MMAforum.dk • Pre-fight - UFC on FOX 3: Diaz vs Miller
27. april 2012 - af: Joachim, UFC-Ekspert
PRE-FIGHT | UFC on FOX 3: Diaz vs Miller
Lørdag d. 5. maj løber tredje udgave af UFC on FOX af stablen. Et show. der indtil videre har ligget under radaren, gemt af vejen i skyggen af forrige weekends UFC145. Og det er egentlig lidt ærgerligt, for der er et par rigtig interessante kampe på plakaten. Ikke mindst en kamp mellem Nate Diaz og Jim Miller, der kan give vinderen en titelkamp.
På hovedkortet bliver hele fire forskellige vægtklasser luftet. Vinderen af kampen mellem Nate Diaz og Jim Miller kan blive næste udfordrer til letvægts-bæltet - i hvert fald hvis man skal tro Diaz. I weltervægt mødes contender Johny Hendricks med den erfarne bad boy, Josh Koscheck. Med champion GSP ude med en skade og Carlos Condit som interim-champion kan både Kos og Hendricks med en sejr befinde sig meget tæt på en titelkamp - jf. MMAJunkie.com. I middleweight møder Alan Belcher den farlige brasilianer, Rousimar Palhares. Belcher kommer, ligesom Palhares, til kampen med tre sejre i træk. Belcher skal "bare" undgå, at blive fanget i én af Palhares invaliderende heel-hooks; brasilianeren har vundet seks af sine kampe via den submission.
Se Unibets odds på kampene her
Lidt om letvægts-bæltet
Letvægts-bæltet burde faktisk hedde rematch-bæltet efterhånden. Intet bælte i UFC's historie har haft så mange rematches i træk som bæltet i letvægt. BJ Penn var den sidste champ der vandt bæltet, for så at holde på det mod flere forskellige modstandere. Så kom Penn op imod en lille bryder ved navn Frankie Edgar. En fighter, der som alle andre blot skulle knuses af den levende legende fra Hawaii. Men Edgar havde andre planer og udboksede og udmanøvrerede Penn til en diskutabel sejr på point. UFC og deres fans var ikke overbeviste nok til at lade Edgar leve for længe med tanken om, at han var champ. Og man satte øjeblikkeligt de to herrer op mod hinanden igen. Godt hjulpet på vej af Penn's evindelige hulken og pattebarns-fnidder. Jeg er ked af at sætte det så hårdt op, men ud over Rampage Jackson findes der ikke en fighter med større enebarns-syndrom end BJ Penn efter et nederlag. Hvor han har det fra skal jeg ikke gøre mig klog på. Men bare det at hans mor sad i vidneskranken under "Grease-Gate" sagen mod George St. Pierre kan måske give et såkaldt vink med en vognstang om, hvorfor vi altid skal høre på protester fra hans side, når tingene ikke går i hans retning. Nok om det, beklager.
I deres anden kamp efterlod Edgar dog ingen tvivl om, at hans boksning og brydning var hvad der skulle til for at neutralisere Penn. Og denne gang måtte selv Penn imødekomme nederlaget uden først at have ligget på ryggen og sparket med benene i protest. Og lad os lige smide et klap på skulderen til den lille Edgar for at tage en legende som BJ Penn ud to gange på samme år.
Herefter ventede den store og stærke letvægter Gray Maynard, der var den eneste der havde serveret et nederlag til Edgar i hans karriere. En legendarisk og højt underholdende kamp senere havde vi et uagjort resultat og altså ingen sejr at forholde os til. Endnu en rematch blev booket i kalenderen og Edgar skulle nu til at møde sin konkurrent nr. 2 i 4. kamp siden hans første titelopgør. Anden gang mindede urealistisk meget om Edgar og Maynard's første kamp, med Edgar der trodsede fysikkens love og nægtede at bukke under for den grotesk store røvfuld han var indlagt til. Denne gang slutter kampen dog med et flot knockout leveret af Edgar, der atter kunne beholde sit bælte. For en tid.
Endelig kunne vi se Edgar stå overfor en ny modstander i form at det unge - og meget kristne - talent Benson Henderson. Både Edgar og Henderson er brydere og derfor hænder det, at stærke bryderes kampe er meget lige gulvkampe, der kan være utroligt svære at score. I denne kamp var det Henderson, der fik dommernes anderkendelse og Edgar der brokkede sig til alle medier om at kampen skulle afgøres i en rematch. Og hvordan kan UFC dog benægte ham endnu en rematch, når Edgar stort set ikke har lavet andet siden han fik bæltet. Så ja, (gaaaaaaaab) vi skal se endnu en rematch-rematch-rematch.
Med chance for at Edgar vs. Henderson ender i endnu en rematch, grundet at resultatet ender uafgjort eller at den ene fighter føler sig seriøst forulempet over et resultat der for helvede, undskyld sproget, ikke skulle være endt i dommernes hænder i det hele taget; ja, så må vi kigge på den næste potientielle modstander til den kommende champion. Og her er vi ikke blevet taget ved næsen hvad angår mulighederne for en lækkerbisken af et slagsmål.
Aftenens hovedkamp på UFC on Fox 3 kortet er nemlig drengene Jim Miller og den altid selv-iscenesættende Nate Diaz. Her en intet ondt blod eller trash-talk til at bygge stemningen op. Men for folk der ved noget om Miller og Diaz, så er det slet ikke nødvendigt. Det her bliver en kamp mellem to stædige sataner med en selvsikkerhed og fightervilje, der nok skal få buret til at slå gnister. Og sætter man deres styrker op mod hinanden, ja så har fans der har forstand og sætter pris på et verdenklasse opgør på gulvet, en våd drøm in the making. Tilsammen har de nemlig hele 22 submission sejre.
Nate Diaz er tydeligvis Nick Diaz's lillebror. Modstandere bliver mødt med den lange finger ved enhver konfrontation, og der bliver aldrig hilst pænt, heller ikke backstage når kameraerne er slukket. En gadedreng fra den berygtede by Stockton i USA, med et naturtalent for ballade og ondsindet nærkontakt. Nate Diaz har haft en broget karriere med op og nedture i både weltervægt og letvægt. Jeg har personligt altid synes, at han klarede sig bedst i den nederste af de to vægtklasser. Hans jiu-jitsu har altid været hans største force, som rost elev under den meget atypiske men utroligt respekterede læremester, Cesar Gracie. Når jeg siger respekterede, mener jeg nok mest for hans elevers præstationer. For Gracie har også lidt af en drengerøvs kæft selv når det kommer til stykket.
Men i Diaz' sidste to kampe har det været helt skræmmende at se, hvor meget hans stil har ligget op hans brormand Nick. Ja, for ikke at sige fuldstændig identisk. I Nate's sidste kamp mod USA' egen cowboy, Donald Cerrone, var det med den klassiske Nick Diaz's måde at tvinge modstanderwn til at kæmpe sin kamp, at Nate fik pillet Cerrone fra hinanden. Nate Diaz har en fuldstændig fantastisk præcis boksning, som godt nok ikke leverer et-slags-knockouts. Men via konstante fuldtræffere og ingen pause-politik, knækker modstanderen og får ham til at ligne en tartar mad i hovedet når kampen er slut. Nate er ved at komme ud af sine pubertet og kan han levere samme boksning som i sidste kamp, så har vi en ung mand der flyes like a butterfly and stings like at bee.
Men Diaz skal først lige have lov til at forblive stående mod Jim Miller for at kunne blive den beskrivelse værdig. Jim Miller's personlighed kunne ikke være i større kontrast til Diaz's. En ypperlig gør-det selv-mand af en bonderøv, der ikke ville vide hvad han skulle sige af perfide ord om sin modstander, ligegyldigt hvor stor forberedelsestid han fik tillagt. En utrættelig tæt lille terrier der kan klare selv de værste røvfulde på stædighed alene.
Hans baggrund som bryder giver ham evnen til at gribe fat i modparten og slæbe vedkommende til jorden. Herfra sidder han fast på sin modstander som en pitbull's kæber. Hans bondemandsstyrke og high-level jiu-jitsu ofte medfører en submission sejr. Hvad der gør Miller allermest farlig er som sagt kombinationen af hans ekspertise inde for både brydning og jiu-jitsu. Fightere bruger brydning i forsvar mod jiu-jitsu og omvendt. Det er sjældent den samme fighter har begge fordele og slet ikke på det niveau, som Miller har det.
I starten vil Miller prøve sine hænder af mod Diaz, da han sagtens kan finde på at fyre sin næve efter modstanderen i håb om at få en knockout sejr blandt hans ellers submissionspækkede sejrsliste. Han vil dog hurtigt opleve, at den knivskarpe og mentalt nedbrydende boksning fra Diaz ikke er noget, der gavner eller kræver videre udforskelse. Og så skal vi se om han kan få ballademageren på jorden. Kan Diaz holde den stående og atter få sin modstander til at kæmpe hans kamp og hive ham ind i skærsilden af konstante slag til hovedet, som vi så det mod Cerrone, så er sejren hjemme. Men Miller har stærke takedown's og når kampen rammer jorden er jeg mest fristet til at sige, at det kan blive både en dreng eller en pige. Vi har her to energibomber, der kan alle submission-grebene i bogen, og jeg håber for dem, der kun kan lide strikere, at de får set denne kamp. Chancen for at Miller vil bruge sin brydning til blot at kontrollere Diaz og liste sig til en pointsejr vil altid lure i luften. Men på papiret er der vaske ægte submission fighting på programmet. Og har du den dér ven, der altid brokker sig over når folk ligger ned i MMA - ja, så tving ham til at se med lørdag nat. Han vil aldrig komme med de klassiske homoerotiske jokes igen.
Diskutér showet på vores forum