Mit liv med PCO - graviditeten - Provinsmor
Af Provinsmor | 29. juli 2017 | 2 Kommentarer | PCO
Første del, anden del, tredje del
Behøver jeg fortælle, at de 14 dages ventetid var lange?
De var ekstremt lange og på mange måder en ekstrem hård periode for samtidig med, at jeg gik og rodede med alle disse tanker selv, så skete der en tragisk hændelse i min nærmeste familie. En hændelse, der på så mange måder mindede mig om, at jeg ikke skulle tage for givet, at jeg fik lov til at blive mor – også selv om jeg skulle være heldig at blive gravid. Det var på mange måder ret stormfuldt at blive ramt af en så meningsløs sorg samtidig med, at håbet og drømmen på samme tid levede stærkt i mig. Jeg kan gang på gang blive forundret over, hvordan man som menneske kan rumme så modstridende følelser på samme tid.
Jeg oplevede dog ret hurtigt, at min bryster blev ømme, hvilket jo kunne tyde på, at jeg var gravid, men jeg turde simpelthen ikke tro på, at det kunne være rigtigt – det kunne jo også være alle hormonerne, der gjorde det. Det var derfor med hjertet i halsen, at jeg om morgenen – præcis 14 dage efter insemineringen (et ord, der for øvrigt virkelig fik mig til at føle mig som en ko – måske fordi jeg kommer fra landet 😉 ) – tog en test.
Jeg var gravid!!
Glæden var stor, og jeg havde på så mange måder svært ved at rumme det. Kunne det virkelig være sandt, at det trods alt skulle gå så nemt for os at få vores ønskebarn? Jeg ringede til klinikken og fik en tid til en tidlig ultralydsscanning i uge 8 af graviditeten, ca. i midten af maj 2010. Når man er i fertilitetsbehandling tilbydes man denne ekstra scanning blandt andet for at se, om der er mere end 1 foster og selvfølgelig for at se, om der er hjerteslag og alt er, som det skal være.
Mens vi gik og ventede på scanningen holdt vi hemmeligheden for os selv – en fantastisk hemmelighed og gå rundt med, og jeg havde generelt en god fornemmelse i kroppen. Vi købte samtidig hus, og jeg glædede mig afsindigt meget til, at det hus skulle danne ramme om vores kommende familie. Det var som om alting pludselig begyndte at falde i hak for os, og jeg begyndte så småt at lægge lidt af bekymringerne til side og i stedet lade drømmene og glæden fylde.
I midten af maj mødte jeg op til scanningen på klinikken, hvor alting så ud til at være fint. Vi ventede os 1 barn med det fineste hjerteslag. Jeg var lykkelig og flyvende, da jeg forlod klinikken – forvisset om, at jeg aldrig skulle sætte mine fødder hos dem igen. Efter denne scanning begyndte vi at fortælle omgivelserne om min graviditet, og jeg fortalte samtidig de nærmeste, at vi havde været i fertilitetsbehandling for at få vores drøm opfyldt.
Glæden var fortsat stor og drømmene ligeså.
Jeg var blevet sat til d. 31.12.2010, og ja jeg var vel i bund og grund allerede mor – det bliver vi kvinder jo, når vi ser de 2 streger på testen:)
Tagget graviditet, PCO, PCOS
← Spidskålspizza
Ferie er skøn men… →
2 tanker om “Mit liv med PCO – graviditeten”
Jeg vil bare gerne sige tak fordi du deler din historie. Jeg har en veninde med PCO og din fortælling hjælper til at forstå ?
Hvor er det skønt at høre Marie ? Det er netop det, der er formålet med indlæggene ?