Blodtransfusion • Livreddende Rutine 🚑 Fitness-N-Health.com
VigtigsteEkspert: Blodtransfusion: livreddende rutine
Forberedelse til blodtransfusion
Cross-match og "bedside test"
Procedure for regelmæssig behandling med blodtransfusion
Hvordan er en regelmæssig blodtransfusion?
Risici og bivirkninger ved blodtransfusioner
transfusion hændelse
Ubehag under og efter blodtransfusionen
Jernbelastning fra gentagne blodtransfusioner
Kan kræft overføres?
Blodtransfusioner gemmer utallige liv hvert år. Behandling med opbevaret blod bærer minimal risiko, som modvirkes af forebyggelses- og sikkerhedsforanstaltninger.
Før blodtransfusion udføres, skal blodbanken gentages for eventuelle eksisterende sygdomme hos donoren.
Blodtransfusion er administration af blod eller blodkomponenter. Transfusion er en vigtig og livreddende procedure i nødsituationer med stort blodtab (for eksempel ulykker) og større operationer. Regelmæssige blodtransfusioner er også en vigtig del af terapien for forskellige sygdomme i bloddannelse.
I dag anvendes normalt ikke fuldt blod, men præparater med visse blodkomponenter. Doneret helblod er opdelt i dets komponenter og stilles til rådighed som koncentrater. Sædvanlige er for eksempel:
Røde blodlegemkoncentrater (indeholder overvejende røde blodlegemer)
Blodplade koncentrater (blodplasma beriget med intakte blodplader)
Granulocytkoncentrater (indeholdende overvejende granulocytter, der tilhører gruppen af ​​hvide blodlegemer)
På den ene side kan doneret blod bedre lagres og anvendes mere effektivt. Den modtagende patient kan også gives præcis de blodkomponenter, han har brug for.
Den vigtigste forudsætning for blodtransfusion er, at en patient får det passende blodprodukt til ham. Da hver enkelt person har individuelle blodgruppeegenskaber, bestemmes blodgrupperne i blodbanken og modtageren forud for blodtransfusion.
Dette efterfølges af den såkaldte cross-match. I dette tilfælde blandes røde blodlegemer fra blodreservoiret til transmission med modtagerens blodvæske. Således kan en uforenelighed reaktion udelukkes. Derudover søges der antistoffer i modtageren i en anden testbatch. Hvis begge tests er negative, frigives det lagrede blod.
En sidste kontrol foretages umiddelbart før blodtransfusion med "bedside test". I denne test, den behandlende læge ved sengen igen foreneligheden af ​​blodtype og rhesus faktor. Han tager det til patienten et par dråber blod, og passerer dette på en særlig test-kort. Denne procedure bør især Forvirring af blodprøven og / eller patienten udelukkes. Fordi disse kan få fatale konsekvenser.
I forskellige sygdomme i det hæmatopoietiske system regelmæssige blodtransfusioner give kroppen med funktionelle røde blodlegemer, hvilket sikrer oxygentransport eller reducere risikoen for infektion.
Transfusioner omfatter visse former for anæmi, MDS og hæmofili (hæmofili).
Når eller hvor ofte en blodtransfusion er nødvendig, varierer det fra klinisk billede til klinisk billede og fra patient til patient. Selv med den samme person kan yderligere omstændigheder medføre, at en blodbank administreres før eller senere, afvigende fra tidligere behandlinger.
Referencen for lægen er i første omgang mængden af ​​funktionelt rødt blodpigment (hæmoglobin) i blodet. Dette kan bestemmes ved en simpel blodprøve. Afhængigt af de fastsatte værdier anbefaler lægen en blodtransfusion eller en senere omprøve.
Hos voksne og unge, som ikke længere er i vækstfasen, administreres blodtransfusioner for at sikre iltning af forskellige væv i kroppen. Transfusion bidrager til opretholdelsen af ​​ydeevne og livskvalitet.
Desuden vil lægen overveje, om patienten har comorbiditeter. For eksempel stresser lave niveauer af rødt blodfarve hjertet. Hvis hjertesygdomme er til stede, kan der opnås et behov for transfusion tidligere end for et hjertesund individ.
En anden faktor, der påvirker omfanget af patientens krop har allerede tilpasset sig til nedsatte blodfarveværdier. Organismen kan tilpasse sig i mindre grad og over længere tid til en fattigere iltdannelse.
Beslutningen om blodtransfusion afhænger af patientens tilstand. Referencen her skal være livskvaliteten for de berørte. Det er vigtigt at veje byrden af ​​jern med en transfusion og begrænsningerne af anæmi.
En planlagt transfusion - for eksempel i forbindelse med behandling af hæmatopoietiske sygdomme - foregår sædvanligvis på ambulant basis i et hæmatologisk center.Før blodoverførslen skal lægen undersøge patienten og spørge om hans tilstand og aktuelle symptomer. Hvis der ikke er noget imod blodtransfusion, placeres en kanyle i en vene for at muliggøre transfusion.
Selvom det lagrede blods kompatibilitet allerede er kontrolleret af det ansvarlige laboratorium, udfører lægen en anden test lige før overførslen, for hvilken han kontrollerer blod fra patienten med blod fra blodbanen for uforenelighed. Først efter denne test forbinder lægen blodbanen med venøs adgang. Han vil også bruge lidt tid på at overvåge intolerancer.
Blodtransfusion bør ikke være for hurtig. Afhængigt af tolerancen og mængden af ​​overført blod skal patienter derfor planlægge et par timer til behandlingen. Efter afslutningen af ​​behandlingen skal de også forblive under observation i mindst 30 minutter.
For mange patienter er overførsel af blod eller blodkomponenter en livreddende rutine. Men blodtransfusionen er også forbundet med nogle risici. Imidlertid kan disse i vid udstrækning udelukkes ved omhyggelig forberedelse af blodprodukterne, sikkerhedskontrollen og en tilpasset efterbehandling.
Hvis blodegenskaber blodgivere og modtagere ikke stemmer overens, kan det mest alvorlige intolerans reaktioner komme i behandling. Det transfuserede blod anerkendes som fremmed ved modtagerens krop og angribes. Alvorlige kredsløbssygdomme og kredsløbssygdomme kan være resultatet. Der er en akut fare for patienten.
Årsag til sådanne transfusionshændelser kan være en ukorrekt tildeling af donor og modtager. Det er også muligt, at komponenter i blodgiverens immunsystem er rettet mod modtageren, eller at der har været forurening af blodet, såsom bakterier.
Et stort antal forundersøgelser og kontrolforanstaltninger udelukker i vid udstrækning alvorlige transfusionshændelser i dag. På grund af disse forholdsregler i blodtransfusion er risikoen for uforenelighed på grund af en defekt blodgruppeopgave i dag mindre end en i en million.
På trods af alle tidligere test kan intoleransreaktioner og allergier forekomme under blodtransfusionen eller endda efter nogle få dage. Disse er sædvanligvis rettet mod additiver i det overførte blodpræparat, såsom stabilisatorer eller antikoagulanter.
De udtrykker sig Udslæt, kløe eller hvaler, Sådanne klager er dog normalt ufarlige og forsvinder alene eller kan behandles godt. Forekommer i meget sjældne tilfælde alvorlige allergiske reaktioner som lægen skal gribe ind omgående.
Nye symptomer eller andre abnormiteter bør derfor straks anmeldes til lægen. Især bagved Åndenød, kredsløbssvigt (døsighed, sort), hovedpine eller rødme kan skjule komplikationer, der kræver ophør af transfusion og muligvis intensiv behandling. Sådanne hændelser er dog undtagelsen. I de fleste tilfælde tolereres blodtransfusionen let.
Mere om blodtransfusion
Ved behandling med blod eller blodkomponenter kan smitsomme sygdomme i princippet overføres fra donor til modtager. For at forhindre dette må kun friske mennesker donere blod. Ikke umiddelbart tilsyneladende infektioner med patogener som f.eks HIV- og hepatitis B- eller C-vira Udover det er udelukket af en lang række testundersøgelser. F.eks. Er risikoen for at blive inficeret med HIV via blodtransmission i dag mindre end en ud af fire millioner.
Regelmæssige blodtransfusioner bærer risikoen for den såkaldte jernoverbelastning af kroppen. Til hver blodtransfusion ledes kroppen mellem 200 mg og 250 mg jern. Hvis kroppens naturlige lagerkapacitet overskrides af transfusionen, indfører jernet i leveren og andre organer og fører til skade på organismen. En overbelastning af organismen kan allerede forekomme efter 20 til 30 blodtransfusioner. Patienter, der gentagne gange modtager blodtransfusion (polytransfuserede patienter), er i risiko for overbelastning af jern efter kun få behandlinger. Disse administreres sædvanligvis såkaldte jernkelatorer i dag. Disse lægemidler tillader kroppen at udskille jern gennem galde eller nyre.
I lang tid var det uklart, om en blodgiver, der lider af en kræft, der endnu ikke var syg, ville overføre sygdommen og blodet til modtageren af ​​blodet.En meget omfattende undersøgelse i 2007 gav imidlertid tydelige tegn på, at kræft ikke overføres af blodtransfusioner. Derfor har modtagere af blodprodukter ikke en øget risiko for kræft, selvom de modtog blod fra en donor, der ikke var kendt for kræft på tidspunktet for donationen.
90 Svarede
Med barnet hos tandlægen