Appellanten anfægter med sin kritik af Parlamentets argumentation for Retten den retlige kvalifikation, som denne har foretaget af de faktiske omstændigheder, som Parlamentet påberåbte sig til retfærdiggørelse af en overskridelse af de pågældende frister.
In support of the first limb of his plea in law, the appellant claims in essence that by not holding that the timelimits laid down in Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations are mandatory and of strict application, the Court of First Instance erred in law.