Sovjetunionens filmskabere havde store forventninger til hundredåret for revolutionen, året 2017: Atomtog til Alaska, en metro under Ishavet og en snarlig sejr over kapitalismen.
En dæmning vil i 2017 lukke Beringstrædet mellem Rusland og Alaska. Det vil give et mildere klima i Fjernøsten og tillade atomdrevne tog at krydse strædet mellem Asien og Nordamerika, forudser de sovjetiske forfattere til et lysbilledshow fra 1960 om et kommunistisk idealsamfund. Illustration: Diafilm / V. Strukova and V. Shevchenko
Lille Igor vågner om morgenen, når robotarmen knipser ham blidt på næsen. Han strækker sig og går gabende ud i det højteknologiske køkken. Mor og far er taget på arbejde, men hvad gør det, når kokkerobotten står klar. Igor stopper sin yndlingsopskrift i scanneren, og fluks står maden klar. Men hov, nu ringer »televideofonen«. Igors mor dukker frem på billedrøret inde i stuen. Hun er taget et smut fra Moskva til Sortehavskysten med atomtoget.
»Har du nu spist din morgenmad,« spørger moren smilende, mens solstrålerne glimter i bølgerne bag hende.
En såkaldt televideofon - ikke ulig Skype - vil være hverdag i 2017, forudser forfatterne om livet i fremtidens Sovjetunionen. Illustration: Diafilm / V. Strukova and V. Shevchenko
Ja, livet i Sovjetunionen skal nok blive lyst og godt. Hvis altså bare man venter længe nok. Det lovede i hvert fald de sovjetiske skolebogsforfattere, der i 1960 fremmanede ovenstående scene i en lysbilledserie om det kommunistiske idealsamfund i år 2017 - dvs. 100 år efter den russiske revolution i 1917.
I 2017 ville der være et samfund med underjordiske byer i Arktis, muligheder for at besøge fjerne stjerner og flyvende vejrlaboratorier, der kunne tæmme orkaner.
Lysbilledserien, der var tiltænkt sovjetiske skolebørn, blev kort før nytår fundet i et støvet skab af en blogger fra Skt. Petersborg. Siden har den spredt højt humør på de sociale medier i Rusland. Som så ofte før i science fiction-genren siger de dristige fremtidsdrømme nemlig mest af alt noget om deres samtid.
I 1960 var det sovjetiske rumprogram på sit højeste, og sovjetlederen Nikita Krusjtjov havde netop lovet, at det kommunistiske idealsamfund ville indfinde sig i 1980.
Et arktisk metrosystem vil i 2017 forbinde underjordiske byer i det høje nord, spåede sovjetiske forfattere i 1960. Illustration: Diafilm / V. Strukova and V. Shevchenko
Fortællingen er gennemsyret fremtidstro og teknologibegejstring. Forfatterne forestiller sig, at »præcise atomsprængninger« kan bruges til at grave lange kanaler og fjerne bjerge. Underjordiske byer i Arktis vil blive forbundet af et undersøisk metrosystem. Og Beringstrædet mellem Rusland og Alaska vil blive lukket af en dæmning, der vil knytte Nordamerika og Asien sammen med et lynhurtigt atomtog.
Også i den ideologiske kamp mod Vesten var der godt nyt til de sovjetiske skolebørn. I lysbilledshowet om 2017 har kommunismen sejret i hele verden undtagen på en stillehavsø, hvor nogle krigsgale ’imperialister’ holder stand.
Helt sådan formede historien sig som bekendt ikke. Sovjetunionen faldt fra hinanden i 1991. Men Ruslands største avis bærer stadig det sovjetiske navn Komsomolskaja Pravda. Og Komsomolskaja Pravda forsvarede forleden - halvt i spøg - fremtidsdrømmen fra 1960 som »profetisk«. I vor tid har den russiske regering nemlig igen gjort udviklingen af Arktis til en topprioritet med en 20-årig tidsplan.
»Vi nåede det bare ikke i 2017. Måske når vi det i 2117?« skriver avisen.
Den profeti kan vi så studere engang i fremtiden.