Kunstig intelligens skaber kunstige vrangbilleder
Når AI genererer 'malerier' er det vrangsbilleder. Når AI bruges fx i socialvæsenet, genererer AI vrangbilleder af mennesker.
Techgiganterne arbejder målbevidst med at anvende kunstig teknologi inden for alle menneskelige områder, også inden for kunst. De mener, at AI kan det samme som mennesker på alle områder, også de sværeste, som kræver kreativitet. Vi kan ikke forestille de summer og de arbejdstimer, som techgiganterne lægger i at bevise AI's overlegenhed. Lykkes det?
I søgninger på Google om fx 'AI art' vil der efter min erfaring kun komme resultater, som er positive over for de produkter, som AI genererer inden for malerkunst. Et længere studium er nødvendig for at finde links til kritik af AI og kunst. Det er Google selvfølgelig ikke interesseret i at vise.
Efter at have læst mange artikler om AI og kunst, fandt jeg denne kritiske artikel fra 2019 "The AI-Art Gold Rush Is Here". Ian Bogost anmelder en udstilling med AI kunst på Chelsea Gallery og han er mildest talt ikke imponeret over billederne , som han finder mærkelige, uden at han vil kalde dem en ny kunststil. De er snarere iriterende. De er dannet ved at mange tusinde fotos af portrætmalerier fra Renæssancen er indlært i et AI system. Ian Bogost mener dog, at udstillingens billeder er meget forskellige fra renæssancens kunst, som det ellers var meningen, at de skulle ligne. I den algoritme-genererede kunst er der menneskelignende figurer, men deres træk er udtværede, forvrængede og deforme.
I artiklen omtales et berømt AI billede "Edmond de Belamy", som blev solgt på Christie auktionen for et imponerende beløb. Navnet er i øvrigt ikke personens navn, men det navn udviklerne havde givet deres program. Værket skulle angiveligt være det første, som et AI havde produceret.
Ian Bogost ironiserer over, at to unge udviklere havde downloaded et system fra nettet og oplært det med malerier fra det 19. århundrede. Intet af det, hverken programmet eller malerierne, havde de selv skabt. De havde fundet det. Han sammenligner med en kunstner som fandt et urinal, en tissekumme, på et mandetoilet, og fik den udstillet som kunst. Og Ian Bogost kalder AI kunst for autogeneret og kommercielt kitsch, en tech demo snarere end velovervejet og omhyggeligt udførte værker.
Jeg søgte "Edmond de Belamy" i Google search og undrede mig, da jeg åbnede et af linkene. Var der en fejl på websiden? Billedet forestillede i grov form en udtværet og utydelig person. Mon malerier fra det 19. århundrede var sådan. Jeg foretog endnu en søgning, og nej, portrætkunsten i den periode var helt forskellig. Det var vellignende, omhyggeligt og detaljeret udført malerkunst. Var det mig det var galt med eller hvordan kan det algoritme-producerede billede kaldes et portræt. Men åbenbart kalder teknofile det for kunst. Er de i deres begejstring blevet blinde?
Udviklerne bag "Edmond de Belamy" indrømmede senere, at de blev flove over den reklame, som deres produkt fik, da de kendte til mange andre udviklere, som var dygtigere. De var selv kun unge nybegyndere og fortjente ikke den berømmelse, som de fik.
I 2016 forsøgte Microsoft med et program at skabe kunst i stil med Rembrandt. En anmelder kaldte det en forfærdelig, smagløs, ufølsom og sjælløs travesti. Ian Bogost mener, at det også gælder i 2019.
AI er ikke kreativ og empatisk som mennesker er. AI tænker kun i tal og ser kun det som ligger lige for, men kan ikke se, hvad der ligger bag. Når AI bruges fx i socialvæsenet, er AI ufølsom og sjælløs og ser ikke et menneskes kerne.
I følge Ian Bogost er de ægte portrætter ikke kun udtryk for en bestemt stil, men de er fyldt med symbolik, som er fraværende i AI kunst. I et eksempel er en person, malet med en pil i hånden, og pilen kan både betyde et våben eller en skrivepen. Desuden har personen en laubærkrans på hovedet. Det kan hentyde til Apollon, som var guden for krig og poesi. Alt dette vil et AI program ikke kunne hverken forstå eller fremstille. Og det er udtryk for en utilgivelig ignorance, når teknofile sammenligner AI output med ægte kunst.
Ægte malerier fra renæssancen er fyldt med symbolik. Det kan AI hverken forstå eller fremstille. De algoritme-genererede billeder er indholdsløse. Ligeså flad opfattelse har AI om mennesker, når AI bruges fx i socialvæsenet.
En anerkendt kunstner, Trevor Paglen, bruger også kunstige programmer til nogle af sine kreationer . Han har en dybere mening med det, nemlig at vise at vi ikke skal stole på AI, og at AI intet kan selv. Det er mennesker, som gør forarbejdet og vælger datasettet, dvs. det som skal oplære systemet. Det er mennesker, der vælger hvilken statistik, som systemet skal benytte. Det er mennesker, som bedømmer de resultater, som systemet producerer, og fravælger størstedelen som fejlagtige og uinteressante. Paglens værker viser, at computersystemer er dybt afhængige menneskers indsats. Systemerne er begrænsede, uhyre sårbare og fejlagtige.
Paglens afsløringer af den måde kunstig teknologi arbejder på gælder ikke kun programmer til at fremstille kunst, men alle de andre områder hvor AI benyttes, fx inden for politi og retsvæsen, bankvæsen, socialvæsen, forsikringsbranchen osv. og betyder, at ingen af de afgørelser, som AI foretager blindt skal tages for gode varer, men altid skal bedømmes kritisk af mennesker. Output fra AI skal sorteres og meget må forkastes som værdiløst.
Kunstneren Helena Sarin er enig med Paglen. Jeg fandt først fornylig en artikel om hende og blev overvældet af hendes kunst. Hun har fremstillet mange kunstneriske og smukke værker. Hun er uddannet på en 'tekniske skole' med computer som speciale, og har i mange år arbejdet inden for tech industrien, men hun har også studeret kunsthistorie. Det kan ses.
Hun forklarer sin metode sådan: først indlærer hun sit system med billeder hun selv har malet, så slipper hun systemet løs og det producerer alle de output, som det kan, men undervejs standser hun maskinen og printer det ud, som programmet på det tidspunkt er nået frem til. Hun siger, at hun lader programmet køre indtil det kollapser eller bryder sammen. Det bliver måske til tusind eksempler. Ud af dem vælger hun hundrede, som hun synes duer eller har potentiale.
Hendes metode viser som Paglen siger, at AI ikke selv kan skabe kunst, men er helt afhængig af et kreativt menneske. Helena Sarin understreger, at hun vurderer billederne meget strengt og skånselsløst fjerner de uduelige resultater. " Processen er som i al konceptkunst og indebærer en risiko for at blive lidt for mekanisk, så billedet kan blive uinteressant og kedsommeligt. "
Det er ikke AI systemet selv, der skaber kunst. Mennesker står for og bag. Samler data, indlæser data, indstiller algoritmen, fravælger og forkaster de fleste genererede billeder.
Dansk Wikipedia forklarer:" I konceptkunsten er idéen eller konceptet værkets vigtigste aspekt. Når en kunstner benytter sig af en konceptuel kunstform, betyder det at al planlægning og alle beslutninger er foretaget på forhånd og udførelsen er et mekanisk anliggende. Idéen bliver en maskine der producerer kunsten." Helena Sarin må iøvrigt mene, at et enkelt billede produceret af systemet ikke er noget værd, for mange af hendes værker er mosaiker eller kollager, bestående af et utal af små generede billeder.
Tager man udtalelserne fra kritikere og AI-kunstnere i betragtning må det konkluderes, at AI kan være et medium, som en kunstner bruger, men det er kunstneren som 'skaber' kunsten. Det er ikke den kunstige teknologi.
Og vi ved ikke, hvor tit et system kollapser eller bryder sammen. Det holder techgiganterne hemmeligt.
Læs om Om kunst og kunstig intelligens.