Det, jeg oprigtigt talt har svært ved at acceptere, er, at alle siger ja til udvidelsen, men når det drejer sig om at dække de omkostninger, der nødvendigvis knytter sig til solidariteten, dække omkostningerne til iværksættelse af reformer af den måde, hvorpå EU fungerer, så er talen langt mere prosaisk end de højstemte historiske taler.
The thing that annoys me, frankly, is that everyone says yes to enlargement, but when it comes to paying the necessary price of solidarity, in other words the price of implementing reforms to the way in which the European Union functions, then we are much more pedestrian than in our historic, Sunday-best speeches.