Kautsky potom (ve III. kapitole) popisuje hlavní rysy feudálního zemědělství — převahu trojhonného hospodářství, tohoto nejkonzervativnějšího způsobu obdělávání půdy; útlak a vyvlastňování rolnictva velkostatkářskou šlechtou; to, jak tato šlechta organizuje feudálně kapitalistické hospodářství; přeměnu rolníka v hladovějícího chudáka (Hungerleider) během 17. a 18. století; rozvoj buržoazního rolnictva (Grossbauern, kteří se neobejdou bez najímání zemědělských dělníků a nádeníků), kterému už nevyhovují staré formy agrárních vztahů a pozemkového vlastnictví; rozbití těchto forem a uvolnění cesty pro „kapitalistické, intenzívní zemědělství“ (S. 26) silami buržoazní třídy, která se vyvinula v průmyslu a ve městech; když to všechno Kautsky popsal, přechází k charakteristice „moderního (moderne) zemědělství“ (IV. kapitola).
After describing (in Chapter III) the main features of feudal agriculture: the predominance of the three-field system, the most conservative system in agriculture; the oppression and expropriation of the peasantry by the big landed aristocracy; the organisation of feudal-capitalist farming by the latter; the transformation of the peasantry into starving paupers (Hungerleider) in the seventeenth and eighteenth centuries; the development of bourgeois peasants (Grossbauern, who cannot manage without regular farm labourers and day labourers), for whom the old forms of rural relations and land tenure were unsuitable; the abolition of these forms and the paving of the way for “capitalist, intensive farming” (S. 26) by the forces of the bourgeois class which had developed in the womb of industry and the towns—after describing all this, Kautsky goes on to characterise “modern agriculture” (Chapter IV).