeration, an aggregation of nine men; it would not be a baseball team. These men are strangers to each other — and, perhaps, to the game. They do not know where they should be, nor when, nor how, nor even what they should do together. In contrast to this aggregation of nine strangers, think of an experienced baseball team. Now we have nine men who know where they should be, and why; who know what they should do, and how — at all times. They know their "positional values" and how to maintain these positional values throughout all the moving relationships of the entire game.) § 7 footnote: trinity and personality If both trinity and triunity are characterized by the supersummative effect which eventuates out of the Gestalt of a system, then why is it that triunity is a partnership association and trinity is a corporative entity? Let us look at all of the triunity associations. (1147.11) 104:4.1 The Universal Father is a member of each of the Seven Triunities. We believe he is functioning in each of these seven relationships (as in the First Triunity) in a manner we would best understand as "personal." (At least it is not otherwise-than-personal.) If this is the case, then it may be helpful to consider certain statements that are made concerning deity and personality: (1225.12) 112:0.12 Personalities are associable but they cannot be added together; they are nontotalable. Deduction: An association of personalities can never result in the eventuation of trinity; trinity is a total. (1167.5) 106:5.4 Only that which is deified can become trinity. Deduction: Deity can be added together; it is totalable. There is a certain malleability in deity that is foreign to the nature of personality. But, we should raise a point. Is it really impossible for personalities to be combined? How about trinitization? and the union of the two parental beings? Does not such a union constitute a totaling of the parental beings? The Papers answer these questions as concerns both creatures and creators: (a) This is not true with creatures (250.1) 22:7.7 The union of the parents of a creature-trinitized son is a limited union and seems to consist in a ". bi-unification of certain spiritual phases of personality . (b) This is not true with creators (250.2) 22:7.8 When the Father and the Son eternalized the Spirit they ". became as one and ever since have been one." (109.5) 10:2.1 But this is true only in the sense that the Father cannot function "as the absolute and unqualified personality" except in conjunction with the Son. (294.3) 26:8.4 On Paradise the Father is contactable apart from both the Son and the Spirit. Accordingly, we deduce that personality can enter into certain intimate and limited relationships with another personality, but cannot be unified with another personality in the corporative (trinity-totaling) sense. "Personality . can unify the identity of any living energy system." (1225.7) 112:0.7 But such a personality unification cannot be totaled with other personalities, neither (on deity levels) can it be fragmented. The Eternal Son is an "exclusively personal being" and cannot fragment his nature, as does the Father. (78.1) 6:5.5 The Father is just as much a person as is the Son, but he is "also everything else in addition." (78.2) 6:5.6 His prepersonal deity can be fragmented (333.7) 30:1.99, personal deity cannot. It is apparently impossible to subtract from personality; it seems to be equally impossible to total personalities. Personality appears to be inconcussible — take it, or leave it — it is as it is. Deity appears to be employing two techniques that are opposite, complemental, and interacting in the process of achieving maximum self-realization and self-expression. These two techniques are: individualization and unification — the individual and unique articulation of each possible part, and the full and complete unification of all such parts in the whole, without the loss of any factor of identity or individuality in each part. Deity seems to employ the following two techniques to accomplish these ends and to achieve them simultaneously: (a) personality expression, and (b) trinity formation. Personality produces an internal unification of the part; trinity eventuates in the external unification of the whole — the whole of whatever (superrmaterial) level that may be concerned. Personality acts in an intensive manner to unify the part; trinity acts in an extensive manner to unify the whole. Such achievement of trinity-total is an existential fact in the central creations; it is an experiential achievement in the outlying universes. Personality and trinity are two differing but complemental (deity) techniques for achieving unity (in opposite directions, at the same time) and for reconciling such antipodal expressions to each other at all times. The Paradise Deities give expression to 1,428,040 creative personalities in the Corps of Supreme Creators that is active in the present universe age. These Supreme Creators collaborate, within the framework of the plans that have been formulated by the Corps of 28,011 Master Architects, in such manner as to contribute to the power-personalizing of the Supreme Being. All three participants — all of the 1,428,040 personalities concerned — so function as to evolve the entities of the three Deity-presences that are trinity-unified in the First Experiential Trinity. We believe the cosmic situation that makes trinity formation inevitable is the presence of three Deities functioning on the same level of reality. In the Paradise Trinity, of eternal and existential status, it is the Deity-presences of the eternal and existential Father, Son, and Spirit. In the Trinity Ultimate, of subinfinite and experiential status, it is the three Deity-presences of the Supreme Being, the Architect-Corps, and the Supreme-Creator-Corps — also functioning on an experiential level of subinfinite reality. Two deities functioning on the same level of reality, can have a "relationship," but three such deities must eventuate a "system," and it would appear that the appearance of trinity is inherent in the eventuation of such a system. The binding force of the trinity-union of Deity must be divinity — ". the characteristic, unifying, and co-ordinating quality of Deity." Deity simultaneously seeks for two reciprocal techniques of self-realization — individuality-expression and totality-expression; individuality of expression in personality, totality of expression in trinity. Since trinity is also deity, it also seeks for new and further expression in personalization. Such trinity expression of a new personalization of deity gives rise to new deity relationships. If such new deity relationships become threefold then a new system will eventuate, with the result that there will be a further totaling of deity through the formation of a new trinity-total. The Paradise Trinity and the Trinity Ultimate can have a two-way "relationship." Such a two-way "relationship" would be automatically modified if a third trinity should ever make a factual appearance. The three trinities would eventuate a "system," possibly the final system, resulting in the trinity-totaling of three trinity-totals — the appearance of the Trinity of Trinities. Appendices to A Study of the Master Universe - Appendix I. Master Universe Antecedents - Appendix II. Paradise and the Master Universe - Appendix III. Space Levels of the Master Universe - Appendix IV. The Universe Ages - Appendix V. Dual-Deity in the Universe Ages - Appendix VI. Total Deity in the Universe Ages - Appendix VII. Mechanisms of Experiential Growth - Appendix VIII. Transformative Techniques - Appendix IX. The Chronology of Local Universes - Appendix X. The First Experiential Trinity - Appendix XI. The Post-Supreme Ages - Appendix XII. Expansion of God the Sevenfold - Appendix XIII. Evolution of Universe Sons and Spirits - Appendix XIV. Expanding Influence of the Master Spirits - Appendix XV. Master Architects and Transcendentalers - Appendix XVI. Physical Space (and Mass) Magnitudes of the Master Universe - Appendix XVII. Time Magnitudes of the Master Universe - Appendix XVIII. The Nature of God the Ultimate - Appendix XIX. The Second Experiential Trinity - Appendix XX. The Post-Ultimate Age - Appendix XXI. The Concept of the Cosmos Infinite - Appendix XXII. Power-Personality Synthesis - Appendix XXIII. The Trinity of Trinities - Appendix XXIV. The Third Experiential Trinity - Appendix XXV. The Trinitized Nature of God the Absolute - Appendix XXVI. Functions of the Supreme-Ultimate - Appendix XXVII. Growth of the Cosmos Infinite
2.1 2.2 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 4.4 4.5 4.6 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 11.1 11.2 11.3 12.1 13.1 14.1 15.1 16.1 17.1 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 20.1 21.1 21.2 21.3 21.4 21.5 22.1 22.2 22.3 23.1 23.2 23.3 24.1 24.2 24.3 24.4 25.1 25.2 25.3 26.1 27.1 27.2 27.3 27.4 27.5 27.6 28.1 28.2 28.3 29.1 29.2 30.1 31.1 31.2 32.1 32.2 32.3 33.1 34.1 34.2 34.3 34.4 35.1 35.2 35.3 35.4 36.1 36.2 36.3 37.1 37.2 37.3 37.4 38.1 38.2 39.1 39.2 40.1 40.2 40.3 41.1 41.2 41.3 42.1 42.2 42.3 42.4 42.5 43.1 43.2 43.3 43.4 43.5 43.6 44.1 44.2 44.3 44.4 44.5 44.6 45.1 45.2 46.1 46.2 47.1 47.2 48.1 48.2 49.1 49.2 49.3 49.4 50.1 50.2 51.1 51.2 51.3 52.1 52.2 52.3 52.4 53.1 54.1 54.2 54.3 54.4 54.5 55.1 55.2 55.3 55.4 56.1 56.2 56.3 56.4 57.1 57.2 58.1 58.2 59.1 59.2 60.1 60.2 61.1 61.2 62.1 62.2 62.3 62.4 63.1 63.2 63.3 64.1 64.2 65.1 66.1 67.1 68.1 68.2 69.1 70.1 70.2 70.3 71.1 71.2 71.3 72.1 72.2 72.3 72.4 73.1 73.2 73.3 73.4 74.1 74.2 75.1 75.2 75.3 76.1 76.2 76.3 76.4 77.1 77.2 77.3 78.1 78.2 78.3 78.4 78.5 79.1 79.2 80.1 80.2 80.3 81.1 81.2 82.1 82.2 82.3 83.1 83.2 83.3 83.4 83.5 83.6 84.1 84.2 84.3 85.1 85.2 85.3 86.1 86.2 86.3 86.4 86.5 87.1 87.2 87.3 88.1 88.2 88.3 89.1 89.2 89.3 89.4 90.1 91.1 92.1 92.2 93.1 93.2 94.1 94.2 95.1 95.2 95.3 95.4 95.5 96.1 96.2 96.3 97.1
106:0.1 Nije dovoljno da uzlazni smrtnik upozna jedino osnovu odnosa Božanstva s porijeklom i ispoljenjima kozmičke stvarnosti; čovjek pored toga treba steći određeno poznavanje odnosa koji vladaju između njega i brojnih razina egzistencijalnih i eksperimentalnih stvarnosti, potencijalnih i aktualnih stvarnosti. Bolje poznavanje kozmičkih stvarnosti kao i vještine njihove međupovezanosti, integracije i ujedinjenja uveliko pomažu čovjekovoj zemaljskoj orijentaciji, kozmičkom uvidu i duhovnom usmjerenju. 106:0.2 Suvremeni veliki svemir i javljajući glavni svemir su načinjeni od mnogih oblika i faza stvarnosti koje, svaka za sebe, postoje na više razina funkcionalne aktivnosti. Ovi višestruki egzistenti i latenti već su sugerirani u ovom zapisu i ovom ih prilikom grupiramo kako bi olakšali konceptualni prikaz u slijedeće kategorije: Nekompletni finiti. Ovo je trenutni status uzlaznih bića velikog svemira, trenutni status smrtnika Urantije. Ova razina obuhvaća stvorenja od ljudskih bića planetarne egzistencije do, ali ne i uključujući, bića koja postižu ostvarenje sudbine. Ona se odnosi na svemire od ranih fizičkih početaka do, ali ne i uključujući, uspostavu svjetla i života. Ova razina gradi trenutnu perifieriju stvaralačke aktivnosti u vremenu i prostoru. Ona se naočigled kreće od Raja prema spoljašnjosti, kako okončanje suvremene kozmičke dobi treba posvjedočiti utemeljenje velikog svemira u stadiju svjetla i života, te definitivno posvjedočiti pojavu nekog novog reda razvojnog rasta u prvoj razini spoljašnjeg prostora. Maksimalni Finiti. Ovo je suvremeni status svih eksperimentalnih bića koja su postigla ostvarenje sudbine – sudbine kakva je obznanjena u okvirima suvremene kozmičke dobi. Svi svemiri mogu postići maksimalnu razinu statusa, kako duhovno tako i fizički. Ali riječ “maksimum” je sama po sebi relativna – maksimum u odnosu na što? Ono što je maksimalno i naočigled konačno u suvremenoj kozmičkoj dobi može biti ništa drugo nego istinski početak budućih doba. Čini se da su neke faze Havone dostigle maksimum statusa. Transcendentali. Ova nadfinitna razina (antecedentno) slijedi finitno napredovanje. Ona podrazumijeva predfinitne korijene finitnih početaka i postfinitni smisao i značenje svih naočiglednih finitnih krajeva ili sudbina. Čini se da veliki dio Raja-Havone pripada transcendentalnom redu. Ultimati. Ova razina obuhvaća to što ima smisao i značenje u pogledu glavnog svemira i što se nadovezuje na sudbinsku razinu upotpunjenog glavnog svemira. Raj-Havona (naročito krug Očevih svjetova) po mnogo čemu ima ultiman smisao i značenje. Koapsoluti. Ova razina podrazumijeva iskustvenost na nadsvemirskom kozmičkom polju stvaralačkog izražaja. Apsoluti. Ova razina u sebi nosi vječnost prisutnosti sedam egzistencijalnih Apsoluta. Ona štoviše može podrazumijevati određenu mjeru asocijativnog iskustvenog postignuća, ali ako je ovo slučaj, ne znamo kako bi to bilo moguće ako ne preko kontaktnog potencijala ličnosti. 106:0.9 Beskonačnost. Ova razina je predegzistencijalna i postiskustvena. Neograničeno jedinstvo stvarnosti je hipotetska stvarnost prije svih početaka i poslije svih sudbina. 106:0.10 Ove razine stvarnosti predstavljaju ugodne kompromisne simbolizacije suvremene kozmičke dobi i moralne perspektive. Pored čovjekovog gledišta postoji i broj drugih načina gledanja na stvarnost kao i gledišta drugih kozmičkih doba. Stoga je bitno naglasiti da ovom prilikom izlažemo koncepte koji su posve relativni u smislu uvjetovanosti i ograničenosti zbog: Ograničenja jezika smrtnog bića. Ograničenja smrtnog uma. Ograničenog razvoja sedam nadsvemira. Činjenice da čovjek nije upoznat sa šest osnovnih ciljeva nadsvemirskog razvoja koji se ne odnose na uspon smrtnog čovjeka do Raja. Činjenice da čovjek nije u stanju shvatiti čak ni ograničeno gledište vječnosti. Činjenice da nije moguće predočiti kozmičku evoluciju i sudbinu u odnosu na sva kozmička doba, a ne samo u odnosu na suvremeno doba evolutivnog razvoja sedam nadsvemira. Nesposobnosti stvorenog bića da shvati pravo značenje bilo predegzistencijala ili postiskustvenosti – onoga što je prije početaka i poslije sudbina. 106:0.18 Rast stvarnosti je uvjetovan okolnostima slijeda kozmičkih doba. Dok u vrijeme Havone centralni svemir nije prošao procesom evolutivne promjene, u suvremenim epohama nadsvemiske dobi on prolazi određenim progresivnim promjenama koje su povezane s koordinacijom evolutivnih nadsvemira. Sedam nadsvemira, koji trenutno prolaze procesom evolucije, trebaju jednog dana postići utemeljenje u stadiju svjetla i života, dostići granice rasta suvremene svemirske dobi. Ali naredno doba, doba prve razine spoljašnjeg prostora, bez sumnje treba osloboditi nadsvemire od njihove današnje sudbine ograničenja. Preobilnost uvijek prati upotpunjenje. 106:0.19 Ovdje navodimo jedino dio ograničenja na koja nailazimo pri pokušaju predstave ujedinjene koncepcije kozmičkog rasta stvari, značenja i vrijednosti i njihove sinteze na sve višim razinama stvarnosti. 106:1.1 Primarne faze finitne stvarnosti – faze koje vode porijeklo od duha – neposredno se ispoljavaju na razinama stvorenih bića kao savršene ličnosti i na kozmičkim razinama kao savršena tvorevina Havone. Iskustveno Božanstvo se tako izražava u duhu-osobi Boga kao Vrhovni Havone. Ali sekundarne, evolutivne, vremenski-prostorno uvjetovane faze finitnog postaju kozmički integrirane jedino kao rezultat rasta i postignuća. Dok s vremenom svi sekundarni ili usavršavajući finiti postižu razinu koja odgovara razini primarnog savršenstva, ova sudbina u sebi nosi vremensko zakašnjenje, konstitutivnu nadsvemirsku kvalifikaciju koja nije genetički prisutna u centralnoj tvorevini. (Upoznati smo s postojanjem tercijarnih finita, ali nam još nije obznanjena metoda njihove integracije.) 106:1.2 Ovo vremensko zakašnjenje koje vlada nadsvemirom, ova zapreka pri postignuću savršenstva, pruža priliku stvorenim bićima za sudjelovanje u evolutivnom rastu. Zahvaljujući njemu, stvoreno biće može u procesu vlastite evolucije postati partner Stvoritelja. Za vrijeme ovog ekspanzivnog rasta ono što je nepotpuno povezuje se sa savršenim zahvaljujući djelovanju Boga Sedmostrukog. 106:1.3 Bog Sedmostruki svjedoči činjenici da Rajsko Božanstvo priznaje postojanje vremenskih zapreka u evolutivnim svemirima prostora. Bez obzira na udaljenost od Raja, bez osvrtanja na dubinu prostora iz koje opstala materijalna ličnost vuče porijeklo, Bog Sedmostruki je prisutan i posvećen brižnom i suosjećajnom radu na promicanju istine, ljepote i dobrote ovako nepotpunom, napaćenom stvorenom biću evolutivnog porijekla. Božanska služba Sedmostrukog proteže se prema unutrašnjosti, u smjeru Vječnog Sina Rajskog Oca kao i prema spoljašnjosti, kroz Stare Dane do kozmičkih Očeva – Sinova Stvoritelja. 106:1.4 Čovjek, osobno biće koje se uspinje duhovnom progresijom, pronalazi osobnu i duhovnu božanstvenost Sedmostrukog; ali postoje i druge faze Sedmostrukog koje nisu povezane s progresijom ličnosti. Božanski aspekti ove grupacije Božanstva trenutno su integrirani u vezi između Sedam Glavnih Duhova i Spojenog Činitelja, dok im je suđeno da postanu vječno ujedinjeni u javljajućoj ličnosti Vrhovnog Bića. Druge faze Boga Sedmostrukog su integrirane ne druge načine u suvremenoj kozmičkoj dobi, dok im je svima suđeno ujedinjenje u Vrhovnom. Sedmostruki, u svim fazama, je izvor relativnog jedinstva funkcionalne stvarnosti suvremenog velikog svemira. 106:2.1 Kako Sedmostruki Bog funkcionalno koordinira finitnu evoluciju, tako Vrhovno Biće s vremenom sintetizira postignuće sudbine. Vrhovni je božanska kulminacija evolucije velikog svemira – fizička evolucija oko nukleusa-duha i s vremenom dominacija nukleusa-duha nad okružjem rotirajućih domena fizičke evolucije. Sve ovo se odvija u skladu s mandatima ličnosti: Rajske ličnosti u najvišem smislu, ličnosti Stvoritelja u kozmičkom smislu, smrtne ličnosti u ljudskom smislu, Vrhovne ličnosti u kulminirajućem ili iskustveno sveobuhvatnom smislu. 106:2.2 Koncept Vrhovnog mora ostaviti prostora različitim načinima prepoznavanja osobe duha, kao evolutivne moći i kao sinteze moći-ličnosti – ujedinjenja evolutivne moći s duhom-ličnosti i kroz dominaciju duha-ličnosti. 106:2.3 Duh, na koncu konca, dolazi s Raja kroz Havonu. Energija-materija naočigled evoluira u dubinama prostora i postaje organizirana u obliku moći zahvaljujući djelovanju djece Beskonačnog Duha u suradnji sa Sinovima Stvoriteljima Boga. Sve ovo je iskustveno; ovo je transakcija vremena i prostora koja obuhvaća široki raspon živih bića uključujući Božanske stvoritelje i evolutivna stvorenja. Moć-uprava Stvaralačkih božanstava u velikom svemiru polako se širi kako bi obuhvatila evolutivno utemeljenje i stabilizaciju vremensko-prostornih tvorevina i ovo predstavlja razvoj iskustvene moći Boga Sedmostrukog. Ovo obuhvaća cijeli gamut postignuća božanstva u vremenu i prostoru od darivanja Ispravljača koji predstavljaju dar Oca Svih do podarenja života koje je djelo Rajskih Sinova. Ovo je zaslužena moć, demonstrirana moć, iskustvena moć; ona stoji u kontrastu s vječnom moći, nepojmljivom moći, egzistencijalnom moći Rajskih Božanstava. 106:2.4 Ova iskustvena moć koja izrasta iz božanskih postignuća Boga Sedmostrukog sama po sebi ispoljava kohezivne osobine božanstva sintetiziranjem – totaliziranjem – svemoguće moći postignutog iskustvenog ovladavanja evolutivnim tvorevinama. Sva ova presilna moć s druge strane nalazi koheziju duha-ličnosti na pilotskom planetu spoljašnjeg pojasa Havona svjetova u jedinstvu s duhom-ličnosti Havona prisutnosti Boga Vrhovnog. Na taj način ovo iskustveno Božanstvo postiže kulminaciju duge evolutivne bitke unošenjem duha-prisutnosti i božanske ličnosti koja prožima centralnu tvorevinu u proizvod moći vremena i prostora. 106:2.5 Na taj način Vrhovni s vremenom postiže obujmljenje svega što evoluira u vremenu i prostoru dok u iste ove osobine unosi duh ličnosti. Kako stvorenja, uključujući smrtnike, imaju ličnost i kao osobe sudjeluju u ovoj veličanstvenoj transakciji, one definitivno postižu kapacitet za poznavanje Vrhovnog i za postignuće njegove spoznaje koju ostvaruju kao djeca ovog evolutivnog Božanstva. 106:2.6 Mihael iz Nebadona je kao Rajski Otac zbog toga što dijeli svoje Rajsko savršenstvo; tako će i evolutivni smrtnici jednog dana postići srodnost s iskustvenim Vrhovnim jer će uistinu dijeliti njegovo evolutivno savršenstvo. 106:2.7 Bog Vrhovni je iskustven; on se stoga potpuno može doživjeti u iskustvu. Egzistencijalne stvarnosti sedam Apsoluta ne mogu se spoznati vještinom iskustva; ličnosti finitnih stvorenih bića jedino mogu spoznati stvarnosti ličnosti Oca, Sina i Duha kad se odaju stavu koji predstavlja spoj molitve i obožavanja. 106:2.8 S upotpunjenjem sinteze moći-ličnosti Vrhovnog Bića bit će povezana sva apsolutnost više triodita koji se na ovaj način mogu povezati, i sve finitne ličnosti će biti u stanju iskustveno postići i razumjeti ovu veličanstvenu ličnost evolucije. Kad uzlazna bića postignu postuliranu sedmu fazu egzistencije duha, ona postižu ostvarenje novih značenja-vrijednosti apsolutnosti i beskonačnosti triodita koji se obznanjuju na podapsolutnim razinama u Vrhovnom Biću, koje se može doživjeti u iskustvu. Ali postignuće ovih stadija maksimalnog razvoja vjerovatno treba sačekati koordinirano utemeljenje cijelog velikog svemira u stadiju svjetla i života. 106:3.1 Apsonitni arhitekti izgrađuju nacrt; Vrhovni Stvoritelji ga ostvaruju; Vrhovno Biće treba sprovesti njegovo upotpunjenje koje Vrhovni Stvoritelji ostvaruju u vremenu, onako kako ga u prostoru najavljuju Glavni Arhitekati. 106:3.2 Za suvremene dobi administrativna koordinacija glavnog svemira je djelo Arhitekata Glavnog Svemira. Ali pojava Svemogućeg Vrhovnog pri terminaciji suvremene dobi signalizira da je evolutivni finit ostvario prvu razinu iskustvene sudbine. Ova pojava zasigurno treba rezultirati upotpunjenim djelovanjem prvog iskustvenog Trojstva – jedinstvom Vrhovnih Stvoritelja, Vrhovnog Bića i Arhitekata Glavnog Svemira. Ovom je Trojstvu suđeno da sprovede dalju evolutivnu integraciju glavne tvorevine. 106:3.3 Rajsko Trojstvo je istinski beskonačno, a ni jedno Trojstvo ne može biti beskonačno ako ne obuhvaća ovo izvorno Trojstvo. Ali izvorno Trojstvo je eventualnost isključive povezanosti apsolutnih Božanstava; podapsolutna bića nisu bila povezana s ovom praiskonskom vezom. Novija iskustvena Trojstva štoviše obuhvaćaju djelovanja ličnosti stvorenih bića. Ovo je definitivno istina kad se radi o Trojskom Ultimatu, gdje sama prisutnost Glavnih Sinova Stvoritelja među pripadnicima Vrhovnih Stvoritelja označava istovremenu prisutnost aktualnog i bonificiranog iskustva unutar ove veze Trojstva. 106:3.4 Prvo iskustveno Trojstvo osigurava grupno postignuće ultimnih eventualnosti. Grupne povezanosti imaju sposobnost anticipacije, štoviše transcendentiranja, individualnih sposobnosti; ovo je istina i iznad finitne razine. U budućim dobima, nakon što se sedam nadsvemira utemelji u stadiju svjetla i života, Zbor Finalnosti će nesumnjivo promaknuti ciljeve Rajskih Božanstava kako ih diktiraju Trojski Ultimati i kao što su isti ujedinjeni preko moći-ličnosti Vrhovnog Bića. 106:3.5 U svim događajima gigantskog kozmičkog razvoja prošle i buduće vječnosti, spoznajemo ekspanziju razumljivih elemenata Oca Svih. Kao JA JESAM, mi filozofski postuliramo njegovo prožimanje cjelokupne beskonačnosti, ali ni jedno stvorenje ne može iskustveno obuhvatiti ovaj postulat. Kako se svemir širi i kako gravitacija i ljubav prodiru u vremensko-organizirajući prostor, u stanju smo shvatiti sve više Prvog Izvora i Centra. Možemo osjetiti prostornu prisutnost Neograničenog Apsoluta i detektirati evolucija bića duha i ekspanziju u božanskoj prisutnosti Božanstva Apsoluta dok se kozmička evolucija i evolucija duha sjedinjuju umom i iskustvom na finitnim razinama božanstva kao Vrhovno Biće i koordiniraju na transcendentalnim razinama kao Trojski Ultimati. 106:4.1 Rajsko Trojstvo nesumnjivo koordinira u ultimnom smislu ali djeluje u ovom pogledu kao samoograničeni apsolut; iskustveno Ultimno Trojstvo koordinira transcendentalno kao transcendental. U vječnoj budućnosti ovo iskustveno Trojstvo treba, uz pomoć sve većeg ujedinjenja, dalje aktivirati javljajuću prisutnost Ultimnog Božanstva. 106:4.2 Dok je Ultimnom Trojstvu suđeno da bude koordinator glavne tvorevine, Ultimni Bog je transcendentalna moć-personalizacija upravljenja cijelog glavnog svemira. Upotpunjena pojava Ultimnog podrazumijeva upotpunjenje glavne tvorevine i obilježava punu pojavu ovog transcendentalnog Božanstva. 106:4.3 Nije nam poznato koje će pojave biti uvedene s punom pojavom Ultimnog. Ali kako je Vrhovni trenutno duhovno i osobno prisutan u Havoni, Ultimni je tako prisutan u istim ovim prostranstvima u apsonitnom i nadosobnom smislu. A već ste upoznati s postojanjem Ograničenih Namjesnika Ultimnog, premda niste upoznati s njihovom lokacijom ili djelovanjem. 106:4.4 Ali bez obzira na administrativne odraze koji prate pojavu Ultimnog Božanstva, osobne vrijednosti njegove transcendentalne božanstvenosti mogu doživjeti sve ličnosti koje sudjeluju u aktualiziranju ove razine Božanstva. Transcendentiranje finitnog jedino može voditi postignuću ultimnog. Ultimni Bog postoji u transcendenciji vremena i prostora, ali je podapsolutan unatoč unutarnjem kapacitetu za funkcionalo povezivanje s apsolutima. 106:5.1 Ultimni je vrhunac transcendentalne stvarnosti upravo kao što je Vrhovni vršni kamen evolutivno-iskustvene stvarnosti. Aktualna pojava ovih dvaju iskustvenih Božanstava polaže temelje za drugo iskustveno Trojstvo. Ovo je Trojstvo Apsolut, ujedinjenje Vrhovnog Boga, Ultimnog Boga i Neobznanjenog Sprovoditelja Kozmičke Sudbine. Ovo Trojstvo ima teoretski kapacitet za aktivaciju Apsoluta potencijalnosti – Božanstva, Univerzala i Neograničenosti. Ali do upotpunjene formacije ovog Trojstva Apsoluta jedino može doći nakon upotpunjenja evolucije cijelog velikog svemira, od Havone do četvrte ili spoljašnje razine prostora. 106:5.2 Treba biti jasno da su ova iskustvena Trojstva korelativna, ne samo u pogledu osobina ličnosti iskustvenog Božanstva, već i u neosobnim osobinama koje obilježavaju njihovo postignuće jedinstva Božanstva. Dok se ova prezentacija prvenstveno bavi osobnim fazama kozmičkog ujedinjenja, svejedno je istina da je neosobnim aspektima svemira nad svemirima također suđeno postignuće ujedinjenja kao što se može vidjeti u sintezi moći-ličnosti koja se trenutno sprovodi u evoluciji Vrhovnog Bića. Ove osobine duha-osobnosti Vrhovnog ne mogu se odvojiti od povlastica moći Vrhovnog i obje su upotpunjene nepoznatim potencijalnom Vrhovnog uma. Bog Ultimni ne može kao osoba biti uveden pod neosobne aspekte Ultimnog Božanstva. Ali na apsolutnim razinama Božanstva. Tako se ni Neograničeni Apsoluti se ne mogu odvojiti i razlikovati u prisutnosti Univerzalnog Apsoluta. 106:5.3 Sama po sebi, trojstva nisu osobna, niti su u sukobu s ličnosti. Ona prije obuhvaćaju i usklađuju ličnost, u kolektivnom smislu, s neosobnim djelovanjima. Trojstva su, tako, uvijek stvarnost božanstva, a nikad stvarnost ličnosti. Osobni aspekti trojstva počivaju u njegovim individualnim pripadnicima, ali kao individualne osobe oni nisu to trojstvo. Oni su trojstvo jedino kolektivno; to je trojedinstvo. Ali trojstvo uvijek uključuje svo obuhvaćeno božanstvo; trojstvo je božanstvo u jedinstvu. 106:5.4 Tri Apsoluta – Božanstvo, Univerzal i Neograničeni – nisu trojstvo; oni svi nisu božanstvo. Jedino ono što je obožanstvljeno postaje trojstvo; sve druge asocijacije su trojedinstva ili trioditi. 106:6.1 Suvremeni potencijal glavnog svemira se teško može smatrati apsolutnim, premda može biti približno ultiman; smatramo da je nemoguće postići puno otkrivenje apsolutnih značenja-vrijednosti u okvirima podapsolutnog kozmosa. Stoga nailazimo na bitnu teškoću pri pokušaju shvaćanja sveobuhvatnog izražaja neograničenih mogućnosti triju Apsoluta ili štoviše pri pokušaju vizualizacije iskustvene Personalizacije Boga Apsoluta na ovoj neosobnoj razini Božanstva Apsoluta. 106:6.2 Čini se da je prostor kao stadij glavnog svemira adekvatno prikladan za aktualiziranje Vrhovnog Bića, za formiranje i puno djelovanje Trojstva Ultimnog, za javljanje Boga Ultimnog i štoviše za rađanje Trojstva Apsoluta. Ali naše ideje u vezi punog djelovanja drugog iskustvenog Trojstva obuhvaćaju ideje koje prelaze granice prostranog glavnog svemira. 106:6.3 Ako zamislimo kozmos-infinit – neki neograničeni kozmos koji prevazilazi granice glavnog svemira – i ako zamislimo da se finitni razvoji Apsolutnog Trojstva trebaju odigrati na tako nadultimnom podiju djelovanja, moguće je zamisliti da upotpunjeno djelovanje Trojstva Apsoluta treba dostići konačni izražaj u tvorevinama beskonačnosti i da treba sprovesti apsolutnu aktualizaciju svih potencijala. Integracija i asocijacija ekspanzivnih segmenata stvarnosti prilazi razinama apsolutnosti statusa koji je proporcionalan uvođenju cjelokupne stvarnosti u okvire ovako povezanih segmenata. 106:6.4 Drugim riječima: Trojstvo Apsolut, kako samo ime govori, uistinu je apsolut u totalnom djelovanju. Ne znamo kako apsolut može postići puni izražaj na uvjetovanim, ograničenim i na druge načine restriktiranim osnovama. Stoga moramo prepostaviti da ovakvo sveobuhvatno djelovanje treba biti neuvjetovano (u potencijalu). Štoviše, čini se da ono što je neuvjetovano također treba biti neograničeno, ako ništa drugo s kvalitativnog gledišta, premda nismo tako sigurni u pogledu kvantitativnih odnosa. 106:6.5 U ovo smo, međutim, sigurni: Dok je egzistencijalno Rajsko Trojstvo beskonačno i dok je iskustveno Ultimno Trojstvo podbeskonačno, Trojstvo Apsolut se ne može tako lako klasificirati. Premda je iskustveno u porijeklu i građi, definitivno se nadograđuje na egzistencijalne Apsolute potencijalnosti. 106:6.6 Dok ljudskom umu teško može biti od velike koristi da pokuša shvatiti tako daleke i nadljudske koncepte, sugeriramo da se djelovanje vječnosti Trojstva Apsoluta može smatrati kulminacijom u nekoj vrsti iskustvenosti Apsoluta potencijalnosti. Ovo može djelovati kao realističan zaključak u vezi Univerzalnog Apsoluta, ako ne i Neograničenog Apsoluta; ako ništa drugo, znamo da Univerzalni Apsolut nije jedino statičan i potencijalan, već je također asocijativan u cjelokupnom smislu Božanstvenosti tih svjetova. Ali u pogledu shvatljivih vrijednosti božanstva i ličnosti, ove pretpostavke podrazumijevaju personalizaciju Božanstva Apsoluta i pojavu tih nadosobnih vrijednosti i ultraosobnih značenja koja počivaju u upotpunjenju ličnosti Boga Apsoluta – trećeg i posljednjeg iskustvenog Božanstva. 106:7.1 Određene teškoće u formiranju koncepta beskonačne integracije stvarnosti ulaze u sastav činjenice da sve takve ideje obuhvaćaju dio finalnosti kozmičkog razvoja, određenu vrstu iskustvene realizacije svega što ikad može postojati. Nezamislivo je da kvantitativna beskonačnost ikad može biti potpuno realizirana u finalnosti. Uvijek će postojati neistražene mogućnosti u tri potencijalna Apsoluta koja nikakva mjera iskustvenog razvoja ne može iscrpiti. Sama vječnost, premda apsolutna, nije više nego apsolutna. 106:7.2 Čak se ni tentativni koncept finalne integracije ne može odvojiti od plodova neograničene vječnosti i stoga je praktično neostvariv u bilo kakvoj zamislivoj budućnosti. 106:7.3 Sudbina se temelji djelovanjem slobodne volje Božanstava koja čine Rajsko Trojstvo; sudbina se temelji u prostranstvima prostora triju velikih potencijala čija apsolutnost obuhvaća mogućnosti sveg budućeg razvoja; sudbina se vjerovatno sprovodi djelovanjem Sprovoditelja Kozmičke Sudbine i ovo djelovanje vjerovatno obuhvaća Vrhovno i Ultimno u Trojstvu Apsolutu. Iskustvena bića ako ništa drugo mogu djelomično shvatiti iskustvenu sudbinu; ali čovjeku teško može biti shvatljiva sudbina koja se nadograđuje na beskonačne potencijale. Finalnost sudbine je egzistencijalno-iskustveno postignuće koje se naočigled razvija u Božanstvu Apsolutu. Ali Božanstvo Apsolut stoji u odnosu vječnosti naspram Neograničenog Apsoluta djelovanjem Univerzalnog Apsoluta. Ova tri Apsoluta, iskustvena u mogućnosti, zapravo su egzistencijalna te su štoviše, kako su neograničena, bezvremena, bezprostorna, neobvezana i neizmjerna – istinski beskonačna. 106:7.4 Mala vjerovatnoća postignuća određenog cilja ne staje na put formiranju filozofskih teorija o mogućim sudbinama. Moguće da se aktualiziranje Božanstva Apsoluta kao dostižnog apsolutnog Boga ne može praktično ostvariti; ali ovakvi finalni plodovi svejedno predstavljaju teoretsku mogućnost. Angažman Bezuvjetnog Apsoluta u nekom neshvatljivom kozmosu-infinitu može biti neizmjerno udaljen u budućnosti beskrajne vječnosti, ali takva hipoteza svejedno ostaje validna. Smrtnici, morontijanci, duhovi, finaliteri, Transcendentalisti i drugi, zajedno sa samim svemirima i svim drugim fazama stvarnosti, svakako imaju potencijalnu finalnu sudbinu koja je apsolutna u vrijednosti; ali sumnjamo da bilo koje biće ili svemir mogu u cjelosti postići sve aspekte takve sudbine. 106:7.5 Bez obzira na to koliko čovjek napreduje u shvaćanju Oca, vaš um uvijek posrće pred neobznanjenom beskonačnosti Oca-JA JESAM, neistraženog prostranstva koje ostaje neshvatljivo i nepojmljivo širom svih krugova vječnosti. Bez obzira na to koliko Boga čovjek bude postigao, uvijek će biti više Boga čije postojanje čovjek nećete ni naslutiti. Smatramo da je ovo slučaj i na transcendentalnim razinama kao što je slučaj u domenama finitne egzistencije. Potraga za Bogom je beskrajna! 106:7.6 Ova nesposobnost postignuća Boga u konačnom pogledu ne treba obeshrabriti kozmička stvorenja; vi uistinu možete i hoćete dostići razine Božanstva Sedmostrukog, Vrhovnog i Ultimnog, koji vama znače isto što beskonačna spoznaja Boga Oca znači Vječnom Sinu i Spojenom Činitelju u njihovom apsolutnom statusu egzistencije vječnosti. Umjesto što će vas ova ideja mučiti, beskonačnost Boga treba poslužiti kao najsnažnije uvjerenje da širom sve beskrajne budućnosti pred ulaznom ličnosti stoji mogućnost i priliku za razvoj ličnosti i uspostavu veze s Božanstvom koju ni sama vječnost ne može iscrpiti ili okončati. 106:7.7 Dok finitnim stvorenjima velikog svemira koncept glavnog svemira može djelovati gotovo beskonačno, apsonitni arhitekti istog ovog svemira nesumnjivo shvaćaju njegovu povezanost s nezamišljenim razvojima u okvirima beskrajnog JA JESAM. Sam prostor je jedan ultimni uvjet, jedno uvjetno ograničenje u relativnoj apsolutnosti tihih zona srednjeg prostora. 106:7.8 U nepojmljivo udaljenoj budućnosti vječni trenutak finalnog upotpunjenja cijelog velikog svemira, nesumnjivo ćemo svi gledati unatrag na cijelu povijest kao ništa više od početka, jednostavnog stvaranja određenih finitnih i transcendentalnih temelja koji trebaju poslužiti još čarobnijoj metamorfozi neistražene beskonačnosti. U takvom budućem trenutku vječnosti glavni svemir će djelovati mlado; uistinu, on će uvijek biti mlad u usporedbi s neograničenim mogućnostima beskrajne vječnosti. 106:7.9 Mala vjerovatnoća postignuća beskonačne sudbine nikako ne staje na put razmišljanju o idejama u vezi ove sudbine i ne oklijevamo reći da ako tri apsolutna potencijala ikad budu mogla postati potpuno aktualizirana, moguće je zamisliti finitnu integraciju cjelokupne stvarnosti. Ova razvojna realizacija počiva na upotpunjenom aktualiziranju Neograničenog, Univerzalnog i Božanstva Apsoluta, tri potencijala čije sjedinjenje čini latenciju JA JESAM, suspendiranih stvarnosti vječnosti, iščekivanih mogućnosti koje stoje pred cijelom budućnosti i dalje. 106:7.10 Moramo priznati da su ovakve eventualnosti prilično udaljene; no unatoč tome, u mehanizmima, ličnostima i asocijacijama triju Trojstava vjerujemo da možemo detektirati mogućnost ponovnog ujedinjenja sedam apsolutnih faza Oca-JA JESAM. Ovo nas dovodi licem u lice s konceptom trostrukog Trojstva koje okružuje Rajsko Trojstvo egzistencijalnog statusa i Trojstva iskustvene prirode i porijekla koja iz njega prozilaze. 106:8.1 Ljudskom umu nije lako predočiti prirodu Trojstva Trojstava; ovo je aktualna sumacija cjelokupnosti iskustvene beskonačnosti koja se kao takva ispoljava u teoretskoj beskonačnosti realizacije vječnosti. U Trojstvu Trojstava iskustvena beskonačnost postiže identitet s egzistencijalnim beskonačnim i ovi se spajaju u prediskustvenom, predegzistencijalnom JA JESAM. Trojstvo Trojstava je finalni izraz svega što se podrazumijeva u petnaest trojedinosti i povezanih triodita. Relativnim bićima nije lako shvatiti finalnosti, bilo da se radi o egzistencijalnim ili iskustvenim; one stoga uvijek moraju biti predstavljene kao relativnosti. 106:8.2 Trojstvo Trojstava postoji u više faza. Ono sadrži mogućnosti, probabilitete i neminovnosti koje predstavljaju zapreku imaginacijama bića koja postoje na daleko višim razinama od ljudske. Ono ima implikacije koje nebeski filozofi ne mogu niti pojmiti, kako njegove implikacije zalaze u područje trojedinosti, a trojedinosti su na koncu konca, neshvatljive. 106:8.3 Trojstvo Trojstava se može predočiti na više načina. Odabrali smo trorazinski koncept kako slijedi: Razinu triju Trojstava. Razinu iskustvenog Božanstva. Razinu JA JESAM. 106:8.7 Ovo su razine sve većeg ujedinjenja. Ustvari, Trojstvo Trojstava je prva razina, dok druga i treća razina predstavljaju ujedinjenja-derivative prve razine. 106:8.8 PRVA RAZINA: Na ovoj izvornoj razini asocijacije vjerujemo da tri Trojstva djeluju kao savršeno sinhronizirane, premda zasebne, grupacije ličnosti Božanstva. Rajsko Trojstvo, asocijacija triju Rajskih Božanstava – Oca, Sina i Duha. Nemojte zaboraviti da Rajsko Trojstvo podrazumijeva trostruko djelovanje – apsolutno djelovanje, transcendentalno djelovanje (trojstvo Ultimnosti) i finitno djelovanje (Trojstvo Vrhovnosti). Rajsko Trojstvo je svaka i sve ove veze u svakom času i uvijek. Ultimno Trojstvo. Ovo je božanska asocijacija Vrhovnih Stvoritelja, Boga Vrhovnog i Arhitekata Glavnog Svemira. Dok je ovo adekvatna prezentacija božanskih aspekata ovog Trojstva, treba zabilježiti da postoje i druge faze ovog Trojstva koje se, štoviše, naočigled savršeno koordiniraju s ovim apsektima božanstvenosti. Apsolutno Trojstvo. Ovo je grupacija Vrhovnog Boga, Ultimnog Boga i Sprovoditelja Kozmičke Sudbine u pogledu svih božanskih vrijednosti. Određene druge faze ove trojedine grupacije odnose se na nebožanske vrijednosti u ekspanzivnom kozmosu. Ali ove se sjedinjuju s fazama božanstvenosti upravo kao što se aspekti moći i ličnosti iskustvenih Božanstava trenutno nalaze u procesu iskustvene sinteze. 106:8.12 Povezivanje ovih triju Trojstava u Trojstvo Trojstava omogućuje neograničenu integraciju stvarnosti. Ova grupacija sadrži uzroke, intermedije i finale; interceptore, ostvaritelje i sprovoditelje; početke, egzistencije i sudbine. Partnerstvo Oca-Sina postaje odnos Sina-Duha i neposredno poslije toga Duha-Vrhovnog, te dalje Vrhovnog-Ultimnog i Ultimnog-Apsoluta, sve do Apsoluta i Oca-Beskonačnog – do upotpunjenja kružnice vječnosti. Također, u drugim fazama koje nisu tako neposredno povezane s božanstvenosti i ličnosti, Prvi Veliki Izvor i Centar samoostvaruje neograničenost stvarnosti oko kružnice vječnosti, od apsolutnosti samoegzistencije kroz beskrajnost samootkrivenja, do finalnosti samoostvarenja – od apsoluta egzistencijala do finalnosti iskustvenosti. 106:8.13 DRUGA RAZINA: Koordinacija triju Trojstava neminovno povlači asocijativnu uniju iskustvenih Božanstava koji su genetski povezani s ovim Trojstvima. Priroda ove druge razine je nekom prilikom bila predstavljena kao: Vrhovni. Ovo je božanska posljedica jedinstva Rajskog Trojstva u iskustvenoj vezi sa Stvoriteljem-Stvaralačkom djecom Rajskih Božanstava. Vrhovni je božansko utjelovljenje upotpunjenja prvog stadija finitne evolucije. Ultimni. Ovo je božanska posljedica javljanja jedinstva drugog Trojstva, transcendentalne i apsonitne personifikacije božanstva. Ultimni se sastoji od različito povezanog jedinstva mnogih osobina i ljudska koncepcija Ultimnog treba uključiti ako ništa drugo one faze ultimnosti koje usmjeravaju kontrolu, kose se mogu doživjeti u osobnom iskustvu i koje mogu biti sjedinjene naponskim djelovanjem, ali postoje i mnogi drugi neobznanjeni aspekti eventuiranog Božanstva. Dok su Ultimni i Vrhovni usporedivi, oni nisu identični, niti je Ultimni jedino amplifikacija Vrhovnog. Apsolutni. Postoje mnoge teorije u vezi prirode treće osobe druge razine Trojstva Trojstava. Bog Aposlut nedvojbeno sudjeluje u ovom odnosu kao posljedica ličnosti konačnog djelovanja Trojstva Apsoluta, dok je Božanstvo Apsolut egzistencijalna stvarnost vječnog statusa. 106:8.17 Teškoće pri konceptualnog razumjevanju ovog trećeg pripadnika počivaju u činjenici pretpostavke da ovakav odnos ustvari podrazumijeva samo jednog Apsoluta. Teoretski, ako bi do toga došlo, bili bi svjedocima iskustvenog ujedinjenja triju Apsoluta u jednom. A primili smo k znanju da u beskonačnosti kao i egzistencijalno, postoji samo jedan Apsolut. Dok nije sasvim jasno tko je ovaj treći pripadnik, naišli smo na postulat da on može ubrajati Božanski, Univerzalni i Beskonačni Apsolut u nekom obliku nezamislive povezanosti i kozmičke manifestacije. Zasigurno, Trojstvo Trojstava teško može postići puno djelovanje bez punog ujedinjenja triju Apsoluta, dok se tri Apsoluta teško mogu ujediniti bez potpunog ostvarenja svih infinitivnih potencijala. 106:8.18 Vjerovatno će doći do minimalnog iskrivljenja istine ako se uzme da je treći pripadnik Trojstva Trojstava Univerzalni Apsolut, ako pri ovoj pretpostavci zamislimo Univerzalnog ne samo kao statičkog i potencijalnog već i asocijativnog. Ali još ne shvaćamo njegov odnos naspram stvaralačkih i evolutivnih aspekata djelovanja cjelokupnog Božanstva. 106:8.19 Premda je teško zamisliti upotpunjeni koncept Trojstva Trojstava, ograničeni koncept nije tako teško formirati. Ako se druga razina Trojstva Trojstava zamisli kao u biti osobna, postaje sasvim moguće postulirati jedinstvo Boga Vrhovnog, Boga Ultimnog i Boga Apsoluta kao osobnih reperkusija jedinstva osobnih Trojstava koja počivaju u korijenima ovih iskustvenih Božanstava. Usuđujemo se reći da će se ova tri iskustvena Božanstva zasigurno ujediniti na drugoj razini kao direktna posljedica rastućeg jedinstva njihovih ancestralnih i kauzativnih Trojstava koja ulaze u sastav prve razine. 106:8.20 Prva razina se sastoji od triju Trojstava; druga razina postoji kao ličnost-asocijacija iskustveno-evoluiranih, iskustveno-eventuiranih i iskustveno-egzistencijalnih ličnosti Božanstva. Bez obzira na bilo kakve konceptualne teškoće pri pokušaju razumijevanja potpunog Trojstva Trojstava, osobna asocijacija ovih triju Božanstava na drugoj razini postaje ispoljena našoj suvremenoj kozmičkoj dobi kao fenomen obožanstvljenja Majestona, koji je aktualiziran na ovoj drugoj razini činom Božanstva Apsoluta koje je djelovalo kroz Ultimni i u odgovor na inicijalni stvaralčki mandat Vrhovnog Bića. 106:8.21 TREĆA RAZINA: U neograničenoj hipotezi druge razine Trojstva Trojstava, počiva korelacija svih faza svih vrsta stvarnosti koje su postojale, koje jesu i koje mogu postojati u vječnosti beskonačnosti. Vrhovno Biće nije jedino duh već je i um i moć i iskustvo. Ultimni je sve ovo i mnogo više, dok u spojenom konceptu ove jednoće Božanstva, Univerzalnog i Neograničenog Apsoluta, postoji apsolutna finalnost cjelokupnog ostvarenja stvarnosti. 106:8.22 U jedinstvu Vrhovnog, Ultimnog i upotpunjenog Apsoluta, može doći do funkcionalnog preusklađenja onih aspekata beskonačnosti koje je izvorno segmentirao JA JESAM i koji su rezultirali pojavom Sedam Apsoluta Beskonačnosti. Premda kozmički filozofi smatraju da ovo predstavlja vrlo malu vjerovatnoću, svejedno, često postavljamo ovo pitanje: ako druga razina Trojstva Trojstava ikad bude mogla postići jedinstvo trojstva, kakve će biti posljedice ovakvog ujedinjenja božanstva? Ne znamo, ali smo uvjereni da bi ovo vodilo neposredno ostvarenju JA JESAM kao iskustvene dostižnosti. S točke gledišta ljudskog bića ovo može značiti da nepojmljivi JA JESAM može postati dijelom čovjekovog iskustva kao Otac-Beskonačni. Što bi ove apsolutne sudbine mogle značiti s neosobnog gledišta drugo je pitanje, pitanje koje jedino vječnost može pojasniti. Ali kad razmotrimo ove udaljene eventualnosti s gledišta osobnih stvorenih bića, možemo zaključiti da konačna sudbina svih ličnosti mora biti finalno poznavanje Oca Svih istih ovih ličnosti. 106:8.23 Kad filozofski zamislimo JA JESAM kao prošlu vječnost, on je usamljen, ne postoji nitko ovim njega. Ako se osvrnemo na buduću beskonačnost, ne vidimo kako se JA JESAM može promijeniti kao egzistencijal, dok smo skloni najaviti daleko veću iskustvenu razliku u budućnosti. Ovakav koncept JA JESAM podrazumijeva puno samoostvarenje – obuhvaća bezgraničnu galaksiju ličnosti koje svojom voljom slobodno sudjeluju u samoostvarenju JA JESAM i koje će vječno ostati apsolutni dobrovoljni dijelovi sveobuhvatnosti vječnosti, finalni sinovi apsolutnog Oca. 106:9.1 Pretpostavljamo da u konceptu Trojstva Trojstava može doći do iskustvenog ujedinjenja bezgranične stvarnosti i ponekad teoriziramo da se sve ovo može dogoditi u velikoj udaljenosti daleke vječnosti. Ali pored toga postoji aktualno i suvremeno ujedinjenje beskonačnosti u našoj dobi kao i u svim prošlim i budućim kozmičkim dobima; ovakvo ujedinjenje je egzistencijalno u Rajskom Trojstvu. Ujedinjenje beskonačnosti kao iskustvene stvarnosti je nepojmljivo udaljeno, ali kao neograničeno jedinstvo beskonačnosti trenutno dominira suvremenim kozmičkim egzistencijama i ujedinjuje divergencije cijele stvarnosti kao egzistencijalnog veličanstva koje je apsolutno. 106:9.2 Kad finitna bića pokušaju shvatiti beskonačno ujedinjenje razina finalnosti sprovedene vječnosti, nađu se suočeni s ograničenjima intelekta svog finitnog reda egzistencije. Vrijeme, prostor i iskustvo predstavljaju zapreke čovjekovom konceptualnom shvaćanju; a pored toga, bez vremena, bez prostora i bez iskustva, stvoreno biće ne može postići niti ograničeno razumijevanje kozmičke stvarnosti. Bez vremenskog senzibiliteta, ni jedno evolutivno biće ne može shvatiti odnose slijeda događaja. Bez vremenske percepcije, stvorenja ne mogu razumjeti dubine istovremenosti. Bez iskustva, niti jedno evolutivno biće ne može postojati; jedino Sedam Apsoluta Beskonačnosti mogu transcendentirati iskustvo, dok i oni mogu biti iskustveni u određenim fazama. 106:9.3 Vrijeme, prostor i iskustvo su čovjekova osnovna pomoćna sredstva u relativnoj percepciji stvarnosti i u isto vrijeme njegove najveće zapreke u procesu potpunog shvaćanja stvarnosti. Smrtnici i mnoga druga kozmička bića imaju potrebu misliti o potencijalima kao nečemu što je već aktualizirano u prostoru i što sazrijeva u vremenu, dok cijeli ovaj proces ustvari predstavlja vremensko-prostornu pojavu koja se ne događa na Raju i u vječnosti. Na apsolutnoj razini ne postoji bilo vrijeme ili prostor; tu svi potencijali mogu biti predočeni kao aktuali. 106:9.4 Koncept ujedinjenja sve stvarnosti, bilo u ovoj ili bilo kojoj drugoj kozmičkoj dobi, u osnovi je dvostruk: egzistencijalan i iskustven. Ovakvo jedinstvo je u procesu iskustvenog ostvarenja u Trojstvu Trojstava, ali stupanj očiglednog aktualiziranja u ovom trostrukom Trojstvu direktno je proporcionalan nestanku ograničenja i nesavršenosti kozmičke stvarnosti. Ali potpuna integracija stvarnosti je neograničena i vječno i egzistencijalno prisutna u Rajskom Trojstvu u sastavu kojeg, u samom ovom kozmičkom trenutku, beskonačna stvarnost je apsolutno ujedinjena. 106:9.5 Postojanje iskustvenih i egzistencijalnih gledišta neminovno vodi stvaranju paradoksa koji dijelom počiva na činjenici da su Rajsko Trojstvo i Trojstvo Trojstava odnosi vječnosti koje smrtnici mogu shvatiti jedino kao vremensko-prostornu relativnost. Ljudska predodžba postupnog iskustvenog aktualiziranja Trojstva Trojstava – vremensko gledište – mora biti nadopunjena dodatnim postulatom da se tu već radi o faktualiziranju – sa stanovišta vječnosti. Ali kako je moguće pomiriti ova dva gledišta? Finitnim smrtnicima sugeriramo da prihvate istinu da je Rajsko Trojstvo egzistencijalno ujedinjenje beskonačnosti i da čovjek nema sposobnost detektiranja aktualne prisutnosti i upotpunjene manifestacije iskustvenog Trojstva Trojstava dijelom zbog reciprociteta izobličenja koje treba zahvaliti: Ograničenom ljudskom gledištu, nesposobnosti shvaćanja koncepta neograničene vječnosti. Nesavršenom ljudskom statusu, udaljenosti od apsolutne razine iskustvenog. Cilju ljudske egzistencije, činjenici da je ljudskom rodu suđeno da evoluira vještinom iskustva i da stoga mora zbog svojih usađenih i prirođenih osobina ovisiti o iskustvu. Jedino Apsolut može biti egzistencijalan i iskustven. 106:9.9 Otac Svih u Rajskom Trojstvu je JA JESAM Trojstva Trojstava i to što čovjek nije u stanju doživjeti Oca kao beskonačnog treba zahvaliti čovjekovim finitnim ograničenjima. Koncept egzistencijalnog, usamljenog, pred-Trojstvenog nedostižnog JA JESAM i postulat iskustvenog, dostižnog JA JESAM poslije Trojstva Trojstava je jedna te ista hipoteza; nikakva aktualna promjena ne nastupa u beskonačnom; svi očigledni razvoji postoje zahvaljujući uvećanom kapacitetu za spoznaju stvarnosti i kozmičkog cijenjenja. 106:9.10 JA JESAM, na koncu konca, mora postojati prije svih egzistencijala i poslije svega iskustvenog. Dok ove ideje ne moraju pojašnjavati paradokse vječnosti i beskonačnosti u ljudskom umu, one ako ništa drugo trebaju stimulirati finitne intelekte u smjeru razmatranja ovih beskrajnih problema, problema koji će vas nastaviti intrigirati na Salvingtonu i kasnije kad postanete finaliteri i nastavite putovati u beskrajnu budućnost svojih vječnih života u prostranim svemirima. 106:9.11 Prije ili kasnije sve kozmičke ličnosti počinju shvaćati da najveće poduzeće vječnosti počiva u beskrajnom istraživanju beskonačnosti, neprestanom putu otkrivanja koji vodi u smjeru apsolutnosti Prvog Izvora i Centra. Prije ili kasnije svi postajemo svjesni da je cjelokupni rast stvorenog bića proporcionalan njegovoj identifikaciji s Ocem. Dostižemo razumijevanje da živi Bog predstavlja vječnu putovnicu za beskrajne mogućnosti same vječnosti. Smrtnici će jednom shvatiti da je uspjeh u ovom poduzeću Beskonačnog direktno proporcionalan postignuću sličnosti s Ocem i da su u ovoj kozmičkoj dobi stvarnosti Oca obznanjene u osobinama božanstvenosti. Kozmička stvorenja osobno postižu sve ove osobine božanstvenosti u iskustvu božanskog života, a živjeti božanski znači aktualno živjeti volju Boga. 106:9.12 Materijalnim, evolutivnim, finitnim stvorenjima, život koji se temelji na življenju Očeve volje vodi direktno k postignuću dominacije duha u domeni ličnosti i dovodi ovo stvorenje jedan korak bliže shvaćanju Oca-Beskonačnog. Ovakav život koji je usmjeren prema Ocu počiva na temeljima istine, sensibiliteta ljepote i dominacije dobrote. Ovakva osoba koja poznaje Boga iznutra je iluminirana obožavanjem dok je spolja posvećena svesrdnom služenju univerzalnog bratstva svih ličnosti, suosjećajnoj službi koja je motivirana ljubavlju, dok su sve ove životne osobine ujedinjene u evolutivnoj osobi na sve višim razinama kozmičke mudrosti, samoostvarenja i obožavanja Oca. 106:9.13 [Predočio Melkizedek Nebadona.]