Brian Mikkelsen favorit som næste K-leder | Berlingske Business
Brian Mikkelsen favorit som næste K-leder
Da den daværende konservative leder Pia Christmas-Møller kørte fast som partileder (1997) og overlod roret til
et trekløver bestående af Bendt Bendtsen, Lene Espersen og Brian Mikkelsen lignede det den langsigtede løsning
på et kriseramt partis problemer. For så vidt er det også gået godt.
Nedgangen stoppede ved det seneste
valg, partiet er kommet i regering og de voldsomme magtkampe, der med jævne mellemrum satte sit præg på partiet er
i hvert fald for en tid bilagt.
Men frustrationerne ulmer bag facaden.
Først og fremmest med den ulige fordeling
af de to regeringspartiers andel af stemmer og mandater. Cirka hver tredje dansker stemmer på Venstre. Hver 11. på de
konservative. Det giver forståeligt nok det lille regeringsparti komplekser. Og uanset det offentlige, politiske fokus eller
de konservative resultater (seneste eksempel: skattelettelsen) ændrer den virkelighed sig tydeligvis ikke.
Hvor ømme
tæer de konservative har fremgik af denne uges mediestorm over en udsendelse i svensk tv, hvor kameraerne på nærmeste
hold følger statsministerens bestræbelse på at sikre aftaler med EU-ansøgerlandene under mødet i
Bella Center i København.
Den konservative udenrigsminister Per Stig Møller orienterer sin regeringschef om det
tyske dobbeltspil omkring Tyrkiets ønske om en fast aftale om optagelsesforhandlingerne. God, nærgående journalistik
som veldokumenteret bringer seerne helt ind i det allerhelligste.
Udsendelsen har skabt krise mellem Tyskland og Tyrkiet. Forståeligt
nok. Men det politiske parnas har overfaldet Anders Fogh Rasmussen for at have godkendt udsendelsen.
Statsministeren svarer lakonisk,
at "det er åbenhedens pris".
Forrest i koret af kritikere af statsministeren står de konservative. De er
vrede på Per Stig Møllers vegne, fordi han føler sig hængt ud. Både gruppeformanden Knud Erik Kirkegaard
og den politiske ordfører, Pia Christmas-Møller, har helt usædvanligt for et regeringsparti taget skarp afstand
fra Fogh.
De føler, at udsendelsen nedgør udenrigsministeren og besværliggør forholdet til hans tyske
kollega, Fischer. De fortolker forløbet som endnu et udslag af Venstres arrogance over for juniorpartneren i regeringen.
har valgt at lægge bolden død ved at tie.
Den konservative reaktion understreger de voldsomme aggressioner, som lurer
lige under VK-regeringens overflade.
Konservativ frustration
Mange konservative river sig i håret og undres over,
at det ikke går bedre, når nu Venstre har haft dårlig presse i Farum og omkring finansminister Thor Pedersen, og
når statsministeren har været udsat for oppositionens beskydning på grund af sin ubetingede loyalitet over for USA i
forbindelse med Irak-krigen.
Det burde have en afsmittende virkning på de konservatives tal i meningsmålingerne.
Især når partiets mærkesag skattelelettelser også er blevet regeringens politik.
har hidtil været nøgleordet for de konservative. Det sker i forventning om, at rollefordelingen nok en dag ændres,
og Venstres og de konservatives mandatfordeling udjævnes.
Andre er knap så sikre. Foghs popularitet og den respekt,
han nyder hos vælgerne for sin evne til at holde en politisk kurs, er for hans parti et værn mod de store politiske konjunkturudsving.
ministre og ledende partifæller er ingen vaklen i støtten til Bendt Bendtsen. Der er ikke et nyt kup på vej. Men
den konservative ledelse ved, at et lederskifte må komme, når regeringen engang skal afløses - eller hvis et kommende
valg koster konservative mandater.
Bendt Bendtsens favorit til kronprins er kulturminister Brian Mikkelsen. Med sin baggrund
som KU-formand, mangeårig MF''er, deres parløb gennem alle partiets kriseår og som ideolog med et politisk helhedssyn
har kulturministeren afgjort nogle af de forudsætninger, der skal til for at bringe de konservative videre.
vist at ville bruge sin ministerpost til at forandre Danmark i mere borgerlig retning.
I de ledende konservative lag har han
da også for længst distanceret sin "rival", justitsminister Lene Espersen. Hun vil formentlig få et kanonvalg i
Nordjylland næste gang.
Men med sine besværlige småsager i medierne har hun skaffet sig et ry for utilstrækkelig
seriøsitet, og hendes politiske kurs på retsområdet møder kritik fra mange sider i regeringen.
partier føler man, hun lader "sig køre" af embedsmændene i ministeriet. Det er umuligt at forestille
sig, at Lene Espersen vil kunne blive en samlende skikkelse hos de konservative.
Mikkelsen stærkere
Brian Mikkelsen langt stærkere. Også fordi han har opbakning internt fra de meningsdannende kræfter.
Den loyalitet
han viste forgængerne, Per Stig Møller og Pia Christmas-Møller, og hans parløb med Bendt Bendtsen vil komme
mange fold igen.
Lederskiftet ligger sandsynligvis en håndfuld år ude i fremtiden. Men ligesom Venstre ikke kunne
komme uden om, at Fogh var nummer to og naturlig arvtager, da Uffe Ellemann-Jensen gik, er det åbenlyst Brian Mikkelsens strategi
at sigte mod den samme naturlige afløserrolle, når Bendt Bendtsen en dag siger farvel og tak. Brian Mikkelsens politiske indsats
har appel til partiets kernetropper i vælgerforeningerne.
Han bruger tålmodigheden som våben og efter næste
valg skifter han sandsynligvis til et tungere ministerium. Tiden arbejder for ham. Han fremstår som en stadig favorit til at
blive den næste konservative leder. Også fordi hovedrivalen Lene Espersen gør det vanskeligere for sig selv, hver
gang hun bruger sin åbenlyse udstråling som middel til at nå medierne.