Du er her: Forside Temaer Uddannelse af lærere og pædagoger Danmarks Pædagogiske Institut
I 1942 blev der taget et andet – i en vis udstrækning konkurrerende – initiativ, idet souschefen ved Københavns Kommunes Skolepsykologiske Kontor, Erik Thomsen, indkaldte undervisere fra Lærerhøjskolen, ansatte ved universitetet og nogle fremtrædende skolepsykologer til det første møde om at få oprettet et pædagogisk-psykologisk forskningsinstitut. Hans idé var, at det også skulle overtage den undervisning i psykologi, der foregik på universitetet, men det ville professorerne dér, E. Rubin og E. Tranekjær Rasmussen, naturligvis ikke gå med til. De fik i stedet etableret cand.psych.-uddannelsen, hvis korrekte navn var pædagogisk-psykologisk embedseksamen, ved universitetet i 1944, og foreslog i 1945, at det foreslåede pædagogisk-psykologiske forskningsinstitut blev et universitetsinstitut.
Det var Udvalget for Skolepsykologiske Undersøgelser ikke enige i, men til sidst enedes man om at sætte Undervisnings- og Socialministeriet til at nedsætte endnu et udvalg, så man kunne få afklaret spørgsmålet om, hvordan der bedst kunne etableres samarbejde mellem det praktiske skolepsykologiske felt og universitetsforskningen.
Først i 1950, da Arvin gik af som rektor, blev et sådant udvalg nedsat med ham som formand. Heri sad medarbejdere fra både Københavns Universitet og Lærerhøjskolen samt fremtrædende skolepsykologer mv. som Henning Meyer, O. Møller Nielsen og Erik Thomsen. I 1953 endte udvalget – som et kompromis – med i ”Betænkning angående oprettelse af et pædagogisk institut” at foreslå et selvstændigt forskningsinstitut etableret – og dermed så Danmarks Pædagogiske Institut dagens lys.
Instituttet var, som foreslået i Bestænkningen fra 1953, organiseret i fem afdelinger: afdelingen for didaktiske undersøgelser, afdelingen for pædagogisk og psykologisk grundforskning, afdelingen for test og prøver, afdelingen for pædagogisk forsøgsvirksomhed og afdelingen for statistik. En væsentlig gevinst var, at den senere meget berømte statistiker, professor Georg Rasch, i mange, mange år fungerede som statistisk konsulent. Instituttets afdeling for statistik på det pædagogiske og psykologiske område blev derved førende herhjemme. Derudover har instituttet markeret sig med hensyn til evalueringsforskning og med hensyn til læsning. I de senere år var også småbørnsområdet – omsorgsforskning mv. – genstand for undersøgelser. På flere af disse områder har instituttet været involveret i internationalt samarbejde, herunder med store komparative undersøgelser af læsefærdigheder og andre skolefærdigheder. Instituttet har i årenes løb publiceret et meget stort antal bøger og rapporter.
Psykologen Jesper Florander vendte med direktøransættelsen tilbage til instituttet, idet han i perioden 1955-1967 havde været afdelingsleder ved instituttets afdeling for pædagogisk forsøgsvirksomhed. I den mellemliggende periode havde Florander ledet det omfattende pædagogiske forsøgs- og udviklingsarbejde, der fandt sted i Gladsaxe kommune. Han var med til at grundlægge Dansk Psykologforening og var særdeles aktiv, bl.a. med publicering af psykologisk og pædagogisk litteratur.
Læseforskeren og psykologen Mogens Jansen havde fra 1967 været afdelingsleder ved instituttets afdeling for pædagogisk forsøgsvirksomhed. I hans forholdsvis lange konstitutionsperiode overgik instituttet til i højere grad at skulle basere sin økonomi på indtægtsdækket virksomhed – en omlægning man klarede fint i takt med en gradvis opløsning af den oprindelige afdelingsstruktur.