19/10/2016 · 4 Comments
Har jeg nogensinde fortalt jer, hvor meget jeg elsker David Mitchell?? Den mand er simpelthen en sand mester udi alle skrivekunstens genrer, og han formår simpelthen at blæse mig bagover, hver eneste gang jeg samler et af hans værker op. Senest var det Bone Clocks, som jeg stadig ikke er stoppet med at tænke over, og derfor var det naturligvis også med et vidst pres på Mitchells skuldre, at jeg begyndte på denne lille skønhed. Et pres som han uden tvivl levede op til i stor stil. I Slade House har han skabt den perfekte efterårshistorie med gys, drama, spænding og små, korte historier, som efterlader læseren med en trang til mere.
Mitchell er berømt og berygtet for mange ting. Først og fremmest har han et enestående talent for at blande genrer, tider og karakterer på kryds og tværs, og stadig formå at skabe én sammenhængende og som regel vidunderlig historie. Derudover har han også for vane at være intertekstuel med sig selv! Det lyder måske en anelse egoistisk, men der er altså noget vidunderligt over at gense en gammel bekendt fra et andet univers, nu gennem andres øjne. Og det var især dette trick, som skabte så stor en del af Slade House. For ingen af os i læseklubben havde på nogen måde opfattet på forhånd, at bogen faktisk var en form for sidehistorie til førnævnte Bone Clocks. De af os, der havde læst bogen nød de små gensyn, som gradvist blev oftere og oftere, indtil vi pludselig befandt os i den selvsamme kamp mellem godt og ondt, som dominerede Bone Clocks. Mens det var en fryd for os, måtte vores uindviede-i-Mitchell medlem sidde tilbage med en stærk følelse af, at der var noget hun gik glip af.
In the mirror, there’s a black spot there. Something… oozes out, and hovers there inches from my eyes, look: a clear cloud of stars, small enough to fit in your cupped palms. My soul. Look. Look. Beautiful as, as… Beautiful.
Selvom jeg beundrer Mitchells skriverier i stor stil, så er manden ikke ufejlbarlig. Udover at bogen burde være kommet med en Bone Clocks-advarsel, så er det desværre heller ikke hans mest elegante bog. Historien er medrivende fra start til slut, men selve formidlingen af historiens omdrejningspunkt kunne have været udført bedre. Men i det store hele er det jo bagateller, når man sidder med så fantastisk en læseoplevelse mellem hænderne!
Tak for en dejlig anmeldelse – får helt lyst til at kaste mig over Mitchell, men kan næsten forstå på dig, at jeg bør starte med Bone Clocks?
Gør det! Ja, altså hvis du vil læse Slade House ville jeg læse Bone Clocks først, men du kan sagtens starte et andet sted i hans forfatterskab :)
Årg, var det den, jeg skulle læse? Den lyder virkelig god!
Altså nu er jeg jo af den overbevisning, at alle burde læse Mitchell, haha. Men jeg var kun lige begyndt på Slade House, da vi var i Aalborg, så det er nok nærmere Bone Clocks jeg har anbefalet. Den vil jeg i hvert fald under alle omstændigheder anbefale dig at læse før Slade House :)