Når vi står over for dette problem, er det nemlig nødvendigt med en betydelig lydhørhed, og det er nødvendigt, at vi arbejder på at skabe den solidaritet mellem generationerne, der er en absolut betingelse for, at vi kan føre nogle fornuftige og vigtige politikker med en holistisk indfaldsvinkel, indføre en social sikkerhed samt en social sikring og ikke mindst sørge for, at det bliver slået fast i de enkelte landes kulturopfattelse, at det ældre menneske ikke er en byrde for samfundet, men skal betragtes som en ressource. Det ældre menneske er først og fremmest en menneskelig ressource, dernæst en social ressource og en kulturel ressource, og endelig har det en meget værdifuld erfaring, som skal videregives til de unge generationer.
This issue requires considerable sensitivity on our part, and we must strive to create that intergenerational solidarity which is essential if we are to produce worthwhile, substantial holistic policies and bring about social security and social protection and, most importantly, to ensure that the idea that elderly people are not a burden on society becomes part of the cultural consciousness of society and that they are regarded as a resource: first and foremost a human resource but also a social resource, a cultural resource and, lastly, that it is recognised that the elderly have a great legacy of experience to pass on to future generations.