Liberal Alliance vil have et mere liberalt EU, et EU der går sammen om tidens store grænseoverskridende spørgsmål som frihandel, migration og klima.
»Vi har ikke brug for et tilbageskuende og overregulerende EU, der begrænser vores frihed og muligheder. Vi har brug for et liberalt EU, der investerer i fremtiden,« skriver Mette Bock. Fold sammen
Forleden anbefalede Socialdemokratiets spidskandidat til Europa-Parlamentet, Jeppe Kofod, at man skal tilkalde en socialdemokrat, hvis markedet er sygt. Undskyld mig, det forholder sig lige omvendt: Når markedet bliver sygt, er det garanteret, fordi der har været en socialdemokrat forbi.
Det kan være vanskeligt at bevare optimismen, når man lægger øre til, hvordan venstrefløjen i denne valgkamp angriber alt det, der har sikret fred, frihed og velstand i det europæiske fællesskab, siden visionære politikere lagde grundstenene på de rygende ruiner af Anden Verdenskrig.
Uden at blinke taler man om et EU præget af grådighed, skatteræs mod bunden, skattesnyd, social dumping, løndumping, fattigdom og galopperende ulighed. Og går herefter til direkte angreb på kernen i EUs fundament, nemlig den frie bevægelighed: Virksomheder skal sortlistes, EU skal tage de første skridt i retning af fælles skattesystemer, fælles mindsteløn og der skal, ifølge venstrefløjen, indføres flere forbud, nye afgifter og begrænsninger for borgernes frihed.
»EU står ved en skillevej og skal åbne et nyt kapitel, hvis ikke den britiske syge skal brede sig.«
Sandheden er, at EU er en historisk succes. Vi har sikret fred og frihed og står med verdens stærkeste og største frihandelsområde. Vi har med andre ord alle kort på hånden for at løse de udfordringer, vi står over for.
Og der ér udfordringer. EU står ved en skillevej og skal åbne et nyt kapitel, hvis ikke den britiske syge skal brede sig. For fem år siden havde ingen forestillet sig, at Storbritannien ville melde sig ud af EU, at amerikanerne ville vælge Trump, at Putins aggressioner udviklede sig markant, eller at migrationspresset ville eksplodere.
Men vi skal hverken gå i panik eller drømme os tilbage til fortiden. Vi skal tro på fremtiden og finde løsninger, der virker.
Da den franske filosof Bernard-Henri Lévy for nylig gæstede Danmark slog det mig, at hans opfordring til den politiske elite om at overhøre folkets protester ganske enkelt er livsfarlig for det europæiske fællesskab. Vi skal i stedet notere os det, som vores egen professor Uffe Østergaard, der uden tvivl er det menneske, der ved mest om europæisk historie her til lands, så rammende har sagt: Nationalstaternes suverænitet er paradoksalt nok vokset i takt med den enorme vækst i rigdom og handel i Europa.
»Vi siger i LA et rungende ja til fælles løsninger på tidens store, grænseoverskridende spørgsmål som frihandel, migrationskrise og klimaudfordringer.«
Men i EU frygter borgerne, at deres nationale suverænitet er ved at forsvinde. De føler sig overhørt og snydt af den teknokratiske og elitære samarbejdsmåde. Det skal vi lytte til!
At lægge øret til jorden er ikke det samme som at gøre knæfald for populismen.
Liberal Alliances tilgang til EU er konstruktiv og kritisk med et skarpt blik for, hvor EUs beslutningskraft skal styrkes, og hvor den skal svækkes.
Vi siger i LA et rungende ja til fælles løsninger på tidens store, grænseoverskridende spørgsmål som frihandel, migrationskrise og klimaudfordringer.
Vi siger ja til et endnu stærkere indre marked med fri bevægelighed og mulighed for at indgå flere frihandelsaftaler med den øvrige del af verden. Det gør både Danmark og de øvrige medlemslande rigere. Vi har, som lille land, brug for at tiltrække udenlandsk arbejdskraft og skabe incitamenter til at få virksomheder til at slå sig ned i Danmark. Socialdemokratiet prædiker dommedag og begrænsninger, og selv Venstre synes nu pludselig, det er en god idé at lægge fælles bund under selskabskatten i EU.
Hermed risikerer vi at miste et af de mest effektive redskaber til at tiltrække virksomheder og arbejdspladser.
Vi kan ikke undvære flittige udlændinge i byggeriet, landbruget og servicebranchen – og studerendes mobilitet og kulturudveksling fremmer forståelsen for fællesskabets etos.
Vi siger også klart ja til EU som international aktør med tyngde i forhold til at løse klimaforandringerne. Men det skal ske via massive investeringer i forskning, innovation og udvikling af nye teknologier, eksempelvis bæredygtige biler og fly og grøn energi til produktion og opvarmning af boliger.
Det er naivt at tro, at mennesker holder op med at flyve, fordi man lægger 100 kroner i skat på flybilletten, eller at det vil løse klimaudfordringerne. Mette Frederiksen (S) ramte jo hovedet på sømmet, da hun fløj til Aalborg forleden og blev spurgt om, hvorfor hun ikke havde taget toget? Det har jeg ikke tid til, svarede hun. Netop.
Vi foreslår derfor, at medlemslandene afsætter 0,2 pct. af BNP til klimainvesteringer, hvilket er en ottedobling af det nuværende niveau. Klimainvesteringer er også erhvervsinvesteringer og nye arbejdspladser.
Lige nu er vi ved at lamme en hel generation af unge i en angst for, at verden ikke består om ti år. Det gør den. Vi skal udvikle reelle løsninger, der ikke bare er varm luft i politisk forstand. Det seneste årti har vi eksempelvis fået kontrol over problemet med freon, så hullerne i ozonlaget er ved at lukke sig igen. Det samme kan vi gøre på andre områder. Ikke med følelser, men med forskning og innovation.
»Vi siger til gengæld nej til EUs indblanding i, hvornår man som vandrende arbejdstager har ret til danske velfærdsydelser. Det skal være et nationalt anliggende.«
Vi har samtidig mulighed for at presse de store klimasyndere, når vi på EU-niveau indgår handelsaftaler med eksempelvis Kina og Indien. Og på den helt korte bane kan vi udvikle energiinfrastrukturen i EU, så overskydende grøn energi kan transporteres mellem landene, lige som vi ved at isolere vore boliger kan reducere CO2-udslippet med en tredjedel.
Vi siger til gengæld nej til EUs indblanding i, hvornår man som vandrende arbejdstager har ret til danske velfærdsydelser. Det skal være et nationalt anliggende, gerne i form af indeksering, ellers mister vi befolkningens opbakning. Det vedkommer heller ikke EU at øremærke barsel til mænd eller at fastsætte regler for mindsteløn og ansættelsesvilkår.
Vi har ikke brug for et tilbageskuende og overregulerende EU, der begrænser vores frihed og muligheder. Vi har brug for et liberalt EU, der investerer i fremtiden.
Og så skal vi huske, at EU ikke blot er paragraffer og regneark. Det er også historie, kulturarv og et værdifællesskab, hvor der er mere, der samler, end der skiller. Det handler om vores liv i fred, frihed og velstand.
Jeppe Kofod: Markedet er blevet sygt, her er kuren
Mange års dræning af velfærd og lokalsamfund har med god grund skabt mistillid til EU
Pernille Weiss: Vi har brug for pensionsselskaberne, hvis vi skal sikre bæredygtig vækst