Den gode søvn | For kvinder med ambitioner - når tanker om familie og karriere mødes
11/09/2012 af Sanne Nørgaard Skriv kommentar
Gaab. Siden jeg gik fra at være karrierekvinde til karrieremor for snart seks år siden, har jeg undværet den gode søvn. Og jeg ved, der er andre som mig. Selvom man oftest hører om dem, hvis børn bare sover heeeeele natten, og som bare havde en lille smule problemer omkring et-års-alderen; brugte Godnat og Sov Godt-metoden og fik deres barn til at sove heeeele natten igen i løbet af et par dage. Jeg har haft den bog. Jeg smed den ud. Til dig der nikker genkendende: Fat mod, den gode søvn kommer igen.
Da nummer et blev født havde han kolik. Det sagde de i hvert fald. Det er vist sådan en skraldespandsdiagonose, som de bruger, når de ikke aner, hvad der er galt. Han skreg hver nat fra kl. 22 til kl. 2. Nætterne blev desperate eksperimenter for at få ham til at holde op. Det bedste var at svøbe ham i dynen og ligge ham oven på noget, der bevægede sig. En tørretumbler, en subwoofer. Jeg tabte mig 12 kg i løbet af fire måneder, og vi endte på sygehuset – hvor de heller ikke kunne hjælpe – men hvor en klog gammel overlæge trak mig til side, da jeg blev udskrevet, og sagde, at jeg skulle prøve at sætte dagene i system. Så der skete præcist det samme hver dag på samme tidspunkt.
Smaddernemt når man arbejder i sin ”barsel”. Gjorde det alligevel, og vupti, efter fem dage stoppede skrigeriet. Det var også 14 dage før jeg skulle starte fuld tid igen, så jeg var lettet. Så gjorde det knapt så meget, at barnet nu var vågen fra 22-2. Han skreg ikke, han kunne simpelthen bar ikke sove i det tidsrum, og endte så i vores seng, så vi kunne blunde lidt mens ungen pludrede løs. Igen var der ingen hjælp at hente noget sted fra. Det danske sundhedsvæsen forsker simpelthen ikke i søvn. Ingen vidste noget. Vi levede med nætterne i to år mere. Skiftedes til at tage en nat på sofaen og få sovet lidt ekstra engang imellem. Så fik Theo en lillebror og skulle starte i skovbørnehave, og vi kunne simpelt hen ikke se nogen af de to ting ske på den lille portion søvn, som både vi og nummer et fik.
Så vi gik til en børnelæge. En speciallæge. Som ikke tøvede med at udstede sovemedicin til vores to-årige søn. Det skal siges, at min mand selv er læge, omend ikke specialiseret i børn. Han var rystet. Han var slet ikke med på idéen. Jeg havde på det tidspunkt smidt omkring seks bøger og ti artikler ud omkring børn og søvn. Var lidt af en ekspert på teorien – den virkede bare ikke på vores eget barn. Jeg var med andre ord desperat, ammede også lillebror, hvilket gjorde nætterne ekstra sjove, og fik overtalt manden. Sikke en væmmelig fornemmelse det var at lokke sovemedicin i sit to-årige barn ved hjælp af små sukkerbomber af kakao eller cola.
Og det virkede ikke specielt godt. Han vågnede stadig kl. 22, kom ind i vores seng, og så tog sovemedicinen over, eller også gjorde den ikke. Vi blev hurtigt enige om at droppe det igen. Og så kom han i børnehave og vupti. Han kommer stadig – tre år efter – ind i vores seng kl. 22, men sover så resten af natten. Lillebror vågner som regel, når storebror tumler rundt, og så har vi – trætte og udmattede – ikke orket andet end at tage ham med også. Så nu har vi i tre år ligget fire mand i sengen, på kryds og tværs, og fået dårlig søvn.
Over fem år med dårlig søvn. Men nu er det slut. Min mand er blevet opereret i nakken, og noget af det gode, der er kommet ud af det er, at han simpelthen ikke kan sove i akavede stillinger med fødder i hovedet. Så nu skal det være. Det har vi selvfølgelig sagt mange gange, men med et meget tryghedssøgende barn, to krævende karrierer og et blødt moderhjerte har det bare ikke kunnet lade sig gøre. Vi har prøvet alle metoderne. Problemet er, at de metoder bare ikke har passet ind i vores liv, eller de personer vi er. Hverken at lade barnet skrige, eller give det sovemedicin.
Nu er nummer et blevet stor nok til at forstå alvoren i et operationssår, og han er tryg på sit eget værelse. Nu kan vi faktisk bare gå ind og kysse ham og stryge ham over håret, og så sover han resten af natten. Og når han ikke vader rundt på hele første sal, så sover lillebror. Så vi har endelig fået vores soveværelse, seng og vores gode søvn tilbage!
Selvom du ikke kan lykkes med alle de bøger, der er på området, og alle de – sikkert velmenende – råd fra andre forældre, hvis børn bare sover igennem fra tremåneders alderen, så lad være at stresse over det. Du er ikke en dårligere forældre, fordi ungerne sover i din seng, eller fordi du lærer at klare dig på fem til seks timers søvn i nogle år. Pludselig ved du, hvad du skal gøre, og så vender den gode søvn også tilbage til dig.
Kan du nikke genkendende til ovenstående? Skriv meget gerne en kommentar…