Mærkevarerne - eller livet. Om mærkevarernes tyranni | Berlingske Business
Mærkevarerne - eller livet. Om mærkevarernes tyranni
direktør, cand. pharm.Naomi Klein gennemgår de enorme reklamebudgetter for bl.a. Nike, Shell, Microsoft etc. og kommenterer
spændende og intelligent reklamens indhold og formål, som hun mener rækker langt udover dette at skabe præference
for det enkelte produkt.
For hende er der i varemærket - logoet - indbygget livsstil og oplevelse. Altså noget i
retning af, at lykke og accept i vennekredsen hænger sammen med, at man går med et bestemt mærke sko, spiller tennis
med en særlig ketcher osv. Mærkevaren bevæger sig på denne måde fra at være et produkt til at
blive en særlig - heldbringende - måde at leve på. En del af argumentationen virker noget overeksponeret, og i sit
raseri synes Naomi Klein uden fornemmelse for, at mærkevaren generelt er forudsætningen for masseproduktionen.
vare, mærke, emballage etc. sammensmeltes til en enhed, der over lange tidsperioder er uforanderlig, hjælpes forbrugeren
i sit valg - og fravalg. Man ved præcis, hvad man får, når man køber Palmolive - og ikke et stykke anonym
Naomi Klein er også stærk modstander af sponsorater, som i USA sniger sig ind de mest forunderlige
steder, selv i skolerne, på universiteterne etc.
Hun ser sponsoraterne som "en kontrol under dække af filantropi".
dette område arbejder man nok mere intensivt i USA end i Danmark. Personligt tvivler jeg i hvert tilfælde på, at
Det kgl. Teaters hovedsponsor - Prince Cigaretter - har nogen indflydelse på teatrets programvalg!
Derimod har man lettere
ved at følge forfatterinden i et harmdirrende og engageret angreb på de multinationale mærkevarevirksomheders udnyttelse
af den billige arbejdskraft i den 3. verden. Her skaffer selskaberne sig enorme profitter i lande som Filippinerne og Kina, hvor de
meget professionelt spiller på, at arbejderne ikke har nogen fagforening, og at hårde arbejdsgivere indbyrdes slås
om ordrerne og trykker lønningerne ned i det helt urimelige
En del af bogens indhold angår specielle amerikanske
forhold. Eksempelvis den uhyrlige ødelæggelse i USA af smukke landskaber med prangende reklameskilte.
Her må
ikke mindst "Marlboro-manden" holde for. Ham vil hun gerne have fjernet helt fra naturen (og man ser ham i ånden på
vej mod vest, i den synkende sols sidste stråler, vemodigt syngende: "I feel so lonely in my saddle - since my horse died!")
Naomi Klein er ret pessimistisk i sit syn på fremtiden for hele mærkevareområdet, men nævner dog et begyndende
oprør blandt de mange unge, der føler, at mærkevarerne fratager dem identitet og livsstil. Dette har ført
til dannelsen af protestbevægelser i såvel USA som i andre lande.
Her demonstrerer man bl.a. mod "slavefabrikkerne",
der beskæftiger underbetalt arbejdskraft.
Bogen er en tung sag, både kvalitativt og kvantitativt (515 sider). Den virker
noget uegal, og man kan få det indtryk, at den er en sammenskrivning af en række tidligere offentliggjorte artikler.
Klein er nok mere journalist end forfatter. Men bogen er et engageret indlæg i en både aktuel og væsentlig debat.
Udkommet i Jyllands-Postens Erhvervsbogklub
Udgave, januar 2002
ISBN 87-90959-44-2