Den anfægtede afgørelse var blevet truffet i henhold til en bekendtgørelse fra det nederlandske landbrugs- og fiskeriministerium, som var blevet udstedt med henblik på indførelsen af tillægsafgiften i Nederlandene, og Spronk gjorde derfor gældende, at denne bekendtgørelse, hvorefter de nationale myndigheder kan tildele en lavere referencemængde end den mængde, der produceres i over ensstemmelse med de udviklingsplaner for bedrifterne, som er indgået i henhold til direktiv 72/159, var uforenelig med forordning nr. 857/84, hvis artikel 3 netop giver medlemsstaterne mulighed for ved beregningen af de individuelle referencemængder at tage hensyn til situationen for producenter, der som sagsøgeren har forpligtet sig til at gennemføre sådanne udviklingsplaner.
Since the decision in question was taken pursuant to a decree of the Minister of Agriculture and Fisheries adopted for the purposes of implementing the additional levy in the Netherlands, Mr Spronk claimed that that decree, which permitted the competent national authorities to allocate reference quantities lower than the production achieved in accordance with the development plans of farms adopted pursuant to Directive 72/159, was incompatible with the provisions of Regulation No. 857/84, Article 3 of which allowed Member States to take into account, in calculating individual reference quantities, the situation of producers who, like himself, had lodged such development plans.