Den italienske krise køler ned – renter falder tilbage
Efter en dramatisk uge med politisk krise i Italien og finansiel uro som konsekvens er stormen stilnet – for en stund i hvert fald. Renterne på italienske statsobligationer er efter en eksplosiv stigning tirsdag rettet markant op. ”Nu har de finansielle markeder sundet sig og sætter nu sin lid til, at en ny regering i Italien falder på plads – uden en markant euromodstander på finansministerposten,” vurderer Henrik Franck, direktør og partner i Formuepleje.
Den italienske regeringskrise, der først på ugen, skabte dramatik på de finansielle markeder og vakte minder om gældskrisen i 2011 med eksplosivt stigende renter, ser ud til at være faldet til ro for en stund.
Fra mandag til tirsdag blev eksempelvis renten på 2-årige italienske statsobligationer ottedoblet fra 0,3 til 2,4 procent – nu er den faldet ned til under 1 procent igen og har været helt nede i 0,7 procent. I samme ombæring steg den 10-årige obligationsrente fra 2,3 procent til 3,1 procent – den er nu faldet tilbage til 2,6 procent. Altså noget mere moderat end ugen lagde fra start.
”Det er typisk efter et par særdeles dramatiske dage, at tingene retter sig igen, men det betyder på ingen måde, at den kritiske situation i Italien er ovre. Det kan tage ret lang tid og kommer jo helt og holdent an på, hvordan tingene falder på plads,” siger Henrik Franck, direktør og partner i Formuepleje.
Han mener, at den fornyede ro skyldes mere forsonlige signaler fra Femstjernebevægelsen og Ligaen om at give regeringsdannelsen endnu et forsøg. De to partier var i weekenden enige om at danne regering, men da præsident Sergio Mattarella nægtede at godkende Paolo Savona som finansminister, droppede de i arrigskab regeringsplanerne omgående.
”Det ser ud til, at de to partier har besindet sig og lagt låg på deres vrede over afvisningen af deres finansministerkandidat Paolo Savona. Derfor forsøger de igen at danne en regering, hvor man må formode, at de stiller med et mere acceptabelt kabinet af ministre, som kan glide igennem hos præsident Mattarella,” forklarer Henrik Frank og tilføjer:
”Hvis det lykkes, undgår vi optimalt set både nyvalg, som mange har frygtet, eller en regering med de mest entusiastiske euromodstandere. Det kan helt sikkert berolige de finansielle markeder til en vis grad i hvert fald.”
Italiensk økonomi er kilden til problemerne
Henrik Franck konstaterer dog, at Italiens økonomi er i den kritiske zone, uanset hvilken løsning man når frem til. Statsgælden er cirka 130 procent af BNP, Italien er håbløst ukonkurrencedygtigt, og der er ikke nogen vækst af betydning. Faktisk er Italiens økonomi slet ikke vokset siden euroens indførelse i 1999.
”Det er derfor ren kamikaze, hvis Femstjernebevægelsen og Ligaen får held til at gennemføre deres uansvarlige økonomiske politik. Det kan bringe euromedlemskabet i fare, uanset om finansministeren hedder Paolo Savona eller noget andet,” slutter Henrik Franck.
Hvis Italien og landets økonomi kommer i farezonen, kan problemerne let sprede sig til resten af Europa og verden. Forlader Italien euroen, vil det betyde store tab for mange investorer i italienske obligationer, og det kan give voldsomme tab til mange banker, og de problemer kan ikke isoleres til Italien alene.
Først på ugen så man også renterne stiger i andre svage økonomier som Spanien, Portugal og Grækenland, og aktierne i både USA og Asien var mærket af situationen i Italien. Derimod søgte investorerne ly i sikre havne som Tyskland, Danmark og Sverige.