6. november årgang Dansk Psykolog Forening. Om homo conexus - PDF
6. november årgang Dansk Psykolog Forening. Om homo conexus
Download "6. november 2009 63. årgang Dansk Psykolog Forening. Om homo conexus"
1 20 6. november årgang Dansk Psykolog Forening Om homo conexus Unge danner fællesskaber i netværk. Den anderledes dynamik stiller også krav til de tilbud, fagforeningerne skal have på hylden. Side 3
2 Leder Barnets perspektiv Vi har ikke noget mere dyrebart end vores børn. Vi går gerne til verdens ende for dem. Men nogle gange sker det, at forældrenes veje må gå i forskellige retninger og skilsmissen bliver en smertelig realitet. Skilsmisseforældre må derfor finde måder at håndtere situationen på, så de negative konsekvenser bliver mindst mulige for børnene. Enigheden om dette fører heldigvis altovervejende til, at vi som forældre får os organiseret på en måde, så fordelene langt overstiger ulemperne. Men for nogle lykkes det ikke, og så kommer myndighederne på banen og afgør i sidste instans, hvem der skal have forældremyndigheden. Myndighederne rådfører sig i disse sager med eksperter, og her kommer de børnesagkyndige psykologer på banen både i forhold til Statsforvaltningerne og i forhold til retterne. Det siger sig selv, at disse kolleger bevæger sig i et minefelt af konflikt. Lægger man dertil, at vejledninger om undersøgelser mv. ikke er tilstrækkelig klare og entydige, så kan konflikten mangedobles. Indtil for ganske nylig har vi således haft to regelsæt for, hvordan man skulle håndtere sin opgave, når man arbejdede i denne sammenhæng. For år tilbage udarbejdede Dansk Psykolog Forening sin egen vejledning for at kunne hjælpe psykologer på feltet. Samtidig forelå en vejledning fra Familiestyrelsen. Det er indlysende, at to vejledninger, der ikke taler samme sprog, kan give anledning til tvivl hos den myndighedsperson, som skal træffe den endelige afgørelse. Og tvivlen bliver jo ikke mindre eksplosiv, når man medtænker de advokater, der gennem tiden har bistået deres klienter. Og, ja, tvivlen bliver jo næsten fuldstændig, når man også medinddrager de berørte forældre. Det er derfor glædeligt, at der nu i et samarbejde mellem Dansk Psykolog Forening og Familiestyrelsen er udarbejdet en fælles vejledning. Arbejdet for de børnesagkyndige psykologer har været omfattende, det har været bistået af vores sekretariat, og vi står nu med en tekst, der giver tro på, at megen tvivl og usikkerhed kan undgås til fordel for de centralt berørte parter. Vejledningen er skrevet, så den er læselig for alle parter, det er det første gode. Dernæst er den skrevet, så den kan være et nyttigt instrument for dem af os, der er relativt nye på området. Endelig har denne fælles vejledning fået et indhold, der afspejler den faktiske virkelighed, den børnesagkyndige står i. Det tager tid og kræver omhu at gennemføre en grundig børnesagkyndig undersøgelse, hvis man skal yde alle parter den fornødne respekt. Vi har grund til at glæde os på flere fronter. Den relativt store usikkerhed, som dommere og advokater og ikke mindst de berørte forældre var bragt i, skabte indimellem tvivl om kvaliteten af vores arbejde. Ser vi på de klagesager, der er blevet indbragt for Psykolognævnet, så tegner dette område sig som topscorer. Forholdet mellem de indbragte klager og de afgørelser, der er blevet truffet, er imidlertid ganske skævt. Vi må håbe, at med den nye vejledning vil antallet af klager falde. Det er selvfølgelig kun et gode, at der forefindes klageinstanser, men det er helt urimeligt, at klagerne ofte blot kan henføres til misforståelser. Som forening har vi grund til stor tilfredshed med det gode samarbejde med vore myndigheder. Det er tilfredsstillende, at man har ønsket at rådføre sig med vores eksperter, og det er tilfredsstillende at kunne notere, at vi har en fælles inter esse i at bidrage med den ekspertviden, vi ligger inde med. Vi har en fælles opgave i at skulle bevare barnets perspektiv den opgave er forfulgt med Vejledning om Børnesagkyndige Undersøgelser. Medlemsblad for Dansk Psykolog Forening Dansk Psykolog Forening Stockholmsgade 27, 2100 København Ø. Tlf Psykolog Nyt Stockholmsgade 27, 2100 København Ø. Tlf Fax/Psykolog Nyt: Redaktion: Arne Grønborg Johansen, ansv. redaktør Jørgen Carl, redaktør Heidi Strehmel, bladsekretær/annoncer DK ISSN: Produceret af: Elbo Grafisk A/S, Fredericia Trykt med vegetabilske farver på miljøgodkendt papir Oplag: Kontrolleret oplag (FMK): ex. Trykoplag: ex. Medlem af Danske Specialmedier Indsendt stof: Indsendte artikler dæk ker ikke nødvendigvis redaktionens eller foreningens holdninger. Redaktionen forbeholder sig ret til at afvise, forkorte eller redigere indsendte artikler. Redaktionen påtager sig ikke ansvar for artikler, der indsendes uopfordret. Forside: BAM/Scanpix Jobannoncer 2009 Psykolog Nyt + Ved manus Ved reproklar Helsider: Kr ,- Kr ,- 176 x 237 mm: Halvsider: Kr ,- Kr ,- 86 x 237 mm eller 176 x 118 mm: Priserne gælder jobannoncer med 1 stilling. Prisliste: Farvetillæg (CmyK): Sort + 1, 2 eller 3 farver: Kr ,- Alle priser ekskl. moms. Abonnement/2009: kr. + moms. Deadline (kl. 12) Nr. Deadline Udgivelse 22 16/11 4/ /11 18/12 1 4/1 22/1
3 De unge vælger netværkene Generationsportræt i ny bog: Fagforeningernes image lugter stadig alt for meget af centralisme, og det gør det svært at tiltrække nutidens unge, som primært er drevet af netværk og uden den store tiltro til gammeldags hierarkier. Hvis de danske fagforeninger skal gøre sig forhåbninger om at kunne tiltrække fremtidens unge medlemmer, skal de holde op med at slå på begreber som solidaritet, overenskomstforhandlinger og kollektiv løndannelse. Fremtidens unge er nemlig først og fremmest netværksmennesker, og skal man tiltrække dem, skal det være gen- nem muligheden for at indgå i uformelle netværk og lystbetonede faglige fællesskaber og ikke ved at love dem højere lønninger forhandlet centralt igennem på Christiansborg. Fremtidens unge har nemlig ikke meget tiltro til hverken hierarkiske organisationer eller centralistisk styrede enheder, og selv om visse dele af fagbevægelsen allerede er Tendens Af Annemette Schultz Jørgensen Psykolog nyt
4 begyndt at lade sig decentralisere, er budskabet ikke nået igennem til nutidens unge. De opfatter nemlig stadig fagforeningerne som gammeldags kolosser fyldt op med ineffektive sagsbehandlere på kontorer, der lugter af gammel prut, grøn cecil og tomme flasker. Og før man får gjort op med det billede, skal man ikke gøre sig forhåbninger om at få tag i fremtidens unge. Sådan lyder dommen over fagforeninger helt uden omsvøb i den ny bog om fremtidens menneske, netværksmennesket: Homo Conexus (Gyldendal Business, 2009). Bogen er skrevet af cand.mag. Morten Bay, der er medieekspert, forfatter og bosiddende i Los Angeles. - Undersøgelser viser, at unge i dag generelt set har nogle helt andre arbejdsværdier end deres forældre. De forstår ikke hierarkier, og de har ikke tiltro til organisationer, der er centralistisk opbygget. Selv om de fleste fagforeninger er begyndt at flytte på sig og iværksætte decentraliseringstiltag, så har de ikke fået budskabet godt nok igennem. For mange unge tænker stadig på fagbevægelsen som en tung kolos, der tænker mere på sine egne end på medlemmernes interesser, siger Morten Bay. I Homo Conexus skitserer han et billede af fremtidens menneske, som allerede nu træder frem hos nutidens unge. Også kaldet de digitale indfødte. De er født efter 1980 og især efter 1990 og har fået internettet og mobiltelefonerne ind med modermælken. De kan blind-sms e og multitaske og har gerne gang i flere fysiske og virtuelle samtaler på én og samme tid. De blogger, chatter og twitter og skriver alenlange selvudleverende passager om deres dagligdagsysler på facebook en. Og derfor skydes de ofte i skoene at være både overfladiske og selvcentrerede. Men intet kunne være mere forkert, ifølge Morten Bay. Langt bredere temaer - Unge facebook er ikke i dag for at fortælle om sig selv, men for at gå i dialog med andre. De er først og fremmest drevet af at indgå i netværk med andre ligesindede, for det er i dialog og i relation til andre, at de former deres identitet. Og det er netop det netværksbehov, som fagbevægelsen skal forstå og blive bedre til at appellere til, hvis man vil have tag om de unge i fremtiden, mener Bay. - Den fællesskabstanke, som fagbevægelsen bygger på, ligger i virkeligheden slet ikke fjernt fra de unge. Men problemet er, at de ikke kan få øje på netværksmulighederne i fagforeningerne, selv om de er der. For der findes jo faktisk allerede virtuelle fora på fagforeningers hjemmesider i dag, ligesom der også er muligheder for at mødes i fysiske netværk. Men det er ofte noget, der tager afsæt i fagforeningen som central organisator, og så er det organiseret omkring de gamle traditionelle fagbevægelsestemaer, der dybest set spiller på folks frygt og behov for sikring. Men intet kunne være mere ligegyldigt for de unge. De vil udveksle viden og erfaringer med hinanden og ikke med lokalafdelingerne. Og det om lystbetonede temaer fra deres dagligdag på arbejdet og altså om alt, lige fra hvordan maden er i kantinen, til hvordan nogen har løst et helt konkret it-problem. Morten Bay har derfor en række klare opfordringer til fagforeningerne. Den ene handler om at decentralisere, den anden at blive bedre til at kommunikere, at man gør det, og så samtidig nedtone den rolle, der handler om fagbevægelsens centrale og kollektive forhandlingsprocesser. Og så skal man udbygge og forbedre de konkrete netværkskanaler og fora, så medlemmerne kan udveksle erfaringer og viden, der går meget bredere end bare de traditionelle arbejdsrelaterede temaer som fyringer, jobsøgning og faglig udvikling. - Det er ikke nok at lave spage forsøg på moderne sociale virtuelle fora på sin hjemmeside. Man skal indsætte nogle netværksagenter, der ikke laver andet end at agere samlingspunkt, og som binder medlemmerne sammen. Der skal konstant flyde ny information rundt i netværkene, så medlemmerne har noget meningsfyldt at udveksle viden om, der virkelig berører deres liv. Og så skal medlemmerne føle, 4 Psykolog nyt
5 at det er dem, der ejer netværket, og ikke at fagbevægelsen ejer dem, siger Morten Bay. Den såkaldte kulturrevolution Herhjemme har arbejdsmarkedsforsker Flemming Ibsen svært ved at se, at fagforeningerne kan nedtone den rolle, der handler om at sikre medlemmerne gode løn og arbejdsvilkår gennem centrale politiske og faglige forhandlinger. Da det netop er det, som fagbevægelsen er sat i verden for at gøre. Men han er enig med Morten Bay i, at fagbevægelsen alligevel trænger til omfattende forandringer. - Der er ingen tvivl om, at den danske fagbevægelse har brug for at decentralisere sig, for at komme mere i direkte dialog med sine medlemmer. I gamle dage værgede man folk ved at slå på, at man kunne opnå politisk indfly- delse ved at stå sammen. Det er ikke nok længere. Men der skal en kulturrevolution til i mange dele af fagbevægelsen for at få ændret det fokus. - Mange steder er den revolution allerede godt i gang, selv om den ikke er fuldført, siger Flemming Ibsen og forklarer, at meget af det faglige arbejde, der tidligere foregik centralt i fagforeningerne, i dag er flyttet ud på de enkelte arbejdspladser, hvor kontrakter og løn mange steder forhandles lokalt og individuelt. De steder, hvor fagforeningerne er kommet længst med den såkaldte kulturrevolution, ser han klare tegn på modernisering og på, at de faglige organisationer er blevet langt bedre til at tilbyde deres medlemmer faglige netværk på hjemmesiderne. Men når mange organisationer alligevel kæmper med faldende medlemstilgang blandt især unge mennesker, tror Flemming Ibsen, at det skyldes, at man ganske enkelt ikke er god nok til at kommunikere den moderniseringsproces ud. Han er derfor enig med Morten Bay i, at de faglige organisationer stadig har en stor udfordring foran sig, hvis de skal blive bedre til at tiltrække og fastholde unge medlemmer. - Der ligger stadig en stor kommunikationsopgave foran fagbevægelsen. Selv om mange organisationer her et væld af nye virtuelle og elektroniske netværksmuligheder tilgængelige allerede i dag, er der tydeligvis masser af medlemmer, der slet ikke aner, at det findes. De faglige organisationer skal derfor blive bedre til at forklare, hvad de egentlig laver, og at det, de tilbyder, er både relevant og interessant. Udfordringen handler blandt andet om at ændre den traditionelle sagsbehandlerkultur, som stadig dominerer mange fagforeninger, anfører Flemming Ibsen. - Det handler om at tænke mere i medlemsservice og altså om, at medarbejderne i de faglige organisationer skal være mere serviceorienterede. De skal være bedre til at gribe ud efter medlemmerne og være mere opsøgende. De skal informere tydeligere på hjemmesiderne, og gøre netværkene mere synlige. Det er ikke godt nok endnu, og den dan- Psykolog nyt
6 ske fagbevægelse har allerede tabt flere medlemmer på den konto. Netværk i Dansk Psykolog Forening Dansk Psykolog Forenings formand Roal Ulrichsen kan godt genkende de netværksbehov blandt foreningens medlemmer, som Morten Bay skitserer i Homo Conexus. Ikke kun når det gælder det at netværke og danne faglige fora med andre igennem i sin fagforening, men også behovet for en mere direkte og individuel kontakt mellem medlemmer og fagforening. - Vi tog for nogle år siden hul på en proces, hvor vi som forening gerne ville bevæge os ud af elfenbenstårnet og i tættere dialog og kontakt med medlemmerne. Både fordi vi begyndte at fornemme et øget behov blandt medlemmerne for at kunne diskutere flere faglige spørgsmål med hinanden, og fordi vi så en voksende efterspørgsel efter hurtigere adgang til den ekspertviden, vi har at tilbyde. Derfor tog vi en række nye initiativer til at forbedre vores medlemsservice og i det hele taget blive bedre til at kommunikere, siger Roal Ulrichsen. - Et tiltag i den forbindelse har været etablering af en helt ny hjemmeside for foreningen, som lanceres i løbet af november. Den giver bedre virtuelle netværksmuligheder mellem medlemmerne, men også mere direkte dialog mellem medlemmerne og foreningen. Der har dog længe været rig mulighed for at deltage i netværk gennem foreningen, fx er der mere end 25 forskellige netværk og selskaber, som man kan melde sig ind i. Disse netværk står for temamøder og andre faglige arrangementer, hvor man kan dele stort og småt med fagfæller. Roal Ulrichsen glæder sig over, at Dansk Psykolog Forening ikke selv er ramt af den medlemstilbagegang, som mange andre danske fagforeninger lider voldsomt under i disse år. Tværtimod er de danske psykologer, både unge og gamle, i dag lige så tilbøjelige til at melde sig i fagforening, som de har været tidligere. Det betyder dog ikke, at foreningen ikke hele tiden overvejer, hvordan man kan gøre sin medlemsservice bedre og ikke mindst holde fingeren på pulsen og ramme plet i forhold til fremtidens behov. - Vi skal som fagforening først og fremmest sikre gode vilkår for vores medlemmer ved at være til stede i centrale forhandlinger. Men også ved at være i tæt dialog med dem om, hvad der rører sig hos dem. Det er vi allerede, men her kan vi helt sikkert blive bedre. - Det kan vi blandt andet ved selv at deltage mere aktivt i de mange nye netværk, som dannes nu, og ved at lytte intenst til de emner, som psykologerne selv tager op i deres egne netværk. Og den proces holder aldrig op. Så medlemstilbagegang eller ej, vi skal altid blive bedre til at lytte. Annemette Schultz Jørgensen, freelancejournalist 6 Psykolog nyt
7 Hvordan ser din økonomi ud, Hvis du bliver syg? Det er aldrig nogen god oplevelse at blive syg. Er man tillige selvstændig psykolog, kan en længere sygeperiode have ganske alvorlig økonomiske konsekvenser i form af fx mistede omsætning og mistede honorarer fra undervisning, foredrag og lignende. Dansk Psykolog Forening har derfor i samarbejde med Codan og SEB, udviklet en særlig sygedriftstabsforsikring for foreningens medlemmer. Er du selvstændig psykolog og bliver du syg i mere end 3 uger, får du med en Sygedriftstabsforsikring udbetalt en erstatning, der svarer præcist til det økonomiske tab ved sygefraværet. Forsikringen kan også købes for psykologer ansat hos en selvstændig psykolog. Er du interesseret i at købe en sygedriftstabsforsikring, kan du bestille en forsikringsbegæring hos Dansk Psykolog Forenings sekretariat, Britt Vestskov-Møller: eller ved at ringe på tlf SEB har desuden lavet en faglig erhvervsudygtighedsforsikring til selvstændige psykologer. Forsikringen er et naturligt supplement til sygedriftstabsforsikringen og træder i kraft, hvis du stadig ikke er rask efter 12 måneders sygdom. Ønsker du mere information? er Codans samarbejdspartner, SEB Pension parate til at hjælpe dig på tlf eller via kontakt seb Pension for mere information På telefon eller via Codan Forsikring A/S 0709/DPF CVR Psykolog nyt
8 Privatfotos Gik mig over SØ OG LAND Rundtur Af Julie Holst Ophold og studier i fire lande gjorde Julie Holst til en mere international psykologistuderende end de fleste. Rejsen slutter nu i Danmark, hvor en kuvert sprættes op. Det er den 23.september Jeg har arbejdet som psykolog i godt fire måneder. Efter en lang arbejdsdag står jeg nu alene i min entré. Blandt reklamer og ugeblade finder jeg i dagens post en kuvert fra Københavns Universitet. I brevet står der Til lykke med dit eksamensbevis. Sådan slutter min rejse mod cand.psych.-titlen. En rejse, som begyndte med en stærk nysgerrighed for psykologi, kulturer og mødet med verdens mangfoldigheder, men som med en kombination af tilfældighed, ambition og faglig nysgerrighed udviklede sig til en universitetsuddannelse i fire forskellige lande Da jeg i 2001 fik sat studenterhuen på hovedet, havde jeg to store drømme: at læse psykologi og komme ud og opleve verden. Mit karaktergennemsnit fra gymnasiet lå dog lige under adgangskravene til psykologi på Københavns Universitet, så Tilfældigt stødte jeg en dag på en brochure for University of Canterbury i New Zealand. Jeg kan huske, at jeg blev fascineret af billederne, som viste den new zealandske natur og campuslivet. Fundet af brochuren førte til, at jeg et halvt år senere drog til New Zealand. Jeg var 19 år gammel. Jeg følte mig ret alene og kendte ikke nogen i det land, jeg skulle ned til. Kun vidste jeg, at jeg godt fire måneder forinden var blevet optaget på University of Canterbury i Christchurch, hvor jeg skulle læse antropologi og sociologi. New Zealand blev for mig indledningen på en personlig, kulturel og faglig rejse gennem de næste otte år af mit liv. På New Zealand blev jeg mødt med stor åbenhed og nysgerrighed, og der var en meget rar og rolig stemning blandt 8 Psykolog nyt
9 folk. New Zealand er et land, hvor man aldrig kunne drømme om at stå af en bus uden først at sige tak for turen til chaufføren. Det er et land, hvor kassedamen i supermarkedet altid spørger én, hvordan man har det. Underviserne på universitetet var meget imødekommende over for de studerende, og jeg følte mig altid velkommen på deres kontor. Christchurch er en fantastisk by med et aktivt ungdomsliv, mange cafeer, barer og parker. Byen ligger lige ud til havet og inden for en times kørsel til store bjergområder. Her prøvede jeg for første gang i mit liv white water rafting, white water kayaking, sea kayaking, klatring, gletsjervandring, vandreture over flere dage i 2000 meter høje bjergområder, surfing, fald-skærmsudspring, snowboarding og meget mere. Jeg blev kastet ud i mange grænseoverskridende situationer men de gav mig mod og en tro på, at ting nok skal løse sig. Videre til Italien Gennem mine studier i antropologi og sociologi blev jeg bestyrket i, at faget psykologi, herunder særligt forståelsen af mennesket som et socialt væsen, var det, som havde størst interesse. Jeg var blevet glad for at læse i udlandet og gik derfor i gang med at undersøge muligheden for at begynde min uddannelse i psykologi på et udenlandsk universitet. Jeg valgte at kontakte psykolog Allan Holmgren i Danmark for at dele mine overvejelser med ham. Han satte mig i kontakt til nogle folk, han kendte i udlandet. Således kom jeg i dialog med Laura Fruggeri, systemisk inspireret psykolog og professor på University of Parma i Italien. Det førte mig fra New Zealand til Italien, hvor jeg læste italiensk på Università per Stranieri di Perugia, mens jeg stiftede bedre bekendtskab med den systemiske metode og Milanogruppen. Perugia er en gammel by med meget historie og kultur. Vi var flere studerende fra hele verden, der samledes om aftenerne, spiste ude på de mange restauranter og hørte musik i byen. Jeg nød min tid i Italien. Dog var universitetet Psykolog nyt
10 noget mere bureaukratisk, end jeg havde forestillet mig, og afstanden større mellem de ansatte og de studerende end i New Zealand. Jeg var derfor lidt skeptisk over at blive i Italien og påbegynde min uddannelse i psykologi. Det gik også op for mig, at det ville blive en meget stor udfordring at læse psykologi på italiensk. Jeg begyndte derfor at tænke på, om jeg mon kunne få råd til at læse på et engelsk universitet, for her ville man i det mindste forstå sproget ordentligt. En dag fandt jeg ud af, at jeg ikke skulle betale undervisningsafgift for at læse en BSc på et universitet i England. Jeg opfyldte nemlig tre betingelser: 1) Jeg var over 21 år og mature student, som det kaldes. 2) Jeg kunne bevise, at jeg havde forsørget mig selv i tre år. 3) Jeg var fra et europæisk land og gik således under betegnelsen home student. Tilmed ville jeg få SU med til England, hvis uddannelsen blev godkendt af SU-styrelsen, så det ville ikke koste mig mere at læse psykologi i England end på et universitet i Danmark. Jeg tog igen kontakt til Allan Holmgren og delte mine overvejelser med ham. Jeg havde forinden læst artiklen The Client is the Expert: A Not-Knowing Approach to Therapy (Anderson & Goolishian 1992) og var så småt begyndt at interessere mig for den socialkonstruktionistiske tilgang til psykologi. Han anbefalede mig blandt andet at tage kontakt til Jonathan Potter, professor i diskursanalyse ved Loughborough University i England. Og det gjorde jeg så. At finde det rette universitet I en periode mailede jeg frem og tilbage med Jonathan Potter, mens jeg læste Discursive Psychology (Potter & Edwards 1992) samt Representing Reality: discourse, rhetoric and social construction (Potter 1996). På Loughborough University bliver man undervist af en stærk skare af socialkonstruktionister. De holdt hovedsagelig til på Social Sciences Institute, hvor der desuden ofte var besøg af socialkonstruktionister fra resten af Storbritannien og udlandet. Der var dog en lige så stærk repræsenta - tion af undervisere med empiriske og videnskabelige tilgange til faget psykologi på Human Sciences Institute. Jeg fik mulighed for at læse fag på begge institutter, og den undervisning, jeg modtog, kom derfor til at rumme en kombination af den videnskabelige og den socialkonstruktionistiske tilgang til psykologi. En kombination, der har nuanceret mit ståsted i forhold til de forskellige teorier og i min samtalepraksis. Ud over at undersøge, hvem der underviste på Loughborough University, nærlæste jeg Good University Guide. Dette er en rangliste over Storbritanniens 114 universiteter, hvor hvert universitet årligt bliver vurderet ud fra fx forskningskvalitet og undervisningskvalitet. Jeg undersøgte, hvor højt Louhgborough University lå rangeret, og desuden rangeringen af faget psykologi samme sted. At et universitet ligger højt placeret, er nemlig ikke ensbetydende med, at det fag, man ønsker at læse, også er højt placeret. Universitetet lå i top 10, mens faget psykologi lå i top 5. Endelig undersøgte jeg muligheden for at meritoverføre en BSc i psykologi ved Loughborough University til kandidatuddannelsen ved Københavns Universitet. Jeg kontaktede studieleder Helle Andersen på Institut for Psykologi, som gav mig råd og vejledning til, hvad jeg skulle være opmærksom på, hvis jeg ønskede at meritoverføre til kandidatuddannelsen på Københavns Universitet. Samtidig nærlæste jeg selv BA-studieord ningen med fagbeskrivelser og ECTS og sammenlignede den med de fag, jeg ville få mu- 10 Psykolog nyt
11 Fontainebleau i Frankrig, hvor vi trænede bouldering, som er klatring på lavere sten. lighed for at læse i England. Jeg var således opmærksom på vigtigheden af at sammensætte min uddannelse ud fra BAfagene og så tæt op ad ECTS som muligt. Loughborough, England Loughborough ligger midt i England, og jeg fik lidt af et kulturchok. Det er en gammel arbejderby med en masse lokale pubs, og man skulle lede længe for at finde en café af nogen art! En tredjedel af byens beboere var dog studerende fra hele Storbritannien og udlandet. Det betød, at der var et meget ungdommeligt miljø, men også, at byen nærmest lå død i ferierne, hvor de studerende tog hjem til deres familier. Byen er altså ikke så tiltrækkende, men der er kun en times kørsel til London og et kvarters kørsel til Nottingham. Derudover er der mange smukke bjergområder inden for en times kørsel. Universitetet er dog noget helt andet end byen. Det er det førende sportsuniversitet i Storbritannien med et af landets største sportscampus. Næsten alle studerende var medlemmer af forskellige sportsklubber på campus, hvorfor vi i weekenderne ofte samledes for at se vores medstuderende spille turneringer i cricket, tennis, hockey, fodbold, rugby osv. Jeg havde kort efter min ankomst meldt mig ind i tennisklubben og klatreklubben. Hele mit liv har jeg spillet tennis, men var efter mit ophold i New Zealand blevet optaget af at klatre. Klatreklubben blev indgangen til sociale aktiviteter og unikke venskaber, som har stor betydning i mit liv den dag i dag. I klatreklubben arrangerede vi ofte klatreture til omkringliggende bjergområder, fx Lake District og Peak District. Derudover tog vi også engang imellem til South Pembroke i Wales, hvor vi klatrede på klipper, og til Undervisere og studerende i England I England får hver studerende ved indskrivning på et universitet tildelt en personlig vejleder, som skal følge én i de år, man læser. Det er således en person, man som studerende kan tage kontakt til, hvis behovet er der for at vende nogle faglige eller personlige ting. Ligeledes holder ens vejleder øje med, hvordan man trives, og hvor ens karakterer ligger. Jeg havde en god kontakt med min vejleder, professor Steve Brown, som jeg i øvrigt stadig har forbindelse med. Derudover var underviserne generelt meget opmærksomme på os studerende, og hvordan vi havde det. De tog os ofte med på råd i forskellige sammenhænge. Dette mærkede jeg særligt som repræsentant for de psykologistuderende på universitetet, hvor jeg bragte sager op på vegne af de studerende i det, der hedder Staff-Student Committee. Vi blev som studerende altid taget alvorligt, når vi bragte sager op til møderne, og havde således mulighed for at være med til at præge vores hverdag på universitetet. Det bidrog til, at jeg som studerende lagde et større personligt engagement i mine studier såvel som i de øvrige aktiviteter, der foregik på universitetet. Frivilligt arbejde Under mit studium i England blev jeg valgt som Members Liaison Officer og kom til at sidde i en komité bestående af fjorten psykologistuderende fra hele landet. Komiteen var en del af den Britiske Psykolog Forening, BPS. Gennem denne post varetog jeg hovedsagelig ansvaret for at udvælge repræsentanter fra landets universiteter, da hvert universitet skal have en repræsentant i BPS. Herudover havde jeg ansvaret for at holde de engelske psykologistuderende orienteret om medlemskab i BPS samt repræsentere dem ved komitémøder og konferencer rundt om i landet. Jeg var også med til at udarbejde Psych-Talk, et blad rettet mod Storbritanniens psykologistuderende, hvortil de studerende indsender debatindlæg og artikler. At arbejde i denne komité blev en utrolig god indgang til at lære det engelske universitetssystem bedre at kende samt møde andre psykologistuderende og undervisere fra Storbritanniens universiteter. Psykolog nyt
12 Universiteit Maastricht, Holland I 2006 var jeg igen i kontakt med Helle Andersen i København. Hun gjorde mig opmærksom på, at en ny studieordning var trådt i kraft, og at klinisk psykologi var blevet opprioriteret på BA-uddannelsen i København. Jeg fandt hurtigt ud af, at jeg ikke havde mulighed for at læse lige så meget klinisk psykologi på Loughborough University, som den nye studieordning i København kræver. Efterfølgende talte jeg med en af mine professorer. Hun var i gang med at genetablere en gammel udvekslingsaftale med Universiteit Maastricht i Holland. Her ville jeg kunne supplere min BSc i psykologi med en lang række fag i klinisk psykologi. Et halvt år efter tog jeg derfor som udvekslingsstuderende til Maastricht for at læse et semester. Maastricht er helt fantastisk at komme til som studerende. Der er masser af cafeer, gode barer og generelt meget liv i byen. Der bor mange studerende, og der er et meget venligt miljø på universitetet og i selve byen. Som udvekslingsstuderende blev man taget utrolig godt imod, og der var sørget for alverdens arrangementer for os, hvor vi fik rig mulighed for at lære de andre hollandske og internationale studerende at kende. Undervisningen tog udgangspunkt i Problem-Baseret Læring. Hver uge mødtes vi i små læringsgrupper, som var styret af forskellige undervisere. Her blev vi stillet over for en række problemstillinger, som vi på baggrund af de artikler og bøger, vi havde læst, skulle finde en kvalificeret løsning på. Da der var mødepligt til læringsgrupperne, var det arbejdsmæssigt meget krævende, idet man var nødt til hver uge at være på forkant med sin læsning i samtlige fag. Denne studieform var jeg dog ret begejstret for, da vi ved at finde løsninger på forskellige problemstillinger i fællesskab fik en dybere forståelse af pensum og en mere kreativ tilgang til måder at løse problemer på. Mine læringsgrupper bestod af studerende fra otte forskellige lande, og diskussionerne blev meget nuancerede. I sammenligning med England og New Zealand, hvor det mere handlede om at huske så mange detaljer fra pensum som muligt, så var denne studieform mere givende for mig, idet jeg fik en bedre forståelse af, hvordan teorierne kan knyttes til praksis. Fejring af min BSc i England Efter seks måneder som udvekslingsstuderende i Holland tog jeg tilbage til England for at læse sidste del af min uddannelse. I 2007 blev jeg færdig som BSc i psykologi ved Loughborough University. Den meget højtidelige dimissionsceremoni blev overværet af godt 3000 gæster bestående af dimittendernes familiemedlemmer, venner og en række æresgæster. Til ceremonien blev der holdt tale af blandt andre den tidligere Labour-minister Tony Benn. Herefter blev vi kaldt op for at modtage vores eksamensbevis i karaktergennemsnittenes rækkefølge: de med højeste karaktergennemsnit først, mens de med de laveste karaktergennemsnit blev kaldt op sidst et tegn på, at konkurrencementaliteten (på godt og ondt!) lever i bedste velgående på de fleste engelske universiteter. Vi modtog nu eksamensbevis og lykønskninger af vores institutleder og skulle herefter trykke hænder med Kansleren og Vicekans- 12 Psykolog nyt
13 leren. Hele campus var blevet lavet om til en stor fest den dag med grill-arrangementer og live musik. Samtidig havde det institut, jeg læste på, inviteret os dimittender og vores familier til frokost, hvor alle instituttets undervisere var til stede for at lykønske os. Det var en fantastisk oplevelse at blive fejret på denne måde, da jeg følte, at det arbejde jeg havde lagt i min uddannelse, blev set og anerkendt denne dag. Og endelig til København Mine studier blev i 2007 direkte meritoverført til kandidatuddannelsen på Institut for Psykologi i København. Fra at have læst på campus var det noget anderledes at komme til et universitet, hvor mange af de studerende mødte op til forelæsningerne og tog hjem bagefter. Jeg var vant til, at man blev på campus efter undervisning og arbejdede eller spiste sammen. Alligevel kom jeg meget hurtigt i kontakt med de andre studerende og fik etableret læsegrupper, hvorigennem nye venskaber opstod. Samtidig fik jeg studiejob, kom i praktik og lærte på den måde mange nye studerende at kende. Den største forskel mellem studieformen i England og Danmark er, at man som studerende i England skal lave et hav af forskningsprojekter, som tager udgangspunkt i den studerendes evne til at analysere kvantitative og kvalitative former for dataindsamlinger. For mig var det en lærerig afveksling at komme til Københavns Universitet, hvor man får mulighed for at skrive større opgaver med udgangspunkt i refleksioner over metode, teori og praksis. Dog har studieformen i England givet mig dyb indsigt i og forståelse af at udarbejde forskningsprojekter, hvad jeg har meget glæde af i dag, når jeg hurtigt skal sætte mig ind i og forstå diverse forskningsartikler. I sammenligning med undervisningsformen i England og New Zealand oplevede jeg, at man som studerende i København blev mere inddraget i forelæsningerne gennem spørgsmål, der blev stillet til de studerende, eller diskussioner, der opstod i plenum. Forelæsningerne mindede således om formen fra universitetet i Holland, og jeg oplevede, at denne form gjorde undervisningen mere nærværende og levende. I modsætning hertil var formen i England mere formel og stringent, hvilket ikke på samme måde inviterede til diskussioner under forelæsningerne. På Københavns Universitet oplevede jeg desuden, at der var langt mindre fokus på karakterer, og det føltes som lidt af en befrielse. litteratur Anderson, H. & Goolishian, H. (1992). The Client is the Expert: A Not-Knowing Approach to Therapy. In: S. McNamee & K. Gergen (eds.): Therapy as Social Construction. London: SAGE Publications. Potter, J. & Edwards, D. (1992). Discursive Psychology. London: SAGE Publications. Potter, J. (1996). Representing Reality: Discourse, Rhetoric and Social Construction. London: SAGE Publications. Hvor har det bragt mig hen Jeg har efterhånden en del gange prøvet at stå helt alene, være langt hjemmefra, i et fremmed land, og også skulle løse en masse praktiske udfordringer, som fx at finde et sted at bo. Det har givet mig en tiltro til, at jeg nok skal finde en måde at klare de udfordringer, jeg møder i mit arbejde. Desuden har jeg oplevet, at folk har bakket op, hvor jeg bad om hjælp. Denne tiltro til mig selv og andre er med til at skabe ro og tryghed i mit virke som psykolog. Gennem mine år på udenlandske universiteter, hvor jeg er blevet undervist ud fra mange forskellige perspektiver og på mange forskellige måder, har jeg udviklet en stor åbenhed over for, hvordan man gør andre steder. Jeg er således ikke fastlåst i en tanke om at ville gøre tingene på én bestemt måde. Desuden har jeg oparbejdet en stor nysgerrighed for, hvilke bevægelser der er i gang i udlandet inden for faget psykologi. Fra både et fagligt og et personligt perspektiv er det således vigtigt for mig at holde kontakt til den internationale verden. Jeg holder fast i mange af de venskaber, jeg har etableret i udlandet. Og som noget ganske konkret har jeg for andet år i træk sagt ja til at repræsentere University of Canterbury i New Zealand ved Danmarks største uddannelsesmesse, Uddannelse Uden Grænser Tilbage i min lejlighed er jeg nu færdig med at skrive om min rejse. Jeg slukker computeren, læner mig tilbage i stolen og kigger på mit netop modtagne eksamensbevis. Jeg tænker ved mig selv: Er det nu, champagneflasken skal åbnes? Julie Holst, cand.psych. Psykolog nyt
14 Om ikke at holde i hånden Skal terapeuten tilføre klienten positive oplevelser som erstatning for dårlige oplevelser? Mødet Af Ken Vagn Hansen Det er en velkendt forståelse i psykoanalytisk psykoterapi, at klienter udlever og gentager tidlige relationserfaringer i forhold til terapeuten, således at de både taler om og overfører tidligere erfaringer med primære omsorgspersoner. Det indebærer også, at klienten kan konfrontere terapeuten med sine smertefulde erindringer og kræve, at terapeuten lindrer den smerte. Spørgsmålet er, hvordan terapeuten skal forholde sig til det. Skal terapeuten erstatte de tidlige dårlige relationserfaringer med nye gode erfaringer? Skal terapeuten være erstatning for den mor, som ikke evnede at møde klienten som barn? Skal terapeuten tilbyde konkret lindring for den smerte og fortvivlelse, som klienten oplever? I Lyt til patienten fortæller Patrick Casement om en psykoanalyse med en klient, der 11 måneder gammel blev skoldet af kogende vand, så hun senere, 17 måneder gammel, måtte gennemgå en operation. Under operationen holdt moderen hendes hånd, men da moderen besvimede på grund af det, hun så, gled hendes hånd bort. For klienten var erindringen om dette tab af moderens hånd en så traumatisk oplevelse, at hun kun følte sig i stand til at tale om det og gennemleve erindringen, hvis Casement holdt hende i hånden. Klienten tvivlede på, at hun kunne fortsætte med at gå i analyse, hvis han afslog. Casement beslutter sig for ikke at opfylde klientens ønske. Han erkendte, at ved at holde klienten i hånden og derved blive en bedre mor ville han lave en kollusion med klienten, hvor de i fællesskab undgik den værste del af hendes erindring by not facing it as it was. Kun på den måde var det muligt at lette klienten for hendes ubevidste frygt for, at ingen nogen sinde vil kunne bære at være i kontakt med hendes mest intense følelser, som knytter sig til barndomserindringen. Casen er blevet et billede på et grundforhold i psykoterapi: Hvad er terapeutens rolle i forhold til klienten. Skal han erstatte noget, som har manglet? Skal han bevidst give klienten gode oplevelser eller endda konkret omsorg? Skal han være den gode mor, der yder det, som den dårlige mor ikke evnede? Den korrektive emotionelle oplevelse F. Alexander påpegede i 1946, at indsigt ikke er en tilstrækkelig kurativ faktor i psykoterapi. Klientens emotionelle erfaringer i terapien er afgørende for klientens udvikling. Han kaldte det corrective emotionel experience. Han mente derfor, at terapeuten bevidst skulle give klienten sådanne korrektive emotionelle oplevelser. Det er en besnærende tanke, at klienten har brug for en terapeut, som er villig til at give klienten gode oplevelser som erstatning for barndommens dårlige oplevelser. Mange terapiformer opererer derfor med bevidst og metodisk 14 Psykolog nyt
15 FAKTA Artikelserie I en række korte, vignetagtige artikler søger Ken Vagn Hansen at indkredse nogle af psykoterapiens centrale aspekter. Nærværende artikel er nr. 4 i serien. De tre første er bragt i Psykolog Nyt 14, 16 og 18/2009. at tilføre klienten positive oplevelser eller med at få denne til at udleve forskellige følelser som en form for kurativ renselse (katharsis). At kunne bære klientens smerte Når Casements klient pressede ham til i sit forsøg på at lindre sin egen smerte, bragte hun ham i et dilemma, fordi hun truede med at forlade analysen, hvis ikke han imødekom ønsket. Samtidig var han klar over, at klienten ubevidst forsøgte at undgå nogle væsentlige følelser, som prægede hendes voksenliv. Ved at afstå fra at holde klienten i hånden, var Casement tro mod rollen som en terapeut, der bestræber sig på at følge klienten i alle følelsesmæssige lag. Lag, der kan rumme vrede og fortvivlelse, som han må kunne bære at ville blive rettet mod ham. Casement fremdrager selv dette citat fra W.R. Bion: hvis et spædbarn føler, at det er ved at dø, kan det få frygten for, at det er ved at dø, frem i moderen. En mor, der er velafbalanceret kan acceptere denne frygt og responderer terapeutisk på den: dvs. på en måde, der får barnet til at føle, at det får sin skræmte personlighed tilbage, men i en form, det kan bære frygten er blevet gjort håndterlig for spædbarnets personlighed. Hvis moderen ikke kan bære disse projektioner, så er spædbarnet henvist til fortsat projektiv identifikation, som udøves med stadig stigende styrke og hyppighed. Terapeuten skal kunne bære klientens smerte over erindringen om den oprindelige mors manglende evne til at være til stede. At holde den voksne klient i hånden kan betragtes som en slags kortslutning i forhold til at erkende en bagvedliggende smerte, vrede og forladthed, som klienten må have følt ved oprindelig ikke at være blevet holdt i hånden. Vi skal huske, at det ikke er det lille barn, vi holder i hånden, men den voksne kvinde med en erindring om det at være et lille barn. At kunne være en anden mor I den forstand terapeuten kan siges at have en forældrerolle i forhold til klienten, er det en rolle i forhold til klienten som voksen og ikke som barn. Det er en udbredt misforståelse, at psykoanalytisk psykoterapi direkte handler om barndommen og dens traumer. Men da det ikke er barnet, som sidder over for terapeuten, kan der højest være tale om klientens bearbejde version af sin barndom og dens traumer (jf. Freuds nachträglichkeit-begreb). Derfor kan terapeuten heller ikke være en erstatning for den mor, klienten erindrer. Terapeuten må være en anden mor, der møder det voksne menneske med dets smertefulde barndomserindringer og forhåbentlig en tilstrækkelig emotionelt moden mor, som kan følge klienten i de forskellige følelsesmæssige erindringslag. Den gode terapeut (good object) er således ikke en, som er en bedre erstatning for klientens egen mor. Det er en, som kan overleve at blive behandlet som en dårlig mor (bad object). I forhold til Casements klient handler det således ikke om at holde klienten i hånden for at få gjort dét, som klientens mor svigtede med, men om at møde klienten i sin voksne reaktion på erindringen om moderens svigt. Sjælesørger eller terapeut Klienten, som bliver spurgt om, hvad der har gjort mest indtryk på ham i den terapi, han har været igennem, svarer, at det var dengang, da terapeuten tog om min hånd med sine begge hænder. Det svar handler om stærke følelser, men ikke om, hvad der var kurativt. En forveksling af terapi med gode handlinger, som skaber stærke følelser hos klienten, er at forveksle terapeuten med sjælesørgeren. Sjælesørgeren har en anden funktion i forhold til klienten, end terapeuten har. En sjælesørger kan trøste for at lindre psykisk smerte ved at holde et andet menneske i hånden. Dyrkelsen af stærke positive følelser mellem klient og terapeut synes at gå igen hos de terapeuter, der idealiserer øjeblikkets betydning som et smukt møde i terapien. Men, som sekvensen mellem Casement og klienten viser, er det smukke møde, hvor terapeuten holder klienten i hånden, mere en flugt fra noget end en tilnærmelse til noget. Psykoterapi er således et møde mellem klient og terapeut, hvor terapeuten tilbyder et rum og en relation, hvor klienten kan blive mødt med forståelse og empati uanset om klienten retter positive eller negative følelser mod terapeuten. Terapeuten er nødt til at kunne følge klienten i de forskellige følelsesmæssige lag uden at danne kollusioner med klienten omkring angsten for at erkende og opleve livet, som det var og er. Ken Vagn Hansen, klinisk psykolog Psykolog nyt
16 Det er hele familien, også forældre og søskende, der rammes, når et barn eller en ung forsøger at tage sit liv. Et nordjysk forsøgsprojekt har været en hjælp for forældrene. SELVMORDSFORSØG I Pårørende Af Elene Fleischer & Maria Holmgaard Secher Det vides ikke, præcis hvor mange børn og unge der hvert år forsøger selvmord i Danmark, men et forsigtigt skøn (Register for selvmordsforsøg, Center for Selvmordsforskning, 2007) peger på, at det drejer sig om mere end 2200 børn og unge under 30 år. Heraf kan vi slutte, at der findes en stor forældregruppe, der er direkte berørt. Forældrene rammes hårdt af deres børns selvmordsforsøg, de kommer i krise, bliver rådvilde og mister tilliden til både barnet og sig selv (Søndergaard 2008). Men hele familien påvirkes af et selvmordsforsøg. Forældrene vil typisk være 100 % fokuseret på den søn eller datter, der har foretaget en selvmordshandling, hvorved eventuelle søskende glemmes eller overses. Det ses også ofte, at egenomsorgen bliver mindre vigtig, og at omsorgen for den anden forælder enten glemmes eller gøres til primært fokus, så vedkommende i mindre grad skal forholde sig til egne reaktioner. Den selvmordstruede kan få hjælp enten i psykiatrien, ved et af de fem regionale selvmordsforebyggelsescentre, eller ved at praktiserende læge skriver en henvisning med sygesikringstilskud til en privatpraktiserende psykolog. Men hvad med forældrene? Behandlingstilbuddene er ikke gearet til disse familier. Forældrene inviteres måske med til enkelte samtaler i forbindelse med deres barns behandlingsforløb, men formålet med denne samtale er som oftest at støtte den unge og give behandleren en større forståelse af den unge. Den tilbudte samtale med forældrene er således ikke et tilbud om hjælp til forældrene med forældrenes behov som det centrale omdrejningspunkt. Behandlerne og samfundet retter naturligt nok opmærksomheden mod, hvad der har fået den unge til at handle suicidalt, og hvad der kan være af vanskeligheder i familien, som gør, at familien ikke har kunnet se og imødekomme den unges behov. Det bevirker, at forældre og søskende skal møde behandlerverdenen og omverdenen, velvidende at der hviler vurderende øjne på dem, som kan bevirke en oplevelse af fordømmelse eller tabuisering. Disse familier har brug for professionel hjælp, og en profylaktisk indsats rettet mod børn og unges selvmordsforsøg vil være langt mere virkningsfuld med inddragelse af støtte til forældrene. Det er via støtte til dem, at der for alvor kan komme resultater ud af indsatsen rettet mod børn og unge. Metode, målgruppe og forberedelse Tilbuddet inddrager blandt andet psykoedukation, konkret rådgivning, støtte, interaktion imellem deltagerne og kvalificeret hjælp til selvhjælp. Alt sammen på et fagligt velfunderet grundlag. Der tages udgangspunkt i, at gruppedeltagerne er aktivt deltagende i en erfaringsudveksling, mens to gruppeledere skaber en ramme, der giver mulighed for refleksion og fortolkning af gruppemedlemmernes fremlagte erfaringer. Dette indebærer mange fordele, jf. Model 1. Grupperne er homogene i deres sammensætning i for- 16 Psykolog nyt
17 FAMILIEN hold til tilhørsforholdet til den selvmordstruede. Herudover er der spredning i såvel alder som sociokulturel baggrund. Rekrutteringen til pårørendegruppen er i dette projekt sket via aftenarrangementer for pårørende til selvmordsforsøgere, afholdt af Center for Selvmordsforebyggelse, Psykiatrien i Region Nordjylland. Forud for etableringen af en pårørendegruppe interviewes deltagerne om deres situation af gruppelederne. Gruppelederne vurderer, om den pårørende er psykisk i stand til at indgå i gruppen, idet de selv skal kunne åbne for deres historie og kunne rumme de andre deltageres beskrivelser. De pårørende oplyses om gruppens sammensætning, hvordan der arbejdes, og om forventningerne til den enkelte, fx tavshedspligt og pligt til at melde afbud. Et eksklusionskriterium er blandt andre forældre, som skønnes for akut kriseramte til at deltage i et gruppetilbud. Under visitationssamtalen vurderer gruppelederen også forældrenes akutte behov. Skønnes det fx, at der er behov for individuel terapi, opfordres den pårørende til at tage kontakt med egen læge. Projektet har omfattet tre grupper over en periode på halvandet år med de samme to gruppeledere i hver. For hver gruppe er der planlagt otte møder, et hver 14. dag med mulighed for udvidelse ved behov. Hvert møde varer 1 time og 45 minutter. Grupperne er på 4-10 deltagere, alt efter om der er tale om etableringsfasen for et nyt hold eller den sammenkørte fase med deltagelse fra forrige gruppe sammen med det nye hold. Dermed får hver gruppe i realiteten møder med professionel gruppeledelse over et tidsforløb på ca. et halvt år. Der anvendes en dynamisk tilgang, som tillader, at de aktuelle tematikker for forældrene tages op til drøftelse. Resultater af gruppeprocessen Undervejs i gruppeprocesserne i de forskellige grupper iagttages flere basale dynamikker for forældre med selvmordstruede børn. Overordnet kan gruppeprocesserne opdeles i følgende tre faser: Opstartsfasen præges af utryghed og anspændt stilhed. Det er tydeligt, at forskelle i gruppedeltagernes baggrund og oplevelser fremkalder usikkerhed. Der er megen gråd og stilhed med en massiv forventning til gruppeledernes input. Pauserne præges også af stilhed, idet deltagerne ikke søger hinanden, men holder sig til det trygge og velkendte ægtefællen. Der gives dog åbent udtryk i gruppen for taknemmelighed ved ikke at være den eneste, der føler og tænker, som de gør i forbindelse med den selvmordstruede. Mellemfasen præges af en begyndende tillid og tryghed i gruppen, der opbygges langsomt men støt. Gråd og latter veksler imellem hinanden, og anspændtheden forsvinder, jo mere åbenhed der opbygges. Der skabes tillid til, at det går an at være sårbar og føle sig ensom. Der bliver mere interaktion mellem gruppedeltagerne, Psykolog nyt
18 Model 1. Fordele ved blandingen af et erfaringsrum og et fortolkningsrum. Erfaringsrum Fortolkningsrum Lederens opgave er: Gruppens deltagere deler deres subjektive oplevelser med hinanden. De anvender den kommunikative spejling til forståelsen af de andre gruppemedlemmers følelser og erfaringer. De søger efter ligheder i reaktionsmønstre og har et ubevidst ønske af ligesom de andre. Stimulere den enkeltes refleksionsproces ved at stille undrende primærtænkende spørgsmål Se mønstre i de narrative fortællinger Forsigtig bevidsthedsøgning i forhold til mønstrene Re-fortolkning gennem anvendelse af teoretisk viden Reflektere og igangsætte betydningen af sammenhængen mellem mønstrene og valg for relationen og det fremtidige liv Model 2. Gruppestørrelserne, antal fædre og mødre, kønnet på deres barn og oplysninger om søskende og antal selvmordsforsøg. fædre mødre barn udeboende hjemmebo. søskende ét forsøg flere forsøg gr.1 Y X gr.1+gr.2 Y X gr.1+gr.2 Y X gr.2 Y X gr.2 (Y) 1 X gr.2+gr.3 (Y) X gr.2+gr.3 X gr.3 Y X gr.3 Y (X) 2 Forældregruppen består af 17 individer, adoptivforældre, enlig mor, samboende forældre og ikke-samboende forældre. Forældrene er særdeles uhomogene mht alder, uddannelsesmæssig baggrund og sociale forhold. Sønner og døtre er i alderen år. 1 (papfar eller papmor) 2 en datter, hvis 4 forældre er i hver sin gruppe (der, hvor barnet er boende er i gr.2) og weekendforældrene er i gr Psykolog nyt
SØ OG LAND. Gik mig over
Privatfotos Gik mig over SØ OG LAND Rundtur Af Julie Holst Ophold og studier i fire lande gjorde Julie Holst til en mere international psykologistuderende end de fleste. Rejsen slutter nu i Danmark, hvor