A totéž platí v nemenší míře o obchodních společenstvech, jež vyvolala v život zámořský obchod. Benátčané a Janované v alexandrijském nebo cařihradském přístavu — každý „národ“ ve své vlastní tržnici [Fondaco], skládající se z obytných budov, hostince, skladiště, výstavní a prodejní místnosti s ústřední kanceláří — tvořili uzavřená obchodní společenstva, byli odděleni od konkurentů a zákazníků, prodávali za ceny stanovené vzájemnou dohodou, jejich zboží mělo určitou kvalitu, zaručenou veřejnou kontrolou a často zvláštními značkami, společně stanovovali ceny, které se měly platit za výrobky domorodcům atd.
And the same holds good in no less degree of the merchant companies, which initiated overseas trade. The Venetians and the Genoese in the harbor of Alexandria or Constantinople, each "nation" in its own fondaco — dwelling, inn, warehouse, exhibition and salesrooms, together with central offices — formed complete trade associations; they were closed to competitors and customers; they sold at prices fixed among themselves; their commodities had a definite quality guaranteed by public inspection and often by stamp; they deliberated in common on the prices to be paid by the natives for their products, etc.