Verner von Heidenstam - Wikipedia's Verner von Heidenstam as translated by GramTrans
Wikipedia's Verner von Heidenstam as translated by GramTrans
Nedenstående er en automatisk oversættelse af artiklen Verner von Heidenstam fra den svenske Wikipedia, udført af GramTrans den 2017-12-11 15:55:36. Eventuelle ændringer i den svenske original vil blive fanget igennem regelmæssige genoversættelser. Du har mulighed for at redigere oversættelsen til brug i den originale danske Wikipedia.
Verner von Heidenstam (1859-1940); maling af Johan Krouthén på Charlottenborgs slot .
6 juli 1859
Olshammar , Örebro län
20 maj 1940 (80 år)
Övralid , Østerrøvlandes amter
Valfart og vandreår
Nobelprisen i litteratur (1916)
Carl Gustaf Verner von Heidenstam , født 6 juli 1859 , død 20 maj 1940 , var en svensk adelsmand , forfatter og digter . Han var medlem af Det Svenske Akademi 1912-1940 og blev tildelt Nobelprisen i litteratur i 1916.
Farveglæden og bekræftelsen af en munter sensuelhed lavede stærkt indtryk og kom til at blive trendsættende for flere andre svenske forfattere i 1890'erne og årene derefter. von Heidenstam kom derfor til at blive den fremmest repræsentant for disse " 90'ere" og hans bøger indeholder gennemgående mange nationale og historiske temaer.
2 Debutten
4 Relationer til andre forfattere
4.1 Gustaf Fröding
4.2 August Strindberg
5 Kvinderne bag Verner von Heidenstam
5.1 Emilia Ugle
5.2 Ellen Belfrage
5.3 Olga Wiberg
5.4 Greta Sjöberg
5.5 Kate Bang
6 Radikalisme
7 Senere politisk indstilling
8 Sygdom og bortgang
9 Bibliografi (udvalg)
10 Komponerede værker
11 Priser og udmærkelser
Slægtens første medlem var Peter Petersen (1708-1783), kongens livlæge, som var født i Heide og som i 1770 blev adlet von Heidenstam. Han var Verner von Heidenstams farfars fader. von Heidenstam var eneste barn til ildingeniøren Nils Gustaf von Heidenstam og Magdalena Charlotta Rütterskjöld . Under opvæksten tilbragte han sommerferien på brugsherregården Olshammar, i dag kaldt Olshammarsgården , som ligger i Hammars sogn ved Vättern . Det var på Olshammar som Heidenstam fødtes den 6 juli 1859. Overvintrerne tilbragte familien i Stockholm , men det er Olshammar han kalder barndomshjem og i sine værker vender han ofte tilbage derhen. [2 ] I den selvbiografiske Hans Alienus har han beskrevet barndommen som ensom. Efternamnet Alienus kommer af det latinske ord for fremmed, alienus. I Olshammarsgården fandtes et stort bibliotek med klassisk litteratur som Xenofon , Tacitus , Plutarchos og andre. Blandt svenske forfattere læste han Tegnér , Runeberg og Wallin . I Stockholm boede familien først på Johannis Östra-Kirkegade og fra 1876 på Karlavägen 7 overfor Humlegården . Heidenstam gik i Beskowska skolen . I begyndelsen fik han gode karakterer men på grundde af dårlig helse gik det stadig værre i skolen. von Heidenstam var ordblind og havde at hel livet svært at stave korrekt.
Rejsen gik til Alexandria og Kairo og der stoppede de til foråret 1877 inden de rejste hjem via Grækenland og Italien. På efteråret rejste han igen til Beirut, Jerusalem og Kairo. I et brev til sin mor forklarede han at han ville blive malere, et erhvervsvalg hun skarpt frarådede fra. I sin tegneblok tegnede og malede han flittigt men han begyndte også at skrive vers.
Han og hans hustru blev værdsat i den skandinaviske kunstnerkoloni der. I juli 1881 flyttede de til Paris hvor Heidenstam havde til hensigt at studere maling ved École des Beaux-Arts under Jean-Léon Gérôme . Heidenstam opgav dog planerne på at blive malere og i 1882 flyttet parret til San Remo og han koncentrerede sig på at skrive poesi. Efter et kort hemmeligt besøg i Sverige og ved barndomshjemmet sommeren 1883 bosatte Heidenstam sig i kantonen Appenzell i Schweiz. [6 ] Med byen Bühler som fast punkt gjorde de tætte rejser til Frankrig og Italien, som Heidenstam senere skrev rejseskildringer om i Fra Col di Tenda til Blocksberg .
De gik hovedsagelig påvirkede af efterromantikkens stil og også influerede af Johan Ludvig Runeberg .
Heidenstam ved 20 års alder.
Det er sandsynligt at publiceringen af August Strindbergs Det nye rige i oktober 1882 lavede et stort indtryk på Heidenstam og påvirkede ham i radikal retning. Bogen er et angreb på det oscarianske samfund. I december 1884, lige efter at rettergangen imod Strindberg for Giftas er over, skrev Heidenstam til Strindberg, bosat i Schweiz, og udtrykte sin beundring samt bad Strindberg at komme med kritik over Heidenstams digte. I februar 1885 besøgte Strindberg parret Heidenstam i Bühler og alle tre rejste til Rom. Dermed blev et venskab indledt mellem Heidenstam og Strindberg som kom til at være i flere år. Heidenstam havde intet støtte for sine forfatterdrømme hjemmefra og Strindberg følte sig som i landflygtighed i Schweiz. Da Strindberg følte sig deprimeret udnævnte han Heidenstam til sin tronfølger. Sammen rejste de til Paris og den svenske kunstnerkoloni i Grez-sur-Loing. Strindberg læste ud af sine manuskripter for Heidenstam. Først i februar 1886 fik Strindberg lov at aflæse noget Heidenstam. Strindbergs brev er ikke bevaret men åbenbart indeholdt der helt ødelæggnede kritik. I sit svar forsøgte Heidenstam flad over men i brevvekslingen dem imellem blev tonen mindre familiær. Da Heidenstam flyttede tilbage til Sverige på foråret 1887 ophørte kontakten dem imellem frem til følgende år.
Heidenstam og hans hustru flyttede ind i huset ved Karlavägen. Under opvæksten havde han en dårlig relation med sin fader men under faderens sidste tid i livet blev de forsonet. Hans fader havde problemer med nyrerne og den 2 juni tog han livet af sig. I efteråret 1887 boede Heidenstam tilbage på Karlavägen og lagde den sidste hånd ved sin digtsamling.
Den 26 januar 1888 blev forlæggeren Albert Bonnier opsøgt i sit hjem af Heidenstam. Denne fortalte at Topelius havde aflæst nogen hans digte og syntes godt om dem og at han også kendte Strindberg. Da manuskriptet blev overladt læstes det af Karl Otto Bonnier som læste der hjemme med hustruen Lisen: " Øjeblikkeligt fra første opslag og til det sidste havde vi klart os for, at her havde en ny og stor digter åbenbaret sig. Den aften blev en af disse højtidsstunder, som en forlægger aldrig glemmer men som, ak så sjældent, forundes ham! ". Da digtsamlingen Valfart og vandreår blev publiceret i april 1888 vækkede den en enorm opmærksomhed. Den omfattede et brud med den hidtil fremherskende naturalisme og i stedet for social elendighed og ensformigt industriarbejde skrev Heidenstam om nydelselystnad og romantik. Recensenterne hyldede debutanten: Georg Nordensvan skrev om debutten som " den mest vellykkede, som de seneste år er forekommet. ". Forfatteren Gustaf af Geijerstam skrev: " Dette debutarbejde er i sjælfva værket af så mærkelig art, at det pludselig gifverforfatteren et sted blandt Sverges mest fornemme forfatter. ".
Intrigen er enkel; en fader og hans datter fra USA rejser i Østlandet sammen med en doktor. De tre repræsenterer forskellige arketyper; faren er realisten, doktoren er en kyniker som ser Østlandet i et perspektiv fra oven, mens datteren er en søger og romantiker som træffer en nationalist og oprørsmand og føler sig trukket både til ham og til hele Østlandet. Heidenstam fremstiller Østlandet som et sted hvor man lever for dagen men at fremtiden ligger i Vestlandets materialisme.
Den som vil skabe noget nyt må modsætte sig mod indgroede udtryksmåder og et ungt talent behøver ikke at gentage sig. Underforstået i skriftet er at Heidenstam ser sig selv som den nye litteraturs talsmand og anførere.
Heidenstam i begyndelsen af 1900-tallet.
For Heidenstam indebar 1890'erne et årti af en flittig skrivning, både hvad angår bøger og avissartikler. I juli 1890 skrev han til sin forlægger Karl Otto Bonnier at han er fuldt optagene med sin kommende bog, Hans Alienus og forlangte derfor et meget stort honorar. Selvom Heidenstams tidligere bøger kun solgt i et par tusinde eksemplarer per styk gik Albert Bonnier med på 5.000 kroner. Hans Alienus er skrevet på en blanding af poesi og prosa i en form som trodser alle forsøg på at genrebestemme værket. Åbenbart tilslutter bogen til Heidenstams eget liv, hvor han først levede ensom med hustruen i Schweiz og som over en nat blev et fejret litterært stjerneskud og selskabsløver. Hans Alienus er en udlænding i verden, som er kommet i gang hjemmefra fra faderens strenge styre. I Rom får han pavens opgave til at repræsentere ham hos underjordens kong Sardanapal. Århundrederne går og Hans Alienus bliver både kejsere i Rom og vikar for Gud når denne er bortrejst men lykken vil ikke indfinde sig. Det materielle giver ingen lykke og den nydelsesfilosofi han har været tilhængere af viser sig at være tom. En dag vender Hans Alienus tilbage til barndomshjemmet og kan til sidst gøre op med sin føre så strenge fader. Kritikerne var kølige men ingen undtagen Det Svenske Akademis Carl David af Wirsén ville påstå at det var dårligt. For forlaget var det dog den knappeste nogen lysende forretning, det første oplag på 2.500 eksemplarer rakte i 18 år.
Om sommeren 1896 tog han kontakt med sin forlægger Karl Otto Bonnier og forlangte 16.000 kroner, et beløb som Bonnier betragtede at være "fabelagtigt stort" og som svarer til næsten 1 million kroner i 2006 pengeværdien. Bogen blev dog en stor fremgang og solgte i forskellige oplag over 120.000 eksemplarer. I bogen følger Heidenstam Karl XIIs felttog i øst, slaget ved Poltava og flugten til Konstantinopel. Felttoget skildres ud af de enkelte menneskers perspektiver, fra kongen ned til den mest enkle soldat. Heidenstam gør op med den glinsende heltekonge som blev skabt af Esaias Tegnér og i stedet produceres kongen som et levende menneske, indviklet og med det samme ædel og hård, men samtidigt fremhævede Heidenstam en billede af tragisk storhed. Karl XII kæmper lige så meget mod skæbnen som mod tsar Peter, og hans armé følger ham i alle vejr. Den første del fik overvejende dårlige anmeldelser, den anden del blev imødegået mere positivt. Bogen blev så efterhånden obligatorisk læsning i den svenske folkeskole; den befæstede Heidenstams stilling som den fremmest digter blandt 90'erne [15 ] og blev i samtiden en af hans mest beundret.
Heidenstam fortsatte derefter med historiske skildringer. Fra sin barndom i Olshammar havde han hørt fortællinger om den hellige Birgitta og hun blev hovedperson i hans Heliga Birgittas pilgrimsfærd . I bogen skildres Birgitta som en hensynsløs kvinde som svigter sin familie og venner for at nå sit mål. Tydeligvis mente han at portrættet af Birgitta lå nær ham selv for da han sendte et eksemplar til forfatteren Axel Lundegård skrev han i den: " Portrætter af forfatteren som gammel kone" . Da bogen blev publiceret på foråret 1901 fik også den en blandet modtagelse.
Også her påvirker forfatterens eget liv hændelserne i bogen: Folke Filbyter tror sig have tabt evnen til at elske men så træffer han en dværgeprinsesse han gifter sig med. Hun er altid glad og får husholdningen til at leve op. Årene går og Folke bliver en storbonde med tre børn. Han må tage hånd hvis sin sønnesøn men barnet røves af en præst og når Folke til sidst finder ham igen har den voksne sønnesøn kun foragt for sin farfar. Folke Filbyter dør, opgivet af alle undtagen af gårdens slaver. 1907 kom yderligere en bog om folkungerne , Bjälboarvet . Bogen udspilles i 1200-tallet og kampene mellem Birger jarls sønner Valdemar og Magnus . Heidenstam havde også til hensigt at skrive en tredje del om Nyköpings gæstebud men dette blev aldrig realiseret.
Denne skolebog i geografi blev en stor fremgang og de to som stod bag forslaget om en populær skolebog, Fridtjuv Bjerg og Alfred Dalin , ønskede at forlaget skulle udgive en tilsvarende bog om svensk historie, Svenskarna og deres høvdinger . Opgaven gik til Heidenstam som viste sig at være håndterbar i arbejdet med denne bestillingsbog. Bjerge og Dalin satte effektivt stop for alle forsøg at romantisere og fantasere; Heidenstam følte ligesom Lagerlöf at det var umuligt at integrere hele skolematerialet i en litterær tekst. Gedin (2006) mener at " det er en plat tekst, hvor bare fantasien ikke mangler men også Heidenstams gode humør, hans legesyghed og sommetider overrraskende frækhed. ". Bogen blev Heidenstams sidste fortællende prosaværk, og efter Nye digte var hans offentlige forfatterskab i princippet afsluttet.
Da mange af " 90'erne" og de svenske kulturpersonlighed bevægede sig i de samme kredse var det naturligt at de lærte hinanden at kende. To af de relationer som mest påvirkede Heidenstam menes at være med Gustaf Fröding og August Strindberg. Disse var tidvis gode venner af Heidenstam, men relationerne til både Fröding og Strindberg gik dog i bølger da de ikke kun var kreative kollegaer uden også konkurrenter med forskellig baggrund og livsanskuelse.
Fröding og Verner von Heidenstam, klædt i togaer 1896.
I året 1891 debuterede Gustaf Fröding med digtsamlingen Guitarr og trækharmonika og mødtes af positiv kritik. Fröding beundrede Heidenstam men det tog lang tid indtil efteråret 1894 inden han tog kontakt til Heidenstam via breve: " I ved jo at jeg holder af Jer mere end alle andre svenske forfattere" . Heidenstam inviterede Fröding og hans søster Cecilia at medvirke ved brylluppet på den Blå Jomfru om sommeren i 1896.
Senere samme sommer sammentraf Fröding med Heidenstam og hans omgangskreds, blandt andet Birger Mörner , J.A.G. Acke og Albert Engström som tilbragte sommeren ude i Sandhavn. Frödings forlægger Albert Bonnier havde skrevet til ham og spurgt hvis ikke Fröding ville overveje at stryge nogle rækker i digtet En morgendrøm som skulle indgå i hans kommende digtsamling Sprøjt og flige , eftersom det i poetisk form skildrer et samleje. I Sandhavn havde Fröding med sig korrekturen. Heidenstam og de andre anmodede Fröding at stå fast og ikke få strøget noget. En aften læste Heidenstam højt En morgendrøm for vennerne. Støtten fra vennerne gav Fröding mod ikke at få strøget noget, da han sendte korrekturen ind til forlaget henviste han udtrykkelig til Heidenstam for at lade alt stå tilbage. I månedsskiftet september-oktober blev publiceret digtsamlingen og den udløste en stressende pressedebat som blev rettet både mod Fröding og forlæggeren. Den 9 oktober blev Fröding anklaget.
Det mest mærkelige de følgende uger er Heidenstams forsøg at distancere sig fra Fröding. En af de aviser som kollapsede mod publiceringen var Aftonbladet som trods det alvorlige toneleje skrev at Fröding var " Sveriges största nulevende og digtende skjald" mens de som har tilrådet publicering var " gudommeligheder af lavere rang" . Denne degradering synes Heidenstam at have taget på den højeste alvor og i breve til venner begrænser han sin egen indsats at give råd til Fröding til et minimum, han til og med angrer at han ikke frarådet trykning. " Endeligt kendte jeg mig også såret af Aftonbladets nye rangfølge og har aldrig korrekt forstået svenskernes overtroiske afgudsdyrkelse for de slidte gangklæders poesi. ". I andre breve skrev han at Fröding helt enkelt er en dårlig forfatter. Ved rettergangen blev Fröding frikendt.
I slutningen af 1898 blev Fröding indtaget på Upsala mentalsygehuse og Heidenstam og Birger Mörner tog på sig ansvaret for at betale hvad det kostede. Heidenstam så også på at på foråret 1899 samle sammen 1.100 kroner som ham sendte til søsteren Cecilia Fröding. Da Fröding 1906 var bosat på et sygehjem i Stockholm besøgte Heidenstam ham der. Ved Frödings begravelse i Klar kirke i Stockholm den 12 februar 1911 blev Heidenstams digt Gustaf Frödings jordefærd af Orphei Drängar fremført i en tonesætning af Hugo Alfvén .
Forholdet med Strindberg skulle forblive problematisk. Da Valfart og vandreveje havde udkommet i 1888 sendte Heidenstam et eksemplar til Strindberg, da bosat i Danmark. " Hvordan din bog bliver modtaget kan jeg ikke profetere. " Altid kan denne "dupere" nogle kritikere ved at være "mystisk-dæmonisk" men det beror på konjunkturerne, svarede Strindberg. I takt med at Heidenstams debutbog blev hyldet af kritikerne var Strindberg stadig mere bekymret tilovers at han var at blive vundet af Heidenstam og begyndt lige ved at bagtale Heidenstam. Heidenstam var også begyndt at kritisere den naturalistiske litteratur, en genre hvor Strindberg var den ledende forfatter og dramatikeren ( Frøken Julie , Fadren ). I et brev til forfatteren Ola Hansson anklagede han Heidenstam for plagiater. Heidenstam fortsatte med at skrive breve til Strindberg som dog svarede køligt eller rent sagt forulempende. Til sidst ophørte Strindberg at svare på breve. Heidenstam sendte et sidste brev i marts 1890 uden at få svar.
På Heidenstams 50-årsdag 1909 var Heidenstam blevet hyldet på forskellige måder i pressen, blandt andet af Aftonbladet som skrev Heidenstam som national skjald" . På foråret 1910 begyndte Strindberg at skrive en serie artikler i Afton-Tidningen hvor han gik til angreb mod 90'erne: Heidenstam, Levertin og Ellen Key og slog vildt omkring sig; han kaldte Heidenstams digtning for smørelse," ... vi fingo ikke kun en højtidelig sludder-æstetik, men også en poesi som vi har læst som børn, med pjunk og pjåsk, Weltschmerz og falsk tuberkulose, ikke et sporlivsglæde eller mannakraft. " og insinueret at en af Heidenstams kritikere er blevet myrdet (Afton-Tidningen 11 juni 1910) [26 ] . Strindbergs felttogplan kunne virke uklar og inkonsekvent men på et par punkter var formålet meget tydeligt: han knyttede 90-tagelistene til det etablerede landadel-Sverige og han mente at de havde placeret sig selv i centrum af et kanoniseret billede af den svenske litteratur og tiet ihjel mere argumenterende, realistiske og åbenmundede digtere, først og fremmest Strindberg selv.
I følgende artikler gik Strindberg til angreb mod monarkiet , det Dramatiske teater , Svenske Akademin og militær oprustning. Mens kampagnen vækkede stærk modvilje i det borgerlige pres vandt han støtte i socialdemokratiske aviser, kaldtes " landets største nationale digter" og en stor nyskaber. Så efterhånden foreslog en arbejder en nationalindsamling for Strindberg som kompensation for det udeblevne Nobelprisen . Debatten blev politiseret da den radikale Strindberg blev stillet mod den påstået den konservative Heidenstam, en vinkel som var blevet etableret længe inden Heidenstam selv gav sig ind i debatten. [19 ] Skjalden kommenterede i et brev at "man svarer ikke en drukkenbolt som råber trusler til en" og overlod debatten til det Svenske Dagblads konservative kulturredaktør Fredrik Böök . Som konservativ havde Böök svært ved at fremhæve Heidenstams radikalisme. Böök selv blev også en af Strindbergs skydeskiver. Også politologen og højrerigsdagsmanden Rudolf Kjellén beskrev Strindberg som "en ligadreng" og hævdede at han har krænket nationens sjæl, mens Heidenstam og Sven Hedin - yderligere en af Strindbergs fremmeste skydeskiver - stod for det ridderlige og dristige i svensk kultur.
Det tog lang tid indtil februar 1911 inden Heidenstam selv indledte en artikelserie for at forsvare sig. Hans artikler synes at bekræfte at han hørte til den konservative lejr, eftersom han skriver at Strindberg " digter for slaver" . De yngste forfattere, Ludvig Nordström , Hans Larsson og andre, tog stilling for Strindberg og i en artikel kaldte Hjalmar Branting Heidenstam for "antisocialist". [27 ] .
Ifølge Gedin (2006) blev resultatet af Strindbergsfejden at Strindberg kunne gentage sin position som Sveriges nationalskjald mens Heidenstam blev detroniseret til en højres galjonsfigur. Hos konservative som Fredrik Böök og Sven Hedin var hans stilling grundmuret mens han blandt de unge forfattere ansås som passé.
Heidenstam havde svært ved at beholde relationen til de kvinder han forelskede sig i og var gift tre gange selvom han, først og fremmest af økonomiske årsager, ikke ville binde sig i ægteskaber. Første ægteskab blev i 1880 og efter følgen Olga Wiberg og Greta Sjöberg indgået med Emilia Ugle. Ud over disse forhold havde han et længre forhold med Ellen Belfrage som fødte hans søn, samt med Kate Bang , med hvilken han delte sine sidsterne 20 år.
Heidenstam, hans hustru Emilia Ugle og hans mor Magda, fotograferede i Kristiania i 1882
1864 havde familien Heidenstam lært familien Ugle at kende at kende ved en ferie i Marstrand . Emilia Ugle (født i 1856 i Marstrand) [29 ] var flyttet til Stockholm og da han vendte tilbage hjem efter sin udlandsrejse i 1878 blev han meget vild i hende. Efter et intensivt besøg fra Heidenstams side afbrød hun forlovelsen med en ingeniør og forklarede for sine forældre at hun ville gifte sig med von Heidenstam. Hendes forældre var kraftige imod idéen og Nils Gustaf von Heidenstam mente at hans søn var både umoden og uduelig i største offentlighed. I august 1880 tillod forældrene bryllupper som blev afholdt i det heidenstamske hjem den 20 oktober.
Efter debutten var Heidenstam en ofte set gæst i Stockholms litterære saloner. I maj 1888 traf han den knapt 25-årige Ellen Belfrage. Heidenstam blev lynforelsket men det kunne ikke meget tid for de to træffes. Inden han rejste udenlands med sin hustru Emilia sendte han Ellen et kærlighedsdigt. Næste sommer befandt hun sig i Danmark på et vævskursus og i august kom Heidenstam derhen og de to tog ind på hotel. I april 1890 blev de mødtes på nyt da Heidenstam besøgte Stockholm nogle dage. Derefter varede det over et år inden de mødtes igen; i juli 1891 befandt Ellen Belfrage sig på en husholdningsskole nær Omberg hvor Heidenstam besøgte hende.
Mødet resulterede i at hun blev gravid. På efteråret 1891 rejste hun til Rouen i Frankrig og den 31 marts 1892 blev født Nils. [19 ] Heidenstam, som jo fortsat var gift, var ikke klar til at tage noget ansvar ud over at betale et årligt beløb for sønnen, 500 kroner. Ellen Belfrage og sønnen bosatte sig så efterhånden i Göteborg hvor Nils måtte vokse op. Igennem Ellen Key holdt sig Heidenstam underrettet om sønnen men det tog lang tid indtil 1909 inden de mødtes. Nils blev ingeniør og opfinder og Heidenstam hjalp ham med penge. Ellen giftede sig aldrig og døde i 1944. Sonen Nils døde barnløs i 1984.
Efter brylluppet på Blå Jomfruen er bryllupsparret og nogen af gæsterne blevet fotograferet i Oskarshamn. Fra venstre: Kritikeren Edvard Alkman , maleren Gustaf Ankarcrona , forfatteren Gustaf Fröding , Heidenstams unge hustru Olga Wiberg, Heidenstam selv. Sidden: Cecilia Fröding og kunstneren Albert Engström .
I oktober 1893 adskilte sig Heidenstam fra sin første hustru Emilia. Om sommeren samme år indledte han en forretning med den da 19-årige Olga Mathilda Wiberg (1874-1951), født i Göteborg [32 ] . Han havde boet ensom ude i Sandhavn og været nabo til familien Wiberg, hvor faderen var fængselsdirektør. Heidenstam og Olga havde held med at snige sig til hemmelige møder under sommeren og da Heidenstam flyttede tilbage til Stockholm på efteråret fortsatte de forholdet, mere eller mindre åbent. I oktober blev Heidenstams skilsmisse fra Emilia klar men i breve til deres ven Oscar Levertin gjorde han klart at et nyt ægteskab ikke kunne komme på spørgsmål; dertil er hans økonomi alt for anstrengt.
Heidenstam og Olga Wiberg gav sig ofte ud på rejser og åbenbart har de været meget vilde i hinanden. I hans anden digtsamling Dikter handler flere af digtene om hende. Inden arbejdet med Karolinerna kører Heidenstam bort ind i et langt studierejseforår 1896 med Olga og et forklæde, Signe Hansen, senere gift med bankieren Ernest Thiel . Rejsen går til Italien og så til Bender i Det Osmanniske Rige og derfra til Poltava , Moskva og Sankt Petersburg. Selvom Thiel forsynet selskabet med en stor rejsekasse telegraferede Heidenstam hele tiden efter flere penge eftersom han købte møbler og smykker for pengene.
Efter hjemkomsten var Heidenstam fortsat uvillig at gifte sig med Olga Wiberg; han hævdede vare tvunget at gardere sig inden en fremtidig skilsmisse som skulle kunne koste ham mindst 20.000 kroner. På den anden side led Olga Wiberg sladderen af og rygterne om hende og Heidenstam. Endnu en gang stillede op Thiel og skænkede 25.000 kroner til Wiberg på hendes fødselsdag. Dermed fandtes længre forhindringer for ægteskaber ikke. Brylluppet blev et af de mest omtalte på sin tid. Den 28 juli 1896 blev de viet på øen Blå Jungfrun i Kalmarsund [19 ] i tilstedeværelse af Heidenstams kunstnervenner: digteren Gustaf Fröding , forfatterne Birger Mörner og Per Hallström , journalisterne Edvard Alkman og Karl Wåhlin , teaterkritikeren Pehr Gustaf Staaff , kunstnerne Albert Engström , J.A.G. Acke og Gustaf Ankarcrona . Efter vielseceremonien klædte alle gæster om til togaer og laurbærkranse . Fröding udbringte en skål for Heidenstam som " Sveriges störste nulevende digter" og Heidenstam en skål for Fröding som " Sveriges mest populær nulevende digter" .
Denne periode blev også Heidenstams mest kreative med bøger som Dikter , Karolinerna , Sankt Göran og dragen , Heliga Birgittas pilgrimsfærd , Et folk samt Skogen suser . Parret deltog i Stockholms selskabsliv og Heidenstam engagerede sig i Frisinnade klubben og Utile Dulci . I juli 1899 købte han storslået parcelhus i italiensk stille i Djursholm uden for Stockholm (den nuværende Björkebergavägen). Der levede de et par år frem til 1901 da noget hændte mellem de to som gjorde Heidenstam såret og hævnlysten. [19 ] Formodentligt mente Heidenstam at kunne være bedraget af sin hustru og de to separerede. Han skrev et stykke, Spinnrocken , som blev inspireret af de virkelige hændelser men hans forlæggere, Karl Otto Bonnier, afviste stykket.
På foråret 1902 levede Heidenstam ensom i sit parcelhus. I april 1903 blev de adskilt. Olga giftede sig senere om sig i Danmark og synes aldrig at have haft nogen kontakt til Heidenstam derefter. Hun døde i 1951 ved 77 års alder.
Greta Sjöberg omkring 1903
I nærheden af Heidenstams parcelhus i Djursholm boede bataljonsveterinær Otto Sjöberg med hustru og tre døtre. Heidenstam blev vild i den ældste datter Margareta ("Greta") og da de tre søskende besøgte hans parcelhus på foråret 1902 havde Heidenstam held med at stjæle sig et kys fra den 16-årige Greta. [19 ] Efter en biografi af hendes datter Karin Österling skete samme forår yderligere en sag da Greta ensom besøgte hans parcelhus:" "Verner førførde henne på isbjørnetæppen"". I sommeren var Greta på konfirmationslæsning i Småland men Heidenstam sendte breve og postkort til hende. På efteråret fik Greta lov at uden forklæde tage klaverlektioner inde i Stockholm men i stedet blev anvendt tiden for hemmelige møder med Heidenstam. Det hele blev dog afsløret snart og Otto Sjöberg krævede at Heidenstam skulle gifte sig med hende. Den 12 oktober 1903 giftede den 44-årige Heidenstam sig for tredje gang, nu med den 17-årige Greta Sjöberg.
Efter brylluppet flyttede parret ind der og mens Heidenstam satte i gang at skrive Folke Filbyter og siden Bjälboarvet tog hans hustruansvaret for at lave i orden den forvildede park og haven. I månedsskiftet september-oktober 1904 fødte hun sønnen Dag som døde ved fødslen. Han er begravet på Örberga kirkegård .
På gården fandtes høns, heste, grise, ænder og frugttræer som må passes. Sommetider kørte parret til Paris eller Stockholm eller tog imod gæster. I året 1906 skete en hændelse som gjorde Heidenstam meget skuffet over sin hustru. Ifølge Österling (1989) fik Greta besøg af en ungdomskærlighed som mere eller mindre voldtog hende på et hotel i Vadstena. [36 ] Ifølge Gedin (2006) rejste hun til Kristiania og der tog de to ind på hotel som ægte par. [37 ] . Utilsigtet hvad der hændte tog Heidenstam meget dårligt ved sig af hændelsen og besluttede at de to skulle adskilles. Skilsmissen gik igennem i juli 1906 [38 ] og Greta tog sit pigenavn tilbage. Hun boede nogle uger i en hytte på byggegrunden men blev så efterhånden tilgivet. Samlivet blev genoptaget selvom producenterne forblev juridisk skildte. Heidenstam præsenterede hende længe for omgivelsen som sin husforstanderinde.
Heidenstam var dog fortsat jaloux og bevogtet hvis nogen viste et mere end høflig interesse for Greta. Hun blev mere og mere ulykkelig og har ved i det mindste noget tilfælde forsøgt at tage livet af sig, det viser bevarede breve. Ifølge Gedin (2006) var Greta utro med havekarlen Gerhard og dette forårsagede den definitive separation i 1916. [39 ] Ifølge Österling (1989) beroede brydningen på at Heidenstam i januar 1916 truffet en ny kvinde, dansk Kate Bang. [40 ] Heidenstam gik med på et generøst økonomisk opgør. Da han senere fik nobelprisen i litteratur overlod han den halve prissum til Greta. Om sommeren 1916 giftede sig hun om sig med forfatteren Anders Österling . Greta Österling døde i 1966.
I januar 1916 rejste Heidenstam ensom til Mössebergs vandkuranstalt uden for Falköping . Der fandtes en 24-årig dansker, Kate Bang , med sine to børn og Heidenstam blev hurtigt vild i hende. Kate Bang kom fra en formugende familie, hendes fader var engroshandler, og hun var gift, skønt separeret, fra sin mage, advokaten Otto Bang. Heidenstam og Kate Bang opdagede hurtigt at de havde fælles interesser og Heidenstam blev hurtigt meget forelsket i hende. Da hun befandt sig i Danmark brevvekslede de næsten dagligt.
Övralid 2009.
1918 solgtes Naddö til godsejer K. G. Hedmark [41 ] , men Heidenstam og Kate levede sammen, på somrene på Odinshøj ved Aalsgaarde ved Øresund , på vintrene på forskellige lånte slotte eller på rejse, gerne i Italien og ved den franske Rivieran . Bang adskilte sig fra sin mage i 1917 men af forskellige grunde giftede Kate Bang og Heidenstam sig aldrig. Han var uvillig at flytte tilbage permanent til Sverige og forsøgte at købe Odinshøj men dette var ikke til salg. På efteråret 1923 købte Heidenstam en bondegård nord for Motala, Övra Lid , og tegnede selv en ny boligejendom som stod klart for indflytning på efteråret 1925. For Bangs to børn blev Heidenstam bedstefar og alle fire kunne gøre dagsudflugter til Heidenstams elskede Tiveden eller Olshammar.
På Övralid havde Heidenstam sørget for både et bibliotek og et arbejdsværelse men han led af skrivekrampe. Hans forsøg på at skrive sin memoirer blev kun nogle få kapitler og i øvrigt skrev han kun nogle få digte. I den postume digtsamling er Sidste digte de fleste digte skrevne før 1915.
Under anden halvdel af 1800-tallet spredtes i Europas lande en voksende interesse for den egne nation. Denne bevægelse kom til Sverige i 1890'erne og omfattede især en stor interesse for svensk kultur og natur. 1885 blev Svenske Turistföreningen grundlagt, i 1891 blev Skansen i Stockholm åbnet, i 1893 begyndte man at fejre det Svenske flags dag . Ved århundredeskiftet var denne nationale tanke kommet til at gennemsyre hele samfundet og blev omfattet af alle grupper. Også Heidenstam omfattede denne overideologi. I sit programskrift Renaissance havde han påstået at naturalismen ikke passede "det svenske lynne". Mens hans første digtsamling var påvirket af hans rejser udenlands er det i hans anden samling, Dikter , det svenske landskab som står i centrum. Digtsamlingen indledes med Tiveden hvor han hyldede den egne hjemstavn.
Det er bedre af en hæmner nås
end til intet se årene førrinne,
det er bedre at hele vores folk går til
og gårde og byer brænde.
Det er stoltere turde sit terningekast,
end aftage med slukkendes lave.
Det er skønnere lyss til en streng som brast,
end aldrig at spænde en bue.
Heidenstam så sig selv som en anfører for et fosterlandsk program med mål at påvirke kulturlivet i Sverige. Han var med og grundlagde Sveriges forfatterforening i 1893. 1895 gav han sig ind i et projekt for at starte en dagsavis, " et organ for de dannede klasser samt for videnskab og kunst" . Han mente at der manglede en kvalitetsavis som gav udtryk for den nationale tanke hvor 90'erne kunne publicere sig. Planerne blev stadig mere avancerede og med hjælp af Signe Hansen fik man bankieren Ernest Thiel til at bidrage med 100.000 kroner for at købe en dagsavis på falderebet, Svenska Dagbladet . Heidenstam blev dog så efterhånden stadig mere utilfreds med avisen eftersom den ikke blev udviklet i den retning han havde tænkt.
Foreningen samlede Stockholms liberale og der var først og fremmest medlemmer af foreningen som kom til at grundlægge det Liberale samlingsparti som kom i regeringen i 1905. På dette tidspunkt var det fremmeste diskussionsemne den almene stemmeret og Heidenstam skrev flere artikler til forsvar for almen og lig stemmeret.
Heidenstam mente at hver svensker havde lige stor ret til sit land og at eksisterende sociale forskelle var en hindring for at forene nationen til et folk. På dagen for andetkammervalget 1899 publicerede Heidenstam i Svenska Dagbladet digtcyklussen Et folk . Digtet Sverige blev senere komponeret af Wilhelm Stenhammar : " Sverige, Sverige, Sverige fosterlande / forår længsels bygd, vores hjem på jorden" . Det tredje digt, Medborgarsång , er politisk og Heidenstam skriver om stemmeretten: " Det er skam, det er plet på Sveriges banner / at borgerret hedder penge. ".
Den 7 juni forklarede Stortinget at unionen var opløst. Den 18 juni skrev Heidenstam i Svenska Dagbladet at han så nordmændene som et forbillede og gav samtidigt en støvle til de konservative kræfter som ville holde men ved unionen. På efteråret samme år holdt han en tale til Lunds studerende hvor han afviste svensk dominans over dens nabolande men hyldede Sverige for den fredsvilje og selvbeherskelse som blev vist ved unionsopløsningen. De nærmeste år kom Heidenstam at holde mange taler rettede til studenterorganisationer og ungdomsmøder hvor han anmodede de unge til at tage sit ansvar for at forandre Sverige i positiv retning.
Heidenstam havde i løbet af årene efter århundredeskiftet dyrket billedet af sig selv som en mand stående uøvede klasse- og interessekløfter, samt politiske skænderier, men efter generalstrejken 1909 og Strindbergs angreb på ham i Strindbergsfejden 1910-11 kom nationalskjalden til at drives mod en mere paternalistisk konservativ holdning. Respekten for det forgangne og det velordnede kom til at dominere over tiltroen indtil en fremtid med fælles demokratiske projekter. I sit svar på Strindbergs angreb havde Heidenstam stemplet både Strindberg og arbejderbevægelsen som "proletarfilosofiske" kræfter som byggede på misundelse og tarvelig foragt for kulturen, fornuften og retfærdigheden. 1911 kom skriftet Proletärfilosofiens opløsning og fald , et bittert og ironisk opgør med Strindberg. [46 ] Strindberg gik sejrende ud af kampen. I de nærmeste år tiltog både konflikterne omkring de militære spørgsmål, uroen for russisk spionage og spændingerne omkring spørgsmålet om stemmeret og demokrati; alt dette kom til at eksplodere under Borggårdkrisen i begyndelsen af 1914, da kongen og Højrepartiet gjorde et bevidst forsøg at hævde den personlige kongemagt mod rigsdagen og demokratiet. Heidenstam var på dette tidspunkt relativt tæt på knyttet til kredsen omkring kongen og blev set af konservative i hele landet som en national profet. Borggårdtalen blev godt nok skrevet af Sven Hedin og løjtnant Carl Bennedich men Jan Olof Olsson har påpeget [47 ] at dens formuleringer havde været utænkelige uden Heidenstam; hans betoning af den udvalgte konge eller helten som samler sit folk omkring sig og leder det igennem store hændelser havde sat aftryk. Hans digt Åkallan og løfte blev opfattet på dette tidspunkt ofte som en bøn om en fornyet krig - efter hundrede års fred, som formodedes at have virket slappende - som skulle fjerne ubetydelighed og interne konflikter ud af folket, en gestus for at vove alt eller et rensende offer igennem en katastrofe som ved Poltava. Både æren og nederlaget synes at have været aktuelle i Heidenstams hoved i 1914, men de fleste royalister opfattede først og fremmest det ærofulde i en sejrrig krig som skulle knuse Rusland; derefter skulle man slå de truende kræfter tilbage inden for landet, det vil sige arbejderbevægelsen.
Heidenstam afholdte sig dog fra at trække disse konsekvenser fuldt ud; i en artikel "Krigets gåta" i begyndelsen af 1915 opholdt sig han mindre ved krigens glans og ære end ved dens omstyrtende af det indgroede og arvede. Fredrik Böök som var mere aktiv i spørgsmålene omkring aktivisme og koncentration af magten til kongen, og som på dette tidspunkt troede på en national genfødelse, noterede med en tone af skuffelsen Heidenstams forsigtighed i sin biografi 30 år senere.
Fra Første Verdenskrig og fremad findes der flere udtalelser af Heidenstam som viser at han var politisk konservativ, endnu mere sådan efter 1920. I krigen støttede han centralmagterne og han tog det tyske sammenbrud meget hårdt. Fra tiden efter krigen findes der mange breve hvor han udtrykker sin frygt for bolsjevismen , og dens påståede ambitioner at erobre verden. I et brev til Sven Hedin 1921 gjorde han også en kobling mellem bolsjevismen og jødedommen , samt udtrykte sig på en måde som kan klassificeres som antisemitisk : " Man forbavser. Hvad have alle disse asiater med os at gøre? Hvor meget friskere skulle luften ikke være over Europa, hvis vi var sluppet dem. " Udtalelser af Heidenstam som kan tolkes som antisemitisme er dog relativt få selvom han følte en stor beundring for Benito Mussolini ; om denne beundring også gjaldt fascismen som ideologien er uklar.
" Jeg vidste at Tysklands øjeblik skulle komme og hilser nu nationens opvågning. " I et interview med den tyske avis Berliner Lokalanzeiger sagde Heidenstam: " Min mening er nu som før, at det nye Tyskland igennem sin sejrrige kamp mod bolsjevismen har den kommunistiske bølge bragt i Europa at stagnere og derigennem - som vi håber - reddet den europæiske civilisation. " I Tyskland var Heidenstam en populær forfatter; han blev udnævnt til æresdoktor ved universitetet i Heidelberg i 1936. 1935 blev Övralid besøgt af Hitlers stedfortræder Rudolf Hess .
I begyndelsen af 1930'erne udviklede Heidenstam demens , som blandt andet tog sig slags mistænksomhed, pludselige vredeudbrud og problemer at finde det rigtige ord. Efter sin 75-årsdag 1934 blev han stadig værre, han led af angst og hallucinationer, havde brug for hjælp med alt og kunne ikke skrive breve eller tale om hvad klokken var. Han døde klokken 03.50 den 20 maj 1940 på Övralid .
Ved sin død efterlod Heidenstam 450.000 kroner. Heidenstams testamente fra 1933 slog fast at Övralid skulle arves af Kate Bang. Heidenstam havde en meget begrænset omgangskreds de sidste år af deres liv, herunder opdagelsesrejsende Sven Hedin , dennes søstre, arkæologen Otto Frödin , landshøvding Eric Trolles hustru Alice Trolle og grevinden Fanny Wiliamowitz. Gedin (2006) mener at disse personer i fællesskab organiserede et svindleri så Bang ikke skulle få lov at arve noget udvendig i stedet skulle Övralid blive et nationalmonument over Heidenstam. Frödin havde held med at få Heidenstam til at ændre sit testamente så alt skulle gå til en stiftelse. Da Bang sommeren 1937 befandt sig i Danmark fik hun et brev med Heidenstam som afsendere hvor denne afsluttede forholdet. Både brevets indhold og komposition viser at der ikke kan være blevet skrevet af den demente Heidenstam. Da hun forsøgte at vende tilbage til Övralid var Heidenstam rejst bort. Det sidste testamente er underskreven oktober 1937 når Heidenstam må have været alvorligt dement og uduelig at forstå hvad han undertegnede. Da litteraturhistorikeren Fredrik Böök besøgte Övralid i august 1937 havde han ikke kunnet få nogen kontakt til Heidenstam.
Heidenstams gravsted, på en terrasse ved Övralid.
Heidenstam døde den 20 maj 1940. Officiant ved begravelsen var biskop Tor Andræ . Heidenstam havde inden sin demens haft tid til at planlægge sin begravelse og ville blive begraven under en stenblok sydøstfor huset ved skovkanten. Dette blev ikke tilfældet uden Frödin så på at flytte gravpladsen. Han ordnede også så støvet af Heidenstams mor Magdalena også blev bisat der, selvom hun udtrykkelig ville hvile på Stockholms norra begravelsessted . På Övralid hviler også Heidenstams første hustru Emilia Ugle, afdød i 1938.
Efter Heidenstams bortgang togs efterladenskabet om hånd af to bobestyrere - Frödin selv og en ven af ham, Alvar Elmström, som derigennem fik legal ret til til at disponere over dødsboet . Da stiftelsen skulle konstitueres i 1941 var tanken at Sven Hedin skulle blive ordfører men eftersom der fandtes en aldersgrænse på 75 år blev i stedet Fredrik Böök stiftelsens ordfører. Böök opdagede snart at der fandtes en konflikt mellem Kate Bang og Frödin, at Frödin i sin egenskab af bobestyrer havde beriget sig og at han havde hyret en privatdetektiv for at kunne tilsvnine Bang. Frödin blev i 1941 afsat fra posten som stiftelsens sekretær men kunne sidde tilbage i ledelsen som medlem. De følgende år blev karakteriseret af konstante interne kampe inden for ledelsen. Den første Øvralidpris kunne uddeles i 1945 til forfatteren Bertil Malmberg .
1941 blev memoirerne publiceret Da kastanjerne blomstrede samt en samling aforismer, Tankar og udkast . 1942 blev Sidste digte og publiceret følgende år Heidenstams samlede værk i 23 bind. Desuden skrev Böök en biografi om Heidenstam og Kate skrev en egen mindebog om sin tid med Heidenstam. Heidenstams brev har på senere år publiceret i udvalg; hans korrespondens, både med andre forfattere, kunstnere, venner, fruer, politikere og andre var i lighed med Strindbergs meget livlig og ofte velformulerede men i lang tid kun tilgængelige for forskere.
Heidenstam blev forlenet den nystiftede Goethemedaljen i forbindelse med af Goethefestlighederne i Frankfurt am Main den 28 august 1932.
Från Col di Tenda till Blocksberg : reseskizzer. Stockholm: Bonnier. 1888. Libris 18150847. http://hdl.handle.net/2077/53368
1888 - Valfart og vandreår
Endymion. Stockholm: Bonnier. 1889. Libris 13434646. http://hdl.handle.net/2077/53958
1889 - Renaissance
1890 - Pepitas bryllupper
Hans Alienus D. 1. Stockholm: Bonnier. 1892. Libris 22093218. http://hdl.handle.net/2077/54638
Hans Alienus D. 2. Stockholm: Bonnier. 1892. Libris 22093217. http://hdl.handle.net/2077/54637
Hans Alienus D. 3. Stockholm: Bonnier. 1892. Libris 22093213. http://hdl.handle.net/2077/54636
1895 - Dikter
1897 - Karolinerna
1901 - Heliga Birgittas pilgrimsfærd
1905 - Folkungaträdet: Folke Filbyter
1907 - Folkungaträdet: Bjälboarvet
1908 - Svenskarna og deres høvdinger
1915 - Nye digte
1941 - Da kastanjerne blomstrede er en ufuldendt selvbiografi, postum udgivet i 1941 som et udkast. Denne skildring af Heidenstams barndom i Olshammar er en samling brudstykker af en tid som flytning.
Komponerede værker
Af komponister som har komponeret digte af Heidenstam, udmærker sig blandt andre Wilhelm Stenhammar , Wilhelm Peterson-Berger , Hugo Alfvén og Ture Rangström .
I dette digtværk indgår blandt andet sangen Sverige . I opus 7 fra 1893-95 komponerede Stenhammar Syv digte ud af Ensamhetens tanker af Heidenstam. I opus 26 finder man Nær igennem rummet vindueskorsets skygge og Hvorfor til ro så brat fra 1908, og opus 37 fra 1918 udgøres af Nummer fire dikter af Verner von Heidenstam ( Jutta kommer til Folkungarna , I ahornens skumring , Månljuset og Var jeg et lille barn).
Hugo Alfvén skrev skuespilmusik til Heidenstams Spåmannen i året 1912. Peterson-Berger komponerede i året 1913 Gullebarns vuggeviser for sangstemme og klaver, og Höstsång , ligeledes for sangstemme og klaver. Rangsstrøm komponerede digtet Vi mennesker i året 1924.
Den svenske neofolk-gruppe Solblot har komponeret værker ud af "Dikter" (1895), "Etfolk" (1902) og "Nya Dikter" (1915); blandt andet Medborgarsång , Åkallan og løfte , En dag og Himladrottningens billede i Heda .
Æresmedlem ved Sødermanlands-Nerikes nation
Æresdoktor i Stockholm 1909
De Nios stor pris 1916
Nobelprisen i litteratur 1916 . Prisen på 134.610 kroner og 50 øre blev kvitteret ud først den 1 juni 1917 på grund af verdensurolighederne.
^ [ a b ] Staffan Björck. "Verner von Heidenstam". Nationalencyklopedin. Bokförlaget Bra böcker AB, Höganäs. http://www.ne.se/uppslagsverk/encyklopedi/l%C3%A5ng/verner-von-heidenstam. Läst 28 november 2015.
^ Ronny Ambjörnsson , "Där barn vi lekt", Dagens Nyheter 7 juli 2006 ( link)
^ Gedin (2006), s. 17-32
^ Gedin (2006), s. 32-40
^ Sohrabi, Bahram (2005) (på engelska). Early Swedish Travelers to Persia. "38". sid. 631-660.
^ Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk opslagsbog . Malmö: Svensk Uppslagsbok ABs forlag bandt 12 s. 920.
^ Gedin (2006), s. 61-69
^ Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk opslagsbog . Malmö: Svensk Uppslagsbok ABs forlag bandt 12 s. 920-21.
^ Gedin (2006), s. 100-115
^ Gedin (2006), s. 69-76
^ Gedin (2006), s. 128-137
^ Gedin (2006), s. 140-143
^ Gedin (2006), s. 144-150
^ Gedin (2006), s. 216-223
^ Gedin (2006), s. 237-251
^ Gedin (2006), s. 252-259
^ Gedin (2006), s. 477-485
^ Gedin (2006), s. 507-509
^ [ a b c d er f g ] Andreas Nyblom. "hämtdatum=28 november 2015 Superkändisen Heidenstam". Populär Historia. http://www.popularhistoria.se/artiklar/superkandisen-heidenstam/ hämtdatum=28 november 2015.
^ Gedin (2006), s. 344-349
^ Germund Michanek (1992). Från Frödings värld. Förlags AB Wiken. sid. 30-38. ISBN 91-7133-130-1
^ Rudén, Jan Olof (1972). Hugo Alfvéns kompositioner: käll- och verkförteckning. Publikationer / utgivna av Kungl. Musikaliska akademien, 99-0168608-3 ; 11. Stockholm: Nordiska musikförlaget. sid. 59. Libris 803279
^ Alfvén, Hugo (1949). I dur och moll: från Uppsalaåren. Stockholm. sid. 22. Libris 305409
^ Hedwall, Lennart (1973). Hugo Alfvén: en svensk tonsättares liv och verk. Stockholm: Norstedt. sid. 64. Libris 7151881. ISBN 91-1-735202-9 (inb.)
^ Gedin (2006), s. 115-119
^ Gedin (2006), s. 427-438
^ Gedin (2006), s. 438-447
^ Gedin (2006), s. 449
^ Gedin (2006), s. 53-59
^ Gedin (2006), s. 184-215
^ Sveriges befolkning 1900 , ( CD-ROM) Riksarkivet 2003
^ [ a b ] Gedin, Per I. (2011). Varför får Heidenstam inte vara den han är?: en filippik. Stockholm: Lind & Co. Libris 12027579. ISBN 978-91-7461-026-0. https://books.google.se/books?id=vcJfAgAAQBAJ&pg=PT301&lpg=PT301&dq=Sveriges+st%C3%B6rste+nu+levande+diktare&source=bl&ots=5m4thKg2Un&sig=ArJp4wNDBlzfYas7zgoMe5Wruac&hl=sv&sa=X&ved=0ahUKEwjXw8vHtbPJAhXIEiwKHVOaAgAQ6AEIJzAB#v=onepage&q=Sveriges%20st%C3%B6rste%20nu%20levande%20diktare&f=false. Läst 28 november 2015
^ Gedin (2006), s. 294-327
^ Anderson 2015, s. 90
^ Österling (1989), s. 205
^ Gedin (2006), s. 485
^ Landsarkivet i Vadstena, Örberga kirkearkiver, volumen A II a: 2 (sognebog 1902-1906), s 105
^ Gedin (2006), s. 497
^ Österling (1989), s. 242
^ Gustaf V och hans tid 1907-1918 , Erik-Lindorm 1979 ISBN 91-46-13376-3 s.502
^ Gedin (2006), s. 366-371
^ Gedin (2006), s. 385-395
^ Gedin (2006), s. 398-404
^ Gedin (2006), s. 407-412
^ Focus , Almqvist & Wiksell , 1970
^ Olsson, Jan Olof, 1914 , Stockholm 1964
^ Stenvist, Nationalskalden , 1982, s.122-23,126-27 og J-O Olsson, 1914 , 1964
^ Stenkvist (1982), s. 173-189
^ Stenkvist (1982), s. 182-203
^ Gedin (2006), s. 553-570
^ Gedin (2006), s. 592-618
^ Hvar 8 dag: illustreret magasiner , 34. årgang [3 januar 1932-30 oktober 1932], Stockholm i 1932, s. 583
^ "Heidenstam, sökresultat". Svensk musik. http://www.mic.stim.se/avd/mic/prod/micv6.nsf/docsbycodename/soekresultat?opendocument&fraga=Heidenstam&dbnr=0&Start=1&Count=20. Läst 11 november 2011.
^ "Arkiverade kopian". Arkiverad från originalet den 11 maj 2008. https://web.archive.org/web/20080511212614/http://www.solblot.se/se/music/. Läst 10 februari 2010.
^ Krønike over 20. århundrede , Bonnier Fakta forlag 1988 ISBN 91-34-50930-5 s.206
Anderson, Marianne (2015). Örberga berättar: 900 år av liv. Linköping: Ord & Bild i Vadstena. ISBN 978-91-63791307
Gedin, Per I. (2006). Verner von Heidenstam: ett liv. Stockholm: Bonnier. Libris 10136281. ISBN 91-0-011132-5
Stenkvist, Jan (1982). Nationalskalden: Heidenstam och politiken från och med 1909. Stockholm: Norstedt. Libris 7153590. ISBN 91-1-823302-3
Österling, Karin (1989). Älskade Verner!: en romantisk biografi om Heidenstam. Stockholm: Bonnier. Libris 7147721. ISBN 91-0-047650-1
Axberger, Gunnar (1959). Diktaren och elden: en Heidenstamstudie. Stockholm: Bonnier. Libris 8198152
Björck, Staffan (1946). Heidenstam och sekelskiftets Sverige: studier i hans nationella och sociala författarskap. Stockholm: Natur och kultur. Libris 11739
Björck, Staffan: Verner von Heidenstam i Svenskt biografiskt leksikon (1969-1971)
Böök, Fredrik (1945-1946). Verner von Heidenstam. Stockholm: Bonnier. Libris 8072981
Engberg, Magnus (2005). Jag förstår inte vad världen är-: Verner von Heidenstam i biografi, brev och bilder. Linköping: G. Ekström. Libris 9863343. ISBN 91-974791-1-X
Fries, Erik (1934). Religiositeten hos Verner von Heidenstam: en litteraturpsykologisk studie. Stockholm: Saietz. Libris 8207834
Gedin, Per I. (2011). Varför får Heidenstam inte vara den han är?: en filippik. Stockholm: Lind & Co. Libris 12027579. ISBN 978-91-7461-026-0
Gäster från jorden: tal på Övralid 1945-2005. Motala: Stiftelsen Övralid i samarbete med Bonnier. 2005. Libris 9882953. ISBN 91-0-010691-7
Hallengren, Anders (2002). Sunnanvinden vid åttitalets slut: Verner von Heidenstams vandringsår och Anne Charlotte Lefflers renässans. Motala: Heidenstamsällsk. Libris 8407275. ISBN 91-972378-1-7
Johansson, Anders (2012). Verner von Heidenstam, Bengt Lidforss, några tankar kring liv och dikt. Kalmar: Ängö bok och bild. Libris 13563856. ISBN 978-91-978794-9-1
Jor Finn, Ødegård Knut, Havran Jiri, red (1999). Hemma hos författare, konstnärer, kompositörer i Norden. Stockholm: Prisma. sid. 182-187. Libris 7408497. ISBN 91-518-3407-3
Josephson, Ragnar (1959). Vid Heidenstams grav: på hundraårsdagen av hans födelse. Stockholm: Natur och kultur. Libris 634042
Järnegard, Styrbjörn (2009). "En konstnärs rätta namn det är hans verk": Orienten, pilgrimen och den svenska poesin i Verner von Heidenstams Vallfart och vandringsår. Skellefteå: Norma. Libris 11329078. ISBN 9789172170889
Kamras, Hugo (1942). Den unge Heidenstam: personlighet och idéutveckling. Stockholm: Gebers. Libris 8073049
Kring Verner von Heidenstam: essayer och studier. Stockholm: Carlsson. 1993. Libris 7666144. ISBN 91-7798-567-2
Lagerkvist, Pär (1940). Verner von Heidenstam: inträdestal i Svenska akademien den 20 december 1940. Stockholm: Bonnier. Libris 1377171
Lundevall, Karl-Erik (1953) (på eng). Från åttital till nittital: om åttitalslitteraturen och Heidenstams debut och program. Stockholm. Libris 8198119
Nyblom, Andreas (2008). Ryktbarhetens ansikte: Verner von Heidenstam, medierna och personkulten i sekelskiftets Sverige. Linköping studies in arts and science, 0282-9800 ; 433. Stockholm: Atlantis. Libris 10839828. ISBN 9789173532501
Ollén, Bo (1992). Heidenstam som barnboksförfattare: om Svenskarna och deras hövdingar = Heidenstam as a children's author : on The Swedes and their chieftains. Skrifter / utgivna av Svenska barnboksinstitutet, 0347-5387 ; 46. Hedemora: Gidlund. Libris 7668561. ISBN 91-7844-201-X
Platen, Magnus von (1994). Verner von Heidenstam och Emilia Uggla: ett äktenskap. Stockholm: Fischer. Libris 7596486. ISBN 91-7054-731-9
Ranius, Allan (2002). Verner von Heidenstam: en bibliografi. Linköping: [A. Ranius]. Libris 8863549
Rydén, Per (2006). Verner & Oscar: en kärlekshistoria : Heidenstam och Levertin 1888-1906. Stockholm: Carlsson. Libris 10167281. ISBN 91-7203-786-5
Sarrimo, Cristine (2008). Heidenstams harem. Stockholm: Brutus Östlings bokförlag Symposion. Libris 10828818. ISBN 978-91-7139-805-5
Stolpe, Herman (1984). Verner von Heidenstam i liv och dikt på Djursholm: (1899-1902). Libris 10941880
Söderström, Ole (1994). Heidenstam och våra tystnader. Heidenstamsällskapets skriftserie, 99-2014775-3. Motala: Heidenstamsällsk. Libris 7796977. ISBN 91-972378-0-9
Wikimedia Commons har medier som rører ved Verner von Heidenstam .
Wikisource har originalværker forholdt sig til Verner von Heidenstam .
Kylhammar, Martin. "Heidenstam som historiker: Några reflektioner med anledning av en ny avhandling". www.kylhammar.eu. http://www.kylhammar.eu/UserFiles/File/pdf/Heidenstam%20som%20historiker.pdf.
Kylhammar, Martin. "Biografiska faktoider - Personhistoriens försanthållna felaktigheter". www.kylhammar.eu. http://www.kylhammar.eu/UserFiles/File/pdf/Biografiska%20faktoider.pdf.
Verner von Heidenstam , forfatterpræsentation i Projekt Runeberg
Verner von Heidenstam , forfatterpræsentation hos Litteraturbanken
Heidenstamselskabet
Nobelprize.org, Nobelprisen i litteratur 1916
Verner von Heidenstam i Libris
Musik til tekster af Heidenstam hos Svensk musik
Et udvalg af Verner von Heidenstams romaner kan oplades hjem fra Textalk - Klassisk svensk litteratur
Medlemmer af Det Svenske Akademi , stol 8
Johan Gabriel Oxenstierna (1786) · Esaias Tegnér (1819) · Carl Wilhelm Böttiger (1847) · Carl David af Wirsén (1879) · Verner von Heidenstam (1912) · Pär Lagerkvist (1940) · Östen Søstrand (1975) · Jesper Svenbro (2006)
• WorldCat • VIAF : 73975276 • LCCN : n81017758 • ISNI : 0000.0001 0915 8582 • GND : 119112280 • SELIBR : 60001 • SUDOC : 027575047 • BNF : cb12674694q (data) • BIBSYS : 90052185 • ULAN : 500144838 • NLA : 35184505 • NKC : jn19990003311 • BNE : XX971282 • CiNii : DA06658204 • KulturNav : 6d38da49-8a39-4b71-b8e5-35be97608d87
Nedenstående er den originale artikel Verner von Heidenstam fra den danske Wikipedia, hentet af GramTrans den 2015-01-25 06:03:36. Eventuelle ændringer i den danske original vil blive fanget igennem regelmæssige opdateringer.
Heidenstams portræt fra 1931
Carl Gustaf Verner von Heidenstam (6. juli 1859 – 20. maj 1940) var en svensk forfatter og digter og vinder af Nobelprisen i litteratur i 1916. Han var medlem af Svenska Akademin fra 1912.
Verner von Heidenstam debuterede som forfatter i 1888, med en digtsamling som brød med den da rådende svenske litterære tradition med realisme og naturalisme, for at i stedet indeholde romantik, individualisme og sensualisme. Dette blev stildannede for flere andre svenske forfattere i 1890'erne og årene derefter.
Verner von Heidenstam var gift tre gange, men alle hans ægteskaber gik i opløsning. Hans sidste livsledsager gennem 20 år var den danske forfatter Kate Bang.
Karolinerna (1897-98, historisk roman)
När kastanjerna blommade (1941, postum udg.)
Wikimedia Commons har flere filer relateret til Verner von Heidenstam
Heidenstam, Karl Gustaf Verner von i Christian Blangstrup, Salmonsens Konversationsleksikon (2. udgave, 1921)
Verner von Heidenstam hos Projekt Runeberg
BNF: cb12674694q
Oversættelsesdato: 2017-12-11 15:55:36