24-2001 - retsinformation.dk
KEN nr 10213 af 18/01/2002 Gældende
W20021021325
/eli/retsinfo/2002/10213
AT001624
afsagt af Tvistighedsnævnet den 18. januar 2002 i sag nr. 24.2001
Mellem klageren, elev A, født den 15. november 1978, og indklagede, virksomhed B v/C, blev der den 17. december 1999 indgået uddannelsesaftale, hvorefter klageren skulle uddannes som engros-handelsassistent med speciale i salg og med uddannelsesperiode fra den 1. november 1999 til den 31. oktober 2002.
Uddannelsesaftalen blev efter gensidig aftale ophævet den 5. december 2000 med virkning pr. den 31. december 2000.
Klageren har ved sin faglige organisation HK/Handel ved klageskrift modtaget den 15. juni 2001 indbragt sagen for Tvistighedsnævnet med følgende endelige påstande:
At der til klager betales en godtgørelse for manglende løn, provision og feriegodtgørelse på 40.477,19 kr. med tillæg af procesrenter fra sagens indbringelse for Tvistighedsnævnet.
At der til HK betales en godtgørelse på 2.644,75 kr.
At der til klager betales en godtgørelse for tab af uddannelsesgode på 25.000 kr.
At der til klager betales en godtgørelse for injurierende udtalelser på 25.000 kr.
Beløbet 40.477,19 kr., jf. påstand 1, fremkommer således:
Manglende løn inkl. manglende satsstigning .. 20.325,00
Manglende overtidsbetaling . 6.870,83
Feriegodtgørelse heraf . 3.399,48
Feriegodtgørelse af løn udbetalt 2000 . 9.881,88
I alt .. 40.477,19
Kravet vedrørende overtid er begrundet dels under henvisning til, at klagerens daglige arbejdstid var ½ time for lang, dels under henvisning til, at klagerens frokostpause reelt alene var af et kvarters varighed og at klageren stod til rådighed for arbejdsgiveren i frokostpausen.
Kravet vedrørende påstand 2 udgøres af udgifter i forbindelse med møde i Uddannelsesnævnet, hvor indklagede ikke gav møde.
Vedrørende kravet i påstand 4 om godtgørelse for injurierende udtalelser har klageren henvist til, at indklagede i et brev af 23. marts 2001 til Uddannelsesnævnet har anført, at klagerens fremstilling af sagen bygger på grove løgne og at klageren skulle have forsøgt afpresning mod indklagede. I et brev af 2. januar 2001 til HK/Handel har indklagede beskyldt klageren for at lyve direkte op i jeres åbne ansigter.
Indklagede har anerkendt, at der til klager skal betales 4.116 kr., der udgør satsstigning fra den 1. marts til den 31. december 2000 og har i øvrigt påstået frifindelse. Indklagede har yderligere krævet sig tillagt et beløb på 28.950 kr. i omkostninger vedrørende sagen.
Indklagede har i klagerens nettoløn for december 2000 tilbageholdt 4.183,45 kr. til sikkerhed for modkrav. Det fremgår yderligere af sagen, at indklagede i klagerens bruttoløn har foretaget fradrag med 6.000 kr., der udgør erstatning for en skade på indklagedes bil, der opstod mens klageren lånte denne. Desuden er der foretaget fradrag med 3.898 kr. vedrørende udgifter til en mobiltelefon, som indklagede havde stillet til rådighed for klageren. Indklagede har i svarskriftet anført, at klageren har haft 138 timers frihed uden lønfradrag i forbindelse med klagerens mors sygdom, kiropraktorbesøg, forlængede frokostpauser, private bankforretninger, køreundervisning og andet. Indklagede har vedrørende afregning af feriegodtgørelse for 2000 fremlagt en kvittering af 6. september 2001 fra Told- og Skatteregion Århus med oplysning om bidragspligtig A-indkomst på 9.898 kr.
Klageren og indklagede har givet personligt møde under sagen og har afgivet forklaring. Der er desuden afgivet forklaring af D, der er medindehaver af indklagedes virksomhed og indklagedes søster.
A har forklaret bl.a., at han efter at have været på skole i maj 2000 blev klar over, at der var noget galt med hans uddannelse. De andre elever havde i modsætning til klageren uddannelsesplaner og var blevet instrueret mere detaljeret, end han var. Fra 1. december 1999 til udgangen af februar 2000 var op mod 40% af arbejdstiden gået med flytning af firmaet. I den forbindelse udførte han alle mulige praktiske opgaver, der ikke havde noget med uddannelsen at gøre.
Arbejdstiden var daglig fra 9-17. Der var ikke aftalt noget bestemt tidspunkt for frokostpausen. Han spiste ved sit skrivebord og tog telefonen, hvis det var påkrævet.
Omkring den 1. november 2000 følte han, at arbejdsforholdene var så utilfredsstillende, at han måtte ophøre med uddannelsen. Han følte sig dårlig tilpas og forventede ikke, at han ville kunne klare eksamen. Han havde prøvet at tale med arbejdsgiverne, men det førte ikke til noget. Han rekvirerede ophævelsesskema, og det blev underskrevet den 5. december. På det tidspunkt angav han selv private, økonomiske forhold som begrundelse. Det var ikke den rigtige begrundelse, men han turde ikke sige sandheden til indklagede, der havde det psykiske overtag.
Da den bil, han havde lånt af indklagede, blev skadet accepterede han, at han skulle betale noget herfor. Det blev aftalt, at der skulle trækkes 6.000 kr. i hans løn, men han mente senere, at det var for meget. Det burde snarere have været 3.000 kr. For så vidt angår mobiltelefonen var det aftalt, at han skulle betale købspris, abonnement og samtaler. Han er ikke enig i indklagedes fradrag i lønnen vedrørende telefonen, idet der ikke er taget højde for rykkergebyrer, morarenter og arbejdsrelevante samtaler. Han har ikke haft et uberettiget fravær på 138 timer som påstået af indklagede. De fleste ting fik han fri til, og i øvrigt er indklagedes opgørelse overdreven.
Den 18. december 2000 bad han indklagede om at undlade at foretage et fradrag i lønnen på 2.000 kr. Det kom til en lidt ophedet diskussion, hvor han bl.a. sagde, at han så måtte bede HK om hjælp. De blev enige om, at han skulle holde fri resten af måneden.
C har forklaret bl.a., at der ikke forelå nogen skriftlig uddannelsesplan for klageren. Han skulle simpelthen oplæres i alle relevante funktioner og kunne det samme som indklagede og indklagedes søster. Dette niveau var stort set opnået ved udgangen af 2000. Indklagede har herved henvist til den detaljerede opregning i svarskriftet. Klageren manglede alene at blive oplært i budgetlægning og regnskab. Flytningen af virksomheden skete i løbet af december 1999. Alle hjalp til. Arbejdstiden var fra kl. 9-17. Klageren havde en halv times frokostpause, som han selv planlagde. Det kan godt passe, at klageren af og til har taget telefonen i sin frokostpause. På den anden side havde klageren som opgjort 138 fritimer uden at være blevet trukket i løn herfor.
Klageren ødelagde den lånte bil, og han og indklagede blev herefter enige om, at indklagede i første omgang betalte reparationen, men at beløbet derefter skulle fradrages i klagerens løn over nogle måneder. Klageren skulle betale mobiltelefonen, abonnement og samtaler. Indklagede er enig i, at klageren ikke skal betale gebyrer og morarenter, hvis skyldes forhold, som indklagede er ansvarlig for. Under samtalen den 18. december fik indklagede det indtryk, at klageren ville løbe fra aftalen om modregning i lønnen og at han oven i købet truede med at bruge HK til dette formål. Det er derfor, at han føler, at klageren har forsøgt at afpresse ham. Indklagede tilkendegav over for Uddannelsesnævnet, at han ikke ville give møde til mæglingen. Han har afregnet feriegodtgørelse, jf. særligt bilag herom.
Klageren har til støtte for sine påstande anført, at klageren ubestridt har krav på satsforhøjelse. Det kan ikke anerkendes, at der er sket fradrag i lønnen for skade på bil og telefonudgifter, da der er uenighed om beløbene. Det er desuden en fejl, at der er foretaget fradrag i bruttolønnen. Indklagede har intet grundlag for ikke at udbetale løn for december. For så vidt angår overtiden må det lægges til grund, at klagerens arbejdstid stedse har været ½ time for lang pr. uge, og at klageren reelt stod til rådighed i sin frokostpause, der i øvrigt kun var af en halv times varighed.
Klagerens organisation har haft udgifter i forbindelse med forgæves fremmøde til mægling. Det opgjorte krav bør medtages som sagsomkostninger.
Efter bevisførelsen må det lægges til grund, at indklagedes oplæring af klageren var mangelfuld i en sådan grad, at klageren har krav på godtgørelse for tab af uddannelsesgode.
De citerede udtalelser fra indklagedes side er klart æreskrænkende og derfor har klageren krav på en godtgørelse for tort.
Indklagede har til støtte for sine påstande anført, at alene kravet vedrørende satsregulering kan anerkendes. Det er muligt, at klageren har krav på betaling for overtid, men indklagede gør de 138 fritimer gældende til kompensation. Bortset fra at fradragene vedrørende bil og telefon burde have været foretaget i nettolønnen, må det lægges til grund, at de er korrekte. Indklagede har, som dokumenteret, afregnet feriegodtgørelse.
Der er ikke grundlag for omkostninger til HK, idet indklagede gav besked om, at han ikke ville medvirke i mæglingsmødet.
Kravet på godtgørelse for tort må afvises, idet det, indklagede har udtalt om klageren, er sandt.
Klageren bør betale sagsomkostninger til indklagede.
I sagen behandling har som faste medlemmer af Tvistighedsnævnet deltaget landsdommer Mogens Kroman (formand), advokat Tine B. Skyum og konsulent Pernille Knudsen (begge Dansk Arbejdsgiverforening), samt konsulent Evelyn Jørgensen og konsulent Ane K. Lorentzen (begge Landsorganisationen i Danmark). Herudover har som særlig sagkyndigt medlem deltaget advokatfuldmægtig Marianne Søgaard Jensen, Dansk Handel & Service og Bente Andersen, HK.
Da modkravene vedrørende erstatning for skade på bil og betaling for telefon reelt er omtvistede parterne imellem, må Tvistighedsnævnet afvise at tage disse krav under påkendelse, således at der ved opgørelsen af parternes krav over for hinanden ses bort fra disse poster.
Det må efter bevisførelsen lægges til grund, at klagerens arbejdstid ugentligt var ½ time for lang.
Det må endvidere lægges til grund, at klageren reelt ikke havde en halv times daglig frokostpause, hvor han ikke skulle stå til rådighed for arbejdsgiveren.
Således som sagen er forelagt, findes det, ud fra en samlet betragtning, ikke godtgjort, at klager har krav på overtidsbetaling ud over den halve time pr. uge, som arbejdstiden var forlænget med.
Efter bevisførelsen kan det ikke lægges til grund, at indklagede kan gøre 138 uberettigede fritimer gældende til kompensation i klagerens lønkrav, herunder kravet på betaling for overtid. Herefter tages klagerens påstand 1 til følge.
Klageren har ikke godtgjort, at der har været sådanne mangler ved klagerens uddannelse, at der er krav på godtgørelse for mistet uddannelsesgode. Indklagede frifindes derfor for klagerens påstand 3.
Indklagedes udtalelser om klageren har efter den sammenhæng, hvori de er fremkommet, ikke karakter af retsstridige krænkelser af klagerens ære. Indklagede frifindes derfor for klagerens påstand 4.
Tvistighedsnævnet finder ikke at denne sag giver grundlag for at fravige det sædvanlige udgangspunkt, hvorefter hver part betaler sine egne omkostninger.
Indklagede, virksomhed B v/C skal inden 14 dage til klageren, elev A, betale 40.477,19 kr. med tillæg af procesrente fra den 15. juni 2001 til betaling sker.