Na „levých eserech“, jako na kterékoli maloburžoasní straně, se obráželo kolísáni mas, a právě v létě 1918 se leví eseři rozštěpili: část šla s Čechoslováky (povstání v Moskvě, kdy Prošjan, který se — na hodinu! — zmocnil telegrafní centrály, zvěstoval Rusku svržení bolševiků, potom zrada Muravěvova, vrchního velitele armády proti Čechoslovákům atd.); část dříve již zmíněná zůstala s bolševiky.
Like every other petty-bourgeois party, the “Left Socialist-Revolutionaries” reflected the vacillation of the people, and in the summer of 1918 they split: one section joined forces with the Czechs (the rebellion in Moscow, when Proshyan, having seized the Telegraph Office—for one hour!—announced to Russia that the Bolsheviks had been overthrown; then the treachery of Muravyov,[36] Commander-in-Chief of the army that was fighting the Czechs, etc.), while the other section, that mentioned above, remained with the Bolsheviks.