http___www.transmadrid.eu__page_id_99_lang_HR_1.xml
1.1 1.2 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 10.1 11.1 11.2 11.3 11.4 12.1 12.2 12.3 13.1 14.1 14.2 14.3 14.4 15.1 15.2 15.3 16.1 16.2 16.3 16.4 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 20.2 20.3 20.4 20.5 21.1 21.2 22.1 22.2
In 2002, Transmadrid came up with the idea of creating the Mediterranean Institute for Cooperation (MIC) in Dubrovnik. The project, still getting ready to be launched, it is a difficult ambition that has been confirmed, however, as a highly topical and clearly necessary matter. There is no doubt that this project would strengthen the philosophy which has guided the Transmadrid founders over the past 50 years. The creation of the MIC (Mediteranean Institute for Cooperation) would mean that even with the limitations of traditional business management and possible successes, an institute of public interest could be created during the lifetime of a company and its founders. The basic premise of the MIC would not mean any profit, but it would aim the full independence and freedom to expose their member’s opinions and decisions. This fact requires that the future founders of the Mediterranean Institute for Cooperation are willing to recognize these values and to identify themselves with those, while remembering that a project like this requires considerable financial means which are not easy to achieve without other interests as well. That is why the challenge is even greater. Living in a increasingly dynamic and unpredictable world and is however well organized by satellite telecommunication systems, the need of having a methodology to predict future events is obvious and legitimate. Also, in areas that may experience, or have already experienced a major socio-demographic or socio-political change, it has not only had a local but a global impact. The developed world, particularly the European Union countries, is getting better and economically and democratically more prosperous. But it is not “a forever strawberry field” as John Lennon dreamed and sang in the 60′s. Destroying ideological barriers through the fall of the communist system, which was symbolically represented by the Berlin Wall fall in 1989, has not closed past “scars”. There are new and great differences between the liberal and mercantilist capitalism which cannot replace those ideologies that failed, nor is able to create new doctrines to replace them. The major religions, through their representatives, are entrenched in positions more fundamentalist every day. The democratic system itself, rather than agreeing policy alternatives, is creating new ghosts represented by radical nationalism. Political leaders are empty of content in their speeches and unable to contribute with original ideas. Thus risking their political careers, they use the instruments previously known as inefficient. As consequences of these trends we are witnessing the collapse of global financial and economic system, creating a culture of social confrontations and wars. In 1993, the director of Transmadrid published an article under the title “Kosmar Pred Vratima Raja” (Chaos at the paradise gates) whose content was published more than 15 years ago and already warned about the uncertainties and dangers that lay ahead us: «Since the Berlin Wall fall, many of the promises of the new world system have not been fulfilled. Those which had nothing have become even poorer, while some of the new countries have become prisoners of war. Those who won are going through painful political processes and terrible economic experiences. Europe has changed its costume but we are holding a rotten apples basket, America turns to Asia, and all long for China, despite its ideological confusion. What has actually happened and what has changed in the meantime? The world has released the balance of fear imposed by Henry Kissinger as a strategic philosophy and an untouchable political religion. But the liberalization of nuclear threats has been quickly overtaken by new problems: fatigue, impotence and indecision. The blocks are no longer threatened, but this situation has not brought a new era of peace and stability,y democracy, open markets or prosperity. The desire of the West is to take its toll immediately and simultaneously the “welfare society” cannot pay the endless bills that has generated. Currently, U.S. strategists do not have time for long-term analysis, so they seek “instant answers” using virtual money and giving value to the paper. Meanwhile, the dignified old lady proud Europe sleeps and in that half-sleep dreams of controlling a common strength market. However, Europe is left with a basket of rotten apples (recession, unemployment, internal conflicts, terrorism threats and endless wars). Is a New world, is a new uncertaintie. The stakes are enormous: Change or death. And the compass needle trembles from port to starboard, without a definitive course. The aim of, both politically and economically underdevelopment the African continent is suffering, the starvation of its population, the lack of capital and the need to expand their markets into new ones, the migration processes driven by unavoidable circumstances and the imperfection of democratic processes in the countries without this tradition, as well as those who are going through a transitional stage, are all factors that create a series of new and unknown trends in the world. In this context, the Mediterranean countries, which were cradles of modern civilization and as such should be the key indicator of the direction for many solutions, are one of the world’s most explosive and unpredictable countries. The radical forms increasingly imposed in the global social scenario are introduced inside of the political life, what represents a latent bomb. The financial and economic global crisis and the undoubted incapacity of the existing ideologies to find solutions do nothing but powdering this explosive situation. For this reason, there is an increasing need for more dialogue as the only civilized solution, coupled with the critical confrontation of opinions, but subject to the need to understanding and accepting differences on behalf of the common good». For its 50 years of existence, Transmadrid has always been guided by the need for cooperation and the idea of overcoming differences and difficulties. We always look at the differences complementarily and adding value, trying to prove that this position is not only ethical, but also leads to success. We have built small bridges of cooperation that perhaps pave the way to a more broader and more ambitious one, which could become a reality through the Mediterranean Institute for Cooperation. Why Dubrovnik? The Mediterranean has not only always been the birthplace and place of development of different civilizations, but maybe because of it, an area where there were different traditions. Dubrovnik, a city with 15 centuries of history, is one of the most ancient Mediterranean cities. Dubrovnik is not only a symbol of the Croatian coast, but also a universal symbol, one of the most beautiful cities of the Mediterranean. As a city protected by UNESCO, Dubrovnik is a synthesis of historical tradition, trade, diplomacy and politics. A city that historically has retained its independence despite the sustained economic and political influences due to its strategic location. Because of its geographical position (it is in the middle of areas of influence in Central Europe, southeast Europe and the Balkans), the medieval Dubrovnik became a single meeting point of ideas, people and goods. The establishment of a Hispanic-Muslim bipolar world, in the turning point between two great epochs of history, the city-state of Dubrovnik has not only brought economic and spiritual benefits, but also the sovereignty and a privileged position in which it was feasible to seek dialogue between opposing parties. A new era of unknown challenges that will be needed before the new strength and new illusions are being opened just in front of Transmadrid. We hope that these illusions are still in the right way to look for new ways in which the historical, cultural, religious and economic differences appear not as a way of conflict and destruction, but as the chance for the foundation of a better world.
1.1 1.2 2.1 3.1 3.2 4.1 4.2 4.3 5.1 5.2 6.1 6.2 7.1 8.1 9.1 10.1 11.1 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 14.3 15.1 15.2 16.1 16.2 17.1 17.2 17.3 17.4 18.1 19.1 19.2 19.3 19.4 19.5 20.1 20.2 21.1 22.1
Ideja o osnivanju Mediteranskog instituta za suradnju sa sjedištem u Dubrovniku rađa se 2002. godine . Projekt još uvijek sazrijeva i za sada predstavlja još uvijek neostvarenu ambiciju, premda vrijeme proteklo od pojave ideje samo potvrđuje aktualnost i svrsishodnost takovog projekta. Nesumnjivo bi njegova realizacija potvrdila onu osnovnu nit vodilju kojom se povodio Transmadrid i njegovi kreatori tijekom proteklih 50 godina. Osnivanje MIC-a značilo bi da su mogući ciljevi u životnom vijeku jednog poduzeća i njegovih osnivača, koji tradicionalne granice poslovnog poduhvata i uspjeha kao osnovnog kriterija koji omogućava opstanak neke poduzetničke inicijative. Konači moguči cilj bi bio stvaranje instituta od javnog interesa, čija bi osnovna premisa bila neprofitabilnost i potpuna nezavisnost u slobodi izbora stavova i mišljenja. Takva pretpostavka zahtijeva spremnost budućih osnivača Instituta da u tom činu prepoznaju vrijednosti stava s kojim se mogu identificirati. Naravno da to ujedno podrazumijeva i značajna sredstva koja nije jednostavno pronaći a da ne budu uvjetovana i nekim drugim interesnim kriterijima. Time je izazov još veći. Budući da živimo u svijetu koji je s jedne strane sve dinamičniji i nepredvidljiviji a s druge strane sve organiziraniji i povezaniji putem sistema telekomunikacijskih i satelitskih veza, očita je želja i potreba predviđanja budućih događaja, kao jednog od egzistencijalnih zahtjeva. Ova je potreba još naglašenija na područjima koje predstavljaju osnovno djelovanje interesa Instituta, a koja su doživjela ili mogu doživjeti nagle socijalne, demografske ili društveno-političke promjene, koje u svijetu globalizacije imaju ne samo lokalni nego i globalni odjek. Trenutak u kojem se nalazi svijet potvrđuje izložene teze. S jedne strane je jasno da razvijeni svijet, prvenstveno zemlje Europske unije, ide na bolje i da je ekonomski i demokratski razvijeniji, no ipak nije baš «vječno polje jagoda», kao što je sanjao i pjevao John Lennon šezdesetih godina. Rušenjem ideoloških barijera padom komunističkog sustava, što je simbolično predstavljeno rušenjem Berlinskog zida 1989, ne zacjeljuju ožiljci prošlosti nego se otvaraju novi ponori gdje liberalni i merkantilistički kapitalizam nije u stanju zamijeniti već spomenute propale ideologije niti je u stanju stvoriti nove doktrine koje bi ih zamijenile. Glavne religije, preko svojih predstavnika, ukopavaju se u sve više fundamentalističke stavove a sam demokratski sustav, umjesto da ublaži i uskladi političke alternative, stvara nove duhove koje predstavljaju radikalni nacionalizmi. Politički lideri, s ispraznim sadržajem svojih govora i nesposobni da predlože originalne ideje, te time ugroze svoje političke karijere, koriste se već prethodno poznatim instrumentima, zakopanim zbog toga što su bili neefikasni. Kao posljedica tih tendencija svjedoci smo globalnog kolapsa financijskog i privrednog sustava, što predstavlja plodno tlo za socijalna sukobljavanja pa se, kao i često puta u povijesti, javljaju ratni sukobi kao posljednja alternativa. 1993. godine direktor Transmadrida je objavio članak pod naslovom «Košmar pred vratima raja » čiji je sadržaj objavljen još prije 15 godina upozoravao na nepoznanice i opasnosti koje su na nas vrebale, a kose su još dan danas aktualne: «Od pada Berlinskog zida prošlo je već pet godina, a za to vrijeme nisu ispunjena mnoga od obećanja novog svjetskog poretka. Oni koji nisu ništa imali postali su još siromašniji, neke od oslobođenih zemalja postale su zatočenici rata, one koje su pobijedile prolaze kroz bolne političke procese i ekonomska iskustva. Europa je promijenila odijelo no u rukama drži košaru s trulim jabukama, Amerika se okreće Aziji, a svi uzdišu za Kinom, unatoč njenoj ideološkoj zbrci. Što se doista desilo i što se u međuvremenu promijenilo? Svijet se oslobodio ravnoteže straha koju je nametnuo Henri Kissinger kao stratešku filozofiju i nedodirljivu političku religiju, no oslobađanje od nuklearnih prijetnji je ubrzo nadvijeno novim problemima: umor, nemoć i neodlučnost.Blokovi više ne prijete jedni drugima, no nisu ni donijeli nova vremena mira i stabilnosti ni demokraciju ni otvaranje tržišta ni blagostanje.Želja zapadnjačkog svijeta je da odmah naplati svoju cijenu a istovremeno “društvo blagostanja” ne može platiti bezbroj računa koje je ono samo stvorilo.Trenutno američki stratezi nemaju vremena za dugoročnu analizu, pa stoga traže “trenutne odgovore” pomoću virtualnog novca i dajući vrijednost papiru.Za to vrijeme dostojanstvena, ponosna i stara dama Europa spava i u tom laganom snu sanja o kontroli zajedničke tvrđave koja će osvojiti najviše tržišta. Europi međutim ostaje košara puna trulih jabuka (recesija, nezaposlenost, unutarnji sukobi, prijetnje terorizmom i beskonačni ratovi). Novi svijet, nove neizvjesnosti. U igri je ogroman dobitak: promjena ili smrt. A igla kompasa drhti lijevo-desno, bez konačnog smjera. Objektivna nerazvijenost, i politička i ekonomska, afričkog kontinenta, glad njegovih stanovnika, nedostatak i potreba za kapitalom radi širenja na nova tržišta; migracijski procesi uvjetovaniokolnostima i nesavršenost demokratskih procesa u zemljama koje nemaju tu tradiciju; kao i u onima koji prolaze kroz tranzicijsku fazu, sve su to faktori koji stvaraju nove i nepoznate tendencije u svijetu. U tom kontekstu, zemlje Mediterana kao kolijevke moderne civilizacije i koje kao takove mogu biti ključ i putokaz za mnoga rješenja, ujedno su jedno od najeksplozivnijih svjetskih područja, zarobljeno u mrežu vlastitih stoljetnih kontradikcija.. Radikalni oblici se sve više nameću na svjetskoj društvenoj sceni i pri tome ulaze u porepolitičkog života, te predstavljaju latentnu bombu čiji se fitilj može nekontrolirano zapaliti.Krah svjetskog financijskog i ekonomskog poretka i nedvojbeno lutanje postojećih ideologija u traženju odgovora na nastalu situaciju, samo dolijeva vatru na već postojeću eksplozivnu smjesu. Iz tog razloga sve se više nameće potreba za dijalogom kao jedinim civilizacijskim rješenjem, kroz kritično sučeljavanje mišljenja ali uz potrebu razumijevanja, prihvaćanja razlika i spremnosti na ustupke u ime općeg dobra.» Tijekom 50 godina povijesti svog postojanja Transmadrid je u svojim profesionalnim aktivnostima uvijek bio nošen mišlju o potrebi suradnje i premošćivanju razlika. U razlikama smo uvijek umjesto prepreka tražili komplementarnost i dodanu vrijednost. Pokušali smo u svom profesionalnom i poslovnom svijetu takovim stavom pokazati ne samo njegovu etičnost već i uspješnost. Izgradili smo simbolične male mostove suradnje koji će možda otvoriti put jednoj mnogo široj i ambicioznijoj viziji suradnje, kakva bi se mogla ostvariti kroz ideju Mediteranskog instituta za suradnju. Zašto smjestiti Mediteranski institut za suradnju u Dubrovnik? Oduvijek je Sredozemlje bilo ne samo koljevka i mjesto zrenja različitih¡ civilizacija nego, ili baš zato, i prostor doticaja, pa i prožimanja suprotnosti u svijetu. Među najstarijim sredozemnim metropolama koje okružuju plavetnilo Sredozemlja nalazi se Dubrovnik, grad s 15 stoljeća povijesti. Dubrovnik nije samo simbol hrvatske obale nego i univerzalni simbol, jedan od najljepših gradova Mediterana. Kao grad pod zaštitom UNESCO- a, Dubrovnik je sinteza povijesne tradicije, trgovine, diplomacije i politike. Također je grad koji je kroz povijest očuvao svoju nezavisnost unatoč privrednim i političkim utjecajima koje je trpio zbog svog strateškog položaja. Zadat zemljopisnim smještajem, gdje se trajno poklapaju interesne zone središnje, jugoistočne Europe i Balkana, srednjovjekovni se Dubrovnik postupno prometnuo u jedinstveno susretište ideja, ljudi i roba. Uspostava bipolarnog, španjolsko-muslimanskog svijeta, na prijelomnici dviju velikih epoha srednjovjekovne povijesti, njegovoj će državi zajamčiti ne samo gospodarske i duhovne probitke, nego i suverenitet i povlašteni položaj mjesta, u kojem je izgledno tragati za mogućnošću dijaloga među suprotstavljenim stranama. Pred Transmadridom se otvara nova epoha puna novih izazova, za što će biti potrebne nove snage s novim nadama. Želja nam je da te nade budu i dalje praćene osnovnom idejom o traženju novih putova gdje objektivno zadane povijesne, kulturne, vjerske i ekonomske razlike neće biti izvor sukoba i uništavanja, već vrijednosne okosnice jednog boljeg svijeta.