When the storm is over - 1D (+13) - Im am fake - Movellas
10. Im am fake
Jeg åbnede forsigtigt den gamle låge, som gav en skinger lyd fra sig. Du behøver ikke at gøre det, Marylin. Jeg ved ikke hvor mange gange jeg havde sagt det til mig selv. Du kan bare tage hjem til, eller tage stofferne i tasken. Men nej. Jeg måtte gøre det. Jeg havde mistet så meget, og jeg var nød til at få noget af de igen.
Jeg gik langs stierne, forbi de skinnende sten, med navnene på, forbi blomsterne, som lå og visnede.
Daisy Caron, 1968-2009, vil blive savnet af hendes familie, og venner.
Jeg satte mig tøvende på hug, foran grav stenen, og tjekkede om der var nogen mennesker i nærheden. Hvilke der ikke var. "Mor...", hviskede jeg, og foldede mine hænder sammen. "Jeg ved slet ikke om du kan høre mig. Du er jo...", jeg kiggede op på himlen, og sukkede. "Død".
Jeg kiggede ned på grav stenen igen. Den grå marmor sten, som stadig skinnede, med blomster rundt om den. Selvom jeg ikke havde besøgt den lige siden begravelsen, kunne jeg sagtens kende den. "Men jeg ved ikke hvad jeg skal gøre", ordene sad fast i min hals, og tårene begyndte at presse så stille på.
"Jeg roder mig hele tiden ud i dumme ting. The Stormers. Stoffer. Fester. Men de er ligesom min mor nu, forstår du?", jeg forventede egentlig ikke svar. Min mor var jo væk. For altid.
"Du ved godt at jeg kunne høre hvordan du flippede ud på din chef, inden du...", jeg kiggede væk. Hen på træerne, hvis blade harmonisk bevægede sig, på grund af den stille vind.
"Jeg hørte ikke engang musik".
En tåre flugtede ned af min kind, og endte i min mundvige.
"Og nu græder jeg, imens jeg snakker ud i luften!", hulkede jeg, og fnøs af mig selv. "Men jeg savner dig, mor. Og jeg føler mig alene. Jeg er ond imod far, og jeg nærmest tæskede ham. Og The Stormers... Jeg aner virkelig ikke hvorfor jeg gik med ti-", jeg stoppede mig selv, og rejste mig op.
Hvad fanden var det jeg lavede?
Hvornår var jeg blevet en følsom tøs, som ikke gjorde noget som helst forkert? The Stormers var de eneste jeg havde lige nu. Også selvom det lyder underligt. Og jeg er da glad for at jeg ikke lod min far vinde. Han undervuderede mig, så han var selv udenom det.
Hvorfor skulle det ændre sig, fordi jeg var ved min mors gravsten?
Hun var jo død!
Væk, for evigt!
Hun kunne ikke engang høre mig!
"Goddag, hvad kan jeg hjælpe dig med?", spurgte damen ved kassen, og smilede venligt. "Kan jeg få et værelse?", spurgte jeg, og gengældte hendes smil. "TIl hvor mange personer?".
"Bare mig".
Damen tjekkede et eller andet på hendes computer, og klikkede hårdt med musen. "For hvor mange dage?", spurgte han, imens hun stadig havde blikket mod computeren. "En... Uge", sagde jeg, og bed mig i læben. "Så skal jeg bare bede om dit pas, og så betaler du når du er færdig"; sagde damen, og smilede. Jeg nikkede kort, og gav hende mig "pas".
Faktisk var det et falsk et, hvor jeg var 20 år, og ikke 17. Og så hed jeg også Julia Stone.
"Værelse 139", sagde damen, og rakte mig et kort, so nok var nøglen. Jeg smilede taknemligt, tog fat i nøglen, og gik over til elevatoren.
Da dørene åbnede, trådte jeg ind i elevatoren, og trykkede på fjerde sal, hvor 130-199 var. Jeg ventede i et stykke tid, imens den kørte op, indtil den sagde en lyd, og dørene åbnede. Jeg gik ned af en gang, med rødt gulv tæppe, og hvide vægge. Jeg ved ikke helt hvorfor jeg havde valgt et 3 stjernet hotel.
Måske fordi jeg havde pengene, og nok skulle bo på hotellet, de næste par dage. Derfor ville et 1 stjernet lorte hotel, hvor man boede i kælderen, nok ikke lige være løsningen.
Da jeg havde fundet mit værelse, låste jeg døren op, og et ret lækkert, mellem stort værelse kom til syne. Jeg trådte forsigtigt ind i det, og smed min taske på gulvet.
Jeg måtte hente mine ting i aften, når min far var på sit ugelige resturant besøg. Jeg vidste at han ikke ville undre sig over, at jeg ikke ville komme hjem i aften. Han vidste godt at jeg kunne klare mig selv, og at jeg sagtens kunne finde et sted at sove. Jeg kunne jo egenligt bare tage hjem med en fyr hver dag.
Men jeg fortrækkede at have et sted, hvor jeg ikke skulle liste mig ud. Og det bedste var at politiet ikke kunne opspore mig. Jeg var jo Julia Stone, og ikke Marylin Caron nu. Jeg havde brugt mit "The Stormers" pas. Faktisk havde jeg en masse pas.
Jeg gik over til min seng, hvor et billede hang over. Jeg fjernede hurtigt billedet fra væggen, og lagde mit pas, sundheds kort, fast bag på, en hel del penge, og et billede af min mor.
Jeg tog mit falske sundheds kort, og pas ned ned i min taske, og begyndte ellers at føle mig hjemme i det fine hotel værelse. Der var en stor dobbelt seng, med det normale hotel senge tøj, i hvidt, og der var et skrive bord, med et spejl over. Der var to døre der stod åbne, så man kunne se ind i det lille klæde skab, og så var der en lille kommode, med et mellem stort tv ovenpå.
Der var en brun dør, som nok førte ud til badeværelset. Jeg gik ud af døren, og et stort, hvidt badeværelse mødte mit blik. Der var en bruse kabine, et bade kar, et toilet, og en håndvask. Ellers var der nogen skabe over og under håndvasken, og nogen håndklæde holdere.
Jeg tog min mobil op af lommen, hvor jeg havde fået en besked fra Damon. #"Harry Styles set tage hjem med en ukendt pige, sent om aftenen.", hvem er pigen? Dig! Nu er der da kommet lidt dårligere lys over bandet. Skaf noget endnu dårligere, vil du?#
Jeg skar en grimmasse, og sukkede. Ham Damon irriterede mig seriøst!
#Okay. Nogen problemer er opstået blandt familien. I kan ikke finde mig i mit hjem den næste uge. Prøv London Inside Hotel, med mit dække navn Julia Stone, hvis i vil mig noget.#, svarede jeg, og lagde min mobil ned i min lomme.
Jeg kiggede ud af de lille vindue, der var på badeværelset, hvor det var blevet mørkt. Jeg kunne vel godt tage en taxa over til huset nu...
Jeg smilede taknemligt til taxa chafføren, og smækkede forsigtigt døren, inden bilen hurtigt kørte væk. Der var mørkt inde i huset, så jeg regnede med det var tomt. Jeg låste forsigtigt døren op, og gik ind i den mørke gang. For en sikkerheds skyld, listede jeg op af trapperne, og op på mit værelse.
Jeg tog to store tasker frem, som lå under min seng, og rodede derfor hele mit klæde skab igennem, for at finde alle nødvendige ting. Jeg tog alle de poser jeg havde med stoffer, ned i én hættetrøje, som jeg lagde ned i tasken, sammen med 3 par jeans, 4 tshirts, 2 trøjer, og 5 kjoler. Jeg tog en sweater, rent undertøj, og strømper. Pakkede et par stiletter, sneaks, og støvler. Jeg tog en taske til mine skønheds ting, og ellers nogen penge, nogen hemmelige ting, som papire, notater, og nøgler, jeg tog nogen bøger, mine smerte stillende, og nogen andre forskelligere ting.
Jeg listede derefter ned i køkkenet, hvor jeg tog en gammel indkøbs pose, som jeg fyldte med mad, drikke, og andre ting. Bare så det lignede, jeg havde været ude og handle. Jeg tog min computer, mine opladere, og nogen ting, og nogen af min fars penge.
Jeg skulle jo ikke betale alt selv.
Jeg fandt noget papir frem, og en kuglepind.
Du kommer ikke til at se noget til mig i et stykke tid. Lad vær med at lede efter mig! Har lige hentet nogen ting, bare så du ikke tror der har været indbrud. - Marylin.
Jeg lagde beskeden på spise bordet, og smuttede ellers hen til hoved døren, som jeg gik ud af. Jeg havde taskerne i mine hænder, og det var begyndt at blive rimlig tungt. Jeg gik et par gader, inden jeg igen bestilte en taxa. Denne gang med et andet selvskab, bare for en sikkerheds skyld.
"Der vil komme en taxa om 10 minutter", sagde stemmen i telefonen, da jeg havde fortlat hvor jeg var. Jeg stod og ventede et stykke tid, inden en taxa holdte ind til siden. Jeg smuttede ind i bilen, da jeg havde taget min bagage bag på. "London Inside Hotel", sagde jeg, og smilede venligt.
Da bilen var ved hotellet, fik jeg hjælp med baggagen, og gik ellers ind på hotellet, og op på mit værelse. Jeg lagde mine tasker på gulvet, og lagde mig ellers i sengen.
Klokken var blevet mange, og jeg var virkelig blevet træt.
Jeg vågnede ved en irriterende lyd, som kom fra min mobil. Det var Harry der ringede. Jeg sukkede irriteret, og kiggede på klokken, som viste 11 om morgenen.
Jeg havde sovet længe.
jeg tog telefonen op til øret, da jeg havde svaret den. "Hallo?", spurgte jeg, og prøvede at lyde våget. "Hej, øh, det er Harry", sagde han, med en usikker stemme. "Det kan jeg se", mumlede jeg, og satte mig op. "Har du set forsiderne på bladene?", spurgte han.
"Nej, hvad står der da?", spurgte jeg. Damon havde jo fortalt om billederne af mig og Harry. Men det behøvede han jo ikke at vide. "Vi to. Sætter os ind i en taxa sammen. Klokken 1 om natten", sagde han, og lød ret seriøs. "Oh...", mumlede jeg, og rejste mig op, så jeg kunne gå over til spejlet på væggen.
"Måske skulle vi snakke om det...", sagde han. "Hvorfor siger du ikke bare det er photo shopped?", spurgte jeg. Jeg kunne høre Harry sukke. "Det har jeg overvejet, men der er også billeder af os indenfor til festen", svarede han. Jeg kunne høre nogen banke på døren, hvilke gav et sæt i mig.
"Harry jeg bliver nød til at gå, kan jeg ringe tilbage?", inden Harry nåede jeg at svare, havde jeg lagt på, og åbnede døren, hvor Damon stod.
Movellaen er ikke rettet.