Monismus bio-diskurzu má za těchto podmínek stále tendenci k polycentrismu, biopolitická, resp. „sociálně hygienická“ promluva o „podrase“ může být sotva vedena, aniž by se současně nedotkla etnopolitického tabu „protikladné rasy“. Za těchto podmínek byli židé, žijící v habsburské říši, více než kdekoliv jinde ve střední nebo dokonce západní Evropě předurčeni k tomu, aby nakonec fungovali jako „podrasa par excellence“: jako objekt, resp. průsečík různých národních diskurzů očisty, jako konstituenty národních identifikací a současně jako střelný prach pro etnopolitické konflikty, plynoucí z těchto identifikací.
Under these circumstances the Jews living in the Habsburg empire were more than anywhere else in Middle or even Western Europe predestined finally to serve as the “sub-race par excellence”: as object or cut end of different national purification discourses, as constituent of national identifications and at the same time as buffer for the ethnopolitical conflicts resulting from these identifications.