1.L.: 2 Mos 12,1-8,11-14; 2.L.:1 Kor 11,23-26. Ev.: Joh 13,1-15.
Hver dag inden messe plejer jeg i et længere eller kortere øjeblik at se på alteret i min kirke. "Herrens bord" - sådan lærte jeg at kalde det.
I begyndelsen er bordet næsten tomt: der er kun få lys - ikke mere. Men jeg ser på det med store forventninger. Hvis nogen, der ikke tror på det, som jeg tror på, kunne læse mine tanker i de øjeblikke, ville han måske grine af mig: "En dum og naiv drømmer".
Hver dag inden messe tænker jeg på det store mysterium, der foregår på alteret. "Kristi nadver" - sådan lærte jeg at kalde det. Nej, der findes ikke kongelig porcelæn på alteret, og hvis man ventede på menuen, hvor man kunne læse forskellige navne på pragtfulde retter, ville man blive skuffet. Ingen tjener spørger mig: "Hvad kunne du tænke dig..?" Mine øjne ser kun nogle hostier og en kalk med vin. "En dum og naiv drømmer" - hører jeg igen fra en, som ville glæde sig, hvis jeg mistede min tro.
Hver dag inden messe tænker jeg på det, Herren gør ved mig, og med mig, og i mig: mens jeg skrifter, ser jeg Ham vaske mine fødder (Jesu ydmyghed er større end min, skønt Han er min Herre) og hører ham sige: "Dine synder er tilgivet"; Han tager mine hænder for at han kan forberede nadveren, Jesus rækker sin hånd frem imod min mund for at Han kan sige: "Dette er mit legeme... Dette er mit Blod". Han tager mit hjerte i sin besiddelse for at Han kan bespise mig og mange andre og fortælle hvor højt Han elsker os. På den måde lader Herren os virkelig opleve troens mysterium. "En dum og naiv drømmer" - hører jeg en stemme gentage den samme historie om igen.
Hver dag under messen rører jeg ved den Største Hellighed - Gud selv, som for min og alle menneskers skyld antager skikkelse af brød og vin. Jeg savner hverken porcelænet eller menuen med de dejligste retter på Kristi alter. Det, jeg får er mere end nok, og Herren lover mig endnu mere. "En dum og naiv drømmer" -...
Hver dag efter Messe (direkte eller ved dagens forløb) takker jeg Herren for skærtorsdagens fest. Nogen kan sige: "Det er en mærkelig fest. Den kommer lige før Jesu død. Er den ikke en fest til dødens ære?" Nej, min kære ven. Israelitternes første påske havde forudsagt deres frihed og ankomst til det forjættede land, men det fik de først 40 år senere. Den gamle påske var ikke en fest for jødernes vandring, men for friheden.
Derfor vil jeg altid takke Gud for skærtorsdagens fest for livet, og du er velkommen til at gøre det, sammen med mig. "En dum og naiv drømmer" - er jeg virkelig det? Måske. Men det er jeg bestemt ikke i forbindelse med min tro.
Tak, Herre Jesus.