Tak také často s velkou touhou pohlížíme na hvězdnaté nebe a rádi bychom podrobněji věděli, co je Měsíc, Slunce, Planety a co všechny jiné Hvězdy a rádi bychom také vystihli hlubiny moře. Když však duše po smrti žije a jedná jen v nějakém jasném, z její fantasie vzniklém snovém světě a stýká se jen s takovými zdánlivými lidskými postavami, které jsou též jen výplody její nejvýš vlastní fantasie, pak to podle mého slabého názoru nebude moci zrovna příliš velkou radost působit věčně dále žijící duši, zůstane-li jí úplné rozpomenutí.
In the same way we look with great longing to the starry sky and would like to know more about the moon, the sun, the planets and what all the other stars are, and would also like to fathom the depths of the seas, but if the soul after death only continues to live and to act in a sort of illuminated dream world originating from its own imagination, and only interacts with apparent people, who are also only a product of its very own imagination, it will, according to my poor opinion, be for the forever living soul under the assumption, that it will have a full memory of its past, not too much of a joy.