http___www.tz-primosten.hr_o-primostenu__1.xml
1.1 1.2 1.3 2.1 3.1 3.2 4.1 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 5.7 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 10.2 11.1 12.1 12.2 12.3 13.1 13.2 14.1 15.1 16.1
HISTORYAccording to archaeological research, life in this region dates back to the VII century BC (Archaeological site Kunara). Administratively viewed, this region of Primosten covers part of the Hilli peninsula which is mentioned by many ancient sources. This region was inhabited by Hilli who were members of the Illyrian tribe by which the peninsula received its name. Known as the “bulwark of Christianity”, this region was always the focal point of trade, administrative and especially military-war happenings. Even though there are historical gaps, undoubtedly according to Kacic, this region was inhabited in 1386 by the forefathers of the present day inhabitants who were forced to flee Bosnia after the invasion of the Ottoman army. A total of 1 8 families found their new home in this region They formed new settlements by a karst field and so the oldest settlements Prhovo, Krusevo and siroke came into being. In the last decades of the XV century they were no longer safe even here from the ever increasing Turkish onslaughts. They descended to the sea and retreated to small islands which are mentioned like “Caput Cista” or Gola Glava. It is only in 1564 that it is mentioned under the name Primosten. By then it was already a small island with a settlement enclosed within a defensive wall facing inland. Communication was carried out across a wooden bridge from whence comes the name – pri mostu (at the bridge), Primosten. Reaching fields was difficult due the long distances and this lasted right up to the end of the XVII century after the Cretan and Ottoman-Venetian wars when the Turkish threat was finally ended. The population again began to return to their old homes to devote themselves again to farming and raising of livestock. This migration had little effect on Primosten which continued to expand and in the XIX century it became the central economic-social point in the western part of Bosoljine (Bosiljine). The once wooden bridge has been replaced by an embankment and the settlement extends out from behind its protective walls. The population in this region participated only in farming, raising of livestock and fishing. It is a known fact that in this region it was hard work living of farming, raising of livestock and fishing. Suha punta (one of the names given for the long dry time periods) was often harsh to the traditionally diligent blistered farmers’ hands. Long drought periods would often destroy an entire crop which is why to this day Primosten inhabitants, on the saint day of Our Lady of Porta (27 July), pray to Our Lady for rain. In the second half of the XX century, just like America, Primosten was discovered for a completely new way of thinking and living. Groups of Esperantists under the motto “Sun, sea, friendship, health” deeply embraced European and world integration association before Europe or the world even dreamed of this. Founded on the peninsula of Raduca is a world association that under the aforementioned motto landscapes international gardens bringing land from all continents and countries. At this time Primosten became the centre of intercontinental meeting place of all men of good will regardless of their colour, race, faith, shape, appearance, authority and power. For the duration of their stay in Primosten – all were equal. This was the start of pondering about the development of tourism in this region. When the hard-working inhabitants of Primosten again with their bare hands satisfied the three main elements for development of tourism (electricity, water, roads) they set the foundations for tourist development. The restaurant “Kremik” was opened in 1956 and already then local inhabitants began offering private accommodation. A camp with a restaurant was erected in 1962 on the peninsula Raduca. In the beginning it was only an oasis for Esperantists. It was also then that four pavilions with the symbolic names “Jupiter”, “Mars”, “Saturn” and “Venus” were constructed and in this way defining interplanetary tourism of which we are witness to today. In 1965 the first hotel “Raduca” was constructed with a capacity of 250 beds, together with the opening of the well known restaurant “Vila Fenc”. A year later the hotels “Zora” and “Slava” were also constructed. By 1970 the tourist expansion breaks across the boundaries of the peninsula Raduca and for the needs of guests in private accommodation an annex with restaurant, supermarket and post office. The luxury hotel “Marina lucica” was opened in 1971 and right up to 1991 was heaven for naturists. Following this was the construction of the camps “Punta maslin” and Marina Kremik.
1.1 2.1 2.2 2.3 3.1 4.1 4.2 5.1 5.2 5.3 5.4 5.5 5.6 6.1 6.2 7.1 7.2 8.1 8.2 9.1 9.2 9.3 9.4 9.5 10.1 11.1 12.1 12.2 13.1 13.2 13.3 14.1 14.2 15.1 16.1 16.2 17.1 18.1 18.2 18.3 19.1 20.1 20.2 21.1 21.2 21.3 22.1 23.1 23.2 23.3 23.4 24.1 24.2 24.3 24.4 24.5 24.6 24.7 24.8 24.9 25.1
Povijest Prema arheološkim istraživanjima život na ovim prostorima utemeljeno datira iz VII. stoljeća prije Kristova rođenja (arheološko nalazište Kunara). Administrativno gledano, područje Primoštena pokriva dio Hilličkog poluotoka kojeg spominju mnogi antički izvori. Prostore su nastavali Hilli koji su bili pripadnici Ilirskog plemena po kojem je poluotok i dobio ime. Kao područje “predziđa kršćanstva” ovi prostori uvijek su bili u žarištu trgovačkih, administrativnih a naročito vojnih i ratnih događanja. Premda ima povjesnih rupa, prema Kačiću je nedvojbeno da ovo područje 1386. godine nastavaju preci sadašnjeg stanovništva koji su pred najezdom otomanske sile bili prisiljeni uzmaći iz Bosne. 18 obitelji na ovim prostorima našlo je svoj novi dom. Formiraju nova naselja uz kraška polja i tako nastaju najstarija naselja Prhovo, Kruševo i Široke. U zadnjim desetljećima XV stoljeća ni tu više nisu bili sigurni radi sve ćešćih turskih upada. Spustili su se na more i povukli se na mali otočić koji se spominje kao Caput cista ili Gola glava.Tek od godine 1564. spominje se pod imenom Primošten. Tada je već bio otočić s naseljem opasan obrambenim zidom prema kopnu. Komunikacija se vršila preko drvenog mostića od čega i dolazi naziv – pri mostu, Primošten. Komunikacija sa poljem bila je otežana radi velike udaljenosti a to je trajalo sve do konca XVII stoljeća nakon Kandijskog i Morejskog rata kada definitivno prestaje turska opasnost. Narod se ponovno vraća na stara ognjišta kako bi se posvetio poljodjelstvu i stočarstvu. Ta migracija nije smetala da se Primošten i dalje širi te u XIX. stoljeću postaje centralno ekonomsko-društveni punkt zapadnog dijela Bosoljine (Bosiljine). Tada je već drveni mostić zamjenjen nasipom i naselje izlazi izvan zaštićenih zidina. Stanovništvo ovog područja bavilo se isključivo zemljoradnjom, stočarstvom i ribarstvom. Činjenica je da se od poljoprivrede, stočarstva i ribarstva na ovim prostorima mukotrpno živilo. Suha punta (jedan od naziva radi dugih sušnih razdoblja) znala je biti maćehinski raspoložena prema tradicionalno vrijednim težačkim žuljevitim rukama. Duga sušna razdoblja znala su uništiti ljetinu radi čega Primoštenci i danas o blagdanu Gospe od Porta (27.srpnja) mole Gospu za kišu. U drugoj polovici XX stoljeća, poput Amerike, Primošten biva otkriven za posve drugačiji način razmišljanja i življena. Grupa esperantista pod motom “Sunce, more, prijateljstvo, zdravlje” duboko je udahnula europsku i svjetsku integracijsku udrugu kada ni Europa ni svijet nisu o tome ni sanjali. Na poluotoku Raduča nastaje svjetska asocijacija koja pod navedenim motom uređuje međunarodne vrtove donoseći zemlju sa svih kontinenata i zemalja. Tada Primošten postaje središtem interkontinentalnog druženja svih ljudi dobre volje bez obzira na boju, rasu, vjeru, stas, izgled, vlast i moć. Za boravka u Primoštenu svi su bili jednaki. Ovo je bio početak za promišljanje razvoja turizma na ovom prostoru. Kada su marljivi Primoštenci, ponovno svojim golim rukama, zadovoljili osnovna tri elementa za razvoj turizma (struja,voda, prometnice) postavili su temelje za turistički razvoj. Restoran “Kremik” otvoren je 1956. godine. Već tada mještani se počinju baviti kućnom radinošću (najam soba). 1962.na poluotoku Raduča podignut je kamp s restoranom. U početku je to bila oaza samo za esperantiste. Tada su se izgradila i četiri paviljona simboličnih imena, Jupiter, Mars, Saturn i Venera, zacrtavajući time interplanetarni turizam kojem smo danas i sami svjedoci . 1965. izgrađen je prvi hotel Raduča kapaciteta 250 ležaja, te se ujedno otvara i poznati restoran Vila Fenč. Godinu kasnije izgrađeni su hoteli Zora i Slava. 1970. turistička ekspanzija probija poluotok Raduču te se za potrebe gostiju u kućnoj radinosti otvara depadansa sa restoranom, samoposlugom i poštom. 1971. otvara se luksuzni hotel Marina lučica koji je sve do 1991. bio raj za naturiste. Potom slijedi izgradnja Auto kampa Punta maslin i Marine Kremik. Sigurno niste znali Davne 1075. otok Maslinovik, jedan iz krune od sedam primoštenskih otočića, dok je Primošten bio nenastanjen, bijaše mjesto događanja koja su bitno određivala budućnost hrvatskog kraljevstva i hrvatske državnosti. Kraljica Neda, kći Petra Krešimira IV. i žena Slavića, kojeg su ugrabili i ubili Normani, dala se u potragu za nestalim mužem. Na putu prema Italiji ugrabi je Streza, ujak budućeg kralja Zvonimira. Kraljica Neda je bila opasnost za spletkare koji vode bitku za budućeg kralja Hrvatske nakon smrti kralja Petra Krešimira IV 1075.god. Da bi omugućili dolazak na kraljevsko prijestolje Zvonimiru, kraljica Neda trebala je nestati iako je bila omiljena u narodu. Jelena, Zvonimirova žena tajno odvodi Nedu iz tamnice i nalazi joj utočište na tada pustom prostoru Primoštena, na otoku Maslinoviku. Kraljica Neda nije podnosila zatočeništvo pa uz pomoć Vekenege prepliva s otoka na kopno na mjestu gdje je danas svjetionik na Kremiku. Na žalost Nedine muke nisu prestale. Ubrzo biva ponovno zatočena u kuli dvorca u Bihaču. Zvonimir postaje kraljem 1075. godine i vlada do 1089. godine. Za ovo povijesno razdoblje bitno je i poznavanje važnosti samostana Sv. Stjepana de Pinis, uz prostranu splitsku luku. U tom samostanu bile su grobnice hrvatskih knezova i kraljeva. Nažalost, prodorom Turaka samostan je razoren, grobnice uništene a redovnici protjerani. Nakon mnogih stoljeća ova priča dobiva i svoj nastavak. Krajem 19. stoljeća, oko 1890.godine, stanovništvo Primoštena brodom se prevozi do otoka radi skupljanja trave za svoju stoku. Trave je sve manje bilo na kopnu radi krčenja vinograda i maslinika. Tako je jednog jutra i baba Bene otplovila u rutinsko čupanje trave što joj je kasnije u potpunosti promjenilo život. U potrazi za dobrim mogorušem baba Bene iščupa busen trave ispod kojeg bljesnuše zlatnici. U tajnosti ona nakupi punu peću zlatnika i uz ispriku da je boli glava prestane brati travu. Nakon toga Bene je posjetila gataru koja joj je rekla da će , ako pođe na maslinovik, ponovno naći zlatnike ali da nakon toga neće dugo živjeti. Zna se, baba Bene izabrala je život i nikad više nije kročila na Maslinovik. Kad su mještani, a i susjedna sela čuli za taj događaj, svi su se bacili u potragu za zlatnicima. Do dana današnjega još nitko nije imao dovoljno sreće, pa će tako Maslinovik još dugo čuvati tajnu babe Bene i zlatnika kraljice Nede.