Valgdeltagelsen ved midtvejsvalget i USA bliver usædvanlig høj. Årsagen hedder Donald Trump | Information
Meget tyder på, at valgdeltagelsen ved det amerikanske midtvejsvalg, der finder sted om under to uger, bliver usædvanlig høj. Muligvis den højeste i et midtvejsvalg siden 1970’erne.
Michael McDonald, der er lektor ved University of Florida og vedligeholder databasen The United States Elections Project, anslår, at mellem 45 og 50 procent af de stemmeberettigede amerikanere vil deltage i valget, hvor en tredjedel af Senatet og hele Repræsentanternes Hus er i spil.
I de seneste årtier har valgdeltagelsen ved midtvejsvalg ligget stabilt omkring 40 procent, mens omkring 60 procent af vælgerne dukker op til præsidentvalgene. McDonald forudsiger et engagementsniveau, som vi ikke har set siden midtvejsvalget i 1970, hvor valgdeltagelsen var på 47 procent.
Han baserer sine spådom på valgdeltagelsen i de afholdte supplerings- og primærvalg og på meningsmålinger, hvor folk bliver bedt om at angive deres interesse i det forestående valg. Hele vejen rundt er tallene ualmindeligt høje.
En nylig måling fra den amerikanske valgforsker John Couvillon, der afdækkede primærvalg i 35 delstater, viser, at valgdeltagelsen blandt demokrater var næsten 80 procent højere end i 2014. Blandt republikanerne var den næsten 25 procent højere. Samtidig har en måling lavet af Washington Post vist, at langt flere unge og minoriteter efter eget udsagn var »absolut sikre på at stemme« sammenliget med for fire år siden.
En sjældent set entusiasme.
»Vi ser en interesse for midtvejsvalget, som er helt usædvanlig, og de faktiske tal, vi har fået fra den tidlige stemmeafgivelse, konkurrerer nogle steder med det niveau, vi ser ved præsidentvalg,« siger Michael McDonald.
Det gælder blandet andet i delstaten Georgia, hvor valgdeltagelse ved den tidlige stemmeafgivelse er tre gange højere, end det var på tilsvarende tidspunkt i 2014.
»Det er nogle meget atypiske mønstre, vi ser i øjeblikket,« siger Michael McDonald.
Hovedforklaringen på, at valgdeltagelsen står til at blive så høj ved det kommende midtvejsvalg, er ifølge Michael McDonald fuldstændig klar: Hans navn er Donald Trump.
»Enten elsker du ham, eller også hader du ham – hans politik, hans administration og ham som individ. Han opildner lidenskab. Og det er en meget vigtig del af det her,« siger Michael McDonald.
Han peger på Trumps historisk lave approval rating – en afspejling af andelen af befolkningen, som bakker ham op – der i øjeblikket ligger på omkring 43 procent ifølge statistikmediet FiveThirtyEight.
At præsidentens politiske modstandere har haft held til at mobilisere vælgerne ser man blandt andet i det rekordhøje antal kandidater, som har meldt sig på banen til midtvejsvalget. Flere kandidater end nogensinde har skrevet sig op til at kandidere om folkets gunst i 2018 – og især hos demokraterne er stigningen markant, ligesom et hidtil uset højt antal kvinder har valgt at stille op.
Det amerikanske politiske system er ellers indrettet sådan, at resultatet i mange valgdistrikter som regel i praksis er givet på forhånd. Men ved det kommende midtvejsvalg er det anderledes – konkurrencen er hårdere. Og når der er mere på spil, bidrager det selvsagt til at få folket til stemmeurnerne.
Et tydeligt eksempel finder man i delstaten Texas. Her udfordrer demokraten Beto O’Rourke den siddende republikanske senator, Ted Cruz. De seneste meningsmålinger viser et knebent forspring til Cruz, men selve den kendsgerning, at O’Rourke står til at få omkring 45 procent af stemmerne – og dermed er en reel konkurrent – er sigende for den politiske tilstand i Amerika, uanset om han ender med at vinde eller ej.
»Sidste gang demokrater vandt et delstatsvalg i Texas var tilbage i 1990’erne. Texas har været en republikansk bastion i lang tid – og nu har vi pludselig reel konkurrence om en plads i senatet,« siger Michael McDonald.
Den hårde konkurrence ved senatsvalget i Texas vil ifølge McDonald i sig selv afstedkomme en højere valgdeltagelse. Og fordi Texas er delstaten med det næsthøjeste befolkningstal – over 25 millioner indbyggere – vil en høj valgdeltagelse her også påvirke den nationale valgdeltagelsesprocent.
Men ikke alting handler om Trump. McDonald peger også på, at der er historiske mekanismer i spil, som arbejder for højere valgdeltagelse: Midtvejsvalgene fungerer oftest som en slags korrektion til det seneste præsidentvalg.
»Vi ville under alle omstændigheder – uagtet Donald Trump – forvente, at demokraterne var mere engagerede end normalt, alene fordi vi har en republikansk præsident,« siger Michael McDonald.
Republikanere bliver ikke i sofaen
Typisk er det sådan, at når valgdeltagelsen stiger, så går demokraterne frem.
»Republikanerne har som regel en naturlig fordel ved midtvejsvalgene, fordi demokraternes kernevælgere i mindre grad dukker op til disse valg sammenlignet med præsidentvalgene – det er de unge, de farvede og de fattige. De vælgergrupper, som demokraterne er afhængige af, har det med at blive hjemme,« siger Michael McDonald.
Så når valgdeltagelsen stiger, »negerer« det Republikanernes naturlige fordel i, at de republikanske vælgergrupper – de ældre, hvide, veluddannede og velhavende – som oftest møder talstærkt op.
Det betyder dog ikke, at republikanerne er ude af spillet.
»Det er vigtigt at forstå, at selv om flere demokrater går ud og stemmer, betyder det ikke, at republikanerne er faldet af på den. Demokraternes engagementsniveau er steget markant sammenlignet med 2014, men republikanerne planlægger heller ikke at blive hjemme i sofaerne. Det er det, der bidrager til en samlet højere valgdeltagelse,« siger Michael McDonald.
Taylor Swift-effekten
Mindy Romero, der leder California Civic Engagement Project ved University of Southern California, peger på to overordnede faktorer, der påvirker valgdeltagelse:
Den ene handler om, hvordan vælgerne forholder sig til begivenheder såsom udnævnelsen af Brett Kavanaugh til højesteretsdommer; March For Our Lives-bevægelsens kamp for våbenregulering; og ikke mindst Donald Trump-effekten, »som er gigantisk«.
Men det betyder ifølge Romero også noget, hvordan forskellige kampagner får motiveret og mobiliseret vælgerne til at oversætte deres politiske engagement til konkret valghandling.
Tidligere på måneden kunne man læse nyheden om, hvordan den amerikanske popsangerinde Taylor Swift angiveligt spillede en rolle i at få flere unge til at registrere sig til at stemme, efter hun offentliggjorde en videoopfordring til sine 112 millioner følgere på Instagram.
Den tidligere førstedame Michelle Obama, sangerinden Janelle Monáe, de sociale mediegiganter Instagram, Twitter og Tumblr – for bare at nævne en håndfuld – har også lavet kampagner for at få særligt de unge amerikanere til at stemme. De 18-29-årige står til at blive den største stemmeberettigede vælgergruppe i USA (de udgør omkring en tredjedel af den amerikanske befolkning), men er samtidig dem, der har den laveste valgdeltagelsesprocent. Blot 20 procent af befolkningen under 30 år stemte ved midtvejsvalget i 2014.
»Men hvis du kigger på vælgerdata og den historiske valgdeltagelse blandt de yngre generationer, må man sige, at Taylor Swifts kamp er op ad bakke,« siger Mindy Romero.
»Vi hører om, at folk har registreret sig til at stemme på grund af hende, men spørgsmålet er, hvor mange af dem, der ender med at stemme ved valget,« siger Mindy Romero.
Hun peger på, at den afgørende faktor i forhold til vælgermobilisering stadig er kandidaternes egne kampagner – det er her, der er tid og penge. Hos de professionelle kampagner forsøger man ikke at ramme alle. Men henvender sig til de »sandsynlige vælgere«. Og her figurerer de unge amerikanere typisk ikke på grund af deres lave deltagelsesprocent historisk set, hvilket giver anledning til en selvforstærkende negativ tendens.
»Forskning viser, at unge mennesker ikke bliver kontaktet af kampagner – selv hvis de har registreret sig til at stemme. For de figurerer ikke i kampagnemaskinernes ’sandsynlig vælger’-modeller. De bliver ganske enkelt ikke set som en god investering. Og fordi de ikke bliver kontaktet og motiveret til at stemme, så stemmer de heller ikke, og på den måde fortsætter den onde cirkel, « siger Mindy Romero.
Ligesom i 1992
Michael McDonald mener tilsvarende, at Taylor Swift-effekten først og fremmest var en »leg med data«. Deadline for vælgerregistrering nærmede sig i delstaten Tennessee og andre steder i landet, og i den sidste tid op til skæringsdagen ser man altid en øget tilstrømning.
»Du kan utvivlsomt finde folk, som vil sige at de registrerede sig på grund af Taylor Swift, men i det store hele var den aktivitet, vi så, helt typisk,« siger Michael McDonald.
Noget lignende skete i 1992 – et år med relativ høj valgdeltagelse. Her pegede analyser efterfølgende på, at den nystiftede NGO Rock The Vote og MTV’s arbejde med at engagere de unge var årsagen til den øgede interesse. Men i 1996 faldt valgdeltagelsen igen – og endnu mere blandt de unge end blandt andre grupper – fordi »alle vidste, at Clinton ville vinde«.
»Det er svært at adskille de opreklamerede mobiliseringsinitiativer fra den generelle interesse i valget, som driver valgdeltagelsen. Men det er da velkomment, at flere unge mennesker stemmer,« siger Michael McDonald.
»Det er altid en god ting, når flere mennesker stemmer.«
midtvejsvalgvalgdeltagelse
25. oktober, 2018 - 11:26
"Men det store folkelige engagement i valgkampen skyldes ifølge amerikanske valgforskere først og fremmest had eller kærlighed til præsidenten"
To be or not to be a Trump on the Dump. USA har aldrig udviklet et folkeligt forankret demokrati; helt fra landets spæde, imperialistisk-voldelige fødsel og frem til idag har det været big business, som har støbt og lagt sigtelinjerne, suppleret af demokratiske skueprocesser. The corporate America faciliterer tilbagevende skuespillet for folket, som med varierende ivrighed flår i forskellige præsidentdukker fra valg til valg.
Hér causerer og perspektiverer professor Michael Parenti om det slørede, dysfunktionelle forhold mellem velstandens patologi og amerikanernes tilsyneladende demokrati: https://www.youtube.com/watch?v=wheMfMqu-H4&t=1671s
Anne Eriksen, Karsten Aaen, Eva Schwanenflügel, Jan Jensen, Bjarne Bisgaard Jensen, Torben Skov og Torben K L Jensen anbefalede denne kommentar
25. oktober, 2018 - 13:46
Med de tal artiklen nævner burde overskriften vel snarere være at ingen gider at stemme ved amerikanske midvejsvalget. Og egentlig helle ikke ved præsidentvalg. Og når man alligevel når op på 45-50 %, som er en katastrofe andre steder, er det fordi mange holder sig for næsen og stemmer på en kandidat som de egentlig ikke forventer sig noget af, men vedkommende alligevel fremstår en lille smule mindre afskyelig end den anden.
Demokraterne og Republikanerne har skabt deres egen politiske donor-klub - og vælgerne ved godt de ikke er med.....
Kjeld Jensen, Anne Eriksen, Per Torbensen, Karsten Aaen, Niels Duus Nielsen og Eva Schwanenflügel anbefalede denne kommentar
25. oktober, 2018 - 16:40
Lad os nu se, hvordan det går. De progressive forsøger sig med en ny taktik: De prøver at få dem, som normalt ikke stemmer, til at komme frem og stemme på de progressive. Et af midlerne er at nægte at modtage penge fra de store kapitalinteresser, og i stedet finansiere valgkampen ved hjælp af små donationer fra almindelige mennesker, kombineret med aktivisme og knofedt.
I USA skal man enten bruge millioner af dollars på TV-propaganda eller banke på folks døre, for at blive valgt - de progressive har ikke råd til reklamer, så i stedet tager de personlig kontakt til vælgerne - hvilket jo alt andet lige er en bedre måde at skabe tillid på.
Så lad os se, jeg er forsigtigt optimistisk.
Poul Kristensen, Karsten Aaen og Jan Jensen anbefalede denne kommentar
25. oktober, 2018 - 17:02
Nu ser det ud til at valget bliver skæmmet af flere pakker med sprængstoffer sendt til udvalgte top-demokrater som Joe Biden og Bill og Hillary Clinton. Pakker med sprængstoffer er den mest kujonagtige form for vold man kan forestille sig. Dog ikke så kujonagtigt som droneangreb..........
26. oktober, 2018 - 04:09
Eller bombeveste. Eller lastbiler ned af en gågade. Eller drive-by-shootings. Eller vejside bomber. Eller Improvised explosive devices, osv. osv. Jeg kunne blive ved.
26. oktober, 2018 - 13:51
"Demokraterne og Republikanerne har skabt deres egen politiske donor-klub - og vælgerne ved godt de ikke er med....."
Og før da gjaldt andre magtfuldkomne mekanismer, så historisk set levnes der vel kun plads til optimisme hos den naive? Hvis man spørger the o(i)ligarks, kan et relativt kort vue over det hidtil gældende terræn måske give svaret på forhånd: https://www.youtube.com/watch?v=ySnk-f2ThpE
28. oktober, 2018 - 08:57
Lidt runde tal: 200 mio potentielle vælgere i USA. 111 mio stemte ved præsidentvalget 2016; 55%.
Hillary Clinton fik 57 mio, Trump 54 mio. Ret mig venligst, hvis det er forkert.
Det vil være forkert at kalde det en jordskredssejr for Trump, ikk? Derimod en kedelig triumf for de instanser som fifler med valgkredsene for de delegates, valgmænd, som afgør hvem der skal være præsident. Ved valget i 2000 havde Gore "kun" en halv mio. stemmer mere end Bush. Den gang kom Højesteret lige ind over. Demokrati er det altså ikke.