Jak často však okolní svět – dokonce i sponzoři a tvůrcipořadů, kteří mají ty nejlepší úmysly – podá pomocnou rukupalestinské občanské společnosti a zároveň jí dá volnost, aniž bytrval na „sňatku z donucení“?
But how often does the outside world – even thebest-intentioned donors and program creators – reach out toPalestinian civil society on its own terms, without insisting onthat “shotgun wedding?”