Stole My Heart (1D) - Mennesker - Movellas
10. Mennesker
”undskyld, det var ikke med vilje.” skyndte jeg mig at svare.
Hvor fanden kom de fra? Og hvorfor sidder de her inde, når alle vi andre er udenfor?
det ene spørgsmål efter det andet dukkede op i mit hoved, og til sidst var det slet ikke til at holde styr på.
Har jeg ikke set dem før, tænkte jeg endnu en gang for mig selv. Hm, nej. de ligner sikkert bare nogle, jeg kender, fortalte jeg mig selv lige så stille. Jeg vågnede op af tankernes drøm, da den ene begyndte at fnise lidt. Jeg opdagede til min store fortrydelse, at jeg stod med åben mund og gloede på dem. De så fandme da godt ud, hvorfor er jeg ikke blevet præsenteret for dem noget før?
”øh undskyld, men endnu en gang.. hvem er du?” lød det flabet fra ham den lyshårede.
”undskyld, at jeg bare kom brasende ind.. men jeg troede det var toilettet” sagde jeg pinligt berørt, mens jeg kiggede ned i jorden og pillede ved mit hår. Endnu en dårlig vane, når jeg blev nervøs.
De kiggede stadig afventende på mig, og det gik op for mig, at jeg aldrig fik dem svaret.
”jeg er Sasha.. Christophers veninde” sagde jeg roligt denne gang. ”hvorfor sidder i ikke ude sammen med os andre og spiser?” spurgte jeg dem.
De så ud til at være lidt chokeret over den måde jeg bare svarede igen på, men det generede mig ikke. Folk var alligevel vant til at hade mig, så et par stykker til eller fra i den pulje går jo nok.
”vi er ikke gæster til middagen, men vi har lejet denne del af huset resten af sommeren. Vi er bare gode venner os 5” svarede en af de andre denne gang. Han så ud til at være lige omkring min alder, bare lidt ældre. Han havde flot lysebrunt hår og smukke brune øjne. Lidt ligesom Christophers.
”ja, vi skriver sange til vores nye al…” var det eneste, ham den lyshårede nåede at sige, inden en af de andre afbrød ham med et ”hun er ligeglad, hun er alligevel på vej ud” og kiggede afventende på mig. Jeg undskyldte mig hurtigt og skyndte mig ud af døren.
Ingen skulle nogensinde finde ud af det, der lige var sket. Det var simpelthen alt for pinligt til at blive nævnt igen.
Wow, hvem var dog det?
Hun var nok en af de flotteste piger, jeg længe har set.
”det er bare så typisk dig, Niall” sagde Harry, mens han sammen med de andre begyndte at grine, og daskede mig på skulderen.
”og hvorfor syntes du så liiige, at du skulle fortælle hende om vores nye album, hr. Scorekarl?” sagde Louis for sjovt til mig. Men uanset hvor meget de drillede mig med det, kunne jeg ikke få hende ud af hovedet. Hendes røde hår, der faldt flot ned om hendes smukke ansigt.
Sasha’s Synsvinkel
Christopher kom hurtigt ind til mig. Han havde sikkert set, at jeg havde skyndt mig væk fra min mad. ”hvad så søde, er du ok?” spurgte han mig, mens han gav mig et hurtigt kram.
”jeg kunne ikke finde badeværelset…..” sagde jeg stille og kunne mærke rødmen stige op i mine kinder igen.
”nej, vi fem drenge fik sku lige et hurtigt uventet besøg” lød en stemme bagfra. Det var en af de drenge, der havde siddet inde på værelset jeg var på lige før.
Jeg rødmede endnu mere, men Christopher virkede dog overrasket over at se ham. Gad vide, om de måske kender hinanden?
”Christopher, my man. Hvordan går det? Længe siden!” sagde drengen. Ja. De kendte hinanden. Det havde jeg regnet ud nu.. helt dum var jeg jo heller ikke. Ikke altid. Kun når jeg braser ind på et værelse, hvor der sidder 5 lækre drenge og stirrer på mig.
”hey Louis. Det går sku helt ok. Har jo fået hende den søde pige på besøg. Hvad med dig? Går det godt med.. de der drenge” svarede Christopher ham.. selvom han virkede ret uinteresseret.
”det går sku helt fint med os” svarede han og smilede. ”Niall synes, at damen der er sød” sagde han, pegede på mig og blinkede mens han begyndte at grine.
”hvem.. øhm.. hvem er Niall?” fik jeg fremstammet.
”haha, jaja. Og nu siger du vel også, at du ikke ved, hvad jeg hedder? Eller hvem vi er” sagde han som om det hele skulle være en joke. Som om, at jeg burde vide, hvem de var. Det burde jeg måske også? Hvem ved.
”øhhh… burde jeg vide det?” sagde jeg lavt, men stadig højt nok til at de kunne høre det.
Der var i et øjeblik stille, men det føltes som flere timer.
”nej, det var bare for sjovt han sagde det.. hej, jeg er Liam” ham der hed liam kom hen til mig og trykkede min hånd. Det hele virkede så formelt her. Men ingen af dem virkede fattig på nogen måde, så det er nok grunde.
De andre havde nok stået og lyttet til vores samtale, hvilket var rimelig akavet. Jeg har stadig på fornemmelsen, at jeg rent faktisk burde vide, hvem de var. Og nu er det bare for pinligt at spørge, for de har allerede sagt at jeg ikke burde kende dem.
Louis den skid. Han havde sagt til hende pigen, at jeg godt kunne lide hende. Det var jo ikke meningen, at hun skulle finde ud af det. Det var jo ikke meningen, at nogen af dem skulle vide noget om det her. Det er bare så typisk ham.
Prøver altid på at gøre mig til grin på den ene eller anden måde, når det kommer til piger. Kun fordi han ved, hvor genert jeg er omkring piger, jeg synes virker søde.
Jeg kunne mærke, at mit ansigt hurtigt blev rødt og varmt.. jeg rødmede. En af mine mange fejl. Jeg rødmer altid, når der sker bare det mindste, der er pinligt.
”jeg gætter på, at du er Niall” sagde pigen lidt kækt og smilede til mig. Man kunne tydeligt se, at hun hurtigt havde fået lidt mere selvtillid end før, hvor hun var meget usikker.
”ja. Hej, hvad hedder du?.. og hvor kommer du fra? Man kan jo nemt høre, at du ikke er fra England eller sådan noget” spurgte jeg lidt for sjovt med et lille smil på munden, da jeg langsomt kom til mig selv igen.
”Sasha, og jeg kommer fra Danmark. Jeg var på en tur med min klasse til London, hvor jeg mødte Christopher, og så…” hun snakkede videre, men efter det kunne jeg ikke koncentrere mig om, hvad hun sagde. Den måde hun lyste op på, når hun snakkede gav mig gåsehud. Hun var virkelig noget af det smukkeste, jeg nogensinde havde set.
”Niall?” det var Louis, der hev mig ud af min drømmeverden. ”øh, ja? Hvad?” spurgte jeg hurtigt mens jeg smilede let for at dække over min usikkerhed. ”hun spurgte dig om noget, bette ven” han blinkede til mig, og de andre begyndte at fnise let.
”nårh ja, undskyld.” jeg grinede kort. ”hvad var det nu, du spurgte om?” sagde jeg og kløede mig i nakken.
”jeg sagde bare, at hvis du nu gav mig dit nummer, så kunne vi jo nemt mødes en dag.. hvis du altså vil?” hun smilede sukkersødt og ventede på mit svar. Man kunne nemt se på hende, hvordan hun elskede at jeg opførte mig sådan her, når hun var her.
hvad tror i han siger til det? :-D
og hvad tror i der sker mellem dem?