Zen og bøn- meditation med forskellige formål – Kirken i Østjylland
NextDa Gud ikke fortjente at have venner
Bo Grünberger	den 6. februar 2014
Meditation er alle vegne efterhånden; i livsstilmagasiner, i fjernsynet og afstressningskurser. Vi har talt med to der er vidt forskellige, nemlig en kvindelig zenbuddhist og en dansk præst og foredragsholder, og som begge dagligt mediterer
Peter Ruge er teolog og præst i Folkekirken. Ved siden af underviser han på præsternes efteruddannelse, og han holder desuden foredrag og retræter for folk som ønsker at lære om bøn og meditation. Han har mediteret i mange år, og i de sidste cirka fire år har han praktiseret det som kaldes centrerende bøn.
Giv plads til Gud
”Jeg sætter mig hen, og prøver at få kontakt med mig selv, som jeg er her og nu. Jeg fordyber denne kontakt og finder det sted i mig selv, hvor jeg kan opleve mig forbundet med Gud eller med Kristus. Det som er større end mig, og den fornemmelse at jeg ikke alene råder i mit liv, men at der også er en anden, som virker i mit liv, og som jeg på sin vis kender og alligevel ikke kender,” fortæller Peter Ruge.
Centrerende bøn blev skabt af den amerikanske cisterciensermunk, Thomas Keating igennem tresserne og halvfjerdserne, og bygger på den middelaldermystik, som vi møder hos Eckhart og Tauler, og i ’Uvidenhedens sky’. Centrerende bøn handler ikke om at holde fokus på noget bestemt, men er en øvelse i at give slip på fokus – ud fra en intention om at give plads til Guds tilstedeværelse under meditationen. Gud er nærværende, men altid skjult for erfaringen. Kun ved at give slip på erfaringen kan man gøre sig åben for Gud.
”Jeg går ind i kontakt gennem et hjælpeord, som kan bære den grundholdning af overgivelse, at Gud gerne må virke i mig. Bønnen er en øvelse i at give slip på mig selv og at lade Gud virke i mig. Og det vil sige at se det der sker som Guds handling i mit liv, og overgive mig til at det hele godt må være der uanset hvad der kommer,” forklarer han.
”Bønnen er en øvelse i at blive stille. Når jeg har fortabt mig i tanker, bruger jeg hjælpe-ordet til at huske intentionen om overgivelse og vender på den måde tilbage til bønnen og stilheden. Hjælpe-ordet kan også danne sig som et billede, eller der kan danne sig et kropssted; ofte vil hjertet spille en afgørende rolle. Jo mere kropsligt, jo mere ind i kroppen, jo bedre forankret bliver det.”
Jóna Ingolfsdottir mediterer en times tid hver dag. Hun sidder på en pude med rank ryg og åbne øjne, som man gør indenfor zenbuddhismen
Zen – at se verden som den er
Som enhver der har mediteret ved, så er det så sikkert som amen i kirken at før eller senere begynder tankerne at komme myldrende. Det oplever Jóna Ingolsdottir der har været zenbuddhist de sidste fire års tid også.
”Meditationen starter med tankerne som kaster sig rundt inde i hovedet. Med den meditation jeg praktiserer så handler det ikke om at sige ’nej, nej, nej, der må ikke være tanker’, men det handler om at man ikke holder fast i tankerne, men lader dem glide forbi. Det kan være de mest banale tanker: hvad man skal spise til aftensmad, vurderinger og alle mulige ting. Man skal så arbejde på at lade dem glide væk, og på et tidspunkt så er det som at hovedet ikke gider mere, og så falder jeg til ro.”
Zenbuddhisme handler om at forholde sig til verden som den er. Derfor er formålet for Jóna Ingolfsdottir at opnå en klarhed som bedre sætter hende i stand til at se verden som den virkelig er, frigjort fra tankespind og forestillinger.
”Det er lidt lige som når man sover. Når man sover, så sker der en masse som jeg ikke ved noget om, andet end at når jeg vågner, så er jeg udhvilet, og ser på verden på en ny måde, og jeg er klar. At meditere er lidt det samme, bortset fra at man ikke sover,” forklarer hun og smiler.
Ånden til forskel
En af forskellene mellem den zenbuddhistiske meditation og den kristne centrerende bøn er selve formålet med meditationen. For zenbuddhismen er meditationen groft sagt et værktøj til at skabe klarhed i sindet, mens formålet i centrerende bøn er at give ro og plads til Gud.
”Meditation er grundlaget for vores praksis. Det er for at holde os klare, for vores projekt er at se på verden som den er. Og for at kunne se på verden som den er, så er det nødvendigt at være klar i sindet. Jeg bruger meditationen som et værktøj til at kunne holde mig klar ud i verden. Når man f.eks. laver fejl, og det gør man jo hele tiden, så gælder det om ikke at hænge fast, men om at give slip,” forklarer Jóna Ingolfsdottir.
I centrerende bøn er målet ikke i sig selv at skabe klarhed, men i stedet at åbne sig for en erkendelse af at man indgår i en relation, som er større end en selv.
”Hvis vi spørger Eckhart (tysk teolog og kristen mystiker fra middelalderen, red.) som har en lignende grundpraksis, så siger han at målet er at mennesket gør sig ledigt, for at Guds søn kan fødes i os. Vi øver os igennem stilheden, vil han sige, i at skabe en livmoder i os som Ånden kan befrugte, og hvad der kommer ud af frugten, råder jeg ikke for. Så egentlig handler det om at overgive sig til det liv som er vilkåret ” forklarer Peter Ruge og uddyber:
”Det der hedder centrerende bøn er interessant, for det har på sin vis ikke noget med spiritualitet at gøre, men det har at gøre med hvad det er, der sker i vores bevidsthed som forhindrer os i at forholde os spirituelt.”
Gud er ikke ude, men inde
Peter Ruge mener ikke at man direkte kommer i kontakt med Gud gennem centrerende bøn. Gud er, mener han, transcendent, og ligger dermed uden for vores muligheder for at begribe ham. Selv beskriver Peter Ruge det sådan at man ikke prøver at forstå Gud, men i stedet for åbner sig for Gud, og tager imod det som dukker op.
”En af de måder man har prøvet at udtrykke det på er kærlighedsfølelsen, altså ’således elskede Gud verden, at han gav sin søn den enbårne.’ Der er en grundkærlighed til verden fra Gud, og den kan man mærke. Derfor bliver det vigtige heller ikke min kærlighed, men at jeg giver plads til at Guds kærlighed kommer igennem hos mig.”
”Det kommer indefra og ikke udefra. Transcendens er skjult inde i bevidstheden, så Gud er ikke ude, Gud er inde.,” siger Peter Ruge.
En glæde at sætte sig
Både Jóna Ingolfsdottir og Peter Ruge mediterer mellem en halv til halvanden time hver dag. Det kan lyde som meget tid af skulle afsætte til i bund og grund ingenting at lave, men de glæder sig begge til at meditere.
”Det er en glæde at sætte mig, og ikke noget jeg skal tage mig sammen til. Der er altid en positiv forventning til at det her bliver godt, uanset om jeg er let af sind eller tumler med vanskelige følelser. Det der er godt er at træde ind i et rum eller et mønster, hvor jeg er en del af en relation som er større. Hvis man skal bruge en kristen sprogbrug, så kunne man sige at det er at forstå sig som en del af Kristi legeme. Det er som om der er en struktur hvor jeg hører til,” forklarer Peter Ruge, og Jóna Ingolfsdottir oplever det samme.
”Tit mærker jeg et stærkt behov for at sætte mig ned på puden og meditere. Jeg bruger min praksis på den måde at når der er noget som går mig på, så tænker jeg ’det skal jeg sidde på’. Jeg mediterer helst som det første om morgenen, og som det sidste om aftenen. Det er ikke altid jeg kan nå det, men det er det optimale,” siger hun.
Tagget med: meditation, spiritualitet, tro
Ingen kan hjælpe alle – men alle kan hjælpe nogen