Alle Hader Os | Genie: Sydsidens legendariske stemme
post-template-default,single,single-post,postid-611,single-format-standard,qode-social-login-1.0,ajax_fade,page_not_loaded,,select-theme-ver-4.5,wpb-js-composer js-comp-ver-5.5.2,vc_responsive
7. oktober 2018 i Sydsiden af Hamza Inayat
Genie: Sydsidens legendariske stemme
SYDSIDEN: Du kender den helt uomtvisteligt, hvis du er kommet på Brøndby Stadion i nogle år. Den hæse, karakteristiske, stemme, der har braget ud igennem megafoner og højtalere, fra Genie. Med sin italiensk inspirerede stil, sit fuldskæg og sin stemme, har han om nogen dannet sig en profil på Sydsiden. Men hvad ligger bag udseendet, af tanker og oplevelser omkring fanmiljøet? Hvilke klubber ser en af de største tribunelegender i Brøndby op til? Og hvorfor er et nederlag til Lyngby i 1998 mindeværdigt? Få svar på det, og en masse andet, i artiklen.
Jeg når knapt at starte optagelsen til dette interview, inden han automatisk går i gang med at diskutere sange, melodier og stemning, af sig selv. Med årtier bag sig i miljøet, har han stadig et kæmpe drive for livsstilen. Sangsnakken er overstået og interviewet kan begynde.
Lad os starte et sted, Genie. Hvad har inspireret dig til at blive den type fan, du er?
Min stil er inspireret af Italien. Det startede, da jeg var barn og så Serie A på TV2. Jeg synes generelt, at mange sydlige lande er fede. Grækenland, Spanien, tildels Portugal også. Dengang havde selv klubber som Real Madrid og Barcelona nævneværdige ultras. Jeg synes faktisk, at meget andet er røvkedeligt, for at sige det lige ud. Så det er det, der har gjort, at jeg er inspireret af de kanter.
Du har lige været i netop Italien og set noget fodbold. Hvad er det der gør, at du synes så godt om dem?
Det er hele mentaliteten. Måden man går til bold på både før, under og efter. Super fed stemning, og selvom der er mange mennesker, går det hurtigt, før gaderne er stille igen. En af de store forskelle på Danmark og Italien er også kulturen omkring alkohol. De drikker også i Italien. De får måske et par stykker. Men der er ingen der drikker sig ned. De nyder alkoholen.
Derudover så er der en kultur for, at man ikke holder igen. Herhjemme skal der meget til, før man råber ind imod banen. Hvis du gerne vil have, at dommeren skal påvirkes, må du tage på stadion og lave noget larm. De lever sig meget mere ind i det. Det er noget, jeg godt kan lide. Der er gang i den.
Deres flagkultur er også fantastisk. Der er en stor variation af flag-designs. Folk har sat sig ned og brugt masser af tid på at male deres egne flag. Der er mange flag på stadion og der bliver flaget under hele kampen. For et par år siden, hvor ultras-kulturen var lukket ned i Italien, var der ikke så meget gang i den længere. Men det er kommet tilbage de seneste par år, og jeg tror, at Italien er et af de steder, man skal holde øje med igen.
Den italienske flagkultur, her repræsenteret af Roma, er en af de ting Genie gerne ser vi tager til os i Brøndby. (Foto: Squawka News)
Hvordan har DIN rejse været igennem fanmiljøet?
Jeg havde min første kamp på Brøndby Stadion i forårspremieren 1996. Inden da havde jeg været med i Næstved og Herfølge. Ham der tog mig med, var fra Brøndby Support, som var meget store og nyskabende dengang. Han tog mig med på stadion og stod til højre på tribunen. Og så blev jeg ellers lært op. Jeg syntes, at det var meget mere spændende, hvad der foregik i midten, hvor alle de hardcore fans stod. Men jeg skulle lære alle sangene og opdrages, inden han ville lade mig søge derind.
Der havde været nedturen med interbank. Alle dem der stod i midten, var dem der havde været der igennem den krise. Så det var lidt af respekt for det også, at der var en form for respekt omkring, at man ikke skulle være en eller anden nybegynder, der stillede sig ind til dem.
Jeg var, ligesom mange andre dengang, medlem af Brøndby Support. I år 2000 fik jeg så stukket en løbeseddel i hånden af nogle andre unge drenge, som kaldte sig casuals. De havde en holdning til, at man skulle stoppe med at se ned på hinanden, hvis ikke alle lige havde en Brøndbytrøje på. De mente, at man godt kunne være anderledes og stadig støtte Brøndby. Sådan var det meget dengang. Men her havde vi altså nogle drenge, som jeg var mere ligesindet med. De gik op i opbakningen. Både vokalt og visuelt. Så jeg søgte mere hen imod den kultur. Miljøet havde eksisteret i en vis grad siden 1992, hvor Southside startede.Men det var der jeg kom ind i miljøet, i år 2000.
Et godt stykke senere hen, blev du så capo, som mange kender dig for. Hvorfor blev du det?
En af grundene til, at jeg gik meget op i stemningen var, at jeg jo havde haft nogle stemningsmæssigt store oplevelser på stadion. Men så kom man til udlandet, så nogle andre hold og opdagede, at man slet ikke var så god, som man gik og troede. Dengang var vi virkelig langt efter de bedste. Man tænkte “hov – vi skal slet ikke skyde brystet så meget frem, som vi gør”. Måske ikke i forhold til Danmark, men andre lande. Selv den dag i dag, synes jeg hurtigt, vi kan blive for selvfede, og det kan jeg godt blive sur over.
Det der fik mig til at gøre det dengang var, at vi kunne blive meget bedre i Brøndby. Dengang var der gang i den engang imellem. Men jeg ville have at det skulle blive kendt som et sted, hvor folk vidste, at der var gang i den. Man skal ikke føle sig velkommen. Jeg kan jo godt lide at se steder som Tyrkiet og Rostock, hvor der bliver sat en paraply over ham der tager hjørnespark fra modsatte hold, fordi folk er bange for at komme der. Der er kastet meget med genstande som lightere og mønter. Det kan man være dybt forarget over, men så har man skabt et ry og opnået at spilleren fra modsatte hold har mindre chance for at score imod ens hold.
Er der en bestemt kamp eller oplevelse der stikker positivt ud igennem din tid som aktiv?
Når jeg får det spørgsmål, nævner jeg faktisk en kamp, som Brøndby tabte. Det var tilbage i 1998, vi spillede mod Lyngby. Jeg mener, det var midt i en kæmpe strejke, der ramte hele landet. Der kørte ingen offentlig transport. Du kunne heller ikke bare få benzin på bilen. Det var midt på ugen. Alligevel var vi mange fans. Vi var bagud 2-0 i halvlegen. Men i stedet for at give op, viste det noget om sammenholdet, at vi bare sang endnu højere i anden halvleg. Vi tabte kampen 3-2, men fik hjulpet spillerne op på 2-2. Det var en kamp der var ekstra fed på det punkt. Den oplevelse fik mig til at tænke “det her er ægte fodbold. Et ægte storhold. Vi lukker ikke bare røven, når vi er bagud, vi formåede at få holdet op i tempo igen”.
Hjemmekampen mod Schalke var selvfølgelig også meget god. Hjemmekampen mod Ajax. Derbyet i 2012, hvor vi løb på banen. Både på, hvor god tribunen var. Der var gang i den, der var had. Og også det efter kampen. Og nej, jeg deltog ikke. Folk kan godt blive lidt forargede nogle gange, men jeg synes sgu det var fedt. Sporting hjemme, trods resultatet. Hertha Berlin hjemme i 2009, der var også godt gang i den. Generelt synes jeg, at vi gør det fint i næsten alle store opgør hjemme. Vi kan altid gøre det bedre. Kan vi sætte de krav til spillerne, kan vi også sætte de krav til os selv.
Er der én specifik klub, du synes, gør det ekstra godt?
Altså der er da nogle grupper jeg kigger efter og synes gør det godt. Men det er tit lidt spredt. Nogle er gode til pyro, nogle er gode til tifoer, nogle er gode til andet. Men Panathinaikos har jeg længe kunne lide. De kan godt noget indenfor lidt af det hele, alle de små spil i spillet. Salernitana fra Italien har jeg fulgt de sidste otte år. De er fede, de synger 90 minutter, ligesom vi gør i Brøndby. Der er mange gode grupper i Italien, Roma og Napoli kan også nævnes.
Er der noget du afslutningsvist gerne vil opfordre læserne til?
Jeg har en opfordring. Frem til 97/98 havde vi rigtig mange flag på tribunen. Folk lavede det selv derhjemme og viste det stolt på tribunen. Lad være med at forvente og tænke “det klarer dem inde i midten nok”. Få nogle idéer, mal jeres eget, vis det stolt frem. Der føler jeg, at vi kan forbedre os. Så det vil jeg gerne opfordre folk til!