Naproti tomu vědecký rozbor kapitalistického výrobního způsobu dokazuje naopak, že je to výrobní způsob zvláštního druhu, specifické historické určenosti; že jako každý jiný určitý výrobní způsob předpokládá jako svou historickou podmínku daný stupeň společenských výrobních sil a jejich vývojových forem — podmínku, která je sama dějinným výsledkem a výtvorem předcházejícího procesu a z níž vychází nový výrobní způsob jako ze svého daného základu; že výrobní vztahy odpovídající tomuto specifickému, historicky určitému způsobu výroby — vztahy, do nichž vstupují lidé ve svém společenském životním procesu, při vytváření svého společenského života — mají specifický, historický a přechodný charakter; a že konečně vztahy, za nichž se rozděluje, jsou v podstatě totožné s výrobními vztahy, jsou jejich rubem, takže oboje mají týž historicky přechodný charakter.
On the other hand, scientific analysis of the capitalist mode of production demonstrates the contrary, that it is a mode of production of a special kind, with specific historical features; that, like any other specific mode of production, it presupposes a given level of the social productive forces and their forms of development as its historical precondition: a precondition which is itself the historical result and product of a preceding process, and from which the new mode of production proceeds as its given basis; that the production relations corresponding to this specific, historically determined mode of production — relations which human beings enter into during the process of social life, in the creation of their social life — possess a specific, historical and transitory character; and, finally, that the distribution relations essentially coincident with these production relations are their opposite side, so that both share the same historically transitory character.