Odtud tabuizace jistých slov, obratů a argumentů, z nichž plyne, že určité osoby, skupiny či zvyklosti jsou lepší či horší, normální či nenormální; odtud snaha hledat čím dál neurčitější způsoby označování společenských jevů, která vede k usychání živosti a zajímavosti jazyka.
Hence the taboo on certain words, phrases, and arguments that imply that certain individuals, groups, or practices are superior or inferior, normal or abnormal; hence the search for ever more neutral ways to label social phenomena, thereby draining language of its vigor and interest.