Den der lille pause er vigtig - Diabetes
Den der lille pause er vigtig
Frygten for akut lavt blodsukker får mange med type 1-diabetes til bevidst at have et højt blodsukker, når de er på arbejde. Det viser forskning, som Ulla Møller Hansen fra Steno Diabetes Center Copenhagen har præsenteret på verdens største diabeteskonference i USA. Diabetes fulgte hende på konferencen.
Foto: The American Diabetes Association
Klokken er 7.30. I Orlando. Temperaturen har allerede klemt sig op på 28 grader i skyggen, og luftfugtigheden er kvælende. Ulla Møller Hansen snupper en hurtig slurk iskaffe gennem et grønt sugerør, inden hun forlader sit hotel i Orlando i Florida. I skyggen fra en række palmetræer går hun i raskt trav på fortovet, mens pickup-trucks, lastbiler og den øvrige amerikanske morgentrafik snegler sig forbi hende i fire spor.
Ulla Møller Hansen, 39 år, nyslået ph.d. og kandidat i folkesundhedsvidenskab ved Steno Diabetes Center Copenhagen
Ulla Møller Hansen er på vej til Orange Country Convention Center – det store messecenter længere nede ad vejen – hvor den amerikanske diabetesforening afholder sin årlige diabeteskonference kaldet ADA, der er den største af sin art i verden. I november 2017 modtog hun et rejselegat fra Diabetesforeningen på 10.000 kroner, så hun kunne tage ud i verden og formidle resultaterne af sin ph.d.-afhandling om type 1-diabetes og arbejdslivet. Det er dele af den afhandling, hun skal præsentere i USA.
Studiet viser, at rigtig mange personer med type 1-diabetes passer deres sygdom på sidelinjen i forhold til deres arbejde. 65 procent af de adspurgte med type 1-diabetes svarer således i en spørgeskemaundersøgelse, at de har helt eller delvis erfaring med bevidst at lægge deres blodsukker højt, mens de er på job.
- Det er alarmerende. Vi ved, at et højt langtidsblodsukker over længere tid er forbundet med nogle meget alvorlige og voldsomme følgesygdomme til diabetes i form af hjerte-kar-sygdomme, nerveskader, nedsat syn og (andre) organskader. Derfor er det tankevækkende, at arbejdslivet kalder på, at man føler sig nødsaget til at sætte sit helbred over styr på den måde, sige Ulla Møller Hansen.
Om ADA-konferencen
ADA er forkortelsen for den amerikanske diabetesforening, The American Diabetes Association, der hvert år holder en videnskabelig konference. Konferencen fandt i år sted for 78. gang og foregik i Orlando i delstaten Florida. Flere end 14.000 diabetesforskere, læger, sygeplejersker og andre diabetesbehandlere fra hele verden – heraf 311 fra Danmark – deltog i konferencen, der er verdens største om diabetes.
Stresser over muligt insulinchok
Fremme ved messecenteret skynder Ulla Møller Hansen sig at komme væk fra varmen og ind i den enorme aircondition-nedkølede bygning, der har et samlet areal, der svarer til 52 fodboldbaner. Mange af de flere end 14.000 deltagere fra hele verden myldrer allerede rundt i de lange, lige gange beklædt med tykke væg-til-væg-gulvtæpper i spraglede nuancer.
- Jeg har ikke fået noget morgenmad, så jeg snupper lige en ’all american breakfast’, siger Ulla Møller Hansen og stopper ved en af messecenterets mange caféer.
Mens hun venter på at få en sød bagel og en kop kaffe i papkrus, forklarer hun, hvorfor så mange med type 1-diabetes går efter et højt blodsukker på jobbet. Frygten for, at man bliver ramt af akut lavt blodsukker og insulinchok i løbet af arbejdsdagen, er en stressfaktor, som mange forsøger at undgå.
- Der er rigtig mange typer job, hvor man ikke bare kan tjekke sit blodsukker og tage insulin regelmæssigt. Der er så mange situationer i arbejdslivet, hvor man som person med diabetes ikke har mulighed for at tage den der lille pause, som er vigtig og som der faktisk er brug for, hvis man vil passe sin sygdom lige så godt, som man passer sit arbejde, siger Ulla Møller Hansen og fortsætter:
- Man kan ofte stå i en situation, hvor man for eksempel skal til et vigtigt møde og bare ikke synes, det er rart, hverken for sig selv eller omgivelserne, at blodsukkeret falder, og man pludselig bliver omtåget og vrøvler. Så vil man hellere på den korte bane køre med et højt blodsukker, selvom det måske kan have konsekvenser på den lange bane, siger hun.
2.000 plakater i ét rum
Der bliver præsenteret mere end 2.800 videnskabelige oplæg på konferencen. Få studier er på forhånd udvalgt som konferencens vigtigste og præsenteres i store haller med plads til flere tusinde tilhørere, der følger med via storskærme. Andre større studier bliver fremlagt i mindre lokaler med plads til et par hundrede tilhørere. Ulla Møller Hansens studie er blandt de cirka 2.000 studier, der præsenteres via plakater på, hvad der kan synes som endeløse rækker af opslagstavler, i en hal, der måler 164 meter på den ene led og 155 meter på den anden led.
På plakaterne kan man blive klogere på baggrunden for den enkelte studie, læse dets bagvedliggende data og se eventuelle grafer. Plakaterne hænger i den store hal i de fem dage konferencen kører, og deltagerne kan således defilere forbi, når det passer dem, tage noter og lade sig inspirere.
Om Ulla Møller Hansens studie
1.030 personer med type 1-diabetes, som har et arbejde, har svaret på et spørgeskema om blandt andet arbejdsrelateret diabetesstress og bevidst hyperglykæmi.
33 % svarer, at de altid, ofte eller indimellem lægger deres blodsukker bevidst højt på jobbet
32 % svarer, at de har prøvet nogle gange at lægge deres blodsukker bevidst højt på jobbet
35 % svarer, at de aldrig har prøvet at lægge deres blodsukker bevidst højt på jobbet.
Foruden spørgeskemaundersøgelsen har Ulla Møller Hansen i sit ph.d.-studie interviewet 40 personer med type 1-diabetes om deres erfaringer og oplevelser med diabetes og arbejdsliv.
Diabetesstres-forskningens Michael Laudrup
Ulla Møller Hansen står klar ved sin plakat i en time på konferencens næstsidste dag for at tage imod spørgsmål fra deltagerne. Efter at have talt med et par deltagere står hun og venter lidt for sig selv foran sin plakat. Men så sker der pludselig noget. Hendes øjne lyser op bag brillerne. Hun har fået øje på en ældre mand med gråt hår og overskæg iført blå skjorte og sorte briller, som slentrer rundt og kigger interesseret på de mange plakater.
Manden hedder Lawrence Fischer og er professor emeritus ved University of California i San Francisco. Han er den helt store stjerne på sit felt. En pioner inden for diabetesstress – diabetesstress-forskningens svar på Michael Laudrup. Det er ham, der i sin tid har udviklet de modeller og koncepter, som Ulla Møller Hansen og mange af hendes kolleger verden over bruger i deres egen forskning i dag.
Ulla Møller Hansen er hurtig til at falde i snak med Lawrence Fisher og fortæller ham og sit studie. Han lytter interesseret og nikker anerkendende og udbryder flere gange ’it looks good’ og ’very nice’. De taler sammen i et par minutter´, og da han er gået igen, er Ulla Møller Hansen ét stort smil.
- Jeg er faktisk lidt ’starstruck’ lige nu. For os yngre forskere er det jo vildt spændende at møde en af de der ’hotshots’, man har læst så meget om og brugt som reference i sit eget arbejde.
Ulla Møller Hansen foran sin plakat sammen med professor Lawrence Fischer. Foto: Lene Eide Joensen, Steno Diabetes Center Copenhagen
Diabetesstress skal frem i lyset
Ulla Møller Hansen mener, at det er vigtigt med mere fokus på netop dét, hun forsker i: diabetesstress og arbejdsliv.
- Hvis vi skal den stigende diabetesstress til livs, som mange oplever i forbindelse med deres arbejdsliv, så kræver det en langt større åbenhed end i dag. Når man er til kontrol, er det oplagt, at lægen eller sygeplejersken får øjnene op for, at der kan være et problem i forbindelse med arbejdet. Og at man selv siger noget, så der bliver mulighed for faktisk at tale med sin behandler om det og måske finde en løsning.
Resultaterne fra spørgeskemaundersøgelsen hænger til skue på konferencen og kan dermed inspirere andre til at forske i emnet så problemet kommer frem i lyset.
- Selv om det hele bare er tal og bogstaver på et fladt stykke papir i et hjørne af en kæmpe hal et sted i USA, så er det altså sådan her, det starter, hvis man skal gøre en forskel for mennesker med diabetes, siger Ulla Møller Hansen.
Teksten er skrevet af Jacob Gyldenløve Aaen, og er bragt i medlemsbladet september 2018.
Senest opdateret: 12-09-2018