Humor og ironi i tværsproglige og tværkulturelle møder: Bona-fide, ikke-bona-fide og bona-fide-cum-humor i dansk og fransk — CBS Research Portal
Artiklen tager udgangspunkt i en empirisk undersøgelse af hvordan danskere og franskmænd anvender og reagerer på humor og ironi i professionelle sammenhænge. Humor er i sig selv et mangefacetteret fænomen der er beskrevet i flere sproglige og ikke sproglige discipliner, men når humor studeres som et tværsprogligt og tværkulturelt fænomen, inddrages endnu flere aspekter der kalder på andre former for belysning. Humor betragtes her først som en ikke-bona-fide sproghandling der for at være vellykket via sin semantiske og pragmatiske dobbelt(tydig)hed skal tolkes som en bona-fide-cum-humor sproghandling. Danskeres udbredte anvendelse af humor og (selv)ironi, også i faglige sammenhænge, i modsætning til franskmænds præference for ordspil, forklares sprogligt via særegenheder i det danske overfor det franske sprog, og kulturantropologisk og sociologisk via forskelle i civilisationsprocesser og ledelsesstrukturer i de to kulturer. Artiklen er således et forsøg på at slå bro mellem komparativ sprogforskning og sammenlignende lande- og kulturstudier.
Lundquist, L. (2010). Humor og ironi i tværsproglige og tværkulturelle møder: Bona-fide, ikke-bona-fide og bona-fide-cum-humor i dansk og fransk. Skandinaviske sprogstudier, 1(1), 112-131.
Lundquist, Lita. / Humor og ironi i tværsproglige og tværkulturelle møder : Bona-fide, ikke-bona-fide og bona-fide-cum-humor i dansk og fransk. In: Skandinaviske sprogstudier. 2010 ; Vol. 1, No. 1. pp. 112-131.
@article{fadc771e21b54da8a9429089ebc294fa,
title = "Humor og ironi i tv{\ae}rsproglige og tv{\ae}rkulturelle m{\o}der: Bona-fide, ikke-bona-fide og bona-fide-cum-humor i dansk og fransk",
abstract = "Artiklen tager udgangspunkt i en empirisk unders{\o}gelse af hvordan danskere og franskm{\ae}nd anvender og reagerer p{\aa} humor og ironi i professionelle sammenh{\ae}nge. Humor er i sig selv et mangefacetteret f{\ae}nomen der er beskrevet i flere sproglige og ikke sproglige discipliner, men n{\aa}r humor studeres som et tv{\ae}rsprogligt og tv{\ae}rkulturelt f{\ae}nomen, inddrages endnu flere aspekter der kalder p{\aa} andre former for belysning. Humor betragtes her f{\o}rst som en ikke-bona-fide sproghandling der for at v{\ae}re vellykket via sin semantiske og pragmatiske dobbelt(tydig)hed skal tolkes som en bona-fide-cum-humor sproghandling. Danskeres udbredte anvendelse af humor og (selv)ironi, ogs{\aa} i faglige sammenh{\ae}nge, i mods{\ae}tning til franskm{\ae}nds pr{\ae}ference for ordspil, forklares sprogligt via s{\ae}regenheder i det danske overfor det franske sprog, og kulturantropologisk og sociologisk via forskelle i civilisationsprocesser og ledelsesstrukturer i de to kulturer. Artiklen er s{\aa}ledes et fors{\o}g p{\aa} at sl{\aa} bro mellem komparativ sprogforskning og sammenlignende lande- og kulturstudier.",
Lundquist, L 2010, 'Humor og ironi i tværsproglige og tværkulturelle møder: Bona-fide, ikke-bona-fide og bona-fide-cum-humor i dansk og fransk', Skandinaviske sprogstudier, vol. 1, no. 1, pp. 112-131.
Humor og ironi i tværsproglige og tværkulturelle møder : Bona-fide, ikke-bona-fide og bona-fide-cum-humor i dansk og fransk. / Lundquist, Lita.
In: Skandinaviske sprogstudier, Vol. 1, No. 1, 2010, p. 112-131.
T1 - Humor og ironi i tværsproglige og tværkulturelle møder
T2 - Bona-fide, ikke-bona-fide og bona-fide-cum-humor i dansk og fransk
N2 - Artiklen tager udgangspunkt i en empirisk undersøgelse af hvordan danskere og franskmænd anvender og reagerer på humor og ironi i professionelle sammenhænge. Humor er i sig selv et mangefacetteret fænomen der er beskrevet i flere sproglige og ikke sproglige discipliner, men når humor studeres som et tværsprogligt og tværkulturelt fænomen, inddrages endnu flere aspekter der kalder på andre former for belysning. Humor betragtes her først som en ikke-bona-fide sproghandling der for at være vellykket via sin semantiske og pragmatiske dobbelt(tydig)hed skal tolkes som en bona-fide-cum-humor sproghandling. Danskeres udbredte anvendelse af humor og (selv)ironi, også i faglige sammenhænge, i modsætning til franskmænds præference for ordspil, forklares sprogligt via særegenheder i det danske overfor det franske sprog, og kulturantropologisk og sociologisk via forskelle i civilisationsprocesser og ledelsesstrukturer i de to kulturer. Artiklen er således et forsøg på at slå bro mellem komparativ sprogforskning og sammenlignende lande- og kulturstudier.
AB - Artiklen tager udgangspunkt i en empirisk undersøgelse af hvordan danskere og franskmænd anvender og reagerer på humor og ironi i professionelle sammenhænge. Humor er i sig selv et mangefacetteret fænomen der er beskrevet i flere sproglige og ikke sproglige discipliner, men når humor studeres som et tværsprogligt og tværkulturelt fænomen, inddrages endnu flere aspekter der kalder på andre former for belysning. Humor betragtes her først som en ikke-bona-fide sproghandling der for at være vellykket via sin semantiske og pragmatiske dobbelt(tydig)hed skal tolkes som en bona-fide-cum-humor sproghandling. Danskeres udbredte anvendelse af humor og (selv)ironi, også i faglige sammenhænge, i modsætning til franskmænds præference for ordspil, forklares sprogligt via særegenheder i det danske overfor det franske sprog, og kulturantropologisk og sociologisk via forskelle i civilisationsprocesser og ledelsesstrukturer i de to kulturer. Artiklen er således et forsøg på at slå bro mellem komparativ sprogforskning og sammenlignende lande- og kulturstudier.
Lundquist L. Humor og ironi i tværsproglige og tværkulturelle møder: Bona-fide, ikke-bona-fide og bona-fide-cum-humor i dansk og fransk. Skandinaviske sprogstudier. 2010;1(1):112-131.
https://tidsskrift.dk/sss/article/view/3792/3294Licence: Unspecified