http___www.teledisk.hr_book.php_id_40_1.xml
1.1 2.1 3.1 4.1 5.1 6.1 7.1 7.2 7.3 8.1 8.2 9.1 9.2 10.1 11.1 11.2 12.1 12.2 13.1 13.2 14.1 14.2 15.1 15.2 15.3 16.1 17.1 17.2 17.3 18.1 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 22.1 22.2 22.3 23.1 24.1 25.1 26.1
The Holographic Universe, Michael Talbot- HarperCollins, 1991 (338 pp) The Holotropic Mind, Stanislov Grof- HarperCollins, 1992 (240 pp) From http://www.elfis.net/elfol3/holorevs.html Reviewed by Bryan Geer Our understanding of the universe is only as fine as the ìmodelsî we build to explain it to us. Plato likened the universe to a giant bowl, in which the one true god-like a master chef-mixed together the ingrediants of creation. Later, after Newton and up through the Industrial Revolution, the universe was likened to a giant clockwork mechanism, and god was reduced to the role of the Prime Clockmaker, content now to do nothing but watch creation wind down. In the early twentieth century, new wrinkles were added to the fabric of the universe: quantum mechanics, the Uncertainty Principle, and Relativity, to name a few. The old mechanistic, deterministic view of the universe was shattered forever-but what new model do we have not to replace it with? In the mid-1960ís, a powerful new technology was developed: HOLOGRAPHY, in which the interferance patterns of twin laser beams create realistic three-dimensional images. Interestingly enough, any fragment of the holographic film can be used to create the entire original 3-D image. When University of London physicist David Bohm, a protege of Einsteinís and one of the worldís most respected quantum physicists, encountered holography for the first time, he was electrified (figuratively): here at last was a new process on which to model our understanding of the universe-THE UNIVERSE IS LIKE A HOLOGRAM. This fascinating theory is the subject of Michael Talbotís absorbing book, The Holographic Universe. Talbot explains the origin of the holographic model in the work of Bohm-dissatisfied with the standard theoriesí inability to explain all of the phenomena encountered in quantum physics-and the work of Karl Pribram, a neurophysiologist at Stanford University, who was likewise dissatisfied with the inability of standard theories of the brain to explain various neurophysiological puzzles... like for instance the appaarent NON-LOCAL existance of memory within the brain. Prior to the work of Pribram, it was generally assumed that specific memories had specific locations somewhere within the brain tissues-called ìengrams.î For example, a rat trained to run a maze would have an ìengramî of the maze in its brain; find that engram and cut it out, and the rat should become lost. But a series of experiments conducted by Pribramís mentor, Karl Lashley, at the Yerkes Laboratory of Primate Biology, demonstrated that this was not so: the rat brains could be sliced, diced, shuffled, and fricassed-yet the rats still could navigate the maze. To Pribram, the only explanation was that the memories were NOT located at specific sites within the brain, but were somehow spread out or distributed throughout the brain. The problem was that he knew of no process or mechanism that could account for such a state of affairs-until he encountered holography. Just as one fragment of a hologram can create the entire holographic image (with admittedly less detail and lower resolution), so too can one fragment of the brain remember the contents of the brain as a whole (ditto on the lower resolution). Ergo: THE BRAIN IS LIKE A HOLOGRAM. And that is the thesis of Stanislov Grofís book The Holotropic Mind. Grof, a former Freudian dissatisfied with traditional psychoanalysisí inability to explain many psychological problems, is widely known as the father of transpersonal psychology-the idea that a personís psyche is not necessarily limited to his own brain. Under the right conditions (psychoactive drugs or Holotropic Breathwork TM, e.g.), a person can experience ìtranspersonalî states of consciousness, and think the thoughts of other people, past lives, plants and animals, the planet itself, or even the entire cosmos. The holographic model came into existance when Pribram-already convinced of the holographic nature of the brain-encountered the work of Bohm, and discovered that the entire universe was like a hologram. To the naked eye, an un-illuminated piece of holographic film appears to have no order or meaning. Its order is implied within the apparently random interference patterns; illuminated by the proper light, the implicate order becomes explicate and the image appears. Our three-dimensional universe, likewise, is the explicate construction of a vaster and more mysterious dimensionless realm, illuminated by the light of consciousness. [See also the Bose-Einstein Condensate model of consciousness within The Quantum Society] Bohm and Pribram realized that the holographic model explained a number of mysteries both mundane and profound: how people with hearing in only one ear can determine the direction from which a sound originates, our ability to recognize the face of someone we have not seen in many years even if they have changed greatly, and the apparent inability of any theory, no matter how comprehensive, to account for all the phenomena encountered in nature. Michael Talbot takes these ideas one step further, and demonstrates how the holographic model can explain telepathy, precognition, mystical feelings of oneness with the universe (a specialty of Grofís as well) and even psychokinesis. Naturally, these ideas have no place in the old Newtonian model of the universe; but if the psi phenomena is real, how else can we explain it? The holographic model is highly controversial, and is by no means accepted by a majority of scientists. However, many important and impressive thinkers DO support it and believe it to be the most accurate picture of reality to date. Begin by reading The Holotropic Mind. After Grof has convinced you of the reality of the brain-as-hologram idea you will be ready to delve into the universe-as-hologram theory as explained by Talbot-these two volumes are quite complementary. Once you grasp the essential whole-in-part of the holographic model, you will be ready, in the words of the poet William Blake: To see the World in a Grain of Sand And a Heaven in a Wild Flower, Hold Infinity in the palm of your hand And Eternity in an Hour.
1.1 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 6.1 6.2 6.3 6.4 7.1 8.1 8.2 8.3 9.1 9.2 9.3 10.1 10.2 10.3 10.4 11.1 11.2 11.3 11.4 11.5 11.6 12.1 12.2 12.3 12.4
Postoje dokazi koji ukazuju na to da su naš svijet i sve u njemu – od snježnih pahuljica do stabala javora, zvijezda padalica i elektrona u vrtnji – samo slike nalik duhu, projekcija iz razine stvarnosti koja je u toj mjeri izvan naše da je doslovno izvan i prostora i vremena. Glavni arhitekti ove zapanjujuće zamisli među najeminentnijim su svjetskim misliocima: fizičar sa Sveučilišta u Londonu, David Bohm, Einsteinov štićenik i jedan od najpoštovanijih svjetskih kvantnih fizičara; i Karl Pribram, neuropsiholog sa Sveučilišta Stanford, i autor klasičnog neuropsihološkog udžbenika Languages of the Brain (Jezici mozga). Kod holografskog modela najviše zapanjuje to što je odjednom dao smisao širokom spektru pojava koje su toliko neshvatljive da ih se u pravilu svrstavalo izvan područja znanstvenog razumijevanja. Te pojave obuhvaćaju telepatiju, vidovitost, mistične osjećaje jedinstva sa svemirom pa čak i psihokinezu, odnosno sposobnost uma da pomiče fizičke predmete a da ih nitko ne dodiruje. I doista, stalno rastućem broju znanstvenika koji su prigrlili holografski model brzo je postalo očigledno da je taj novi model pomogao objasniti praktički sva paranormalna, mistična iskustva, te je u posljednjih pet-šest godina nastavio nadahnjivati istraživače i osvjetljavati sve veći broj ranije neobjašnjivih pojava. Uvod autora U filmu Ratovi zvijezda avantura Lukea Skywalkera započinje kada iz robota R2D2-a izađe zraka svjetlosti i projicira minijaturnu trodimenzionalnu sliku princeze Leije. Luke, skamenjen od čuda, gleda dok skulptura svjetlosti nalik duhu moli nekoga po imenu Obi-wan Kenobi da joj dođe u pomoć. Slika predstavlja hologram, trodimenzionalni prikaz napravljen pomoću lasera, a tehnološka magija potrebna da se izrade takve slike izvanredna je. Međutim, ono što još više začuđuje jest činjenica da neki znanstvenici počinju vjerovati kako je i sâm svemir neka vrsta divovskog holograma, sjajno detaljizirana iluzija, ni manje ni više stvarna od slike princeze Leije koja navodi Lukea na njegovu potragu. Drugim riječima, postoje dokazi koji ukazuju na to da su naš svijet i sve u njemu – od snježnih pahuljica do stabala javora, zvijezda padalica i elektrona u vrtnji – također samo slike nalik duhu, projekcija iz razine stvarnosti koja je u toj mjeri izvan naše da je doslovno izvan i prostora i vremena. Glavni arhitekti ove zapanjujuće zamisli među najeminentnijim su svjetskim misliocima: fizičar sa Sveučilišta u Londonu, David Bohm, Einsteinov štićenik i jedan od najpoštovanijih svjetskih kvantnih fizičara; i Karl Pribram, neuropsiholog sa Sveučilišta Stanford, i autor klasičnog neuropsihološkog udžbenika Languages of the Brain (Jezici mozga). Začudo, Bohm i Pribram do svojih su zaključaka došli neovisno jedan od drugoga, radeći u dva vrlo različita smjera. Bohm se u holografsku prirodu svijeta uvjerio tek nakon godina nezadovoljstva zbog nemoći standardnih teorija da objasne sve pojave u kvantnoj fizici, dok je Pribrama uvjerio neuspjeh standardnih teorija mozga u objašnjavanju različitih neuropsiholoških zagonetki. Međutim, nakon što su došli do svojih stajališta, Bohm i Pribram ubrzo su uvidjeli da holografski model objašnjava i brojne druge misterije, uključujući i očiglednu nemogućnost bilo koje teorije, bez obzira koliko opsežne, da na bilo koji način razjasni sve pojave u prirodi; sposobnost pojedinaca koji čuju samo na jedno uho da odrede smjer iz kojega dolazi zvuk; našu sposobnost da prepoznamo lice čovjeka koga nismo vidjeli dugi niz godina, čak i ako se dotična osoba u međuvremenu bitno promijenila. Pa ipak, kod holografskog modela najviše zapanjuje to što je odjednom dao smisao širokom spektru pojava koje su toliko neshvatljive da ih se u pravilu svrstavalo izvan područja znanstvenog razumijevanja. Te pojave obuhvaćaju telepatiju, vidovitost, mistične osjećaje jedinstva sa svemirom pa čak i psihokinezu, odnosno sposobnost uma da pomiče fizičke predmete a da ih nitko ne dodiruje. I doista, stalno rastućem broju znanstvenika koji su prigrlili holografski model brzo je postalo očigledno da je taj novi model pomogao objasniti praktički sva paranormalna, mistična iskustva, te je u posljednjih pet-šest godina nastavio nadahnjivati istraživače i osvjetljavati sve veći broj ranije neobjašnjivih pojava. Evo nekoliko primjera: 1980. godine psiholog Kenneth Ring sa Sveučilišta Connecticut ustvrdio je da bi se iskustva tik do smrti mogla objasniti holografskim modelom. Ring, koji je predsjednik Međunarodnog udruženja za istraživanja iskustava tik do smrti, smatra da takva iskustva, kao i sama smrt, u stvari nisu ništa drugo od prebacivanja svijesti osobe s jedne razine holograma stvarnosti na drugu. 1985. godine dr. Stanislav Grof - voditelj psihijatrijskih istraživanja u Centru za psihijatrijske studije u Marylandu, i profesor asistent na Medicinskom fakultetu Johns Hopkins - objavio je knjigu u kojoj je iznio zaključak da su postojeći neurofiziološki modeli mozga neprikladni, te da samo holografski model može pružiti objašnjenja za pojave kao što su arhetipska iskustva, susreti s kolektivnim nesvjesnim i druge neobične pojave koje se javljaju u promijenjenim stanjima svijesti. 1987. godine na godišnjem susretu Udruženja za proučavanje snova održanom u Washingtonu D. C. fizičar Fred Alan Wolf održao je govor u kojem je ustvrdio da holografski model objašnjava svjesne snove (engl. lucid dreams - neobično živi snovi u kojima sanjač shvaća da je budan). Wolf vjeruje da takvi snovi, u stvari, predstavljaju posjete paralelnim stvarnostima, te da će nam holografski model u konačnici dopustiti razvitak «fizike svijesti» koja će nam omogućiti sveobuhvatnija istraživanja tih razina postojanja na drugim dimenzijama. 1987. godine dr. David Peat, fizičar sa Sveučilišta Queen's u Kanadi, u svojoj knjizi pod naslovom Sinkronicitet – most između materije i uma iznio je da se sinkroniciteti (podudaranja koja su toliko neobična i toliko psihološki smislena da se čini kako nisu rezultat pukog slučaja) mogu objasniti holografskim modelom. Peat smatra da su takve podudarnosti u stvari «pukotine u strukturi stvarnosti». Otkrivaju da su naši misaoni procesi mnogo povezaniji s fizičkim svijetom nego što se to dosad mislilo. To su tek neke od izazovnih ideja koje ćemo istražiti u ovoj knjizi. Mnoge od njih krajnje su kontroverzne. Štoviše, sâm holografski model je iznimno kontroverzan, i ni u kom slučaju prihvaćen od znanstvene većine. Usprkos tome, kao što ćemo vidjeti, brojni značajni i impresivni mislioci podržavaju ga, i smatraju da bi mogao predstavljati najtočniju sliku stvarnosti koju smo dosada imali…