Geiger.dk :: How Do I - How did they?
How Do I - How did they?
1. dec 2000 [Artikel] Mens de fleste kender Anders Remmer fra hans regulært elektroniske udgivelser under navne som Dub Tractor, Sølvpil og Jet, er det et efterhånden godt glemt faktum, at han startede sin karriere som trommeslager i en helt anden - men ikke mindre fremragende - type projekt: Støj / elektropop bandet How Do I. Geiger bringer her historien om en af dansk rocks mest forbløffende forvandlingskugler. How Do I var på en gang i takt med og forud for deres tid. De kommenterede tidens tone og rakte samtidig frem i tiden med deres lyd. De efterlod sig fire udgivelser, der bragte dem fra et støjende og guitar-baseret lydunivers frem mod et dansevenligt og elektronisk udtryk, som kulminerede i en tur ud, hvor melodien hører op og ambient-technoens uendelige, dulmende rum begynder.
I 1981 startede Peter Fjeldberg og Anders Remmer med at lave elektronisk musik på hjemmebyggede instrumenter under navnet Én-Gule-Ét. Året efter ændrede dette sig dog, og de sluttede i stedet for op om et mere regulært new wave udtryk. Denne idé, denne form, gav plads til en af Peters bekendtskaber fra gymnasiet - Jesper Arentoft - og i 1983 var Critical Mass en realitet. I 1985, hvor Thomas Bo Jensen kom med, skiftede bandet atter navn og blev til The Gallery of How Do I.
I 1987 trådte Hans Holten Hansen til som sidste medlem. Bandet flyttede da kollektivt til København, justerede koncept og orientering, forkortede navnet betragteligt og debuterede som How Do I med singlen "Can't explain" på SAM Records. Denne udgivelse fulgtes op af lp'en RAINFAKEDRUMFAKE i 1988, men uheldigvis viste dette sig også at blive SAM Records sidste udgivelse, da selskabet umiddelbart efter måtte dreje nøglen om. For How Do I betød det desværre også en uheldig udvikling, da lukningen af deres pladeselskaber skulle vise sig, mere at blive reglen end undtagelsen.
Støjen var en essentiel ingrediens af How Do I's første udgivelser, men den kunne - ligesom hos direkte forbilleder som The Jesus And Mary Chain og The Woodentops - ikke skjule, at der, nedenunder det umiddelbart kaotiske hektiske udtryk, befandt sig fnuglette, iørefaldende melodier. Det var pop, hvor støjen og det atonale bevidst dannede baggrund for en ny måde at gå til selve sangskrivningen på.
Samme år optrådte How Do I på Roskilde Festivalen - en af en længere række koncerter, de spillede det år. De havde således en række iøjnefaldende og væsentlige supportjobs for bl.a. Disneyland After Dark, The Woodentops, The Mission og Gene Loves Jezebel. Bandet fik dog i den periode alligevel ikke rigtigt fodfæste i Danmark. Tilsyneladende fordi de først og fremmest var orienteret mod den engelske indie-scene, der kun i begrænset omfang var kendt herhjemme i slutningen af 1980'erne.
I 1990 skrev How Do I kontrakt med Garden Records. Selskabet udgav, som det første med How Do I, en 12"-single med en fortolkning af Abba-nummeret "Knowing Me Knowing You" - remixet af Kenneth Bager, datidens førende techno-producer. Den melankoli, som også orginalen udstråler, bevares på dette remix - også trods houserytmer, rap og soulsang. Som Anders Remmer udtrykte det i forbindelse med udgivelsen: "Det endte med en skrigeballon fra Jylland, og det var lige det, der skulle til".
Melankolien fortsætter på How Do I's næste lp - Submarine - der er en klaustrofobisk, men også særdeles smuk dybthavstur i støjende pop. Popmelodien med stort P trådte, med denne udgivelse, tydeligere frem, og blev nu også i højere grad hjulpet på vej af idéer, der var taget direkte fra den samplede housemusik, der gav de enkelte melodier et sammenklippet udtryk. På trods af dette indeholdte numrene kvaliteter, der signalerede begyndelsen til en mere luftig og elekronisk lyd, der skulle komme til at præge de efterfølgende udgivelser.
Det tidligere omtalte "pladeselskabssyndrom" skulle dog ikke ophøre her, for under arbejdet med det næste projekt måtte også Garden Records standse betalingerne, og så stod How Do I igen uden pladeselskab. Pluto, som næste projekt var døbt, kom til at ligge i næsten et år, før det lille, men yderst kvalitetsbevidste pladeselskab Cloudland valgte at tage How Do I ind i folden og udgive pladen.
Pluto udkom i 1993 og blev af Anders Remmer betegnet mere som et tapet end en regulær popplade - en slags ambientpop! Disse to stilarter er umiddelbart to modsætninger, men på Pluto smeltede de sammen, godt båret på vej af Jesper Arentofts tonløse, let androgyne stemme, der understregede de banale, næsten selvudslettende melodiforløb.
- Der ligger en hel del space i musikken. (Anders Remmer)
I kraft af, at alle fem medlemmer af How Do I studerede cirka samtidigt - Anders Remmer Cand. mag. i dansk, Jesper Arentoft kemi, Thomas Bo Jensen arkitekt, Peter Fjeldberg filosofi og datalogi og Hans Holten Hansen dansk - blev How Do I mest af alt betragtet som en kulturel luksus af de enkelte. Et sideprojekt, der ikke tvang medlemmerne til noget som helst. "Jeg ville blive nervøs, hvis jeg skulle leve af det", udtalte Anders Remmer på et tidspunkt. Det medførte også, at How Do I fik ry for at være intellektuelle, hvilket Anders Remmer ikke var enig i, da han mente, at der vel ikke fandtes nogen, der ikke tænkte sig om en gang imellem.
Computeren fik efterhånden status som det eneste redskab i How Do I. "...Vi elsker computere og teknik, og hver gang vi kan skifte et af vores mekaniske instrumenter ud med en computer, er vi lykkelige", udtalte Jesper Arentoft som en kommentar til Pluto. Anders Remmer mente desuden, at det ikke længere gav mening at lave musik uden brug af computere. Dette kunne bl.a. mærkes i deres liveoptrædender, der var kendetegnet ved at være bygget op omkring et nyt repetoire hver gang, men også i forberedelserne til næste plade, hvor det efterhånden var Anders Remmer, der bestemte størstedelen af numrene og musikken sammen med Jesper Arentoft, da det var dem, der havde computerne. (Peter Fjeldberg forlod How Do I efter udgivelsen af Pluto for at hellige sig sit solo-ambient-projekt Double Muffled Dolphin).
Anders Remmer: - Vi har computerne og udveksler bånd og disketter og laver det hele færdig hjemme hos mig. Så præsenterer vi musikken for Thomas (guitaristen) og Hans (bassisten) og så kan de lægge lidt plingeling ovenpå. Men de får mig ikke til at lave det om. Og det affinder de sig med.
How Do I havde helt fra starten været fire mennesker, der først og fremmest mødtes og diskuterede musik, og som tilfældigvis også selv var udøvende musikere. Som tiden gik blev det dog i sagens forstand hovedkræfterne bag bandet, der uafhængigt traf de endelige beslutninger.
Albummet Super fra 1994 var da først og fremmest også Remmers værk. Remmer havde allerede da arbejdet sideløbende som Dub Tractor - et rendyrket dub-ambient-projekt. Super var en særdeles pop-minimalistisk, nærmest ambient udgivelse, der forsøgte at tage tråden op hvor Pluto endte. "Anti-rock'n'roll" kaldte Anders Remmer musikken på Super, hvilket generelt var et meget godt samlet udtryk for de fire plader How Do I nåede at udgive. Genreblandingen - sammenstødet mellem ambient og pop - var stadigvæk det centrale omdrejningspunkt på Super. Det kunne dog også tydeligt spores, hvorledes modsætningen efterhånden var vredet af led - hvorledes det simple popudtryk også kunne forsvinde og blive til rene, næsten gennemsigtige forløb.
- Det er ved at gå op for mig, at vi nok aldrig bliver verdensberømte. (Anders Remmer)
Ovenstående rammer meget godt, for How Do I blev aldrig rigtig kendte og solgte heller aldrig rigtig meget, men det skyldes formentlig også, at medlemmerne anså How Do I for en luksus, der kun krævede et økonomisk fundament og et publikum, der strengt taget ikke var nødvendigt. Anders Remmer, den mest produktive del af How Do I, udgav samme år som Super sin første solo-lp under navnet Dub Tractor, Discrete Recordings, der bestod af ambiente forløb, som han havde programmeret hjemme ved computeren. Siden har han udgivet yderligere to plader under dette navn. Dub Tractor har muligvis sat for store begrænsninger rent lydmæssigt, hvorfor han også, som tidligere nævnt, har udgivet plader under navne som Jet og Sølvpil. Ikke mindst har han gjort sig bemærket som medlem af trioen Future 3, der, med deres ambiente dub, klart har sat Danmark på verdenskortet indenfor elektronisk musik.
Netop disse nye tendenser i tidens tone, den skæve arbejdsfordeling på Super samt beslutningen om at opgive bandstrukturen med bas og guitar for at hengive ambientens endeløse muligheder førte formentlig til opløsningen af How Do I i 1994. Tingene løb vel også en smule ud i sandet for kvartettens tre øvrige medlemmer, da Anders Remmer efterhånden viede mere og mere tid til sine projekter udenfor bandet. Udover Peter Fjeldberg er også Hans Holten Hansen fortsat musikalsk aktiv, og han har bl.a. spillet med Rhonda Harris og Olesen-Olesen. Derudover har han to digtsamlinger bag sig. Jesper Arentoft og Thomas Bo Jensen er ikke aktive indenfor musikken i øjeblikket.
Af Per Rubusch, 1. dec 2000