Da det således er godtgjort, at der foreligger forskelsbehandling, følger det af fast praksis, at såfremt der er tale om, at fuldtidsbeskæftigede kvinder udgør en betydeligt lavere procentdel end mænd, vil en foranstaltning, hvorved deltidsansatte udelukkes fra visse fordele, være i strid med traktatens artikel 119, når — under hensyntagen til de vanskeligheder, som kvindelige arbejdstagere har ved at arbejde på fuld tid — denne foranstaltning ikke kan forklares ved faktorer, der udelukker en forskelsbehandling på grundlag af køn.
Since a difference in treatment has been found to exist, it follows from settled case-law that, if it were the case that a much lower proportion of women than men work full-time, the exclusion of parttime workers from certain benefits would be contrary to Article 119 of the Treaty where, taking into account the difficulties encountered by women workers in working full-time, that measure could not be explained by factors excluding any discrimination on grounds of sex.