Protože co s těmi studenty , kteří k vám sami nepřijdou , kteří třeba nemají aktivní rodiče , kteří by je přivedli , nebo nebydlí dost blízko ? " " A my na to : " " No , máme v registru asi 1400 lidí .


Zeptejme se jich . " " Učitel řekne : " " Potřebuji 12 lektorů pro příštích pět neděl ,


pracujeme na přijímačkových esejích . Pošlete je k nám . " " A tak jsme to pustili mezi našich 1400 lektorů .


Kdokoli může , přihlásí se . Přijde asi hodinu a půl před vyučovací hodinou .


Učitel mu řekne , co a jak dělat , co už studenti umí , na jakém projektu pracují .


Pracují pod vedením učitele a je to všechno v jedné velké místnosti .


A to je vlastně to hlavní , co děláme , lidé jdou přímo z práce , přímo z domova , přímo do školní třídy a pracují přímo se studenty .


Jsme tedy schopni pracovat s tisícovkami a tisícovkami dalších studentů .


V jiné škole řekli : " " Co kdybychom vám prostě dali jednu místnost , kde můžete pracovat celý den ? " " Takže tohle je Pokoj spisovatelů Everettovy školy , který jsme vyzdobili v pirátském stylu .


Je hned vedle knihovny . A tady sloužíme všem 529 dětem téhle základní školy .


Tohle jsou jejich noviny , " " Straight-Up News " " , které mají právě sloupek od starosty Gavina Newsoma v obou jazycích — angličtině a španělštině .


A jednoho dne nám napsala Isabel Allendová : " " Hej , proč nenapíšete se středoškolskými studenty knihu ?


Chtěla bych , aby napsali o tom , jak dosáhnout míru ve světě plném násilí . " " A tak jsme šli na Střední školu Thurgooda Marshalla , což je škola , se kterou už jsme spolupracovali na jiných věcech , a dali jsme studentům úkol .


Řekli jsme : " " Isabel Allendová si nakonec všechny vaše eseje přečte .


Chystá se je publikovat v knize .


Chystá se sponzorovat výtisk paperbacků té knihy .


Bude k dostání ve všech knihkupectvích v Bay Area a po celém světě , na Amazonu , kde si jen vzpomenete . " " A tak tyhle děti pracovaly pilněji než kdykoli předtím na čemkoli během svého života , protože měli publikum z vnějšku , na druhém konci byla Isabel Allendová .


Myslím , že s nimi na té knize pracovalo asi 170 lektorů a dopadlo to neskutečně dobře .


Na konci jsme měli velkou oslavu .


Tohle je ta kniha , kterou můžete sehnat kdekoliv . A to vedlo k další řadě knih .


Amy Tan sponzorovala tu následující . " Možná se někam dostanu . "


Tohle se stalo dlouhodobou záležitostí . Další a další knihy .


Teď jsme tak trochu závislí na těch knihách .


Děti pracují pilněji než kdykoliv předtím , když vědí , že to bude trvalé , že to bude na poličce , že nikdo nebude moci snížit význam jejich myšlenek , že jsme uctili jejich slova , jejich myšlenky stovkami hodin s pátým rukopisem , šestým rukopisem — veškerou pozorností , kterou jsme věnovali jejich myšlenkám .


A když dosáhnou této úrovně , když píšou na takové úrovni , už to nejde vzít zpátky .


Je to úplně transformující .


Všechny knihy prodáváme v obchodě . Tohle je kousek od bednění .


Prodáváme všechny studentské knihy .


Kam jinam byste je dali , že ?


A jak je tak prodáváme , začalo se v obchodech dít něco podivného . Obchod , vlastně — přestože jsme začali jako vtip — obchod vlastně začal vydělávat peníze .


A pokrylo to nájemné .


Možná je to jen věc San Francisca — Nevím , nechci to posuzovat .


Ale lidé přicházeli — a to všechno bylo ještě před pirátskými filmy !


Vydělávalo to hodně peněz . Ne moc peněz , ale zaplatilo to nájemné a pracovníka na plný úvazek .


Tady nalevo můžete vidět mapy oceánů .


Což se stalo jakousi vstupní bránou do komunity .


Lidé přijdou a říkají : " " Co je — ?


Co je to ? " " Nechci klít online . ( Smích ) Je na to nějaké pravidlo ? Nevím .


Říkají : " " Co je to ? " " A vejdou dovnitř a dozví se víc .


A pak přímo za tím — obvykle je tam krátký řetěz — přímo za tím mohou vidět děti při doučování .


Tady to je zrovna exkurze . A pak jdou nakupovat a možná si koupí sádlo nebo proso pro papouška , nebo , však víte , hák nebo ochranný obal na hák na spaní , všechno tohle prodáváme .


Obchodu se tedy dařilo moc dobře .


Přitom to svedlo dohromady tolik lidí — učitele , sponzory , dobrovolníky , prostě všechny — protože to bylo normálně dostupné , otevřené veřejnosti .


Víte , nebyla to neziskovka pohřbená ve 30. patře nějaké budovy v centru . Bylo to přímo v sousedství , fungovalo to , bylo to pořád otevřené veřejnosti .


Stalo se to všechno takovou zvláštní , šťastnou náhodou .


A všichni ti lidé , které jsem znal v Brooklynu , říkali : " No , proč nemáme takové místo i tady u nás ? "


A mnoho z nich bylo bývalými pedagogy nebo aspirujícími pedagogy , a tak se spojili s místními designéry , místními spisovateli , zkrátka tu myšlenku nezávisle převzali a udělali to po svém .


Nechtěli prodávat pirátské potřeby .


Nemysleli si , že by to tam mohlo fungovat .


A tak , vzhledem ke komunitě bojující v New Yorku proti kriminalitě , otevřeli Brooklynskou společnost s potřebami pro superhrdiny .


Tohle je skvělý design Sama Pottse .


A má to vypadat trochu jako jeden z těch univerzálních obchodů na výrobu klíčů , kde musí mít vypsané všechny služby , které kdy nabízeli , však víte , úplně všude .


Takže otevřeli tohle místo . Uvnitř je to jako obchoďák pro superhrdiny — všechny základní potřeby pohromadě .


A všechny jsou ručně vyrobené .


Mají třeba všechny možné běžné výrobky , ale s novým účelem .


Všechny obaly jsou od Sama Pottse .


Mají i celu pro padouchy , kam můžou děti umístit své rodiče . Tady je pokladna .


Tohle je malý trezor — vybrané zboží musíte dát dovnitř , vyjede nahoru elektrickým výtahem a člověk za pultem vám řekne , že musíte odříkat hrdinský slib , co uděláte , jestli si chcete něco koupit . A to trochu limituje jejich prodej .


Osobně si myslím , že je to problém .


Protože to musíte udělat se vším všudy , ruku na srdce a tak .


Tady nějaké další produkty , všechny ručně vyrobené .


Tohle je sada pro tajnou identitu .


Jestli chcete vypadat jako Sharon Boonová , americká výkonná ředitelka marketingu z Hobokenu v New Jersey . Tady je kompletní soupis všeho , co potřebujete vědět o Sharon Boonové .


Tohle je plášťovna , kde si můžete vyzkoušet svůj plášť , pak vyjdete tyhle tři ocelové schody a když zapneme tyhle tři hydraulické větráky z každé strany , můžete vidět plášť v akci .


Není nic horšího , věřte mi , než když tam vylezete a plášť se zmuchlá nebo tak .


A tady jsou tajné dveře — tohle je jedna z polic , hned si toho nevšimnete , ale pomalu se otevírá .


Můžete ji vidět tam ve středu vedle všech těch lodních háků .


Otevírá se a tohle je doučovací centrum vzadu . ( Potlesk ) Takže vidíte ten účinek !


Ale tohle je — chci to zdůraznit — lokálně financováno , lokálně vybudováno .


Všichni designéři , všichni stavaři , všichni jsou místní , všichni věnovali čas pro veřejné dobro .


Já se jen přijel podívat a říct , " " Lidi , zvládli jste to skvěle , " " a podobně . Toť vše . Tady vzadu můžete vidět čas ve všech pěti obvodech New Yorku . ( Smích ) ( Potlesk ) Tohle je během doučování .


Velmi rušné . Stejné principy : pozornost jeden na jednoho , úplná oddanost pro práci studentů a nekonečný optimismus a možnosti v tvořivosti a myšlení .


V jejich hlavách přecvakne jakýsi vypínač , když prochází těch 6 metrů tím podivným obchodem .


Je to škola , ale přitom to není škola .


Očividně to není škola , přestože pracují bok po boku u stolů , s tužkami a papíry .


Tohle je jeden ze studentů , Khaled Hamdan .


Můžete si přečíst jeho citát .


Závislý na videohrách a televizi . Doma se nemohl soustředit .


Přišel k nám . Dostalo se mu soustředěné pozornosti .


A nemohl tomu uniknout .


A tak , docela brzy , začal psát . Rychle si udělal domácí úkoly — stal se skoro závislý na včasném dokončení domácích úkolů .


Je to návyková věc , být s tím hotov , nechat si to zkontrolovat a vědět , že se může pustit do něčeho dalšího už připravený na další školní den .


Takže když zvládl tohle , pustil se do dalších věcí .


Už publikoval v pěti knihách .


Je spoluautorem parodického dokumentu o zkrachovalých superhrdinech s názvem " " Super už byli . " " Napsal řadu " " Tučňák Balboa " " , což je bojující — boxující — tučňák .


A zrovna před pár týdny měl autorské čtení před pětistovkou lidí v Symphony Space na benefiční akci pro 826 New York . A tam je každý den .


Je v tomto směru velmi zanícený . Přivedl také všechny své bratrance a sestřenice .


Teď tu máme každý den 4 členy rodiny .


Takže , vezmu to velmi rychle .


Tohle je v L . A . , Park ozvěny pro cestovatele v čase . " " Kdykoliv jste , my už jsme později . " " ( Smích ) Je to něco jako večerka 7-Eleven pro cestovatele v čase .


Všechno tu máte přesně jako v 7-Eleven .


Pijavice . Mamutí špalky . Mají dokonce vlastní automat na ledovou tříšť Slurpee . " " Mimo provoz . Přijďte včera . " " ( Smích ) ( Potlesk ) Nicméně ... Poskočím dopředu .


Tady jsou další místa , která se k nám přidružila , dělají to samé : Slovní ulice v Pittsfieldu v Massachusetts ; Inkoustová skvrna v Cincinnati ; Slovo mládeže v San Franciscu v Kalifornii , které inspirovalo nás ; Studio St . Louis v St . Louis ; Austinská netopýří jeskyně v Austinu ; Bojovná slova v Dublinu v Irsku , založená Roddy Doylem , otevírají letos [ 2008 ] v dubnu .


A nyní se dostávám ke svému TED Přání — je to v pořádku ?


OK , mám minutu . Takže , TED Přání : Přál bych si , abyste vy — vy osobně nebo kterákoli kreativní osoba nebo organizace , kterou znáte — abyste našli cestu , jak se přímo napojit na státní školu u vás a že nám pak řeknete , jak jste to dali dohromady , takže do roka budeme mít tisíc — tisíc ! — příkladů transformativních partnerství .


Velký skok kupředu !


Tyhle možné věci už třeba děláte .


Vím , že je v téhle místnosti mnoho lidí , kteří už dělají skutečně zajímavé věci .


To vím jistě . Takže , povězte nám své příběhy a inspirujte tak ostatní na webových stránkách .


Vytvořili jsme webové stránky .


Vyměním teď " " já " " za " " my " " — my doufáme : Doufáme , že účastníci této konference zavedou novou éru spoluúčasti v našich školách .


Doufáme , že se ujmete vedení v té spolupráci s vaším novátorským duchem a profesionalitou spolu s novátorskými pedagogy ve vaší komunitě .


Vždycky nechte učitele v čele .


Řeknou vám , jak být užitečný . Doufám , že do toho půjdete a pomůžete .


Jsou miliony možností , jak to udělat .


Můžete přijít do vaší místní školy a poradit se s učiteli . Vždycky vám řeknou , jak pomoci .


Takže , tohle je ve spolupráci s Hot Studiem v San Franciscu , odvedli ohromnou práci .


Tahle webová stránka už funguje , už je tam několik příběhů , spousta nápadů . Jmenuje se to " " Byla jednou jedna škola " " , [ Once Upon a School ] což je podle mě skvělý název .


Tahle webová stránka dokumentuje každý příběh , každý projekt z téhle konference i z celého světa . Takže přijdete na ten web , najdete hromadu nápadů , kterými se můžete nechat inspirovat , a pak můžete přidat své vlastní projekty , jakmile začnete .


Hot Studio odvedlo skvělou práci ve velmi krátkém čase . Takže , podívejte se na ty stránky .


Pokud máte jakékoli otázky , můžete se zeptat tady toho člověka , což je náš vedoucí národních programů . Bude na telefonu .


Napište mu e-mail , odpoví na jakoukoli otázku , kterou byste mohli mít .


A inspiruje vás a dostane vás do akce a provede vás celý procesem , abyste mohli působit změny .


A může to být zábava ! To je podstata této přednášky — nemusí být prázdná . Nemusí být byrokraticky obhajitelná .


Můžete konat a využít své vlastní dovednosti .


Školy vás potřebují . Učitelé vás potřebují .


Studenti a rodiče vás potřebují . Potřebují vaši skutečnou osobu : vaši fyzickou přítomnost , otevřenou a naslouchající mysl , bezmezný soucit , sedící vedle nich , poslouchající a přikyvující a pokládající otázky po celé hodiny .


Některé z těch dětí prostě nevědí , jak jsou dobré : jako jsou chytré a že mají co říct .


Vy jim to můžete povědět . Vy je můžete rozsvítit v jediné lidské interakci . A tak doufáme , že se k nám přidáte .


Moc vám děkuji .


( Hudba ) ( Potlesk ) Díky , že tu jste .


Říkám " " díky , že tu jste , " " protože jsem mlčel 17 let .


První slova poté jsem vyslovil ve městě Washingtonu při 20. výročí Dne Země .


Moje rodina a přátelé se tam shromáždili , aby mě slyšeli mluvit .


A já řekl : " " Díky , že tu jste . " " Moje máma v publiku vyskočila vzhůru : " Haleluja , Johny mluví ! "


( Smích ) Představte si , že mlčíte 17 let a vaše máma je pak v hledišti , když promluvíte .


Táta mi řekl : " " To je jedna věc ... " " Vysvětlím to .


Já se ale otočil , protože mi nedošlo , odkud můj hlas vychází .


Neslyšel jsem svůj hlas 17 let , tak jsem se otočil a zíral a říkal si , " Bože , kdo říká to , co si myslím ? "


Pak mi došlo , že jsem to já , a trochu mě to rozesmálo .


A viděl jsem svého tátu — " " Jo , vážně je to blázen . " " Chci vás vzít na cestu .


A věřím , že ta cesta je metaforou všech našich cest .


A přestože je trochu neobvyklá , chtěl bych , abyste podobně přemýšleli o své vlastní cestě .


Ta moje začala v roce 1971 , když jsem viděl srážku dvou ropných tankerů pod Golden Gate a půl milionu galonů ( cca 1,9 milionu litrů ) ropy vylitých do zátoky .


Rozrušilo mě to tak , že jsem se rozhodl přestat používat motorová vozidla .


To je v Kalifornii velká věc .


A byla to velká věc v naší malé komunitě Port Reyes Station , v kalifornském Inverness . Žilo tam tehdy v zimě jen kolem 350 lidí - bylo to v roce 1971 .


Takže když jsem si to začal šlapat kolem po svých , lidé — prostě věděli , co se děje .


Projížděli auty kolem mě a říkali : " " Johne , co to děláš ? " " A já odpovídal : " " Chodím pro životní prostředí . " " A oni odpovídali : " " Ne . Chodíš , abychom my vypadali zle , že ano ?


Chodíš , abychom se cítili zle . " " A možná v tom byl kus pravdy , protože jsem si myslel , že když začnu chodit , všichni se přidají .


Kvůli té ropě , všichni mluvili o znečištění .


Takže jsem se o tom s lidmi hádal . A hádal a hádal .


Nastoupil jsem na své rodiče .


Řekl jsem jim : " " Přestal jsem používat auto . " " A můj otec odpověděl : " " Proč jsi to neudělal v šestnácti ? " " ( Smích ) V 16 jsem ještě nevěděl o životním prostředí .


Žili jsme ve Filadelfii .


A tak jsem řekl mámě : " " I tak jsem šťastný . Vážně šťastný . " " Odpověděla : " " Kdybys byl šťastný , synu , nemusel bys o tom mluvit . " " Takové jsou matky .


A tak jsem se o svých 27. narozeninách rozhodl , protože jsem se tolik hádal a tolik mluvil , že mluvit přestanu . Jenom na jeden den , abych tomu dal pauzu .


A tak jsem to udělal .


Ráno jsem vstal a neřekl ani slovo .


A musím vám říct , byla to úžasná zkušenost , protože jsem začal poslouchat - poprvé po dlouhém čase .


A co jsem uslyšel mě vyvedlo z rovnováhy .


Protože předtím , když jsem myslel , že poslouchám , jsem slyšel jen tolik , abych věděl , co lidé chtějí říct . Věděl jsem , co budou říkat , a tak jsem přestal poslouchat


a v hlavě jsem běžel napřed a přemýšlel o tom , co odpovím , zatímco oni ještě dokončovali myšlenku .


A pak jsem spustil já .


Což jednoduše ukončilo komunikaci .


Takže ten první den jsem jen poslouchal .


A bylo to pro mě smutné , protože jsem si uvědomil , že jsem se celá léta neučil .


Bylo mi 27 . Myslel jsem , že vím všechno .


Nevěděl .


Tak jsem se rozhodl , že budu pokračovat ještě jeden den , a ještě jeden , a další , až nakonec jsem si slíbil , že budu potichu celý rok . Protože jsem se učil víc a víc a potřeboval se učit víc .


Takže jsem si řekl , že nebudu mluvit rok , a pak , na své narozeniny , zhodnotím , co jsem se naučil , a možná začnu znovu mluvit .


A tak to zůstalo 17 let .


Po celých těch 17 roků jsem chodil a hrál na banjo a maloval a psal si deník a zkoušel studovat životní prostředí čtením knih .


A rozhodl jsem se jít do školy . Šel jsem .


Šel jsem do Ashlandu v Oregonu kde nabízejí studijní obor životní prostředí .


Je to jenom 500 mil .


Šel jsem do přijímací kanceláře a ... Co ? Co ? Co ?


Ukázal jsem jim výstřižek z novin .


Aha , takže vy k nám opravdu chcete chodit do školy ?


Vy ne ... ?


Máme pro vás speciální program . Měli .


Za dva roky jsem absolvoval se svým prvním titulem - bakalářským .


Přijel můj otec , byl velmi hrdý .


Řekl mi : " " Poslouchej , jsme na tebe vážně pyšní , synu , ale co budeš dělat s bakalářským titulem ?


Nejezdíš autem , nemluvíš , budeš s těmi věcmi muset začít . " " ( Smích ) Pokrčil jsem rameny , vzal jsem si zase batoh a vydal se na cestu po svých .


Šel jsem celou cestu do Port Townsendu ve státě Washington , kde jsem postavil dřevěnou loď , plavil se s ní kolem Puget Sound v Idahu - prošel Washingtonem , Idahem dolů do Missouly v Montaně .


O dva roky dříve jsem napsal na University of Montana , že bych u nich rád studoval .


Napsal jsem , že dorazím tak za dva roky .


( Smích ) A byl jsem tam . Objevil jsem se tam po dvou letech a oni — vyprávím to tu , protože mi opravdu pomohli .


Mám dva příběhy z Montany .


První je o tom , že jsem neměl žádné peníze — tohle gesto jsem ukazoval často .


A oni řekli : " " S tím si nedělejte starosti . " " Vedoucí programu řekl : " " Vraťte se zítra . " " Dal mi 150 dolarů a řekl : " " Zaregistrujte se na jeden kredit .


Jdete do Jižní Ameriky , ne ? " " A já odpověděl — Předmět " " Řeky a jezera , hydrologické systémy Jižní Ameriky . " "


Tak jsem to udělal .


Vrátil se a řekl mi : " " OK , Johne , zaregistroval jste se na jeden kredit , takže můžete mít klíč do kanceláře , můžete se zapsat — jen co se zapíšete , můžete používat knihovnu .


A uděláme to tak , že vám všichni profesoři povolí návštěvu svých hodin ,


zapíšou si vaše známky a až vyřešíme , jak vám sehnat zbytek peněz , zaregistrujete se do těch předmětů a oni vám ty známky dají . " " Uf , takhle to myslím na vysokých školách obvykle nedělají .


Říkám to tu proto , že mi opravdu chtěli pomoci .


Viděli , že mě životní prostředí vážně zajímá a skutečně mi na té cestě chtěli pomoci .


A když jsem tam byl , učil jsem bez mluvení .


Ve třídě bylo 13 studentů , když jsem do ní prvně vstoupil


a já s přítelem , který uměl interpretovat moji znakovou řeč , vysvětloval , že jsem John Francis , že chodím světem , že nemluvím , a že tentokrát je to naposledy , kdy mám s sebou překladatele .


Všichni studenti seděli a dívali se asi takhle ...


( Smích ) Viděl jsem , že hledají své rozvrhy , aby zjistili , kdy se dostanou ven .


Zjistili , že můj předmět musejí mít .


O dva týdny později se do našeho kurzu snažil dostat každý .


Hodně jsem se tam toho naučil — dělal jsem věci jako ...


a všichni se shlukli kolem a hádali — co se to snaží říct ? Netuším , myslím , že mluví o úplném mýcení stromů . Jo , holoseče .


Ne , ne , ne , to nejsou holoseče — používá ruční pilku .


Jasně , nemůžete mýtit naholo s ...


Ano , můžete mýtit ...


Ne , myslím , že mluví o výběrovém výseku .


Byl to diskusní seminář a my tam měli diskusi .


Já se stáhnul zpátky a jen dával pozor , aby nelítaly facky .


Co jsem se ale naučil , bylo , že někdy , když udělám znak , oni říkají věci , které jsem absolutně neměl na mysli , ale měl jsem mít .


A došlo mi , že když jste učitel , učíte , a zároveň se neučíte sami , tak možná neučíte moc dobře .


A tak jsem pokračoval .


Můj táta přišel na moji promoci a , víte , já udělal tohle a můj otec řekl : " " Jsme na tebe opravdu pyšní , synu , ale ... " " Víte , co následovalo , řekl : " " Musíš začít řídit a mluvit .


Co chceš dělat s magisterským titulem ? " " Pokrčil jsem rameny , vzal si batoh a šel na University of Wisconsin .


Strávil jsem tam dva roky psaním o únicích ropy .


Úniky ropy nikoho nezajímaly .


Ale něco se stalo — katastrofa tankeru Exxon Valdez .


Byl jsem jediný člověk ve Spojených státech , který psal o únicích ropy .


Můj táta znovu přijel .


Řekl : " " Nevím , jak to děláš , synu , chci říct , nejezdíš v autech , nemluvíš .


Moje sestra říká , že bych tě měl nechat na pokoji , protože se zdá , že funguješ mnohem líp , když nic neříkáš . " " ( Smích ) Znovu jsem si sbalil batoh ,


vzal své banjo a šel po svých na východní pobřeží , ponořit nohu do Atlantického oceánu . — Trvalo to sedm let a jeden den , než jsem přešel Spojené státy .


A na Den Země v roce 1990 , při dvacátém výročí Dne Země jsem začal znovu mluvit .


A to je důvod , proč říkám : " " Díky , že tu jste . " " Je to jako s tím stromem v pralese , který padá , a když tam není , kdo by ho uslyšel — vydal vůbec zvuk ?


Takže děkuji vám a děkuji své rodině , protože přišla , aby mě slyšela mluvit .


A to je komunikace .


Taky mě učila o naslouchání - a naslouchala mi .


A to je jedna z těch věcí , které pocházejí z ticha , naslouchání jeden druhému .


To je vážně důležité — potřebujeme poslouchat jeden druhého .


Moje cesta pokračovala dál .


Můj táta řekl : " " To je jedna věc , " " a já s tím dalším nepřestával .


Pracoval jsem pro pobřežní stráž , byl jmenován Vyslancem dobré vůle OSN ,


psal jsem směrnice pro USA — směrnice o únicích ropy .


Kdyby mi někdo před dvaceti lety řekl : " Johne , chceš skutečně měnit věci ? "


" Ano , chci je měnit . "


A on mi nabídl : " " Tak se vydej pěšky na východ , vylez z auta a prostě začni šlapat na východ . " " A jen co bych vyšel , zavolal by ještě : " " Jo , a drž klapačku . ( Smích ) Opravdu změníš svět , kámo . " "


Jak se to jen mohlo stát ?


Jak může tak jednoduchá věc , jako chůze a mlčení vyvolat takovou změnu ?


Doba strávená u pobřežní stráže byla vážně skvělá .


A potom - dělal jsem tam jen rok — jsem si pověděl : " " Jeden rok téhle práce mi stačí . " " Nasedl jsem na loď a plul do Karibiku , prošel všemi těmi ostrovy a dostal se do Venezuely .


A víte , zapomněl jsem na tu nejdůležitější věc , na to , proč jsem začal mluvit , a to vám musím říct .


Začal jsem mluvit , protože jsem vystudoval životní prostředí .


To studium mělo svou formální vrstvu , ale také neformální vrstvu .


A v té neformální vrstvě — jsem se učil o lidech , o tom , co děláme a jak existujeme .


A životní prostředí přestalo být jen o stromech , ptácích a ohrožených druzích , a začalo být o tom , jak se chováme jeden k druhému .


Protože pokud my jsme životním prostředím , pak všechno , co potřebujeme , je rozhlédnout se kolem sebe a zjistit , jak se chováme k sobě a k druhým .


A to bylo mé poselství .


Tak jsem si řekl : " " Půjdu šířit tohle poselství . " " Nasedl jsem na svou loď a plul přes celý Karibik — vlastně to nebyla moje loď , pracoval jsem na ní — dostal jsem se do Venezuely a vydal se pěšky dál .


To je poslední část příběhu , protože říká , jak jsem se dostal sem . Pořád ještě jsem nejezdil v motorových vozidlech .


Šel jsem přes El Dorado — je to město s vězením , proslulým , či nechvalně proslulým — ve Venezuele , a nevím , co mě to popadlo , protože to ke mně moc nesedne :


Jsem tam , procházím strážní branou a strážný mě zastavuje a říká : " " Pasaporte , pasaporte " " a míří na mě samopalem .


Podíval jsem se na něj a řekl : " " Pas , hm ,


nemusím vám ukazovat pas , mám ho vzadu v batohu .


Jsem dr . Francis , vyslanec Spojených národů a jdu kolem světa . " " A šel jsem dál .


Co mě posedlo říci tu věc ?


Cesta se stočila do džungle .


Nezastřelil mě .


A já jsem spustil : " " Konečně volný , díky Bože , konečně jsem svobodný . " " O čem to bylo , říkám si , o čem to bylo ?


Trvalo 100 mil , než mi došlo , že jsem se v srdci , sám v sobě stal vězněm .


Byl jsem vězeň a potřeboval jsem utéct .


Mým vězením byl fakt , že neřídím a nepoužívám motorová vozidla .


Jak se to mohlo stát ?


Když jsem s tím začínal , zdálo se mi velmi případné nepoužívat motorová vozidla .


Ale něco se změnilo . Každé narozeniny jsem přehodnocoval svoje rozhodnutí mlčet , ale nikdy svoje rozhodnutí chodit pěšky .


Netušil jsem , že se stanu vyslancem OSN ,


že budu mít PhD .


A teprve teď mi došlo , že mám zodpovědnost nejenom k sobě , a že se budu muset změnit .


Víte , můžeme to dělat .


Musel jsem se změnit .


Měl jsem z toho strach , protože jsem byl zvyklý na toho chlápka , co jen chodí .


Byl jsem tak zvyklý na tu osobu , že se mi nechtělo přestat .


Nevěděl jsem , kdo se ze mě stane po takové změně .


Ale vím , že jsem ji potřeboval .


Vím , že jsem se potřeboval změnit , protože to byla jediná cesta jak být dnes tady .


A vím , že mnohokrát se nacházíme na skvělých místech , kam jsme se dostali , ale jsou další místa , kam jít .


Musíme opustit bezpečí toho , kým jsme se stali a jít za tím , kým se teprve staneme .


Proto vám chci dodat odvahu vydat se na tu cestu , opustit každé vězení , které v sobě můžete najít , jakkoliv pohodlné může být , protože něco musíme udělat teď .


Musíme se změnit teď .


Jak řekl náš bývalý viceprezident , musíme se stát aktivisty .


Takže může-li vás můj hlas zasáhnout , můžou-li vás zasáhnout mé činy , to , že jsem tady , prosím zkuste to .


Já vím , že vy všichni jste zasáhli mě , jak tu jsem .


Pojďme ven do světa vezměme tu starost , lásku a respekt , které jsme prokazovali jeden druhému tady na TEDu a vynesme je ven do světa .


Protože my jsme životní prostředí a jeden s druhým jednáme přesně tak , jak jednáme s prostředím .


Takže vám chci poděkovat za to , že tu jste a skončit pěti vteřinami ticha .


Děkuji .


( Potlesk )


Představte si , že stojíte na ulici kdekoliv v Americe a přijde k vám Japonec a řekne : " Promiňte , jak se jmenuje tento blok ? "


A vy na to : " " No , tohle je Oak Street , to je Elm Street .


Tohle je dvacátá šestá a tam dvacátá sedmá . " " A on na to : " " No dobře , ale jak se jmenuje tento blok ? " " A vy , " " no , bloky se nijak nejmenují .


Ulice mají jména . Bloky jsou jen nepojmenovaná místa mezi ulicemi . " " On odejde , trochu zmatený a zklamaný .


A teď si představte , že stojíte na ulici , někde v Japonsku . Obrátíte se na někoho a říkáte , " promiňte , jak se jmenuje tato ulice ? "


A oni na to : " " No , tohle je blok 17 a tohle je blok 16 . " " A vy : " " OK , ale jak se jmunuje tato ulice ? " " A oni , " " no , ulice nemají jména .


Bloky mají jména .


Jen se podívejte na Google mapy . Tady je blok 14 , 15 , 16 , 17 , 18 , 19 .


Všechny tyhle bloky mají jména . Ulice jsou jen prostory beze jména mezi těmi bloky .


A vy pak řeknete , " " OK , a jak pak víte , kde bydlíte ? " " A on , " " no , jednoduše , tohle je osmý okrsek .


Tady je blok 17 , dům číslo 1 . " " Vy řeknete , " " OK . Ale jak tak chodím kolem , všiml jsem si , že čísla domů nejdou po sobě . " " On řekne , " " jasně že jdou . Jsou seřazeny podle toho , jak byly postaveny .


Úplně první dům v tomto bloku má číslo jedna .


Druhý nejstarší má číslo dvě .


Třetí dům má číslo tři . Je to jednoduché . To je přece jasné . " " Zbožňuju , že někdy musíme jet na druhý konec světa abychom si uvědomili předsudky , o kterých jsme ani nevěděli , že je máme , a pochopili , že i opak může být pravdou .


Například , v Číně jsou lékaři , kteří věří , že jejich prací je udržovat vás zdravé .


A tak jim platíte za každý měsíc , kdy jste zdraví a když jste nemocní , neplatíme jim , protože svou práci nezvládli . Bohatnou , když jste zdraví , ne nemocní .


( potlesk ) Většinou " " raz " " v hudbě značí první dobu , začátek hudebního výrazu . Raz , dva , tři , čtyři .


Ale v západoafrické hudbě " " raz " " značí konec fráze , jako např. tečka značí konec věty .


Uslyšíte to nejen ve frázování , ale i ve způsobu , jakým odpočítávají hudbu . Dva , tři , čtyři , jedna .


A tato mapa je také trefná .


( smích ) Říká se , že cokoliv pravdivého řeknete o Indii , má svůj opak , který je také pravdivý .


A tak nikdy nezapomínejme , ať už na TEDu nebo jinde , že ať už máte , či zaslechnete jakoukoliv úžasnou myšlenku , je zde i opak , který také může být pravdivý .


Domo arigato gozaimashita . ( jap. Mockrát vám děkuji ) .