Et år med FJ1200 94 - www.bike-addict.dk
En sommer med en FJ 1200.
- Bragt i Touring Nyt 2/95 -
Efter salget af Maxim’en i aug. ’93 (se "Rookie"), brugte jeg de følgende måneder mange timer på henholdsvis at besøge mc-forhandlere og gennemlæse mc-spalterne i den blå avis.
I starten kiggede jeg hovedsageligt efter en shopper, men efterhånden begyndte mit indre billede af en chopper at ændre sig til et billede af en touring-cykel. Det skyldes nok, at jeg altid har sat driftssikkerhed højt, når jeg skulle vælge mc. Da det først var blevet klart, at det var en touring-motorcykel, jeg var på udkig efter, tog det ikke lang tid at få øje på Yahama XJ 900 – ikke mindst på grund af prisen.
Så i slutningen af feb. ’94, tog jeg ned til Franz Krohns eftf. i Århus for at høre, hvad jeg skulle kigge efter, hvis jeg skulle ud at købe en brugt XJ 900. Jeg gik ud på værkstedet for at høre, hvad Poul og Asger havde at sige, da det jo er dem der står med problemerne, når de opstår. Ude på værkstedet stod de og kiggede på en XJ 1200, de lige havde fået ind. Det var et pragteksemplar fra ’86, der kun havde kørt godt 20.000 km.
Ud over en lille ridse i tanken lignede den en splinterny mc. Da jeg fik at vide, at det var en cykel, de skulle sælge for en kunde og at prisen nok kom til at ligge på 80.000 kr. begyndte billedet af en XJ 900 ligeså stille at tone ud, og frem trådte billedet af XJ 1200’eren der stod foran mig.
Så gik jeg over i butikken og fik Kaj til at holde cyklen for mig, imens jeg tænkte lidt over tingene.
Der skulle ikke mere end et par dages betænkningstid til, før jeg var helt sikker på, at 1200’eren skulle være min næste mc.
Jeg kom dog til at vente til den 20. maj, før cyklen blev min. Det skyldtes flere ting. Blandt andet boede ejeren af 12’eren på daværende tidspunkt i Tyskland, og der gik næsten to måneder, inden han fik afleveret registreringsattesten til Frans Krohns Efterfølger. Efter at have hentet 12’eren brugte jeg pinsen til at lære cyklen at kende. Da pinsen var ovre, fik jeg sat alarm på cyklen samt købt tank- og sidetasker. Grunden til at den otte år gamle mc kun havde kørt 20.000 km var, at den tidligere ejer kun havde kørt i somrene ’86-’87, hvorefter at han havde sat cyklen ind. Der havde den så stået, indtil han fik taget sig sammen til at sælge den i ’94 – små syv år senere.
På grund af den lange periode, hvor mc’en hvad stået stille, var gummiet i det ene gasspjæld blevet mørt og måtte skiftes, kort tid efter jeg havde købt mc’en. Ydermere gik pakningen i den hydrauliske kobling, hvilket medførte at koblingsvæsken løb ned på underkåben, med det resultat, at underkåben krakelerede og måtte skiftes sammen med pakningerne i koblingen. Jeg fik dog det hele ordnet til en rimelig pris.
Yamaha'en i godt selskab og sit rette element.
Det cyklen er bygget til.
Sommerferietiden nærmede sig med hastige skridt, så jeg fik også skiftet kædekit, bagdæk og bremseklodser foran, så mc’en var klar til den forestående ferietur. De eneste planer for årets tur var, at vi (Rikke min kæreste, mig selv, Daniel min kammerat og hans kæreste Julie) først skulle ned og besøge Rikkes forældre som camperede ved Lido de Jesolo nord for Venedig i Italien, samt at vi på et eller andet tidspunkt skulle forbi Camping Moto i Frankrig, hvor vi også havde været året før.
Så kl. 4 om morgenen søndag d. 3. juli drog vi mod Italien. Da Rikke og jeg kørte på FJ 1200’eren og Daniel og Julie på en Honda VF 1000F, var der godt skub i tingene og der gik da heller ikke længe, før vi var et godt stykke nede i Tyskland. Dagen forløb uden nævneværdige problemer, så kl. 01.30 mandag morgen, havde vi kørt de små 1800km, og stod foran campingpladsen i Lido de Jesolo.
Efter lidt overtalelse og aflevering af vores pas, fik vi lov til at trække mc’erne inde på pladsen hvor vi sov i Rikkes forældres campingvogn indtil næste morgen, hvor vi kunne slå vore telte op uden at genere sovende campister.
Cyklerne holder en velfortjent pause på vej ned igennem Tyskland.
Lido de Jesolo er et udpræget turistområde, så efter 3 dage hvor vi fik stillet vores værste sol underskud, kørte vi videre mod Largo de Iseo. Iseo søen viste sig at være en charmerende lille sø, på kun 70km i omkreds med et bjerg i midten, på hvis top der lå et kloster, som ringede solen op om morgenen og ned igen om aftenen. Vi fandt en campingplads helt nede ved søbredden, hvor vi kunne slå vores telte op i skyggen af nogle gamle træer, som strakte nogle af deres arme helt ud over søbredden. De efterfølgende 2 dage ved søen tilbragte vi bl.a. med en køretur søen rundt, hvor vi både fik set ”naturlige pyramider” handlet på et lokalt marked i Pisogne, samt fik besøgt Zone som er en spændende lille by lidt oppe i bjergene på søens østbred.
Camping ved Largo de Iseo.
Efter vores ophold ved Largo de Iseo kørte vi mod La Sage, som er en lille by oppe i bjergene syd for Sion i Schweiz. Grunden til at vi ville Til La Sage var, at vi havde nogle bekendte der, som vi ikke havde set i 5 år. Fra Sion til La Sage kørte vi hver vores veje, da vi ikke kunne blive enige om, hvilken vej der var den hurtigste. Det viste sig at vi begge kørte den forkerte vej. Rikke og jeg kom til at køre i et bryllupsoptog, bestående af 15-20 dyttende biler, med folk hængende ud af vinduerne, så selvom det tog lang tid at finde La Sage, var det en underholdende tur. Men Daniel og Julie var som sagt også kørt forkert. Så de kom kun frem 5 minutter før os.
I La Sage blev vi budt velkommen med et overdådigt aftensmåltid, hvilket var herligt, da vi den første uge af ferien, hovedsageligt havde levet af hjemmekogt spagetti suppleret med pizza. Den efterfølgende dag gik vi en tur i bjergene sammen med vores værter, hvor vi bl.a. var oppe at se en gletscher.
Morgenbord med udsigt i La Sage.
Et godt adrenalin fix
Om aftenen kørte vi videre til Noville som ligger ved nord enden af Geneve søen. Efter at have slået telt op, kørte vi ind for at se nærmere på Montreux festivalen, som blev afholdt kun 5 km fra campingpladsen.
Kl. 10 næste formiddag var vores mc’er pakket og klare, og vi kørte videre mod Camping Moto.
Vi nåede frem først på aftenen, og startede med en tur i poolen, oven på en lang varm dag på cyklerne – herligt!
Det blev en lang aften i selskab med englændere, hollændere og franskmænd, der ligesom os syntes, at mc’er godt vejr og selskab var den helt rigtige måde at tilbringe sommerferien på.
Den næste dag viste sig, at byde på et af turens højdepunkter.
Daniel og jeg havde nemlig et par dage forinden, ringet til Vertige Adventures og bestilt tid til et elastikspring. Broen vi skulle springe fra, ligger ca. 100km nordøst for Camping Moto, ved La Mure.
Så efter et solidt morgenmåltid og en tur i poolen, efterlod vi pigerne og hoppede på cyklerne, hvorefter vi begav os af små snoede bjergveje op til broen. Broen er 105m høj, så det krævede lidt selvovervindelse, inden vi hoppede ud over kanten. Bagefter var vi dog enige om, at det absolut var de 400 Franc værd, som springet havde kostet.
Elastikspring ved La Mure.
Køreturen hjem og det efterfølgende ophold i Camping Motos bar, blev tilbragt i en euforisk stemning, hvor vi prøvede at forklare alle, der gad høre på det, hvor fedt det havde været at springe ud fra broen.
Senere på aftenen faldt vi i snak, med 2 roskildegensere Christian og Mads. De blev hurtigt besnæret af vores snak, om elastikspringene, så de besluttede sig for, at prøve at komme til at spring den efterfølgende dag. De viste sig hurtigt, at Christian og Mads var underholdene selskab, ikke mindst pga. deres ”gøjser over Öhlins stemplede Aliens” læs: Skræk for store fluer.
Mange øl senere var Christian, Mads Rikke og jeg blevet enige om, at vi skulle køre til Le Mans efter at Christian og Mads havde haft deres debut som bungy jumpere. Vi havde nemlig fundet ud af, at der netop i den efterfølgende weekend, blev kørt en VM afdeling i RR der.
Daniel og Julie derimod, ville hellere længere sydpå, så vi blev enige om, at vores veje snart måtte skilles.
Næste formiddag ringede Christian til Vertige Adventures, hvor han fik af vide, at de ikke kunne komme til at spring før om fredagen 2 dage senere.
Drengene holder sig ikke tilbage i baren.
De 2 dages ventetid blev brugt på bl.a. at bade spille brodtennis, grill samt køre en tur til et nærliggende vandfald.
Daniel og Julie kørte fredag middag, videre mod Grand Canyon du Verdon. Omkring samme tid, drog Christian og Mads noget mere stille end de plejede at være, afsted mod La Mure for at få sprunget deres elastikspring.
Rikke og jeg brugte eftermiddagen på at pakke sammen, afregne med Peiter og slappe af, inden den forestående nats køretur til Le Mans.
Ca. kl. 20 kom Christian og Mads tilbage på campingpladsen. Klokken blev dog halv ti, inden at de havde fået fortalt færdigt om springet og fået noget at spise. Så snart vi havde sunket den sidste bid mad, hoppede vi på cyklerne og begyndte køreturen mod Le Mans.
Da klokken blev 03 om natten, og vi stadig manglede 300 km til Le Mans, blev vi alle fire enige om, at vi hellere måtte sove et par timer. Så efter at have tanket cyklerne, fandt vi et hjørne på en rasteplads, hvor vi kunne rulle vores soveposer ud under nogle træer.
Overnatning på vej til Le Mans.
Mit først 500 GP løb
Vi vågnede kl. 9 lørdag morgen, fik lidt at spise, hvorefter vi kravlede på cyklerne og kørte den sidste bid vej.
Klokken 13 var vi fremme i Le Mans. Det var nemt at finde banen, idet man bare skulle følge strømmen af mc’er.
På turen ud til banen kunne man nemt have fået den ide, at alle motorcyklisterne troede, at løbet var startet, og at de var med i det. Det krævede dog også nogen overvindelse ikke selv at rive i håndtaget. Efter en times tid havde vi fundet et godt lidt afsides sted til at stille cyklerne og slå teltene op. Om aftenen var vi inde på banen for at se race med mini-RR’er.
Søndag morgen stod vi tidligt op, så vi kunne få en god plads, inden løbene startede. Mads og Christian havde selvfølgelig deres hjemmelavede T-shirts på, hvor der var et billede af Mads med hans Suzuki GSX-R 750 og Christian med hans F’er med overskriften ”Fuldt blus eller chicken!”. Vi fik fat i fire siddepladser ved målstregen – perfekt. Til Christians store skuffelse, kom hans gud Kevin Schwantz kun i mål som nummer 5, mens Mike Doohan løb af med sejren i 500 ccm i overlegen stil. Efter løbene pakkede vi vores ting sammen, og kørte videre mod St. Nazaire som ligger ude ved kysten.
Vores lejer ved Le Mans banen.
Der blev vi et par dag, hvor vi slappede af ovenpå den hæsblæsende oplevelse, som Le Mans havde været.
Fra St. Nazaire kørte vi videre til San Sebastian i nordvestlige hjørne af Spanien. San Sebastian er en lækker by, med en rigtig flot ældre bydel. Den lille bugt som byen ligger omkring, er perfekt til badning, med hvid sandstrand og små flydende badeøer, hvor der er vipper og rutsjebane.
Kursen blev 2 dage senere lagt mod Andorra, da vi syntes, at vi havde fået nok, af idylliske omgivelser for denne gang.
Vi valgte at køre igennem det nordlige Spanien, så vi ville komme syd fra ind I Andorra. 40 km før den Spansk Andoriske grænse, trak det imidlertid sammen til uvejr, og da der ikke umiddelbar var nogen campingplads i nærheden, valgte vi for første gang på ferien at overnatte på hotel. Vi fandt et lille hyggeligt hotel hvor vi kunne få vores mc’er ind at holde i værtsparets garage. Det kostede kun ca. 100kr pr. person for en overnatning inkl. Morgenmad.
Næste morgen så vejret ud til at blive fint, så kl. 10 kørt vi det sidste stykke til Andorra.
Andorra var noget af en skuffelse. Det af landet vi så, var et stort supermarked hvor varene ikke engang var særlig billige. Så efter en 4-5 besøg, hos mc-forhandlere, bestemte vi os for, at køre videre. Christian og Mads ville til Calella i Spanien, mens Rikke og jeg ville tilbage til Frankrig. Så da vi havde fået sagt farvel, gik turen nordpå.
Igennem det nordlige Spanien.
Da vi ikke gad køre langt den dag, kørte vi ud til kysten til Barcarés, en turistby lidt nord for den spanske grænse. Der tilbragte vi et par dage ved stranden, hvorefter vi kørte videre til mc-campingpladsen Rendez-Vous ved Lunas.
På Rendez-Vous faldt vi i snak med Ole, Michael, Sanne og Vibeke fra Stenløse MC. De havde været et par dage på Rendez-Vous og ville næste dag videre til Grand Canyon du Verdon. Rendez-Vous faldt ikke helt i Rikkes og min smag, og da vi alligevel ville forbi Canyon’en på vej hjem, besluttede vi os for, at køre med de andre den følgende dag.
Vi nåede frem i regnvejr til en campingplads nær Canyon’en ved 9-tiden om aftenen. Den næste dag fandt vi ud af, at campingpladsen vi havde overnattet på, ikke just var noget at råbe hurra for, så ved middagstid hev vi vores pløkke op og flyttede til en plads nede ved Canyon’en.
Onsdag d. 27. dagen inden vi skulle hjem mod Danmark, opdagede jeg, at bøjlerne der skulle holde bagagebærer og sidetasker på plads, var brækket af stellet på begge sider. Det tog dog ikke lang tid, at finde den lokale smed/mekanikker og for 50 franc fik jeg svejset bøjlerne på igen, hvorefter han malede dem så man næsten ikke kunne se, de havde været i stykker.
Tidligt torsdag morgen d. 28. var cyklen pakket og vi vinkede farvel til de ”stenløse” og begav os hjemad. Efter en overnatning på en sydtysk rasteplads, var vi hjemme i Århus uden nævneværdige problemer fredag aften.
Den efterfølgende weekend blev brugt på at få pakket ud, og komme i orden oven på ferien. Dernæst var det motorcyklens tur. Det blev til et tiltrængt olie og oliefilter skift, samt nyt luftfilter og ventiljustering. Det arbejde mekanikeren i Frankrig havde gjort med bøjlerne, viste sig at være så godt, at der ikke var nogen grund til at forbedre det.
August måned viste sig at blive en måned med mange gode weekendture. Bl.a. en tur til København for at være med til at lukke Bakken.
Cyklen virkede upåklageligt lige indtil jeg en søndag aften i starten af september, skulle hjem fra Herning. Det viste sig nemlig, at det korte lys på cyklen var gået en tur. Så mandag morgen kørte jeg ned til Franz Kroon i den tro, at det kun drejede sig om en sprunget pære. Men da den gamle pære skulle pilles ud, viste det sig, at selve parabolen i forlygten var brækket løs, og at det var grunden til, at pæren var sprunget. Ikke nok med det. Da jeg skulle pille kåben af, for at skifte lygten, opdagede jeg, at luftindtaget på venstre side af kåben var slået i stykker, sandsynligvis pga. stensalg.
Det endte med at blive en udskrivning på 3000kr i stedet for de 100kr til en pære som jeg havde regnet med.
En måneds tid senere var jeg ude at køre søndagstur. Her opdagede jeg, at motoren satte ud, når jeg kom op omkring 230 km/t. Det undrede mig lidt, da 12’eren plejede at kunne køre speedometeret ud til 270 km/t. Så jeg måtte endnu engang ned at snakke med Poul ved Franz Kroon. Han fandt ud af, at det nok skyldtes at O-ringen i vacuumhanen samt O-ringene i nålehusene var blevet møre med alderen og derfor ikke virkede korrekt. I stedet for at skifte selve vacuumhanen og nålehusene (hvilket normalt ville have været nødvendigt da O-ringene ikke har noget lagernummer) fandt Poul nogle O-ringe som passede. Hvilket fik regningen til at lyde på et noget mindre beløb, end den ellers ville have gjort. Det viste sig, at problemet havde ligget i O-ringene og at cyklen bagefter igen kørte som den skulle.
Vores ferietur i sommer var på godt 9000km og kostede i alt 18.000kr. Yamaha’en kørte i gennemsnit 14 km/l og brugte 1 liter olie på hele ferien. Udover problemet med bøjlerne kørte den problemfrit hele ferien.
Mange vil nok lige som Isaksen i TN 6/94 ryste på hovedet over, at jeg som 21-årig kører på så stor en mc. Men der er ikke andet der er det rigtige for mig, da det at køre på mc for mig (for en stor dels vedkommende i hvert fald) er at køre på en stor mc, med de fordele det giver. Jeg har de sidste 3½ år de også kørt ca. 70.000km, hvilket er det samme som mange andre tager 10 år om. Jeg vil slutte af med en kommentar, som jeg hørte en dag nede ved Franz Kroon, mens jeg stod og snakkede om, hvor trist det var, at sæsonen snart var slut: ”Der er kun én sæson. Den går fra den dag man får pappet og indtil man ligger i kisten”.