Jsem tady , abych vám řekl o několika opravdu zábavných zjištěních od studentů , kteří přišli s těmito předsudky první den školy .


Jsou to děti , kterým nyní , po jednom semestru , mohu něco napsat na tabuli , něco úplně nového , úplně cizího , a oni o tom budou konverzovat přibližně o tři až čtyři minuty déle než by o tom mluvili na začátku roku , což je velmi zábavné .


Už nadále nemáme strach ze slovních úloh , protože jsme si změnili definici toho , co to je slovní úloha .


Už se nebojíme matematiky , protože si pomalu měníme význam toho , co je matematika .


Bylo a je to velmi zábavné .


Podporuji učitele matematiky , se kterými mluvím , aby používali multimédia , protože to přináší skutečný svět do našich tříd , ve vysokém rozlišení a plných barvách , aby podporovali intuici studentů k hraní na stejném hřišti , aby se ptali na nejkratší možné otázky a nechali ty více detailní , aby vyplynuly z konverzací , aby nechali studenty sestavit problém , protože to tak Einstein řekl , a aby , v neposlední řadě , byli prostě méně nápomocní , protože učebnice vám pomáhají naprosto špatným způsobem . Vykupují vás z vašich závazků pro trpělivé řešení problémů a matematické dokazování , být méně nápomocní .


To je důvod , proč je tak úžasné být nyní učitelem matematiky , protože v kapsách máme prostředky , vysoce kvalitní vzdělávání v našich kapsách .


Je to všudypřítomné a celkem levné . Prostředky pro rozšíření těchto nástrojů zdarma , pod otevřenými licencemi , také nebyly nikdy levnější nebo více všudypřítomné .


Před nedávnem jsem na svém blogu zveřejnil videoseriál a získal 6000 shlédnutí za dva týdny .


Dostávám e-maily od učitelů v zemích , které jsem nikdy nenavštívil , kteří mi píšou : " " Jo , skvělé . O tomto jsme se bavili .


A , mimochodem , takhle to vypadalo , když jsme tvoje věci vylepšili , " " což je , úžasné .


Nedávno jsem na svém blogu položil jednu otázku . Do jaké fronty si stoupnete v obchůdku , když v jedné je jeden vozík s 19 položkami a v druhém jsou čtyři vozíky s třemi , pěti , dvěma a jednou položkou .


Lineární modelování , které obsahuje , bylo velmi dobrým materiálem pro mou třídu , ale mě to nakonec za několik týdnů dostalo do " " Good Morning America , " " což je trochu bizarní , že .


Z toho všeho mi vyplývá jen to , že lidé , nejen studenti , po tomto opravdu dychtí .


Matematika dává světu smysl .


Matematika je slovní zásobou pro vaši intuici .


Takže vás budu jen podporovat v tom , že ať už je vaše role ve vzdělávání jakákoli , ať už jste student , rodič , učitel , tvoříte zákony , cokoliv , trvejte na lepším vzdělání v matematice .


Potřebujeme více trpělivých řešitelů problémů . Děkuji .


Tlumočnice : Piano , " " p " " , je moje oblíbená hudební značka .


Znamená , hraj jemně .


Když hrajete na hudební nástroj a uvidíte v notách " " p " " , máte hrát tišeji .


Dvě p – ještě tišeji .


Čtyři p – extrémně tiše .


Toto je má kresba stromu p , který demonstruje , že nezáleží na tom , kolik tisíc tisíců p naskládáte na sebe , úplného ticha nikdy nedosáhnete .


Toto je má momentální definice ticha : velmi podivný zvuk .


Ráda bych se podělila o kousek historie Amerického znakového jazyka a o něco málo i z mé vlastní .


Francouzský znakový jazyk přišel do Ameriky na začátku 19. století , a v průběhu času se promísil s místními znaky a vyvinul se v jazyk , dnes známý jako Americký znakový jazyk ( ASL ) .


Má tedy dvousetletou historii .


Já se narodila neslyšící , a naučili mě věřit , že zvuk není součástí mého života .


Věřila jsem , že je to pravda .


Ale teď už vím , že tomu tak vůbec nebylo .


Zvuk byl velkou součástí mého života , opravdu , denně jsem na něj myslela .


Když jako neslyšící žijete ve světě zvuků , je to jako žít v cizí zemi , slepě poslouchat její pravidla , zvyky , chování a normy , a nikdy je nezpochybňovat .


Tak jak to , že rozumím zvuku ?


Sleduji , jak se lidé chovají a jak reagují na zvuk .


Vy jste moje reproduktory , zesilujete zvuk .


Toto chování se učím a zrcadlím ho .


Zároveň jsem se naučila , že sama zvuky vytvářím , a viděla jsem , jak lidé reagují na mě .


A tak jsem se naučila , například ...


" Nepráskej dveřmi ! "


" Nedělej moc hluku když jíš z pytlíku brambůrků ! "


( smích ) " " Nekrkej a když jíš , dávej si pozor , abys neškrábala příborem po talíři . " " Všem těmto věcem říkám " " zvuková etiketa " " . Možná , že o zvukové etiketě přemýšlím víc než průměrný slyšící .


Vůči zvukům jsem nesmírně ostražitá .


A vždy , když jde o zvuk , naplní mne dychtivé a nervózní očekávání toho , co přijde potom .


Z toho vychází tato kresba .


TBD – teprve se rozhodne


TBC – pokračování příště


TBA – brzy oznámíme .


Všimněte si osnovy – na linkách nejsou obsaženy žádné noty .


To proto , že linky už samy obsahují zvuk díky jemným rozmazáním a skrvrnkám .


V kultuře Neslyšících je pohyb roven zvuku .


Toto je znak pro " " osnovu " " v ASL .


Typickou osnovu tvoří 5 linek .


Ale znakovat ji takto s palcem nahoře mi přijde nepřirozené .


A proto na mých kresbách vidíte , že i na papíře se držím čtyř linek .


V r. 2008 se mi naskytla příležitost odjet do Německa , do Berlína , na uměleckou stáž .


Před tím jsem pracovala jako malířka .


Během toho léta jsem navštívila různá muzea a galerie , a jak jsem procházela z místa na místo , všimla jsem si , že tam není žádné vizuální umění .


V té době byl moderní zvuk , a to mně zasáho ...


nic nebylo vizuální , všechno bylo poslechové .


Najednou se zvuk dostal i do mého teritoria , do umění .


Znamená to , že mě od umění vzdálí ?


Uvědomila jsem si , že tak to rozhodně být nemusí .


Já vlastně znám zvuk .


Znám ho tak dobře , že to nemusí být něco , co vnímáme pouze ušima .


Můžeme ho cítit hmatem , zažívat jako vizualizaci , nebo dokonce jako myšlenku .


Rozhodla jsem se tedy zmocnit se zvuku a včlenit ho do své umělecké praxe .


A také jsem se rozhodla , že všechno , co jsem se do té doby naučila o zvuku dám stranou a odnaučím se .


Začala jsem tvořit nová díla .


A když jsem je představila umělecké komunitě , fascinovalo mě , kolik podpory a pozornosti se mi dostalo .


Zjistila jsem : zvuk je jako peníze , moc , řízení – společenská měna .


Někde v hloubi duše jsem pořád cítila , že zvuk je vaše věc , věc slyšícího člověka .


A že zvuk je tak mocný , že může mne a moje dílo buď úplně odzbrojit , nebo mi naopak dá moc .


Vybrala jsem si posílení .


Okolo mluveného jazyka je vytvořena ohromná kultura .


A jen proto , že nepoužívám ke komunikaci svůj fyzický hlas , společnost mne vnímá , jako bych neměla vůbec žádný hlas .


Takže pak musím spolupracovat s těmi , kteří mě vnímají jako rovnou , a stanou se mým hlasem .


Tímto způsobem si dnes dokážu uchovat společenskou relevanci .


Ve škole , v práci a různých institucích spolupracuji s různými tlumočníky znakové řeči .


Jejich hlas se pak stává mým hlasem a mojí identitou .


Pomáhají mi , abych byla slyšet .


Jejich hlasy mají hodnotu , jsou měnou .


Je ironické , že když mi půjčí svůj hlas , mohu i já držet nějakou dočasnou měnu , skoro jako bych si vzala půjčku na velmi vysoký úrok .


Kdybych v tomhle nepokračovala , obávám se , že bych zmizela v zapomění , že bych neměla žádný druh společenské měny .


A tak jsem se se zvukem , jako svým novým médiem , ponořila do světa hudby .


Překvapily mě podobnosti mezi hudbou a znakovým jazykem .


Například : žádná nota nemůže být plně zachycena a vyjádřena na papíře .


Totéž platí pro koncept ve znakovém jazyce .


Oba jsou velmi prostorové a velmi pružné , což znamená , že drobná změna může ovlivnit celkový význam jak znaku , tak zvuku .


Povím vám jednu metaforu s piánem , abyste lépe pochopili , jak funguje znakový jazyk .


Představte si piáno .


ASL se skládá z mnoha gramatických prvků .


Když si s každým prstem hrajícím na piáno asociujete jeden z nich – výraz tváře , pohyb těla , rychlost , tvar ruky a tak dál – hra na piáno v angličtině , která je lineární jazyk , by znamenala mačkat klávesy jednu po druhé .


Naproti tomu ASL je spíše jako akordy : všech deset prstů musí zahrát najednou , aby byl ve znakovém jazyce vyjádřen čistý koncept nebo myšlenka .


A tak jako jedna jediná klávesa mění celý akord , malá změna výrazu vytváří úplně odlišný význam .


Totéž platí o muzice , když bereme v potaz výšku , barvu a sílu .


Když si budete hrát s různými parametry , můžete ve znakovém jazyce , vyjádřit různé pojmy .


Vezměte si například znak DÍVAT SE .


Toto je znak pro DÍVAT SE .


Dívám se na vás .


Zírám na vás .


( smích ) ( smích ) A je to v háji . ( smích )


A jé .


Na co se díváš ?


Hmm , nech toho .


( smích ) Pak mě napadlo : " Co kdybych se podívala na ASL skrze hudební optiku ? "


Kdybych vytvořila znak a opakovala ho pořád dokola , mohla by se z toho stát skladba vizuální hudby .


Toto je například znak pro " " den " " , kdy slunce vycháí a zase zapadá .


Tohle je " " celý den " " . Když to budu opakovat a zpomalím , bude to napohled připomínat hudební dílko .


Celý ... den .


A přijde mi , že totéž platí i pro " " celou noc " " . " Celou noc . "


Na tomhle obrázku je zachyceno " " CELOU NOC " " .


A díky tomu jsem přemýšlela o různých podobných pojmech : " " včera večer " " , " " přes noc " " , ( zpívá ) " " po celou noc " " . ( smích ) Myslím , že v tom třetím je mnohem více hudebnosti než v prvních dvou . ( smích )


Tímto chci ukázat , jak je ve znakovém jazyce vyjadřován čas , a jak vzdálenost od těla dokáže vyjádřit změny v čase .


Například 1H je jedna ruka , 2H jsou dvě ruce , přítomnost se děje nejblíže tělu a před ním , budoucnost je před tělem a minulost je za vašimi zády .


Tedy první příklad : " " dávno " " . Potom " " minulost " " , " " kdysi " " , a poslední , mé oblíbené , s velmi romantickým a dramatickým nádechem , " " bylo nebylo " " .


( smích ) " Běžný takt " je hudební značka , která zhruba znamená čtyři doby do taktu .


Když ale vidím pojem " " běžný takt " " , automaticky se mi vybaví slovo " " souběžně " " . Pamatujte si : RH je pravá ruka , LH levá .


Osnovu máme přes hlavu a přes hruď .


[ Hlava : RH , pařát ] [ Běžný takt ] [ Hruď : LH , pařát ] Teď vám ukážu tvar ruky nazvaný " " pařát " " . Můžete to po mně prosím opakovat ?


Všichni zvedněte ruce .


A teď to budeme dělat jak u hlavy , tak u hrudníku , podle " " běžného taktu " " neboli souběžně .


A máte to .


Tohle je mezinárodní znak pro " " zamilovat se " " .


( smích ) Mezinárodní znaky , stejně jako noty , jsou nástrojem pro komunikaci napříč kulturami a znakovými jazyky po celém světě .


Druhý , který bych Vám chtěla ukázat , je tento – prosím zase ho po mně opakujte .


A teď toto .


To v ASL znamená " " kolonizace " " .


( smích ) A teď třetí – prosím opět opakujte .


A znovu .


Toto je v ASL " " osvícení " " .


Pojďme je udělat dohromady .


" Zamilovat se , " " kolonizace " a " " osvícení " " . Dobrá práce !


( smích ) Všimněte si , jak jsou si ty tři znaky podobné , všechny se realizují na hlavě a na hrudi , ale nesou dost rozdílný význam .


Je úžasné vidět , jak živý a prosperující je nás znakový jazyk , zrovna tak jako muzika .


Nicméně dnes , v naší době , žijeme ve velmi zvukostředném světě .


A jen proto , že ASL nemá žádný zvuk , automaticky též nemá " " sociální měnu " " .


Měli bychom se lépe zamyslet nad tím , co sociální měnu definuje , a umožnit ASL , aby si také vytvořil nějakou formu vlastní měny – beze zvuku .


Mohl by to být krok vstříc k inkluzivnější společnosti .


Možná , že lidé jednou pochopí , že nemusíte být neslyšící , abyste se naučili znakový jazyk , ani nemusíte mít sluch , abyste poznali hudbu .


ASL je takovým pokladem , že bych chtěla , abyste to mohli sami stejně prožít .


Chci vás pozvat : otevřete uši , otevřete oči , připojte se k naší kultuře a zažijte náš vizuální jazyk .


NIkdy nevíte , jestli se do nás nezamilujete .


( potlesk ) Děkuji Vám .


Denise Kahler-Braaten : Ahoj , to jsem já .


( potlesk )


Ahoj , jsem Michael Shermer , ředitel Skeptics Society , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ i prosté nesmysly .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ ( Smích ) _ _ NULL _ _


Ukážu vám příklad špatného nápadu .


Je to - vyrábí to Quadro Corporation v Západní Virginii .


Je to kus plastu , ke kterému je připojena anténa .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


( Smích ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ No , víte , ono to trochu zanáší doprava ...


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ Vědci si ale musí všímat i neúspěchů , ne pouze výher .


To byl jen takový malý zábavný příklad věcí , kterými se zabýváme .


Celkem zvláštní věc .


To je něco jako : " " Je věda kompatibilní s instalatérstvím ? " "


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


A dříve , než něco označíme za nadpřirozené , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ Tenhle obrázek naprosto rozbíjí argumenty zastánců kreacionismu .


_ _ NULL _ _ nad městem Pasadena .


A pokud vám to připadá jako poklice z kola Buicku , máte naprostou pravdu .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


Stačí , aby někdo stál stranou s poklicí v ruce .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ či iluze a zbytek je pravý , _ _ NULL _ _


Galileo , například , měl dva problémy , když svůj dalekohled zaměřil na Saturn .


_ _ NULL _ _ " Pozoroval jsem , že nejvzdálenější planeta je tvořena třemi tělesy . "


_ _ NULL _ _ nemůžete mít dobrou teorii .


A my už ted víme , že to je pravda .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


( Smích ) _ _ NULL _ _


Účtoval si pět dolarů za návštěvu " " Sestry Housky " " , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ nebo opačným směrem ?


_ _ NULL _ _ černobíle flekatá a dobře se na ní hledají vzorce - _ _ NULL _ _


Tohle je Panna Marie na okně v Sao Paulo .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ ( Smích )


Ale vypadá to skutečně jako Panna Marie ? _ _ NULL _ _


Na tuhle jsme se jeli podívat ...


Bylo tam hodně lidí , jezdí tam věřící


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Tohle je další Panna Marie na zadní straně , kterou už začali stírat .


( Smích ) _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ ( Smích )


_ _ NULL _ _ Je to příběh o lásce - je něco jako britská Norah Jones - _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Narodil jsem se a vyrostl jsem v Severní Koreji .


Přestože má rodina neustále zápasila s chudobou , milovala mě vždy na prvním místě , protože jsem byl jediným synem a nejmladším ze dvou dětí v rodině .


Pak ale v roce 1994 začal velký hladomor .


Byly mi čtyři roky .


Já a sestra jsme chodívali hledat dříví na topení začínajíce v pět ráno a vracejíce se po půlnoci .


Toulával jsem se ulicemi hledajíc jídlo a pamatuji si , jak jsem viděl malé dítě přivázané k matčiným zádům , jak jí brambůrky , a jak jsem mu je chtěl ukrást .


Hlad je ponížení . Hlad je beznaděj .


Hladové dítě na politiku a svobodu ani nepomyslí .


Na mé deváté narozeniny mi rodiče nemohli dát nic k jídlu .


Ale i jako dítě jsem byl schopen pocítit tu tíhu v jejich srdcích .


V té době přes milion Severních Korejců zemřelo hladem a v roce 2003 , když mi bylo 13 , se jedním z nich stal můj otec .


Viděl jsem svého otce chřadnout a umřít .


V tom samém roce jednoho dne zmizela má matka a poté mi má sestra řekla , že odchází do Číny vydělat nějaké peníze , ale že se brzy vrátí s penězi a jídlem .


Protože jsme nebyli nikdy odděleni a já si myslel , že spolu budeme napořád , ani jsem ji neobjal , když odcházela .


Byla to ta největší chyba , jakou jsem kdy v životě udělal .


Netušil jsem však , že se loučíme na hodně dlouhou dobu .


Ani matku ani svou sestru jsem od té doby neviděl .


Náhle se ze mě stal sirotek a bezdomovec .


Můj denní život začal být hodně těžký , i když prostý .


Mým cílem bylo najít špinavý kus chleba v koši .


Ale tak se přežít nedá .


Uvědomil jsem si , že žebrání není řešení .


Začal jsem tedy krást z vozíků s jídlem na nelegálních trzích .


Někdy jsem našel drobné práce výměnou za jídlo .


Jednou jsem dokonce strávil dva měsíce v zimě prací v uhelném dole , 33 metrů v podzemí bez jakékoliv ochrany , 16 hodin denně .


Nebyl jsem neobvyklý .


Spousta jiných sirotků přežívala takhle nebo hůře .


Když jsem nemohl usnout kvůli mrazivé zimě nebo bolestem z hladu , doufal jsem , že se příští ráno vrátí sestra a probudí mě mým oblíbeným jídlem .


Tato naděje mě držela naživu .


Nemyslím tím velkou , obrovskou naději .


Mám na mysli takovou naději , díky které jsem věřil , že v příštích odpadcích bude chleba , i přesto , že obvykle nebyl .


Ale kdybych tomu nevěřil , ani bych to nezkusil a tak bych umřel .


Naděje mě držela naživu .


Každý den jsem si říkal , že nezáleží na tom , jak těžké to je , přesto musím žít .


Po třech letech čekání na návrat mé sestry jsem se rozhodl odejít do Číny a najít ji sám .


Uvědomil jsem si , že takto bych už moc dlouho nepřežil .


Věděl jsem , že by cesta mohla být riskantní , ale riskoval jsem po celý svůj život tak jako tak .


Mohl jsem zemřít hlady jako můj otec v Severní Koreji , nebo jsem se mohl aspoň pokusit o lepší život a utéct do Číny .


Zjistil jsem , že se mnoho lidí pokusilo přejít hranice do Číny v noci , aby je nezpozorovali .


Severokorejští pohraničníci často zastřelí lidi , kteří se snaží přejít hranice bez povolení .


Čínští vojáci chytají Severní Korejce a posílají je zpět , kde čelí krutému potrestání .


Rozhodl jsem se přejít během dne . Za prvé , protože jsem byl stále dítě a bál jsem se tmy , a za druhé , protože jsem věděl , že už tak riskuji , a jelikož ne moc lidí se pokoušelo přejít během dne , myslel jsem si , že bych mohl přejít , aniž by mě kdokoliv viděl .


Dostal jsem se do Číny 15. února 2006 .


Bylo mi 16 let .


Myslel jsem si , že to bude v Číně jednodušší , jelikož tam je více jídla .


Myslel jsem si , že mi pomůže více lidí .


Ale bylo to těžší než žít v Severní Koreji , protože jsem nebyl svobodný .


Neustále jsem se obával , že mě chytí a pošlou zpět .


Zázrakem , o několik měsíců později , jsem potkal někoho , kdo provozoval ilegální úkryt pro Severní Korejce ; dovolili mi tam žít a pravidelně jíst , poprvé po mnoha letech .


Později téhož roku mi jeden aktivista pomohl uprchnout z Číny a odejít do Spojených států jako uprchlík .


Odešel jsem do Ameriky , aniž bych uměl jediné slůvko anglicky , přesto mi můj sociální pracovník řekl , že musím na střední školu .


Dokonce i v Severní Koreji jsem byl čtyřkař .


( Smích ) A stěží jsem dokončil základní školu .


A pamatuji si , že jsem se ve škole pral víckrát než jednou denně .


Učebnice a knihovna zrovna nebyly mé hřiště .


Můj otec se velmi snažil mě motivovat ke studiu , ale nepomáhalo to .


V jednu chvíli nade mnou otec zlomil hůl .


Řekl : „ Už nejsi mým synem . “ Bylo mi pouhých 11 nebo 12 , ale hluboce mě to ranilo .


Přesto se však má úroveň motivace do jeho smrti nezměnila .


V Americe to bylo trochu absurdní , když mi řekli , že bych měl jít na střední .


Nechodil jsem ani na druhý stupeň .


Rozhodl jsem se jít jen proto , že mi to řekli , aniž bych se nějak snažil .


Ale jednoho dne jsem přišel domů a má pěstounská matka udělala k večeři kuřecí křidélka .


A během večeře jsem si chtěl jedno křidélko přidat , ale uvědomil jsem si , že nebylo dost pro každého , tak jsem se rozhodl , že ne .


Když jsem se podíval na svůj talíř , uviděl jsem poslední kuřecí křidélko , které mi můj pěstounský otec dal .


Byl jsem tak šťastný .


Pohlédl jsem na něj , jak vedle mě sedí .


Opětoval mi pohled velmi vlídně , ale nic neřekl .


Náhle jsem si vzpomněl na svého biologického otce .


Ten malý čin z lásky mého pěstounského otce mi připomněl mého vlastního otce , který se se mnou z lásky dělil o jídlo , když měl sám hlad , dokonce i když hladověl .


Cítil jsem se přidušen tím , že já mám v Americe tolik jídla a můj otec zemřel hlady .


Mým jediným přáním tu noc bylo uvařit mu něco k jídlu a tu noc jsem přišel na ještě něco , čím bych ho mohl uctít .


Mou odpovědí byl slib sobě samému , že budu pilně studovat a dosáhnu toho nejlepšího vzdělání v Americe , abych uctil jeho oběť .


Vzal jsem školu vážně a poprvé v životě jsem obdržel akademické ocenění za vynikající výsledky a stal se jedním z nejlepších studentů prvního semestru na střední .


( Potlesk ) To kuřecí křidélko mi změnilo život .


( Smích ) Naděje je osobní . Naděje je něco , co vám nemůže nikdo dát .


Musíte si zvolit v naději věřit .


Musíte to zvládnout sami .


V Severní Koreji jsem to sám zvládl .


Naděje mě přivedla do Ameriky .


Ale v Americe jsem najednou nevěděl , co dělat , protože jsem měl tu ohromující svobodu .


Můj pěstounský otec mi dal u večeře směr a motivoval mě a dal smysl mému životu v Americe .


Nedošel jsem až sem jen díky sobě .


Měl jsem naději , ale naděje samotná nestačí .


Spousta lidí mi na mé cestě pomáhala .


Severní Korejci tvrdě bojují o přežití .


Musí nutit sami sebe , aby přežili , aby měli naději k přežití , ale bez pomoci to nezvládnou .


Toto je mé poselství .


Mějte naději pro sebe , ale také pomáhejte druhým .


Život může být těžký pro každého , ať žijete kdekoliv .


Můj pěstounský otec mi nezamýšlel změnit život .


Stejným způsobem můžete změnit něčí život pouhým nepatrným skutkem z lásky .


Kus chleba zažene hlad a naděje vám přinese chléb , který vás udrží naživu .


Ale s jistotou věřím tomu , že váš čin z lásky a péče může zachránit život dalšímu Josephovi a změnit tisíce dalších Josephů , kteří mají stále naději v přežití .


Děkuji vám .


( Potlesk ) Adrian Hong : Josephe , děkujeme ti za sdílení tohoto velmi osobního a speciálního příběhu s námi .


Vím , že jsi neviděl svou sestru téměř , říkal jsi , že to je skoro přesně deset let ; kdyby se čistě náhodou na tohle dívala , chtěli jsme ti dát příležitost jí poslat vzkaz .


Joseph Kim : V korejštině ?


AH : Můžeš anglicky a poté klidně korejsky .


( Smích ) JK : Dobrá , nebudu to říkat v korejštině , protože si nemyslím , že bych to zvládl bez toho , abych se nerozbrečel .


Nuno , je to už deset let , co jsem tě neviděl .


Jen jsem chtěl říct , že mi chybíš a že tě mám rád , a prosím vrať se ke mně a zůstaň naživu .


A … panejo .


Stále jsem nevzdal naděje , že tě uvidím .


Budu žít šťastný život a budu pilně studovat , dokud tě neuvidím , a slibuji , že už nebudu znovu brečet .


( Smích ) Ano , prostě se jen těším , až tě uvidím , a jestli mě nenajdeš , budu tě také hledat a doufám , že tě jednoho dne uvidím .


Mohu taky poslat malý vzkaz mé matce ?


AH : Jistě , prosím .


JK : Nestrávil jsem s tebou moc času , ale vím , že mě stále miluješ a že se za mě stále modlíš a myslíš na mě .


Jen jsem ti chtěl poděkovat , že jsi mi umožnila být na tomto světě .


Děkuji .


( Potlesk )


Kolik z vás už muselo vyplnit nějaký nějaký webový formulář , kde jste byli požádáni o přečtení řetězce zdeformovaných znaků jako jsou tato ?


Pro kolik z vás to bylo otravné ?


Dobře , skvělé . To jsem vymyslel já .


( Smích ) Spíš jsem byl jedním z těch , co to vymysleli .


Jmenuje se to CAPTCHA .


A je tam proto , aby zjistila , že vy , bytost , která formulář vyplňuje , jste opravdu člověk a ne nějaký typ programu , napsaný tak , aby odesílal formulář milionkrát .


Funguje to , protože lidé , alespoň ti bez zrakového postižení , nemají problém se čtením těchto pokroucených znaků , zatímco počítačové programy to zatím tak dobře nesvedou .


Například v případě Ticketmasteru , musíte tyto znaky zadat , aby se zabránilo spekulantům v napsání programu , který by po dvou nakoupil miliony lístků .


CAPTCHA se používá po celém internetu .


A protože se užívá tak hojně , často se stane , že konkrétní řada zobrazených náhodných znaků může být nešťastná .


Například tento registrační formulář na Yahoo .


Náhodné znaky , které se uživateli zobrazily , byly Č , E , K , E , J , což samozřejmě tvoří slovo .


Ale nejlepší část je zpráva , kterou obdržela pomocná linka Yahoo asi za 20 minut .


" Pomoc ! Už čekám přes 20 minut a nic se neděje . " ( Smích ) Takže si myslel , že musí počkat .


Ale tento uživatel na tom byl ještě hůř .


( Smích ) Projekt CAPTCHA jsme vytvořili zde v Carnegie Mellon před 10 lety a používá se úplně všude .


Řeknu vám o projektu , který jsme udělali o pár let později , další krok ve vývoji CAPTCHA .


Říkáme mu reCAPTCHA , a je něčím , co jsme začli zde na Carnegie Mellon a časem z toho udělali začínající firmu .


A pak , asi před rokem a půl , koupil tuto firmu Google .


Řeknu vám , jak to začalo .


Když mi došlo následující : Přibližně 200 milionů CAPTCHA se na světě vyplní každý den .


Když jsem to slyšel prvně , byl jsem na sebe hrdý .


Říkal jsem si , jaký dopad můj výzkum má .


Ale pak jsem se začal cítit špatně .


Víte , pokaždé , když vyplňujete CAPTCHA , vlastně přijdete o 10 vteřin vašeho času .


A když to vynásobíte 200 miliony , zjistíte , že lidstvo jako celek ztrácí asi 500 000 hodin denně při psaní těch otravných CAPTCHA .


Tehdy jsem se začal cítit špatně .


( Smích ) A pak jsem si říkal , no , nemůžeme CAPTCHA odstranit , protože bezpečnost webu na nich závisí .


Ale pak jsem si pomyslel , existuje způsob jak z tohoto úsilí získat něco dobrého pro lidstvo ?


Má se to takto .


Zatímco píšete CAPTCHU , během těch 10 vteřin , váš mozek dělá něco úžasného .


Vás mozek dělá něco , co počítače zatím nesvedou .


Můžete tak dělat během těch 10 vteřin něco užitečného ?


Jinak řečeno , je tu nějaký velký problém , který počítače nedokáží vyřešit , ale můžeme jej rozdělit na 10 vteřinové úseky , takže když někdo vyřeší CAPTCHA vyřeší i kousek toho problému ?


A odpověď na to je " " ano " " , a to je to co teď děláme .


Takže to co možná nevíte je , že zatímco píšete CAPTCHA , nejen , že se dokazujete , že jste člověk , ale zároveň pomáháte digitalizovat knihy .


Vysvětlím vám jak to funguje .


Je tu spousty projektů , pokoušejících se o digitalizaci knih .


Google jeden má , The Internet Archive jeden má .


Amazon , teď když má Kindle , se o to pokouší .


V základě to funguje tak , že vezmete starou knihu .


Viděli jste ty věci , že ? Myslím , knihy ?


( Smích ) Začnete s knihou a naskenujete jí .


Ale skenování knihy je jako focení každé její stránky .


Z každé stránky máte obrázek .


Je to obrázek s textem z každé stránky knihy .


V dalším kroku procesu musí počítač dešifrovat všechna ta slova na obrázku .


K tomu se používá technologie OCR , optické rozeznávání znaků , které vezme obrázek textu a pokusí se zjistit , jaký text tam je .


Problém u OCR je , že je nedokonalý .


Hlavně u starších knih , kde inkoust vybledl a stránky zežloutly , OCR nerozpozná hodně slov.


Například u knih napsaných před více než 50 roky , počítač nerozpozná okolo 30 procent slov.


Takže my děláme to , že sebereme všechna slova , která počítač nerozezná , a dáváme je lidem , aby je pro nás přečetli , když píšou CAPTCHA na internetu .


Takže příště až budete psát CAPTCHA , ta slova která píšete , jsou vlastně slova z knih , které se právě digitalizují a počítač je nerozeznal .


A důvod proč používáme 2 slova místo jednoho je ten , protože jedno z těch slov je slovo , které systém dostal z knihy , a neví co to to je a ukáže vám ho .


Protože ale neví , jaká je správná odpověď , nemůže jí posoudit .


Takže vám dáme další slovo , které systém už zná .


Neřekneme vám , které je které a poprosíme o vyplnění obou .


A když zadáte správné slovo pro to , které systém už zná , tak předpokládá , že jste člověk a také získá důvěru , že jste dobře napsali i to druhé slovo .


A když zopakujeme tento proces třeba u 10 různých lidí a všichni se shodnou jaké to nové slovo je , máme jedno nové správné slovo v digitální podobě .


Takže takhle to funguje .


A od doby před asi třemi nebo čtyřmi lety , kdy jsme s tím začli , spousta stránek začala přecházet ze staré CAPTCHA , kde lidé mrhali svým časem , na novou CAPTCHA , kde lidí pomáhají s digitalizováním knih .


Například Ticketmaster .


S každou koupí lístku na Ticketmasteru , pomůžete digitalizovat knihu .


Facebook : Pokaždé když si někoho přidáte nebo šťouchnete , pomůžete digitalizovat knihu .


Twitter a dalších asi 350 000 dalších stránek používá reCAPTCHA .


Popravdě to číslo stránek , které reCAPTCHA používají je tak vysoké , že množství slov digitalizovaných denně je opravdu velké .


Je to kolem 100 milionu denně , což je asi dva a půl milionu knížek ročně .


A to vše napsáno slovo po slově jen lidmi vyplňujícími CAPTCHA na internetu .


( Potlesk ) Samozřejmě , když máme tolik slov každý den , může se stát něco vtipného .


A to hlavně proto , že teď dáváme lidem dvě náhodně vybraná anglická slova vedle sebe .


Takže se stávají vtipné věci .


Například , objevilo se toto slovo .


Slovo " " Křesťané " " , na tom není nic špatného .


Když se ale objeví vedle dalšího náhodného slova , může se stát něco špatného .


Dostali jsme toto . ( Špatní křesťané ) Ale je to ještě horší , protože stránka , na které se ukázalo byla " " Ambasáda Království božího " " .


( Smích ) Hups . ( Smích )


Tady je další špatná .


JohnEdwards.com ( Zatracený liberál ) ( Smích ) Takže pořád urážíme lidi v jednom kuse .


Samozřejmě lidi jen neurážíme .


Jde o to , že když uvádíme dvě náhodná slova , může se stát něco zajímavého .


To dalo vzniknout velkému internetovému memu , kterému přispěli desetitisíce lidí , říká se mu CAPTCHA umění .


Určitě o něm někteří z vás slyšeli .


Takhle to funguje .


Představte si , že jste na internetu a vidíte CAPTCHA a pomyslíte si , že je to něco konkrétního , jako zde . ( Neviditelný toustovač ) Takže uděláte s tím snímek obrazovky .


Pak , samozřejmě , vyplníte CAPTCHA , protože pomůžete s digitalizací .


Ale nejdřív uděláte snímek , a pak namalujete něco co se k tomu vztahuje .


( Smích ) To je celá věda .


Jsou jich desetitisíce .


Některé roztomilé . ( Udržel jsem to ) ( Smích ) Některé vtipné .


( Sjetí předci ) Smích A některé , jako paleontologické ňůňo mohou obsahovat Snoop Dogga . ( Smích )


Dobře , toto je mé nejoblíbenější číslo z reCAPTCHA .


Je to moje nejoblíbenější věc na celém projektu .


Je to množství lidí , kteří pomohli zdigitalizovat alespoň jedno slovo přes reCAPTCHA 750 milionů , což je něco málo přes 10 procent světové populace , nám pomohlo zdigitalizovat vědění lidstva .


A čísla jako jsou tato , mě motivují ve výzkumu .


Otázka , která motivuje můj výzkum , je tato : Když se podíváte na největší úspěchy lidstva , ty opravdu největší , které spojily lidstvo a změnily dějiny — například stavba pyramid v Egyptě , Panamského kanálu nebo poslání člověka na Měsíc — všechny mají něco společného , hlavně to , byly dokončeny s podobným množstvím lidí .


Zvláštní , ty všechny zvládnuty s asi 100.000 lidmi .


A důvod je ten , že před internetem , organizování více než 100.000 lidí , nemluvě o výplatách , byla téměř nemožná .


Teď jsem vám ale ukázal projekt , který v době internetu kde spolupracuje 750 milionu lidí na digitalizaci vědění lidstva .


Takže otázkou , která mě motivuje je , když zvládneme poslat člověka na Měsíc se 100 000 lidmi , co zvládneme se 100 miliony ?


A na základě této otázky jsme rozjeli různé projekty , na kterých pracujeme .


Ukážu vám jeden , ze kterého jsem opravdu nadšený .


Něco , na čem jsme v tichosti pracovali asi poslední rok a půl .


Ještě není spuštěn . Jmenuje se Duolingo .


A protože nebyl spuštěn , pšššt !


( Smích ) Věřím vám .


To je ten projekt a takhle začal .


Začal mou otázkou na mého studenta Severina Hackera .


Dobře , to je Severin Hacker .


Takže , položil jsem mu svou otázku .


Mimochodem , slyšeli jste dobře , jeho příjmení je Hacker .


Dal jsem mu tedy tuto otázku : Jak přimějeme 100 milionů lidí přeložit web do všech hlavních jazyků zdarma ?


Dobře , několik věcí k té otázce .


Zaprvé , překládání webu .


Web je rozložen do více jazyků .


Jeho velká část je v angličtině .


Když anglicky neumíte , nedostanete s k ní .


Ale jsou i ty velké části v jiných jazycích , které když neznáte , nedostanete se k nim .


A my bychom chtěli přeložit web , alespoň jeho většinu , do všech hlavních jazyků .


To je to , co bych rád udělal .


Někteří možná namítnou , proč nepoužijeme počítače ?


Proč nemůžeme použít překladače ?


V současnosti počítačové překlady sem tam přeloží větu .


Proč je nepoužijeme pro celý web ?


No , problém s tímto je , že to není dost dobré a pravděpodobně nebude dalších asi 15 až 20 let .


Tvoří spoustu chyb .


A i když nechybuje , tak protože dělá tolik chyb , nevíte , zda tomu věřit , či ne .


Ukážu vám příklad něčeho přeloženého strojem .


Byl to příspěvek na fóru .


Někdo se ptal na něco ohledně JavaScriptu .


Bylo to přeloženo s japonštiny do angličtiny .


Nechám vás číst .


Ten člověk začíná omluvou za to , že to bylo přeloženo počítačem .


Další věta je úvod k otázce .


Takže něco vysvětluje .


Pamatujte , je to otázka ohledně JavaScriptu .


( Často , kozločas instaluje chyba jsou zvratky . ) ( Často , kozločas instaluje chyba jsou zvratky . ) Pak následuje první část otázky .


( Kolikrát jako vítr , stožár a drak ? ) ( Kolikrát jako vítr , stožár a drak ? ) Pak přichází má oblíbená část otázky .


( Není to urážka otcových gulí ? ) ( Není to urážka otcových gulí ? ) A pak přichází závěr , který je z toho všeho nejlepší .


( Prosím omluvte svou hloupost . Pro vás mnohé díky . ) ( Prosím omluvte svou hloupost . Pro vás mnohé díky . ) Takže počítačový překlad ještě není dost dobrý .


Zpět k otázce .


Takže potřebujeme , aby lidé přeložili web .


Takže teď asi budete ptát , proč nemůžeme lidem zaplatit , aby to udělali ?


Mohli bychom zaplatit profesionální překladatele , aby vše přeložili .


To můžeme .


Bohužel by to bylo extrémně nákladné .


Například , překlad malinkého zlomku celého webu , Wikipedie , do jednoho jazyka , španělštiny .


Wikipedia existuje ve španělštině , ale ta je velice malá ve srovnání s anglickou .


Je to asi 20 procent velikosti té anglické .


Pokud chceme přeložit těch dalších 80 procent do španělštiny , stálo by to asi 50 milionů dolarů — a to v té nejzneužívanější outsourcingové zemi vůbec .


Takže by to bylo velice nákladné .


Takže my chceme sehnat 100 milionů lidí na překlad webu do všech hlavních jazyků zadarmo .


Ale když se do toho pustíte , brzy si uvědomíte , že máte dvě velké trhliny , dvě velké překážky .


První je nedostatek bilingvních lidí .


Já ani nevím , jestli na světě existuje 100 milionu lidí , kteří používají web a umí dva jazyky tak , aby mohli pomoci .


To je velký problém .


A ten druhý problém je nedostatek motivace .


Jak chceme lidi motivovat , aby opravdu překládali web zdarma ?


Běžně za to lidem musíte platit .


Tak jak je přimět , aby to udělali zdarma ?


Když o tom začneme přemýšlet , jsme omezeni těmi dvěmi věcmi .


Ale pak jsme si uvědomili , že vlastně existuje způsob na řešení obou problémů naráz .


Jak zabít dvě mouchy jednou ranou .


A to tak , že změníte překládání , v něco , co miliony lidí chtějí dělat , a to také vyřeší problém s nedostatkem bilingválů , a to je výuka jazyků .


Ukázalo se , že dnes se asi 1,2 miliardy lidí učí cizí jazyk .


Lidé se opravdu chtějí cizí jazyk učit .


Ne jen proto , že jsou k tomu nuceni ve škole .


Například jen ve Spojených státech je přes 5 milionů lidí , kteří zaplatili přes 500 dolarů za software na výuku jazyků .


Lidé se chtějí jazyky učit opravdu hodně .


Takže na tom jsme pracovali přibližně poslední rok a půl — stránka jménem Duolingo , kde hlavní myšlenkou je naučit lidi jazyky zdarma a zároveň překládat web .


Takže se učí praxí .


Funguje to tak , že když jste nováček , dostanete velice snadné věty .


Těch je na webu samozřejmě plno .


Dáme vám velice snadné věty společně s významem slov.


A jak překládáte a koukáte , jak je překládali ostatní , začnete se učit jazyk .


A jak se zlepšujete , dostáváte na překlad složitější věty .


Ale pořád se učíte praxí .


Šílené na tomto způsobu je , že opravdu funguje .


Zaprvé , lidé se opravdu učí jazyky .


Už to je převážně hotové , teď to testujeme .


Lidé se tam tak mohou naučit jazyk .


A naučí se ho přibližně stejně jako u nejlepšího výukového programu .


Takže lidé se jazyk opravdu naučí .


Výuka není jen stejně dobrá , ale i zajímavější .


A to proto , že Duolingo používá skutečný obsah .


Na rozdíl od vymyšlených vět z učebnic , lidé se učí na skutečném obsahu , který je zajímavější .


Takže lidé se doopravdy naučí .


Ale co je asi nejpřekvapivější , překlady , které máme od lidí z této stránky , i když jsou jen začátečníci , jsou tak přesné , jako ty od profesionálních překladatelů , což je opravdu překvapivé .


Ukážu vám jeden příklad .


Toto je věta přeložená z němčiny do angličtiny .


Horní je německy .


Prostřední je anglický překlad , který dělal profesionální překladatel , kterému bylo zaplaceno 20 centů za každé slovo .


A spodní je překlad uživateli Duolinga , kteří vůbec neuměli německy , když stránky začali používat .


Vidíte , že je téměř perfektní .


Samozřejmě , máme na to malý trik aby překlad byl stejně dobrý jako profesionální .


Kombinujeme překlad několika začátečníků na dosáhnutí profesionální kvality .


Ale i když kombinujeme překlady , tyto stránky dokáží překládat velice rychle .


Něco vám ukážu , toto je odhad , za jak dlouho můžeme přeložit Wikipedii z angličtiny do španělštiny .


Nezapomínejme , že to má hodnotu 50 milionů dolarů .


Takže kdybychom chtěli přeložit Wikipedii do Španělštiny , šlo by to za 5 týdnů se 100 000 aktivními uživateli .


A přibližně za 80 hodin s milionem aktivních uživatelů .


Protože všechny projekty , na kterých jsme pracovali , měly miliony uživatelů , doufáme , že s tímto projektem budeme schopni překládat extrémně rychle .


To , proč jsem z Duolinga tak nadšený je to , že si myslím , že nabízí poctivý obchodní model výuky jazyka .


Jde o tohle : Současný obchodní model výuky jazyků je , že student platí , vlastně platí Rosettově desce 500 dolarů .


vlastně platí Rosettově desce 500 dolarů . Takový je současný obchodní model .


Problém s tímto modelem je , že 95 procent světové populace nemá 500 dolarů .


Takže je extrémně nefér k chudým .


A vlastně je zaměřen na bohaté .


Ale u Duolinga , protože jak se učíte , tvoříte hodnoty , děláte překlad — za který bychom mohli někomu zaplatit .


A takto to můžeme zpeněžit .


A protože lidé tvoří hodnoty během učení , nemusí nám platit penězi , platí nám svým časem .


Kouzelné na tom je , že sice platí svým časem , ale ten čas by stejně strávili tím , že by se učili jazyk .


Takže pěkné na Duolingu je , že nabízí poctivý obchodní model — takový , který nediskriminuje chudé .


Toto je ta stránka . Děkuji vám .


( Potlesk ) Takže toto je ta stránka .


Ještě jsme ji nespustili , ale když tam půjdete , můžete se přihlásit do naší soukromé bety , která začne nejspíš za 3 nebo 4 týdny .


Ještě jsme toto Duolingo nespustili .


Mimochodem , já zde mluvím , ale Duolingo je ve skutečnosti práce úžasného týmu , ze kterého tu část je .


Takže , děkuji .


( Potlesk )


V padesátých letech byla na Oxfordu fantastická doktorka , která se však trochu vymykala , jmenovala se Alice Stewart .


A Alice se vymykala částečně proto , že samozřejmě byla žena , což byla v padesátých letech poměrně vzácnost .


Byla geniální , svého času byla jedním z nejmladších členů Royal College of Physicians .


Vymykala se také proto , že pokračovala v práci i po svatbě , i poté co měla děti , a i potom , co se rozvedla a byla matka samoživitelka , pokračovala ve své lékařské práci .


A vymykala se také proto , že se zajímala o nové vědecké odvětví , vznikající obor epidemiologie , která zkoumá opakované jevy u chorob .


Ale jako každý vědec , ráda na sebe poutala pozornost , potřebovala najít složitý problém a vyřešit ho .


Složitý problém , který si Alice vybrala bylo zvyšování výskytu rakoviny u dětí .


Většina nemocí souvisí s chudobou , ale v případě rakoviny u dětí , děti , které umíraly , pocházely většinou z bohatých rodin .


Takže chtěla vědět , jestli dokáže tuto anomálii vysvětlit ?


Alice měla problém najít pro svůj výzkum financování .


Nakonec získala pouze 1000 liber z ocenění Lady Tata Memorial .


A to znamenalo , a ona to věděla , že má při shromažďování dat pouze jeden pokus .


Ale neměla ani potuchy , co hledat .


Ten výzkum byl vskutku podobný hledání jehly v kupce sena , takže se vyptávala na všechno , co mohla .


Jedly děti cucavé bonbóny ?


Pily obarvené nápoje ?


Jedly fish and chips ? / rybu s hranolkami /


Měly vodu ze studny nebo z vodovodu ?


V kolika letech začly chodit do školy ?


A když se její kopírákové dotazníky začaly vracet zpět , pouze jediná věc bila do očí se statistickou přesností , o které se mnohým vědcům může jenom snít .


V poměru 2 ku 1 u dětí , které zemřely , byl jejich matkám v těhotenství udělán rentgen .


Tento poznatek naprosto odporoval obecnému povědomí .


Obecné povědomí bylo takové , že všechno je bezpečné až do nějaké hranice .


Odporovalo to všeobecnému povědomí , které sdílelo velké nadšení pro úžasnou novou technologii té doby , a to byl rentgen .


A odporovalo to představě doktorů o sobě samých , kteří si mysleli , že pomáhají pacientům , že jim neubližují .


Nicméně , Alice Stewartová spěšně publikovala svoje předběžné výsledky v The Lancet v roce 1956 .


Vzbudilo to veliký ohlas , mluvilo se o Nobelově ceně , a Alice byla ve velkém spěchu a snažila se prostudovat všechny případy rakoviny dětí , které mohla , než zmizí .


Vlastně nemusela pospíchat .


Bylo to celých 25 let před tím , než britská — britská a americká zdravotnická zařízení zakázala používání rentgenu u těhotných žen .


Ta data tu byla , bylo to otevřené , všem přístupné , ale nikdo to nechtěl vědět .


Každý týden umřelo dítě , ale nic se nezměnilo .


Otevřenost samotná nemůže způsobit změnu .


Po 25 let Alice Stewart musela neustále tvrdě bojovat .


Jak věděla , že má pravdu ?


Měla fantastický model myšlení .


Pracovala se statistikem , který se jmenoval George Kneale , a George byl pravý opak Alice .


Alice byla velice družná a přátelská , a George byl samotář .


Alice byla velice laskavá , velice empatická ke svým pacientům .


George upřímně upřednostňoval čísla před lidmi .


Ale řekl fantastickou věc o jejich pracovním vztahu .


Řekl : " " Moje práce je dokazovat Dr. Stewartové , že se mýlí . " " Aktivně vyhledával pochybnosti .


Různé úhly pohledu na její modely , na její statistiky , různé způsoby zpracovávání dat , aby jí to vyvrátil .


Chápal svoji práci jako vyhledávání rozporů v jejích teoriích .


Protože jenom tak , že nemohl Alici dokázat , že se mýlí , jí George dal jistotu , kterou potřebovala , že všechno je správně .


Byl to fantastický model spolupráce — partneři v uvažování , kteří nejsou jako prázdná ozvěna .


Zajímalo by mě , kolik z nás mělo , nebo se snažilo mít takové spolupracovníky .


Alice a George byli v hádkách velmi dobří .


Chápali je jako přemýšlení .


Co je k takovému konstruktivnímu konfliktu potřeba ?


No , zaprvé , potřebujete najít lidi kteří jsou naprosto odlišní .


To znamená , že musíme odolat neurobiologickému nutkání , čili že upřednostňujeme lidi , kteří jsou jako my , a znamená to , že musíme vyhledávat lidi s odlišným původem , odlišným oborem , odlišným způsobem myšlení a odlišnou zkušeností , a najít cestu , jak je zapojit .


To vyžaduje spoustu trpělivosti a energie .


A čím víc nad tím přemýšlím , tím víc si myslím , opravdu , že je to druh lásky .


Protože prostě nemůžete obětovat tolik energie a času , pokud je vám to jedno .


A také to znamená , že musíte být připraveni změnit názor .


Alicina dcera mi řekla , že pokaždé když se Alice dostala do křížku s kolegou vědcem , donutili ji znovu a znovu přemýšlet .


" " Moje matka , " " řekla , " " Moje matka hádky neměla ráda , ale byla v nich velmi dobrá . " " Takže to je jedna věc kterou je třeba v takových vztazích dělat .


Ale zaráží mě , že největší problémy , kterým čelíme , řada těch největších katastrof , které jsme zažili , většinou nebyla zaviněna jednotlivci , ale organizacemi , některé z nich byly daleko větší než státy , mnoho z nich bylo schopno ovlivnit stovky , tisíce , dokonce miliony životů .


Jak organizace myslí ?


No , většinou nemyslí .


A to ne proto , že by nechtěly , ale spíš proto , že nemohou .


A nemohou proto , že v nich jsou lidé , kteří se bojí konfliktu .


V průzkumech evropských a amerických ředitelů celých 85 procent z nich přiznalo , že měli problémy nebo obavy v práci , na které se báli upozornit .


Báli se konfliktu , který by to vyvolalo , báli se zaplést do hádek , se kterými by si neuměli poradit a cítili , že by je prohráli .


Osmdesát pět procent je opravdu velké číslo .


To znamená , že organizace většinou nedělají to , co George a Alice tak triumfálně dělali .


Nedokážou přemýšlet společně .


A to znamená , že lidé , jako mnozí z nás , kteří řídíme organizace a pracně se snažíme najít ty nejlepší lidi z nejlepších , většinou nedokážeme z nich dostat to nejlepší .


Jak si vypěstujeme dovednost , kterou potřebujeme ?


Protože je to dovednost , která vyžaduje cvik .


Pokud se nechceme bát konfliktu , musíme ho vnímat jako přemýšlení , a potom v něm musíme být opravdu dobří .


Nedávno jsem pracovala s ředitelem , jmenoval se Joe , a Joe pracoval pro společnost vyrábějící lékařská zařízení .


A Joe se velice trápil kvůli zařízení , na kterém pracoval .


Myslel si , že je příliš komplikované a myslel , že jeho komplexnost vytváří tolerance chyb , které mohou lidem vážně ublížit .


Bál se , že ublíží pacientům , kterým se snažil pomoct .


Ale když se rozhlédl po své organizaci , nezdálo se , že by to někoho trápilo .


A tak o tom nechtěl nic říct .


Nakonec , možná věděli něco , co on ne .


Možná že by vypadal jako hlupák .


Ale stále se tím trápil , a trápil se tím tak moc , že se dostal do bodu , kde si myslel , že jediná věc , kterou může udělat , je odejít z práce , kterou miloval .


Nakonec jsme s Joem našli způsob , jak může dát najevo své obavy .


A co se stalo pak se děje téměř vždy v takové situaci .


Ukázalo se , že každý měl úplně ty samé otázky a pochybnosti .


Nyní měl Joe spojence . Mohli myslet společně .


A ano , bylo tam mnoho konfliktů a debat a hádek , ale to dovolilo každému u stolu být kreativní , vyřešit problém a předělat to zařízení .


Joe byl ten , kterého spousta lidí považuje za práskače , s výjimkou , že — jako všichni práskači — nebyl ani trochu blázen , byl vášnivě oddaný organizaci a vyššímu principu , kterému ta organizace sloužila .


Ale tak moc se bál konfliktu , až se nakonec víc bál mlčení .


A když se odvážil promluvit , objevil v sobě daleko víc a systému dal daleko víc , než si kdy dokázal představit .


A jeho kolegové už jej nepovažovali za blázna .


Považovali ho za vůdce .


Takže jak takto konverzovat snadněji a častěji ?


Univerzita v Delftu požaduje , aby její doktorandi předložili 5 tvrzení , která jsou připraveni obhájit .


Nezáleží moc na tom , o čem ta tvrzení jsou , záleží na tom , co kandidáti chtějí a jsou schopni obhájit před odborníky .


Myslím si , že je to fantastický systém , ale myslím , že nechat to pouze doktorandům je omezení na úzkou sortu lidí , a přichází to velmi pozdě .


Myslím , že bychom měli učit této dovednosti děti a dospělé v každém stádiu jejich vývoje , pokud chceme mít přemýšlející organizace a přemýšlející společnost .


Ve skutečnosti většina největších katastrof , které jsme zažili , zřídkakdy vzešla z informace , která byla ukrytá nebo tajná .


Vzešla z informace , která je volně dostupná a všem na očích , ale my jsme k ní vědomě slepí , protože si s ní nevíme rady , nechceme si s ní vědět rady , s konfliktem , který vyvolá .


Ale když se odvážíme prolomit to ticho , nebo když se odvážíme pochopit , a vyvoláme konflikt , umožníme sami sobě a lidem okolo , aby se hluboce zamysleli .


Volný přístup k informacím je fantastický , otevřené sítě jsou nezbytné .


Ale pravda nás neosvobodí , dokud si neosvojíme dovednost a návyk a talent a morální kuráž je používat .


Otevřeností to nekončí .


Otevřeností to začíná .


( Potlesk )


Děkuji .


Před dvěma lety jsem se ocitl na TEDu v Arushi v Tanzanii .


Krátce jsem promluvil o svém nejskvělejším výtvoru .


Byl to jednoduchý stroj , který mi změnil život .


Předtím jsem nikdy nebyl pryč od domova v Malawi .


Nikdy jsem nepoužíval počítač .


Nikdy jsem neviděl internet .


Ten den jsem byl na pódiu hodně nervózní .


S angličtinou jsem byl v koncích , chtělo se mi zvracet .


( smích ) Nikdy kolem mě nebylo tolik azungu , bělochů . ( smích )


Nepověděl jsem vám tehdy jeden příběh .


Teď je mi ale docela dobře .


Rád bych vám ten příběh pověděl dnes .


V naší rodině je nás sedm dětí .


Všechno sestry , kromě mě .


Tady jsem se svým tátou , když jsem byl malý .


Než jsem objevil zázraky vědy , byl jsem jenom obyčejný farmář v zemi chudých farmářů .


Jako všichni ostatní jsme pěstovali kukuřici .


Jeden rok jsme neměli štěstí .


Roku 2001 jsme zažili strašný hladomor .


Během pěti měsíců Malawijci začali umírat hladem .


Moje rodina jedla jedno jídlo denně , v noci .


Pouze tři hlty nsimy pro každého z nás .


Jídlo jen prošlo našimi těly .


Byli jsme kost a kůže .


V Malawi se na středních školách platí školné .


Kvůli hladomoru jsem přerušil docházku do školy .


Podíval jsem se na svého otce a na ta suchá pole .


S touhle budoucností jsem se nemohl smířit .


Byl jsem moc šťastný , když jsem chodil na střední . Proto jsem byl rozhodnutý udělat cokoli , abych získal vzdělání .


Šel jsem tedy do knihovny .


Četl jsem vědecké knihy , především o fyzice .


Tolik jsem anglicky nerozuměl .


Využil jsem diagramy a obrázky , abych pochopil slova okolo nich .


Další kniha mi dala znalosti .


Psalo se v ní , že větrný mlýn dokáže čerpat vodu a vyrábět elektřinu .


Čerpání vody znamenalo zavlažování . Ochranu před hladem , který jsme v té době zažívali .


Tak jsem se rozhodl postavit jeden větrný mlýn sám .


Jenže jsem neměl k dispozici materiál . Šel jsem tedy na skládku , kde jsem svůj materiál našel .


Hodně lidí , včetně mojí mámy , říkalo , že jsem blázen .


( smích ) Našel jsem ventilátor z traktoru , tlumič a trubky z PVC .


Pomocí rámu od kola a starého dynama jsem postavil svůj stroj .


Začalo to s jedním světlem .


Pak jsme měli čtyři , s vypínači a dokonce i s jističem sestrojeným podle elektrického zvonku .


Další stroj čerpá vodu na zavlažování .


Lidi se řadili do fronty před mým domem , ( smích ) aby si mohli nabít mobily .


( potlesk ) Nemohl jsem se jich zbavit .


( smích ) Pak za mnou přišli i reportéři , pak se o mě dozvěděli blogeři , a to vyústilo v to , že mi zavolali z nějakého TEDu .


Nikdy předtím jsem neviděl letadlo .


Nikdy jsem nespal v hotelu .


Ten den na pódiu v Arushi když jsem byl s angličtinou v koncích , jsem řekl něco jako : " Snažil jsem se a dokázal jsem to . "


Chtěl bych tedy něco říct všem lidem jako já , Afričanům a chudým , kteří bojují za své sny :


Bůh vám žehnej .


Možná tohle jednou uvidíte na netu .


Říkám vám : věřte si a mějte víru .


Ať se stane cokoli , nevzdávejte se .


Děkuji vám .


( potlesk )


Pokud jste v 80. letech v komunistickém Východním Německu vlastnili psací stroj , museli jste jej registrovat u vlády .


Museli jste registrovat vzorový list textu psaného tímto psacím strojem .


A bylo tomu tak proto , aby vláda mohla vystopovat , odkud daný text přišel .


Pokud nalezli papír , který obsahoval nesprávný druh názorů , mohli vystopovat , kdo tyto myšlenky sepsal .


A my na Západě jsme nedokázali pochopit , jak někdo může něco takového udělat , jak moc by toto omezilo svobodu slova .


Nikdy bychom to neudělali ve svých vlastních zemích .


Ale dnes v roce 2011 , pokud půjdete a koupíte si barevnou laserovou tiskárnu , od jakéhokoliv velkého výrobce laserových tiskáren , a vytisknete si stránku , pak tato stránka bude obsahovat malé žluté tečky , vytištěné na každé jednotlivé stránce v rozložení , které je jedinečné pro vás a vaši tiskárnu .


Toto se děje nám , dnes .


A nikdo kolem toho nedělá povyk .


A toto je příklad způsobu , kterými naše vláda využívá technologii proti nám , občanům .


A toto je jeden ze tří hlavních zdrojů online problémů dneška .


Pokud se podíváme , co se skutečně děje v online světe , můžeme roztřídit útoky na základě útočníků .


Máme tři hlavní skupiny .


Máme online zločince .


Zde máme pana Dimitry Golubova z města Kiev v Ukrajině .


A motivy online zločinců jsou velice jednoduše pochopitelné .


Tito lidé chtějí peníze .


Používají online útoky , aby získaly hromadu peněz - hromadu , hromadu peněz .


Ve skutečnosti máme několik případů online milionářů , multimilionářů , kteří vydělali peníze prostřednictvím útoků .


Zde je Vladimir Tsastsin z Tartu v Estonsku .


Toto je Alfred Gonzalez .


Toto je Stephen Watt .


Toto je Bjorn Sundin .


Toto je Matthew Anderson , Tariq Al-Daour a tak dále , a tak dále .


Tito chlápci vydělali své mění online , ale vydělali je prostřednictvím nelegálním prostředků , použitím věcí jako jsou bankovní trojany , sloužící k ukradení peněz z bankovních účtů , během toho , co pracujeme s online bankovnictvím , nebo pomocí keyloggerů , které sbírají informace o našich kreditních kartách , během toho , co nakupujeme přes internet na nakažených počítačích .


Tajná služba Spojených států před dvěma měsíci zmrazila švýcarský bankovní účet pana Sama Jaina , kterého zde vidíme , a tento bankovní účet obsahoval 14,9 milionů USD , když byl zmražen .


Pan Jain je na útěku , nikdo neví , kde se nachází .


A já tvrdím , že již dnes je pravděpodobnější , že se kdokoliv z nás stane obětí zločinu online , než zde v reálném světě .


A je to velice očividné , že se situace pouze zhorší .


V budoucnu se většina zločinů bude dít online .


Druhá hlavní skupina útočníků , které dnes sledujeme , nejsou motivováni penězmi .


Jsou motivováni něčím jiným - motivováni protesty , motivováni názory , motivováni smíchem .


Skupiny jako Anonymous se objevily během posledních 12 měsíců a staly se hlavními hráči na poli online útoků .


Tak toto jsou tři hlavní skupiny útočníků : zločinci , kteří to dělají pro peníze , hacktivisté jako Anonymous , jejichž cílem je protest , a poslední skupinou jsou národní státy , vlády stojící za útoky .


A nyní se podívejme na případy , jako se staly v DigiNotaru .


Toto je ukázkový příklad toho , co se stane , když vláda zaútočí na své vlastní občany .


DigiNotar je certifikátní autorita z Nizozemí - nebo vlastně , byla .


Minulý podzim zbankrotovala , kvůli tomu , že byla nabourána .


Někdo se vloupal dovnitř a naboural ji důkladně .


A já se zeptal minulý týden na setkání s představiteli nizozemské vlády - zeptal jsem se jednoho z vedoucích týmu , jestli se mu zdá přijatelné , že lidé zemřeli kvůli nabourání DigiNotaru .


A jeho odpověď byla : ano .


Takže jak lidé umírají důsledkem podobného nabourání ?


DigiNotar je certifikátní autoritou ( CA ) .


Prodávají certifikáty .


Co děláte s certifikáty ?


Potřebujete certifikát , pokud chcete mít webovou stránku , která má https , služby kódované SSL , služby jako Gmail .


My všichni , nebo velká část z nás , používá Gmail nebo jeden z jeho konkurentů , ale tyto služby jsou zvláště populární v totalitních státech jako Irán , kde disidenti používají zahraniční služby jako Gmail , protože vědí , že jsou důvěryhodnější , než místní služby , a jsou kódované přes SSL spojení , takže je místní vlády nemohou odposlouchávat během jejich rozhovorů .


Až na to , že mohou , pokud se nabourají do zahraniční CA


a vydají falešný certifikát .


A to je přesně to , k čemu došlo v případu DigiNotaru .


A co takové Arabské jaro a věci , které se se děly například v Egyptě ?


Povstalci v Egyptě vyrabovali ústředí egyptské tajné policie v květnu 2011 , a když rabovali budovu , nalezly spousty papírů .


Mezi těmito papíry byly také desky nadepsané " " FINFISHER . " " A uvnitř těchto desek byly poznámky od společnosti se sídlem v Německu , která prodala egyptské vládě sadu nástrojů pro zachycení - a ve velmi velkém měřítku - veškerou komunikaci mezi občany v zemi .


Tento nástroj prodali egyptské vládě za 280 000 euro .


Ústředí této společnosti se nachází přesně zde .


Tak západní vlády poskytují totalitním vládám tyto nástroje proti jejich vlastním občanům .


Ale západní vlády toto provádí také sobě navzájem .


Například v Německu , jen před pár týdny , byl nalezen takzvaný trojan Scuinst , což je trojan použitý německými vládními představiteli k vyšetřování jejich vlastních občanů .


Pokud jste podezřelý v nějakém kriminálním případu , je celkem zřejmé , že váš telefon bude odposloucháván .


Ale tím to dnes nekončí .


Budou vám kontrolovat internetové připojení .


Dokonce použijí nástroje jako je Scuinst , aby vám tímto trojanem nakazili počítač , což jim umožní sledovat veškerou vaši komunikaci , poslouchat vaše online rozhovory , shromažďovat vaše hesla .


Když se nyní zamyslíme hlouběji nad těmito záležitostmi , zřejmá reakce lidí by měla být " " Dobře , to zní hrozně , ale mě se to ve skutečnosti netýká , protože jsem řádným občanem .


Proč bych se měl obávat ?


Když nemám , co skrývat . " " A toto je argument , který nedává žádný smysl .


Soukromí je implicitní .


Soukromí není něco , o čem se diskutuje .


Toto není diskuse o soukromí proti bezpečnosti .


To je otázka svobody proti kontrole .


A zatímco můžeme důvěřovat našim vládám právě teď , právě tady , v roce 2011 , jakékoliv právo , kterého se vzdáme , ztratíme nadobro .


A opravdu důvěřujeme , slepě důvěřujeme jakékoliv budoucí vládě , vládě , která nám bude vládnout za 50 let ?


A toto jsou otázky , kterými bychom se měli znepokojovat dalších 50 let .


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Uchováme si jen 25 % toho , co slyšíme .


_ _ NULL _ _ slíbil jsem jí , že jí budu naslouchat každý den , _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ ( hluk ) díky této neustálé kakafonii , že je prostě obtížné naslouchat . Je to unavující .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


A umění konverzace _ _ NULL _ _


svět , kde si vůbec nenasloucháme _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ na nové nastartování a nové vyvážení vašich uší , _ _ NULL _ _


Jde o vychutnávání si pozemských zvuků .


Tohle je např. moje sušička .


Pozemské zvuky mohou být dost zajímavé , když jim věnujete pozornost . _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Zvuk je mou vášní , můj život .


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _


_ _ NULL _ _ _ _ NULL _ _


Dnes budu mluvit o vztahu mezi vědou a lidskými hodnotami .


Obecně se má za to , že na otázky morálky — otázky dobra a zla a toho , co je dobré a špatné — nemá věda oficiálně žádný názor .


Má se za to , že věda nám může pomoci získat to , čeho si vážíme , ale nemůže nám říct , čeho bychom si vážit měli .


A proto si většina lidí — pravděpodobně většina lidí tady — myslí , že věda nikdy neodpoví na nejdůležitější otázky v lidském životě : otázky jako " " Proč žít ? " " , " " Kvůli čemu umírat ? " " ,


" Co patří k dobrému životu ? "


Proto budu argumentovat , že je to iluze — že oddělení vědy a lidských hodnot je iluze — a v tomto okamžiku lidských dějin vlastně docela nebezpečná .


Často se říká , že věda nám nemůže dát základ pro morálku a lidské hodnoty , protože se zabývá fakty , a zdá se , že fakta a hodnoty patří do různých sfér .


Často se má za to , že žádný popis toho , jak to na světě chodí , nám nemůže říct , jaký by svět měl být .


Já si však myslím , že to prostě není pravda .


Hodnoty jsou určitým druhem faktu .


Jsou to fakta o blahobytu tvorů s vědomím .


Proč nemáme etické závazky vůči skalám ?


Proč s nimi nemáme soucit ?


Protože si myslíme , že nemohou trpět . A pokud nám víc záleží na našich příbuzných primátech než na hmyzu , což záleží , pak proto , že si myslíme , že jsou konfrontováni s širší stupnicí potenciálního štěstí a utrpení .


Za povšimnutí přitom stojí zásadní věc , totiž to , že jde o faktické tvrzení : můžeme mít pravdu , nebo se mýlit . A pokud jsme špatně pochopili vztah mezi biologickou komplexitou a možnostmi zkušenosti , pak jsme se možná zmýlili ve vnitřním životě hmyzu .


Nesetkal jsem se s představou ani s obdobou lidské morálky a lidských hodnot , kterou by nebylo možné v určitém okamžiku redukovat na starost o vědomou zkušenost a její možné změny .


I když máte své hodnoty od náboženství , i když si myslíte , že dobro a zlo nakonec souvisí s podmínkami po smrti — ať už s věčným štěstím s Bohem nebo s věčným utrpením v pekle — pořád vám záleží na vědomí a jeho změnách .


A říct , že takové změny mohou přetrvávat i po smrti , znamená dopustit se faktického tvrzení , které samozřejmě může nebo nemusí být pravdivé .


Máme-li hovořit o podmínkách blahobytu v tomto životě , pro lidské bytosti , víme , že existuje kontinuum takových faktů .


Víme , že je možné žít neúspěšně , kdy se pokazí všechno , co se pokazit může — kdy matky nemohou nakrmit své děti , kdy cizinci nemohou najít základ mírové spolupráce , kdy jsou lidé vražděni hlava nehlava .


A víme , že je možné v tomto kontinuu pokračovat směrem k něčemu trochu idyličtějšímu , k místu , kde je možné dokonce uvažovat o konferenci , jako je tato .


A víme , že existují správné a špatné odpovědi na to , jak se do tohoto prostoru dostat .


Byl by dobrý nápad přidat choleru do vody ?


Pravděpodobně ne .


Bylo by dobré , kdyby všichni věřili v uhrančivý pohled , takže kdyby se jim stalo něco zlého , ihned by obviňovali své sousedy ? Pravděpodobně ne .


Existují pravdy , které musíme znát a jež se týkají toho , jak lidské komunity vzkvétají , ať už těmto pravdám rozumíme či nikoli .


K těmto pravdám se vztahuje morálka .


Takže když mluvíme o hodnotách , mluvíme o těchto faktech .


Naši situaci ve světě můžeme chápat v mnoha rovinách — počínaje rovinou genomu a konče rovinou ekonomických systémů a politických uspořádání .


Ale budeme-li hovořit o blahobytu lidstva , musíme nutně hovořit o lidském mozku .


Víme totiž , že svou zkušenost světa a nás samotných v něm si uvědomujeme v mozku — ať už se po smrti stane cokoli .


I kdyby sebevražedný útočník v posmrtném životě získal 72 panen , ve svém životě , ve své osobnosti — ve své poněkud nešťastné osobnosti — je produktem svého mozku .


Takže k příspěvku kultury : pokud nás kultura mění , což skutečně dělá , mění nás tím , že mění naše mozky .


Ať tedy existuje jakákoli kulturní variace toho , jak lidské bytosti prosperují , dá se to přinejmenším v principu chápat v kontextu vyvíjející se vědy o myšlení — neurovědy , psychologie a podobně .


Tvrdím tedy , že hodnotu lze redukovat na fakta — na fakta o vědomé zkušenosti — vědomých bytostí .


Můžeme si proto představit prostor možných změn zkušenosti těchto bytostí .


Představuji si ho jako jakýsi morální prostor s vrcholy a údolími , jež odpovídají rozdílům v pocitu blahobytu vědomých tvorů , ať již osobního nebo kolektivního .


Za pozornost přitom stojí , že zřejmě existují stavy lidského blahobytu , jež jsou přístupné jen zřídka , pár lidem .


Ty čekají na naše objevení .


Některé z těchto stavů lze snad příhodně nazvat jako mystické nebo duchovní .


Snad existují další stavy , k nimž nemáme přístup kvůli tomu , jak je naše mysl strukturována , nebo jsou přístupné jiným myslím .


Objasním , jak to myslím . Neříkám , že věda tento prostor zaručeně zmapuje ani že budeme mít vědeckou odpověď na každou představitelnou morální otázku .


Nemyslím si například , že se jednou zeptáte superpočítače , jestli máte mít druhé dítě , zda máme bombardovat íránská jaderná zařízení nebo jestli si lze odečíst celkové náklady na TED jako firemní náklady .


( smích ) Ale jestli otázky ovlivňují lidský pocit blahobytu , pak mají odpovědi , ať už je nalezneme , nebo ne .


A už to , že to přiznáme — už to , že přiznáme , že existují správné a špatné odpovědi na otázku , jak lidé prospívají — změní způsob , jakým mluvíme o morálce , a změní naše očekávání lidské spolupráce v budoucnosti .


V naší zemi například existuje 21 států , kde jsou legální tělesné tresty ve třídě , kde je legální , aby učitel pořádně napráskal dítěti dřevěnými deskami , a způsobil mu velké modřiny , puchýře a dokonce poranil jeho kůži .


A tomuto jsou mimochodem stovky tisíců dětí vystavovány každý rok .


Poloha těchto osvícených států vás myslím nepřekvapí .


Nemluvíme o Connecticutu .


Toto chování se výslovně zdůvodňuje náboženstvím .


Stvořitel vesmíru nám sám řekl , že je škoda rány , která padne vedle . To stojí v Přísloví 13 a 20 a myslím 23 .


Můžeme si však položit jasnou otázku : je celkově vzato dobrý nápad vystavovat děti bolesti , násilí a veřejnému ponížení , abychom povzbudili jejich zdravý citový rozvoj a dobré chování ?


( smích ) Existují snad pochybnosti , že tato otázka má odpověď a že je důležitá ?


Mnozí z vás mohou mít obavy , že pojetí blahobytu není ve skutečnosti definováno a že je ho zdánlivě možné stále znovu interpretovat .


Jak tedy může existovat objektivní pojetí blahobytu ?


Představte si analogicky pojetí fyzického zdraví .


Pojetí fyzického zdraví není definováno .


Jak jsme právě slyšeli od Michaela Spectera , v průběhu let se změnilo .


Když vytesali tuto sochu , průměrná délka života byla pravděpodobně 30 let .


Nyní je v rozvinutém světě 80 let .


Může přijít doba , kdy si pohrajeme s našimi genomy takovým způsobem , že ten , kdo neuběhne maraton ve věku 200 let , bude považován za velmi neschopného .


Lidé vám budou posílat dary , když budete v takovém stavu .


( smích ) Všimněte si , že skutečnost , že pojetí zdraví je otevřené , skutečně přístupné revizi , z něj nečiní prázdný pojem .


Rozdíl mezi zdravým člověkem a mrtvým je stejně jasný a závažný jako jakýkoli jiný ve vědě .


Další pozoruhodnou věcí je , že v morální krajině může být hodně vrcholů : může existovat ekvivalent cest k prosperitě , může existovat ekvivalent k uspořádání lidské společnosti , která maximalizuje vzkvétání lidstva .


Proč by to nepodkopalo objektivní morálku ?


Zamyslete se na tím , jak mluvíme o jídle : nikdy bych se s vámi nechtěl dohadovat , že existuje jedno správné jídlo .


Zjevně existuje řada látek , jež tvoří zdravou potravu .


Přesto existuje jasný rozdíl mezi jídlem a jedem .


Skutečnost , že existuje hodně správných odpovědí na otázku " " Co je jídlo ? " " , nás nenutí říct , že nelze poznat žádné pravdy o lidské výživě .


Mnoho lidí má obavy , že univerzální morálka by vyžadovala morální zásady , jež by nepřipouštěly žádné výjimky .


Je-li například špatné lhát , musí být špatné lhát vždy , a pokud najdete výjimku , pak neexistuje morální pravda .


Proč bychom si to mysleli ?


Přestavte si analogicky šachovou hru .


Jestli umíte hrát šachy , je dobré se řídit principem " " Neztrácej královnu " " .


Přesto to jasně připouští výjimky .


Jsou okamžiky , kdy je ztráta královny vynikající věc .


Jsou okamžiky , kdy je to to jediné , co můžete udělat .


A přesto jsou šachy doménou dokonalé objektivity .


Skutečnost , že existují výjimky , na tom vůbec nic nemění .


To nás přivádí k jistým manévrům , které lidé v morální oblasti obvykle dělají .


Představte si ten velký problém s ženskými těly : co s nimi ?


Můžete udělat jedno : zakrýt je .


Naše intelektuální obec obvykle zastává názor , že i když se nám to nemusí líbit a v Bostonu nebo Palo Alto to můžeme považovat za špatné , kdo jsme , abychom říkali , že hrdí potomci starověké kultury se mýlí , když své ženy a dcery nutí žít v látkových pytlích ?


A kdo jsme , abychom říkali , že dělají špatně , když je bijí kusy ocelového kabelu nebo jim vychrstnou kyselinu z baterie do obličeje , když odmítají privilegium být takto dušeny ?


A kdo jsme , abychom to neřekli ?


Kdo jsme , že předstíráme , že víme tak málo o lidském blahobytu , že o takových zvycích nesmíme mít předsudky ?


Nemám na mysli dobrovolné nošení závoje — pokud jde o mě , ženy by měly nosit , co chtějí .


Ale co znamená dobrovolnost v komunitě , kde po znásilnění dívky je často prvním popudem otce ji kvůli hanbě zavraždit ?


Nechte tu skutečnost chvíli zaznít ve své mysli : znásilní vám dceru , a vy ji chcete zabít .


Jaká je šance , že toto představuje vrchol lidského blahobytu ?


Tím nechci říct , že v naší vlastní společnosti máme dokonalé řešení .


Takhle to například vypadá téměř na všech novinových stáncích v civilizovaném světě .


Připusťme , že mnoho mužů bude k pochopení nevhodnosti těchto obrázků potřebovat titul z filozofie .


( smích ) Ale jsme-li v hloubavé náladě , můžeme se ptát : " " Je tohle dokonalý výraz psychologické rovnováhy s ohledem na proměnné , jako jsou mládí , krása a ženská těla ? " " Je tohle optimální prostředí pro výchovu našich dětí ?


Pravděpodobně ne . Snad tedy existuje nějaké místo v daném spektru mezi těmito dvěma extrémy , jež představuje místo s lepší rovnováhou .


( potlesk ) Snad existuje mnoho takových míst — a opět , s ohledem na další změny v lidské kultuře může v morální krajině existovat mnoho vrcholů .


Je však důležité si všimnout , že bude mnohem víc způsobů života mimo vrchol .


Z mého pohledu je ironií , že jediní , kdo se mnou podle všeho obecně souhlasí a kdo si myslí , že existují správné a špatné odpovědi na morální otázky , jsou náboženští demagogové v různých podobách .


Samozřejmě si myslí , že správné odpovědi na morální otázky mají oni , protože je mají od hlasu ve větrném víru , ne protože provedli inteligentní analýzu případů a podmínek blahobytu lidí a živočichů .


Ve skutečnosti odolnost náboženství jako brýlí , kterými se většina lidí na otázky morálky dívá , oddělila většinu morálních debat od skutečných otázek o utrpení lidí a zvířat .


Proto svůj čas trávíme debatami o sňatku stejného pohlaví , a ne o genocidě nebo šíření jaderných zbraní , chudobě nebo jiném nesmírně důležitém problému .


Ale v jednom demagogové pravdu mají : potřebujeme univerzální pojetí lidských hodnot .


Co tomu brání ?


Zaprvé si všimněme , že děláme něco jiného , když mluvíme o morálce , zvlášť lidé světského , akademického a vědeckého zaměření .


Když mluvíme o morálce , vážíme si rozdílných názorů jako v žádné jiné oblasti našeho života .


Například dalajláma každé ráno vstane , medituje o soucitu a myslí si , že pomoc jiným lidským bytostem je nedílnou součástí lidského štěstí .


Na druhé straně je někdo jako Ted Bundy . Ted Bundy moc rád unášel , znásilňoval , mučil a zabíjel ženy .


Máme tak dva skutečně rozdílné názory na to , jak užitečně využít svůj čas.


( smích ) Většina západních intelektuálů se na tuto situaci podívá a řekne : " " Neexistuje nic , v čem by měl dalajláma vážně pravdu a v čem by se Ted Bundy vážně mýlil , co by připouštělo skutečný argument , který potenciálně spadá do rámce působnosti vědy .


Ten má rád čokoládu a ten zase vanilku .


Nedá se říct nic , čím by jeden člověk přesvědčil druhého . " " Všimněte si , že ve vědě toto neděláme .


Vlevo máme Edwarda Wittena .


Zabývá se teorií superstrun .


Zeptáte-li se nejchytřejších fyziků , kdo je nejchytřejší fyzik , podle mé zkušenosti polovina z nich řekne , že Ed Witten .


Druhá polovina řekne , že se jim ta otázka nelíbí .


( smích ) Takže co by se stalo , kdybych se ukázal na konferenci o fyzice a řekl : " " Teorie superstrun je nesmysl .


Neoslovuje mě . Takhle vesmír v malém měřítku nevidím .


Nejsem její fanoušek . " " ( smích ) Nic by se nestalo , protože nejsem fyzik a teorii superstrun nerozumím .


Jsem Ted Bundy teorie superstrun .


( smích ) Nechtěl bych patřit do žádného klubu teorie superstrun , který by mě chtěl za člena .


Ale o to právě jde .


Kdykoli mluvíme o faktech , je nutné vyloučit určité názory .


Tak to v oblasti odbornosti chodí .


Od toho je poznání .


Jak jsme dospěli k přesvědčení , že v morální oblasti nic jako morální odbornost nebo morální talent či génius neexistuje ? Jak jsme dospěli k přesvědčení ,


že každý názor se musí počítat ? Jak jsme dospěli k přesvědčení ,


že každá kultura má na tato témata svůj pohled , jenž stojí za zvážení ?


Má Tálibán názor na fyziku , který stojí za zvážení ? Ne .


( smích ) Proč je jeho ignorance méně zjevná u tématu lidského blahobytu ?


( potlesk ) A myslím , že svět teď potřebuje tohle :


potřebuje lidi , jako jsme my , aby přiznali , že existují správné a špatné odpovědi na otázky prospívání lidstva a že morálka má vztah k oblasti faktů .


Je možné , že se jednotlivci i celé kultury starají o špatné věci , což znamená , že je možné , že jejich přesvědčení a touhy spolehlivě vedou ke zbytečnému lidskému utrpení .


Už když toto připustíme , změní to náš diskurz o morálce .


Žijeme ve světě , ve kterém hranice mezi národy znamenají čím dál méně a jednoho dne nebudou znamenat nic .


Žijeme ve světě plném ničivé technologie a její vynalezení nelze vrátit ; vždycky bude snadnější věci rozbíjet než napravovat .


Proto se mi zdá zjevné , že už nemůžeme respektovat a tolerovat ohromné rozdíly v pojetí lidského blahobytu , že už nemůžeme respektovat a tolerovat ohromné rozdíly v představách o tom , jak se šíří nemoc , nebo v bezpečnostních normách budov a letadel .


Musíme jednoduše směřovat k odpovědím , které dáváme na nejdůležitější otázky v lidském životě .


A abychom to dokázali , musíme připustit , že tyto otázky odpovědi mají .


Moc vám děkuji .


( potlesk ) Chris Anderson : To byl výbušný materiál .


Ať to slyšeli tito diváci nebo lidé jinde na světě , je možné , že se pustili do rozčileného křiku , tedy někteří .


Velmi důležitý se zdá jazyk .


Když jste mluvil o tom závoji , o ženách v látkových pytlích ...


Žil jsem v muslimském světě a mluvil se spoustou muslimek .


A některé říkaly něco jiného . Říkaly : " " Ne , tohle je oslava ženské výjimečnosti , podporuje ji a je výsledkem toho , že ... " " a jde o diskutabilní a rafinovaný psychologický názor , " že mužskému chtíči se nedá věřit . "


Můžete se takové konverzace , s takovým typem ženy zúčastnit , aniž byste působil jako kulturní imperialista ?


Sam Harris : Ano , snad jsem se to pokusil nakousnout ve větě , když jsem sledoval ubíhání času , ale otázkou je , co je dobrovolné v kontextu , kdy muži mají určitá očekávání , a budou se k vám zaručeně chovat určitým způsobem , pokud se nezahalíte závojem ?


Pokud by se někdo v této místnosti chtěl zahalit závojem , vzít si legrační klobouk nebo si potetovat obličej , myslím , že bychom měli mít svobodu dělat si , co chceme , ale musíme upřímně mluvit o omezeních , která se těchto žen týkají .


Proto si myslím , že bychom neměli s nadšením věřit jejich slovům , zvlášť když je venku asi 39 stupňů a mají na sobě burku .


CA : Hodně lidí chce věřit v pojetí morálního pokroku .


Ale dokážete to vyřešit ?


Snad jste řekl , že byste to dokázal sladit se světem , který se nestane jednorozměrným , kde si všichni myslíme totéž .


Jak byste popsal svět v době za 50 , 100 let ? Jak byste si rád představoval svět s rovnováhou mezi morálním pokrokem a bohatstvím ?


SH : Myslím , že jakmile uznáte , že jsme na cestě k porozumění našemu myšlení na úrovni mozku , a to v určitém významném detailu , pak musíte uznat , že porozumíme všem svým pozitivním a negativním vlastnostem , a to mnohem detailněji .


Porozumíme pozitivním sociálním emocím , například empatii a soucitu , a porozumíme faktorům , jež je povzbuzují , ať už jsou genetické , ať už se týkají toho , jak spolu lidé mluví , ať už jde o ekonomické systémy . Protože teprve začínáme chápat , budeme nevyhnutelně směřovat k prostoru faktů .


Všechno nebude tak úplně možné .


Nebude platit , že zahalování mé dcery od narození je stejně dobré jako to , když ji učím sebedůvěře a kultivovanosti v kontextu mužů , kteří touží po ženách .


Nepotřebujeme snad grant Národní vědecké nadace , abychom věděli , že povinné zahalování je špatný nápad , ale v určitém okamžiku budeme schopni skenovat mozky všech zúčastněných a skutečně je zpovídat .


Milují lidé v těchto systémech své dcery stejně ?


Myslím , že na to existují jednoznačně správné odpovědi .


CA : A pokud se ukáže , že vlastně ano , jste připraven změnit svůj současný instinktivní soud o některých těchto tématech ?


SH : Ano , tedy pokud je zjevný fakt , že můžete někoho milovat v kontextu systému skutečně klamných přesvědčení .


Pak řeknete : " " Věděl jsem , že můj homosexuální syn půjde do pekla , pokud si najde přítele , tak jsem mu usekl hlavu . Nic milosrdnějšího jsem nemohl udělat . " " Když všechny tyto části spojíte , myslím , že byste pravděpodobně mohl cítit lásku .


Ale pak musíme mluvit o blahobytu v širším kontextu .


Jsme v tom všichni společně , nejde jen o jednoho muže v extázi , který se pak vyhodí do vzduchu v autobusu .


CA : V tomhle rozhovoru bych moc rád pokračoval celé hodiny .


Ty ale nemáme , tak snad znovu příště . Děkuji , že jste přišel na konferenci TED .


SH : Bylo mi opravdu ctí . Děkuji .


( potlesk )


( Hudba ) ( Potlesk ) Děkuji mnohokrát . ( Potlesk ) Děkuji vám . Jsem velmi poctěn , že zde mohu být .


Před několika týdny jsem viděl na YouTube video ze začátku rekonvalescence členky Kongresu Gabrielle Giffords poté , co byla tak strašně postřelena .


Jedna z kulek vnikla to její levé hemisféry a postihla její Brocovu oblast , což je mozkové centrum řeči .


Při rehabilitaci Gabby pracuje s řečovým specialistou a pokouší vyslovit ta nejzákladnější slova . Můžete vidět , jak je stále zničenější , až se nakonec rozbrečí a skončí v slzách v náručí svého terapeuta .


A po chvíli , její terapeut zkusí jinou metodu a začnou společně zpívat a Gabby začíná skrz své slzy zpívat . Můžete slyšet , jak je schopna jasně vyslovovat slova písně , která popisuje její pocity , a ona zpívá " Let it shine , let it shine , let it shine . "


Je to velmi silná a bolestná připomínka toho , jak krásná hudba může vyjadřit to , co slova nedokážou , v tomto případě může doslova mluvit .


Toto video s Gabby Giffords mi připomnělo dílo Dr. Gottfrieda Schlauga , jednoho z význačných vědců v oboru neurologie , studujícího hudbu a mozek na Harvardu . Schlaug je zastáncem teorie nazvané Terapie melodickou intonací , která se v poslední době stala velmi oblíbenou metodou hudební terapie .


Schalug zjistil , že jeho pacienti po mrtvici s poškozením řečového centra nemohli tvořit věty o třech až čtyřech slovech , ale byli schopni zpívat slova písně , ať už to bylo " " Hodně štěstí zdraví " " , nebo jejich oblíbená písnička od Eagles či Rolling Stones .


Po 70 hodinách intenzívní výuky zpěvu zjistil , že hudba byla schopna doslova opět obnovit mozková spojení jeho pacientů a vytvořit nové řečové centrum v jejich pravé hemisféře , čímž se kompenzovalo poškození v levé hemisféře .


Když mi bylo 17 , navštívil jsem laboratoř Dr. Schlauga a on mi během jednoho odpoledne ukázal něco ze špičkového výzkumu spojitostí mezi hudbou a mozkem — muzikanti mají fundamentálně jinou mozkovou strukturu než nemuzikanti ; hudba a poslech hudby může rozsvítit celý mozek , od naší prefrontální mozkové kůry až dozadu k našemu mozečku , hudba se stává neuropsychiatrickou modalitou , pomáhající autistickým dětem , lidem bojujícím se stresem , fobiemi a depresí . Pacienti trpící Parkinsonovou chorobou že jejich že jejich třes a držení těla se zlepší , když poslouchají hudbu .


Pacienti v pozdním stádiu Alzheimerovy nemoci , jejichž demence postoupila natolik , že už nepoznávají vlastní rodinu , jsou schopni vyťukat na piano Chopinovu melodii , kterou se naučili , když byli malí .


K návštěvě Gottfieda Schlauga mě ovšem přivedly tyto postranní úmysly : Byl jsem ve svém životě na rozcestí , snažil jsem se vybrat si mezi hudbou a medicínou .


Právě jsem dokončil první stupeň svých vysokoškolských studií a pracoval jsem jako výzkumný asistent v laboratoři Dennise Selkoe . Studoval jsem Parkinsonovu nemoc na Harvardu a zamiloval jsem se do neurologie . Chtěl jsem se stát chirurgem .


Chtěl jsem se stát doktorem jako Paul Farmer nebo Rick Hodes , jako ti neohrožení muži , kteří jedou na Haiti nebo do Etiopie , léčit pacienty s AIDS , s resistentní tuberkulózou , nebo děti se znetvořující rakovinou .


Chtěl jsem být lékařem Červeného kříže , nebo pracovat pro Lékaře bez hranic .


Na druhou stranu jsem ale celý svůj život hrál na housle .


Hudba pro mě byla víc než vášeň . Byla to posedlost .


Byl to můj kyslík . Měl jsem to štěstí a studoval jsem Juilliard School na Manhattanu , a můj hudbení debut byl se Zubinem Mehtou a Izraelským filharmonickým orchestrem v Tel Avivu . Zjistil jsem , že Gottfried Schlaug studoval hru na varhany na Vídeňské konzervatoři , ale vzdal se své lásky k hudbě , aby se mohl věnovat kariéře v medicíně . To odpoledne jsem se ho zeptal : " Jaké to pro vás bylo , rozhodnout se ? "


A on řekl , že občas si přál , aby se mohl vrátit a hrát na varhany jako dřív a pokud jde o mě , medicína může počkat , ale housle nepočkají .


Po dalších dvou letech studia hudby jsem se rozhodl usilovat o nemožné . Před tím , než složím zkoušky na lékařskou fakultu jako hodný indický syn a stanu se dalším Dr. Guptou . ( Smích ) Rozhodl jsem se tedy usilovat o nemožné a přihlásil jsem se na konkurz do vážené Losangelesské filharmonie .


Byl to můj první konkurz a ve zkušebním týdnu , po třech dnech hraní za oponou , mi bylo nabídnuto místo .


To byl sen . Byl to můj divoký sen hrát v orchestru , vystupovat v kultovním Koncerním sále Walta Disneyho , v orchestru , který teď řídí slavný Gustavo Dudamel , ale ještě důležitější pro mě bylo být obklopen hudebníky a učiteli , kteří se stali mojí novou rodinou , mým novým hudebním domovem .


Ovšem o rok později jsem potkal jiného hudebníka , který studoval na Juilliardově škole a ten mi zásadně pomohl najít svůj styl a utvořit si svoji identitu hudebníka .


Nathaniel Ayers byl kontrabasistou na Juilliardu , ale po 20. roce svého života utrpěl řadu psychotických záchvatů . V léčebně Bellevue mu byl ordinován thorazin a on skončil o 30 let později jako bezdomovec na ulicích Skid Row v centru Los Angeles .


Nathanielův příběh se stal zdrojem inspirace pro obhajobu duševně nemocných bezdomovců po celých Spojených státech , když byl zachycen v knize a ve filmu " " Sólista " " . Já jsem se s ním spřátelil a stal jsem se jeho učitelem hry na housle . Řekl jsem mu , že kdekoliv bude mít u sebe housle a já taky , můžeme si dát lekci hraní .


Mnohokrát jsem viděl Nathaniela na Skid Row , jak hraje na housle a hudba ho může přivést zpátky z jeho nejtemnějších stavů , z toho , co se pro mé nezkušené oko zdálo být začátkem schizofrenického záchvatu .


Pro Nathaniela měla hudba hlubší význam , protože znamenala komunikaci . Komunikaci tam , kde slova selhala , komunikaci , která zasáhla hlouběji než slova na úplně primární úrovni Nathanielovy psychiky , zároveň to pro mě byl i hluboký hudební zážitek .


Víc a víc mě rozčilovalo , že někdo jako Nathaniel může skončit jako bezdomovec na Skid Row proto , že je duševně nemocný . Kolik desítek tisíc dalších je ještě na Skid Row a mají stejně tragický osud , jako Nathaniel , ale nikdy o nich nebude napsána kniha ani natočen film , který by jim pomohl ?


Někde v jádru této mojí krize , jsem vnímal , že hudba si mne vybrala a nějak jsem cítil , velmi naivním způsobem , že Skid Row opravdu potřebuje někoho jako je Paul Farmer a ne dalšího klasického hudbeníka hrajícího na Bunker Hill .


Nakonec to byl Nathaniel , kdo mi ukázal , že pokud to myslím upřímně a chci vážně něco změnit , mám už na to dokonalý nástroj . Hudba byla tím mostem , který spojoval můj svět s jeho .


Existuje nádherný citát německého romantického skladatele Roberta Schumanna , který řekl : " " Poslat světlo to temnoty srdcí , to je posláním umělce . " " To je obzvlášť výstižný citát , protože Schumann sám trpěl schizofrenií a zemřel v psychiatrické léčebně .


Inspirován tím , co jsem se naučil od Nathaniela , jsem na Skid Row založil hudební těleso nazvané Pouliční symfonie , které přinášelo světlo hudby do těch nejtemnějších koutů . Hráli jsme pro bezdomovce a duševně nemocné v útulcích a na klinikách na Skid Row , pro válečné veterány s post-traumatickými poruchami , pro uvězněné i pro lidi označované za trestně nepříčetné .


Po jedné z našich akcí v Pattonově státní nemocnici v San Bernardinu k nám přišla žena , které tekly po tváři slzy , byla ochrnutá a třásla se . S nádherným úsměvem řekla , že ještě nikdy neslyšela vážnou hudbu , myslela si , že se jí to nebude líbit , nikdy předtím neslyšela housle , ale slyšet hudbu pro ni bylo jako slyšet sluneční svit a že je ještě nikdo nenavštívil a že poprvé po šesti letech se přestala třást bez léků , když nás slyšela hrát .


Na těchto koncertech najednou zjišťujeme , že bez pódia , bez reflektorů , bez fraků předávají hudebníci obrovskou terapeutickou sílu hudby její vliv na mozek obecenstva , které by se nikdy nedostalo do koncertního sálu , nikdy by nemělo přístup k hudebnímu žánru , který provozujeme .


Tak , jako medicína léčí více než jen stavební části lidského těla , stejně tak síla a krása hudby přenáší písmeno " " E " " uprostřed našeho oblíbeného akronymu .


Hudba přenáší samotnou estetiku krásy .


Synchronii emocí , kterou pociťujeme , když slyšíme Wagnerovu operu , nebo Brahmsovu symfonii nebo komorní hudbu Beethovenovu , připomíná nám to naši sdílenou , společnou lidskost , hluboce propojené vědomí a empatii , o které neuropsychiatr Iain McGilchrist řekl , že je napevno ukotvená v naší pravé mozkové hemisféře .


Těm , kteří žijí v těch nejnelidštějších podmínkách duševní nemoci a jsou bez domova nebo uvězněni , hudba a krása hudby dává šanci vystoupit ze světa , který je obklopuje a uvědomit si , že jsou pořád schopni prožít něco krásného a že je stále obklopuje lidskost .


Ta jiskra krásy , jiskra lidskosti přechází v naději a my víme , že ať se vydáme na cestu hudby nebo medicíny , toto je první věc , kterou musíme přenést na naše okolí , na naše obecenstvo , pokud chceme inspirovat léčení zevnitř .


Rád bych zakončil citátem Johna Keatse , anglického romantického básníka . Je to velmi známý citát . Jsem přesvědčen , že ho všichni znáte .


Keats se sám také vzdal kariéry v medicíně , aby se mohl věnovat básnictví , ale zemřel , když byl o rok starší , než já .


Keats řekl : " " Krása ja pravda a pravda je krása .


To je všechno , co na světě víme a co potřebujeme vědět . " " ( Hudba ) ( Potlesk )


Moc děkuji všem z TEDu , zejména Chrisovi a Amy .


Nemůžu uvěřit tomu , že jsem tady .


Nespal jsem celé týdny .


Seděli jsme támhle s Neilem a porovnávali , jak málo jsme spali v očekávání dneška . Nikdy jsem nebyl tak nervózní — a tohle já dělám , když jsem nervózní , jak jsem si právě uvědomil . ( Smích ) Takže , chystám se mluvit o něčem , co jsme udělali v organizaci 826 Valencia , a potom budu mluvit o tom , jak byste se mohli zapojit a udělat něco podobného .


Kolem roku 2000 jsem žil v Brooklynu , pokoušel jsem se dokončit svou první knihu , každý den jsem se potuloval kolem celý omámený , protože jsem psal od 12 hodin dopoledne do pěti hodin ráno .


Takže jak jsem pak byl celý den omámený .


Během dne tedy nemohla být řeč o nějaké duševní jasnosti , ale měl jsem flexibilní pracovní dobu .


V brooklynském sousedství , kde jsem žil , v Park Slope , žije mnoho spisovatelů — na jednoho obyvatele tu připadá docela dost spisovatelů .


Do té doby jsem vyrůstal v prostředí plném učitelů .


Moje máma byla učitelka , moje sestra se stala učitelkou a po ukončení vysoké školy se mnoho mých přátel dalo na učitelství .


A já je vždycky slyšel mluvit o svých životech , o tom , jak jsou inspirující , a oni byli vždycky ti nejpracovitější a nejinspirativnější lidé , které jsem znal .


Ale přitom jsem věděl , proti kolika věcem bojují , s jakým množstvím problémů se musí vypořádat .


A jedním z nich byl ten , že většina mých přátel , kteří učili ve státních školách , měla problém udržet své studenty na určité úrovni , zvláště v případě čtení a psaní .


Velké množství těchto studentů navíc pocházelo z domácností , kde se anglicky nemluvilo , hodně těchto studentů mělo různé zvláštní potřeby , poruchy učení . A tito učitelé samozřejmě pracují ve školách , které jsou někdy — vlastně velmi často — podfinancované .


A tak když o tom se mnou mluvili , říkali : " " Víš , to , co opravdu potřebujeme , jsou prostě lidi , víc lidí , víc pozornosti jeden na jednoho , víc hodin , víc odbornosti od lidí , kteří jsou zběhlí v angličtině , a mohou s těmito studenty pracovat — jeden na jednoho . " " A v tu chvíli já říkal : " " Dobře , proč s nimi prostě nepracujete " " jeden na jednoho " " ? " " A oni říkali : " " Podívej , máme pět tříd po 30 až 40 studentech .


Z toho může být až 150 , 180 , 200 studentů denně .


Jak můžeme věnovat každému studentovi třeba jen hodinu týdně individuální pozornosti ? " " Musel bys mnohonásobně znásobit pracovní týden a naklonovat učitele .


A tak jsme o tom diskutovali .


V té samé době jsem přemýšlel o té obrovské skupině lidí , kterou znám : spisovatelé , redaktoři , novináři , studenti vysokých škol , vysokoškolští asistenti — na koho si jen vzpomenete .


Všichni tihle lidé měli víceméně flexibilní pracovní dny a měli zájem na anglickém jazyku — já doufám , že mám zájem na anglickém jazyku , ale teď zrovna jím příliš dobře nemluvím . ( Smích ) Snažím se . Ty hodiny mě dostaly .


Ale každý , kterého znám , má zájem hlavně o psané slovo v podmínkách podpory demokracie a osvíceného života .


Měli tedy , však víte , vlastní čas a zájmy , ale přitom v té mé komunitě nebylo žádné vedení , o kterém bych věděl , které by spojilo ty dvě skupiny dohromady .


Když jsem se přestěhoval zpátky do San Francisca , pronajali jsme si tuhle budovu .


A hlavní myšlenkou bylo mít tady McSweeney ' s — čtvrtletník McSweeney ' s , který jsme publikovali dvakrát nebo třikrát ročně , a několik dalších časopisů — chystali jsme se zařídit si poprvé kancelář .


Původně bývala v mé kuchyni v Brooklynu .


Chystali jsme se tedy přestěhovat to do kanceláře a přitom jsme vlastně ten prostor chtěli sdílet s doučovacím centrem .


Řekli jsme si : " " Máme všechny ty spisovatele a redaktory a všechny ostatní — něco jako spisovatelskou komunitu — kteří budou tak jako tak chodit do kanceláře každý den , proč prostě neotevřít přední část budovy pro studenty , aby mohli po škole přijít , získat pomoc s písemnými domácími úkoly , takže mezi těmi dvěma komunitami vlastně nebude žádná hranice ? " " Myšlenkou tedy bylo , že bychom pracovali na tom , co bychom měli zrovna na práci , v půl třetí by přišli studenti a vy odložíte to , co zrovna děláte , nebo to přeorganizujete , nebo budete pracovat trochu přesčas , cokoli ...


Ty odpolední hodiny věnujete studentům ze sousedství .


Takže jsme měli tohle místo , pronajali si ho , pronajímatel byl úplně pro . Udělali jsme tam nástěnnou malbu , je to malba od Chrise Wara , která v podstatě ukazuje celou historii tištěného slova , formou nástěnné malby — zabere vám hodně času to strávit a musíte stát uprostřed silnice .


Tak jsme si to místo pronajali .


A všechno bylo perfektní krom toho , že pronajímatel řekl : " " Víte , to místo je v maloobchodním pásmu , s tím musíte počítat .


Musíte něco prodávat .


Nemůžete tu mít jen doučovací centrum . " " A my si mysleli : " " Ha ha ! Vážně ! " " A nemohli jsme vymyslet nic , co bychom nutně měli prodávat , ale udělali jsme potřebný průzkum .


Bývala to posilovna , takže tam byly gumové podlahy , stropy z akustických dlaždic a zářivky .


Toho všeho jsme se zbavili , položili jsme krásné dřevěné podlahy , obílili trámy a vypadalo to tak — během renovace toho místa někdo povídal : " Víte , to vážně vypadá jako trup lodi . "


Rozhlédli jsme se okolo a někdo jiný řekl : " " Jasně , měli bychom tu prodávat pirátské potřeby . " " ( Smích ) A tak jsme to udělali . Nejdřív jsme se tomu všichni zasmáli , ale pak jsme si řekli : " " Vlastně je to tak .


Pojďme prodávat pirátské potřeby . " " Tohle je obchod s pirátskými potřebami .


Takže vidíte , tohle je takový náčrtek , který jsem udělal na ubrousek .


Jeden skvělý tesař postavil všechno , co vidíte , udělali jsme to trochu pirátské .


Tady vidíte bednění , prodává se po metrech , taky máme zásoby k boji proti kurdějím .


Tady jsou protézy , všechny ruční výroby vám na míru .


Úplně nahoře můžete vidět pásky přes oko , černé pro každodenní použití a pak pastelové a v dalších barvách večerní pásky — pro zvláštní příležitosti , bar micvu , cokoli ...


A tak jsme to místo otevřeli . A tohle je káď , kterou plníme poklady , které studenti vykopávají .


Tohle jsou oční náhrady , pro případ , že byste přišli o oko .


Tady nějaké cedule , které tam všude máme : " Skutečné žertování s piráty . "


Když si ten nápis čtete , zatáhneme za lano za pultem a 8 hlav od mopů vám spadne na hlavu .


To byl jen takový můj nápad — říkal jsem , že bychom měli mít něco , co bude padat lidem na hlavy .


A jsou to mopy . A tohle je rybí divadlo , což je prostě nádržka se slanou vodou a třemi sedadly , a hned za tím jsme připravili prostor , který se stal doučovacím centrem .


Takže přímo tady je doučovací centrum , a potom za oponou jsou kanceláře McSweeney ' s , kde bychom měli všichni pracovat na časopise a redigování knih apod.


Děti by přišly — nebo jsme si mysleli , že by přišly . Měl bych zpomalit .


Připravili jsme ty prostory , otevřeli , strávili jsme měsíce a měsíce renovací toho místa .


Měli jsme stoly , židle , počítače , všechno .


Jel jsem na aukci do Holiday Inn v Palo Alto a máchnutím pádla jsem koupil jedenáct počítačů Mac G4 .


Každopádně , koupili jsme je , všechno připravili a pak jsme čekali .


Začalo to s asi 12 mými přáteli , lidmi , které jsem znal celé roky , byli to spisovatelé z okolí .


Seděli jsme tam . A v půl třetí jsme dali ven na chodník velkou ceduli s nápisem " " Doučování angličtiny zdarma , k tomu doučování psaní — prostě pojďte dovnitř , všechno je to zadarmo . " " A mysleli jsme si : " " Páni , teď se budova otřese v základech , budou nadšení ! " " A oni nebyli .


A tak jsme čekali . Seděli jsme u stolů , čekali a čekali .


A všichni jsme začínali ztrácet odvahu , protože už to byly týdny čekání , opravdu , nikdo nepřišel .


A pak nás někdo upozornil na fakt , že by to možná mohlo být nedostatkem důvěry , protože jsme operovali pod značkou obchodu s pirátskými potřebami . ( Smích ) Nikdy jsme si to nedali dohromady , víte ?


A tak jsem potom , během té doby , přesvědčil ženu jménem Nineveh Caligari , dlouholetou pedagožku ze San Francisca — učila v Mexico City , měla všechny potřebné zkušenosti , věděla o vzdělávání všechno , byla v kontaktu se všemi učiteli a členy místní komunity — přesvědčil jsem ji , aby se přestěhovala z Mexico City , kde učila .


Převzala funkci výkonné ředitelky .


Okamžitě pronikla mezi učitele , rodiče i studenty a najednou jsme měli každý den plno .


A to , co jsme se snažili každý den nabídnout , byla individuální pozornost jeden na jednoho .


Cílem bylo poskytnout individuální pozornost každému z těch studentů .


Víte , bylo prokázáno , že 35 až 40 hodin individuální pozornosti ročně může studenta posunout o jeden hodnotící stupeň výše .


Navíc většina těch studentů doma nemluví anglicky .


Přijdou sem , jejich rodiče často — vy to nemůžete vidět , ale je tam kostelní lavice , kterou jsem koupil na aukci v Berkeley — rodiče někdy sledují své děti , když jsou doučovány .


Takže základ toho všeho byla individuální pozornost .


A zjistili jsme , že máme každý den naplněno dětmi .


Když jste v té době v ulici Valencia a okolí , kolem druhé , půl třetí , můžete být často ušlapáni dětmi s těmi jejich velkými batohy , jak běží ulicemi , což je velmi zvláštní , protože je to vlastně škola .


Ale tady se děje něco psychologického , co právě od školy odlišuje .


A další věc — není tu žádné stigma .


Děti nechodí do " " Centra pro děti , které potřebují víc pomoci " " nebo něčeho takového . Je to 826 Valencia .


Za prvé , je to obchod s pirátskými potřebami , což je šílené .


A za druhé , vzadu je nakladatelství .


A tak naši stážisté často pracují u stejných stolů , bok po boku , počítač vedle počítače , s našimi studenty .


A tak vzniklo doučovací centrum — říkáme tomu publikační centrum — a spisovatelské centrum .


Přijdou sem , mohou pracovat se středoškolskými studenty , kteří zrovna píšou román — protože tu máme také velmi talentované děti .


Takže žádné stigma .


Všichni pracují vedle sebe . Jde vždycky o velmi tvořivé úsilí .


Vidí dospělé , jejichž chování je jim vzorem .


Dospělí pracují ve svém oboru .


A děti se k nim mohou prostě naklonit , položit jim otázku a všichni se vlastně podporují navzájem .


Hodně tu funguje vzájemná inspirace . Jediný problém , hlavně pro dospělé pracující v McSweeney ' s , kteří do toho nebyli od začátku moc zapálení , byl ten , že tam byla jen jedna toaleta . ( Smích ) S 60 dětmi každý den — je to problém .


Ale něco na těch dětech je , když dokončují své domácí úkoly včas , pracují jeden s druhým , dostává se jim té pozornosti — přijdou domů , mají hotovo . Neotálejí .


Nedělají domácí úkoly u televize .


Mohou jít domů v půl šesté , užít si čas s rodinou , své koníčky , jít ven , hrát si .


A to dělá rodinu šťastnou .


Banda šťastných rodin v sousedství je šťastnou komunitou .


Banda šťastných propojených komunit je šťastné město a šťastný svět .


Takže klíčem k tomu všemu jsou domácí úkoly ! ( Smích ) ( Potlesk ) Tady to máte — pozornost jednoho na jednoho .


Začali jsme asi s 12 dobrovolníky , pak jsme jich měli kolem 50 a pak několik set .


Teď máme v registru 1400 dobrovolníků .


Být u nás dobrovolníkem je neuvěřitelně jednoduché .


Klíčovou věcí je , že i když máte jen pár hodin měsíčně , tyhle dvě hodiny bok po boku s jedním studentem , dvě hodiny soustředěné pozornosti , osvícení jejich práce , jejich myšlenek a sebevyjádření , bude naprosto transformující , protože je tolik studentů , kterým se dosud ničeho takového nedostávalo .


Proto říkáme : " " I když máte jen dvě hodiny jednu neděli jednou za půl roku , nevadí to . Bude to dost . " " To je částečně důvod , proč se sbor lektorů rozrostl tak rychle .


Pak jsme si řekli : " " No , co bychom s tím prostorem dělali během dne ? Měl by být využitý i před půl třetí odpoledne . " " Tak jsme začali během dne brát celé třídy .


Takže je tu každý den exkurze , studenti společně tvoří knihu — tady vidíte , jak ji píšou .


Tohle je jedna ze tříd nadšená ze psaní .


Stačí na ně namířit foťák a vždycky vypadají takhle .


Tohle je jedna z knih , kterou udělali .


Všimněte si titulu , " Kniha , která nebyla nikdy zkontrolována : Titanic . "


A první věta z té knihy zní : " " Byla jednou jedna kniha jménem Cindy , která byla o Titanicu . " " A mezitím je tu dospělý , který to všechno píše , bere to úplně vážně , což děti fascinuje .


Pořád potřebujeme další lektory .


Tohle je snímek některých našich lektorů na jedné z akcí .


Učitelé , se kterými pracujeme — pro učitele je všechno jiné — oni nám říkají , co dělat .


Zeptali jsme se jich : " " Jsme koneckonců úplně tvární . Řekněte nám , co máme dělat .


Lidé ze sousedství nám řeknou , co dělat , rodiče nám řeknou .


Učitelé by nám měli říct , jak můžeme být co nejvíc užiteční . " " A tak nám odpověděli : " " Proč nepřijdete přímo do škol ?