Er vi ved at ødelægge vores mulighed for at kunne reproducere os?
Af : Biolog Jens-Erik Tingstedt & Biolog Lars A. Clark
Sprøjtemidler med hormon-lignende egenskaber er blevet sat i forbindelse med faldende sædkvalitet hos mennesker. Nu viser ny forskning offentliggjort i det ansete tidsskrift Science, at pesticidet Methoxychlor og svampemidlet Vinclozolin ikke bare forringer sædkvaliteten hos hanrotter, men også kan forårsage permanente forandringer i rotternes arvemasse, således at den dårlige reproduktionsevne nedarves til efterfølgende generationer. Det er den foruroligende konklusion forskeren Michael Skinner og hans team fra Washington State University er kommet frem til.
Vinclozolin bruges af vinindustrien til bekæmpelse af svampeinfektioner. Det er kendt, at Vinclozolin kan forårsage reproduktionsforstyrrelser hos hanner. Udsættes hunrotter for høje doser af Vinclozolin hver dag under graviditeten, så føder de hanrotter, der er sterile. Når Skinners gruppe begrænsede perioden med vinclozolin behandling til tidspunktet for dannelsen af testikler hos rotter, det vil sige kun dag 8 – 15 under graviditeten, så blev afkommets hanner ikke længere sterile, men havde dog en markant (20%) nedsat sædcelle produktion.
Avlede forskerne videre på dette afkom af Vinclozolin behandlede hunner, så opdagede de til deres store overraskelse, at effekten af Vinclozolin var arvelig. Den samme dårlige sædkvalitet (20% reduktion i antal af sædceller) gik i arv hos 90% af hannerne i alle de fire generationer forsøget varede. Ingen af disse rotter havde været udsat for Vinclozolin behandling, og alligevel arvede fjerde–generationsrotte hannerne den samme lave sædkvalitet som deres tipoldefar, der havde fået det af sin Vinclozolin behandlede mor.
Ved at parre andengenerationsrotter af hvert køn fra bedstemødre, der havde været behandlet med svampemidlet med normale rotter dvs. rotter, der ikke havde været udsat for vinclozolin, fandt forskerne, at den defekte sædkvalitet nedarves fra faderen, og ikke fra moderen. Lignende resultater blev også opnået med methoxychlor, der anvendes som pesticid i stedet for DDT. ”Farerne ved disse miljøgifte er langt mere udtalte, end vi havde troet” udtaler en bekymret Michael Skinner til Science.
Der eksisterer altså en reel mulighed for, at når først en sådan reproduktionsdefekt er blevet introduceret i en population, så vil den nedarves fra generation til generation i en uendelighed. Med andre ord, når skaden først er sket, så synes den uoprettelig. Hvis disse resultater bekræftes af andre forskere, så vil det radikalt ændre vores syn på stoffer med hormon lignende egenskaber, og vores omgang med dem, for hvis disse stoffer kan føre til arvelige forringelser af reproduktionsevnen hos hanner, så vil de formodentligt også kunne påvirke andre vigtige områder af dyrs og menneskers biologi.
Hvordan disse miljøgiftes virkning kan skrives ind i arveanlæggene vides ikke med sikkerhed. Den mest sandsynlige forklaring er efter Skinners mening, at det skyldes ændringer i den epigenetiske programmering af arveanlæggene (se faktaboks 1). Andre forskere har tidligere vist, at ganske få dage efter befrugtningen fjernes alle de epigenetiske markeringer fra kromosomerne, de nulstilles, så at sige. Men på et tidspunkt mellem nulstillingen af kromosomerne og til midt i graviditetsperioden genskrives alle de epigenetiske markeringer igen ind i arveanlæggene. Skinner gruppen mener, at det netop er i denne kritiske periode, at miljøgifte med hormon lignende egenskaber kan påvirke reprogrammeringen af arveanlæggne negativt, og f.eks. forårsage reproduktionsdefekter, der nedarves fra generation til generation.
At miljømæssige påvirkninger kan skrives ind i arvemassen, og nedarves i fremtidige generationer er opsigtvækkende nyt for forskerne. Og der er ingen grund til, at tro, at dette ikke også gælder for mennesker. Hos danske mænd er sædkvaliteten faldet markant. Den internationalt kendte danske reproduktionsbiolog Professor Niels E. Skakkebæk har dokumenteret, at siden 1938 er antallet af sædceller hos danske mænd mere end halveret fra 133 millioner sædceller til 66 millioner per milliliter i 1990. Vi er altså allerede meget tæt på den grænse på ca. 40 millioner sædceller pr. ml., hvor menneskets forplantningsevne, ifølge N. E. Skakkebæk, vil påvirkes negativt. Kilde: Professor N.E. Skakkebæk et al.. ”Evidence for decreasing quality of semen during past 50 years”. British Medical Journal. 1992 Sep 12;305(6854):609-13
Det kan betyde, at vi gennem vores brug af svampemidler og pesticider langsomt er ved, at forringe vores mulighed for at reproducere os selv. I Danmark er Vinoclozolin og nogle lignende pesticider forbudt, men I mange importerede produkter er der brugt vinoclozolin, og det sker endda hyppigt, at de gænge grænseværdier er overskredet. Grænseværdier der kun er lavet i henhold til stoffets giftvirkning, og ikke dets effekt på forplantningsevnen. Men selv om stofferne ikke bruges i dag, så kan de allerede have forårsaget vedvarende negative kvalitets ændringer af sæden hos mange mænd, da stoffet tidligere har været brugt meget. Og endelig findes der mange andre stoffer med hormon lignende virkninger, der endnu ikke er forbudte, og som stadig bruges i f.eks. rengøringsmidler og plastik.
Hvis disse forsøg med rotter også er gældende for mennesker, hvilket ikke er en urimelig antagelse, så betyder det at gravide kvinder I en 3 måneders periode af graviditeten vil være følsomme overfor pesticider og svampemidler som Vinoclozolin. Hvis en kvinde i denne periode bliver udsat for vinclozolin, så vil ikke bare hendes drenge børn få en forringelse af sædkvaliteten, men også alle efterfølgende drengebørn af hendes sønner vil passere denne egenskab videre generation efter generation. En arvelig virkning, der er irreversibel, og som direkte truer vores mulighed for at forplante os.
Termen epigenetik dækker over, at en egenskab kan nedarves uden, at det direkte involverer DNA-sekvensen i arvemassen. Små kemiske molekyler kaldet methyl (CH3) vedhæftes til DNA sekvensen, og de styrer, hvornår og hvor længe gener skal aktiveres eller inaktiveres. Epigenetik er en form for cellulær hukommelse. Det menes, at cellens RNA kan methylere nucleotiderne i DNA, og derved styre aflæsningn.