Er regeringen ved at løbe tør for initiativer? | Den politiske trampolin
Er regeringen ved at løbe tør for initiativer?
Hvad nu? Er Thorning-Schmidts regering efter godt et år ved magten ved at gå i stå og fjerne sig fra det reformspor, som den kom til verden på. Det er det spørgsmål, man må stille sig efter weekendens finanslovsaffale med Enhedslisten. Store dele af regeringsgrundlaget er enten gennemført eller opgivet, så hvad skal den få de næste to-tre år frem til næste valg til at gå med? Erfaringen tilsiger, at netop denne type af politiske tomrum er livsfarlige for en regering, for hvis den ikke selv sætter en dagsorden, så er der masser af andre, som står på spring for at gøre det. Og hvad er hoveddagsorden for det danske samfund, Folketinget og regeringen de næste mange år frem? Det er ikke svært at svare på – nemlig økonomi. Jobskabelse, konkurrenceevne, krise og vækst.
Trepartiregeringen kom til verden som en selvudnævnt reformregering. Med egne ord kunne og ville Thorning, Vestager og Søvndal gennemføre de nødvendige reformer, som skal til for at omstille det danske samfund og gøre det økonomisk holdbart også i 2020 og tiden derefter. Siden er der gennemført en skatteomlægning og en reform af førtidspensionen, mens to andre reformer, som skal øge udbudet af arbejdskraft – en kontanthjælpsreform og en reform af SU – ser ud til at være nedskaleret og udskudt til senere. Den reform af kontantjælp, som Venstre fik præsenteret under forhandlingerne om finansloven, ville give et bidrag på den langsigtede holdbarhed på bare en halv milliard kroner – langt fra ambitionerne i regeringens 2020-plan, som efterhånden fremstår stadig mere hullet.
Lørdag præsenterede Venstres tidligere finans- og beskæftigelsesminister Claus Hjort Frederiksen nogle tanker om et langsigtet reformprogram, som skal genoprette Danmarks konkurrenceevne i forhold til især vore nabolande. Han foreslog blandt andet, at man metodisk greb processen an som Tyskland i nullerne, hvor Socialdemokraterne gennemførte de såkaldte Hartz-reformer opkaldte efter personaledirektør i Volkswagen Peter Hartz, som stod i spidsen for kommissionsarbejdet Agenda 2010. Reformerne af blandt andet pension, sundhed, arbejdsmarked og socialhjælp betyder, at Tyskland i dag er et af de mest konkurrencedygtige i Europa.
Mange af de reformer, som er gennemført i Tyskland, har været på den politiske dagsorden i Danmark i gennem de seneste år. Og meget er gennemført. Alligevel er lønniveauet i dag betydeligt højere i Danmark, omkring 800.000 står uden for arbejdsmarkedet og lysten til at investere i arbejdspladser er meget lille. Det reformperspektiv, som regeringen lagde ud med for et år siden er helt åbenlyst afløst af et perspektiv med en meget kortere tidshorisont.
Når regeringen ligger så lavt i popularitet, så er det fordi man har fokuseret for meget på økonomien otte-ti år fremme i tiden og for lidt på det, der optager vælgerne her og nu. Sådan lyder den interne analyse i hvert fald i regeringens inderkreds. Det store slagnummer næste år er derfor en reform af folkeskolen. Inden nytår præsenterer undervisningsministeren en plan for en helhedskole og til foråret vil den angiveligt tage det store opgør med lærernes arbejdstid. En overenskomstkonflikt som allerede nu tegner til at kunne give strejkeramte skoleelever en hel del ekstra fridage.
Regeringen har truffet det valg. at den vil satse på andre dagsordener og nedskalere reformsporet for at vinde popularitet og slippe fri af den hårde kritik fra baglandet og Enhedslisten. Risikoen for den socialdemokratisk ledede regering er, at der sker det, som SPD-kansler Gerhard Schröder advarede om, da han lancerede Hartz-reformerne. “Enten moderniserer vi – eller vi bliver moderniseret af markedets ubremsede kræfter.”
Af jørgen f. - 24. november 2012 12:26
Bent Winther , I til knytning til min kommentar fra 14. nov 9.48 “Men omkring SAS, så er vi danskere amatører, i forhold til svenskerne, hvad angår at vende nordisk – og international integration til egen fordel. ”
Jeg er derfor naturligvis også enig i hovedlinierne i jeres artikel fra i dag: “Svenskerne sætter sig på SAS”.
Problemet i artiklen er Sydbank analytikerens afsluttende kommentar. Den er – undskyld – naiv og provinsiel. Sverige har, som DK, store problemer med at skabe og fastholde akademiske arbejdspladser uden for hovedstadsregionen. Det ville derfor være i alles interesse, bortset fra Stockholmerne, at SAS havde hovedkontor i tilknytning til Kastrup. KBH har det største trafikgrundlag – og mulighed for at skabe en reel nordisk hovedkontororganisation med både danskere og svenskere (og nordmænd naturligvis). Svenskere, der kunne være bosat i Øresundsregionen og arbejde i Kastrup. Når dette åbenlyse tilvalg af Kastrup så ikke sker – har det med den svenske regering og svensk erhvervslivs meget store anstrengelser at gøre. Anstrengelser for at gøre Stockholm til et knudepunkt for trafik , infrastruktur og handel i hele norden – på bekostning af København. Vi er i København ikke opmærksomme nok på denne løbende proces, der tapper København for akademiske arbejdspladser. En proces, som altså sker, koordineret fra Stockholm, på tværs af brancher. Det er altså et væsentligt emne for Københavnsk erhvervsliv – som I skal have tak for at bringe på banen. Men emnets relevans og betydning for København skal altså ikke bedømmes af Sydbank. Vh. Jørgen