Part Of Something {1D} - Meeting the boys - Movellas
Da vi har gået et stykke tid gennem skoven, hånd i hånd, tager jeg en dyb indånding og skal lige til at spørge hvem det er vi skal mødes med, men Harry kommer mig i forkøbet ved at sige: ”Så er vi her.” Jeg følger hans blik hen til et hus i udkanten af skoven. Vi går det sidste stykke det går op for mig, at huset ikke ligger i udkanten af skoven. Skoven ligger nærmere bag huset.
Han trækker mig hen til hoveddøren, og uden at banke på åbner han døren og går ind.
Jeg følger usikkert efter og træder ind i en forholdsvis stor entré. Der er en stor garderobe og en bænk med nogle hynder på. På et lille bord står en flaske med et skib indbygget.
”Hvaa’ skal du med?”, hører jeg Harrys stemme sige bag mig. Jeg snurrer forskrækket rundt og smiler stille til ham, inden jeg begynder at tage sko og jakke af.
Han lader mig gå foran, ind i en enorm stue der er så hvid, at mine øjne lige skal vænne sig til lyset.
Han begynder at skubbe mig af sted, og først der går det op for mig at jeg er stoppet op.
Jeg får gang i mine ben igen og vi går igennem stuen, hen til en snoet trappe.
Han lader igen mig gå foran, og leder mig til venstre, ind i et mindre rum.
Mine øjne strejfer en brun lædersofa, hvor der sidder fire lækkerheder.
Det ligner slet ikke de drenge jeg har set sammen med Harry det sidste stykke tid. Disse drenge er meget lækrere! Jeg stirrer lamslået på dem, og igen er det Harry der må skubbe mig af sted.
De rejser sig alle sammen op, og jeg synes det er lidt pinligt at jeg ikke kender deres navne, nu hvor de er i band med Harry. ”Hejsa”, siger den første dreng og rækker hans hånd frem mod mig. Han er blond og har blålige øjne. ”He..hej”, stammer jeg og rækker også min hånd frem.
Den næste dreng der hilser på mig har brunt hår der krøller rigtig flot om hovedet. Han kommer mig smilende i møde, men i stedet for at give mig hånden krammer han mig direkte.
Jeg bliver noget overrasket og ser derfor virkelig åndssvag ud, da den næste dreng hilser på.
Han har sort hår der er sat med voks. Han er lidt mere seriøs og giver mig bare hånden. Bad boy!
Den sidste dreng ved jeg, hvad hedder! Det er Louis. Men det er også kun fordi han følger mig på twitter. Selvom jeg ikke er klar over hvorfor, vi har jo ikke mødt hinanden før nu?
Han giver mig et store tandpastasmil, inden han giver mig hånden, for så at trække mig ind i hans favn. Sådan står vi lidt, inden han giver slip på mig og går over og sætter sig over til de andre drenge, som allerede har sat sig i sofaen igen.
”Du ser lidt forvirret ud”, griner den blonde. Han har et sjovt grin, og hurtigt har hans latter smittet sig af på mig.
”Vi bider altså ikke at du ved det”, siger Louis og klapper på Harrys ben. Jeg smiler og sætter mig over på Harry. ”Hvad var det nu du hed?..”, spørger ham den blonde, og jeg præsenterer mig selv.
”Okay, jeg hedder Niall, ham den sorthårede her ved siden af mig hedder Zayn, ham der hedder Louis og Liam sidder derovre”, siger han og peger på de forskellige.
Jeg nikker, som for at bekræfte at jeg følger med, men jeg kan kun huske Zayn. Sexet navn!
”Hvaa, hvem kunne tænke sig at tage med hen på caféen?”, siger Harry midt i stilheden.
”Miig!”, råber næsten alle drengene i munden på hinanden, og der går ikke lang tid før de alle sammen er oppe og på vej mod døren.
Ham den anden brunhårede der også hedder noget med L, kommer og hjælper mig op og går sammen med mig ned til døren.
Da vi når hen på caféen, bestiller Niall straks seks chokolade milkshakes, mens Louis finder et bord i hjørnet af caféen til os.
Der går ikke mange sekunder, før vi er omringet af nogle piger på min alder, der lige skal have et billede og en autograf af drengene, og en af dem spørger ivrigt hvem jeg er, mens Louis signerer hendes arm. Jeg smiler til hende og forklarer at jeg er Harrys gode ven, og pludselig skal hun have et billede af hende selv, mig og Harry. Jeg bliver noget overrasket, da det jo ikke er normalt for mig sådan lige at blive fotograferet, men da jeg sidder på Harrys ene ben, og hende pigen på det andet, formår jeg at smile og nyde situationen.
Da pigerne endelig er gået, hiver drengene nogle kasketter på og begynder at drikke de nyankomne milkshakes.
Tiden går, og da jeg kigger på mit armbåndsur ser jeg at klokken er 16. ”Jeg skulle have været hjemme for en time siden!”, udbryder jeg og tjekker min lydløse mobil med 9 ubesvarede opkald.
”Jeg kan følges med dig”, siger Harry smilende til mig. Drengene begynder at rejse sig. ”Så kan vi vel også lige så godt tage hjem”, siger Louis og begiver sig udad med os andre i hælene.
”Ja, det har været hyggeligt.” ”Også farvel til dig Niall.” ”Come oooon Zayn, giv mig nu bare et kram!”, lyder mine afskedhilsener, inden jeg drejer ind mod mit hus. De søde drenge har fulgt mig hele vejen hjem!
”Hvor har du været?!”, nærmest råber min mor i hovedet på mig, da jeg træder ind ad døren.
”Også hej til dig..”, mumler jeg og smider skoene. ”Kom lige her unge dame”, siger min mor og tager fat i min arm, ”det er ikke fordi du ikke må være ude og sådan, jeg vil bare gerne vide hvor du er..” Jeg nikker: ”Mor, jeg er faktisk ret træt nu, og jeg har lidt menstruationssmerter, så jeg smutter lige op og lægger mig lidt, ok?”, spørger jeg, og min mor nikker.
Jeg smiler lidt ømt til hende og begiver mig op på mit værelse, hvor jeg lægger mig med en varmepude og en cola.
Mens jeg ligger og blunder med en film i baggrunden, bliver døren åbnet og jeg hører min irriterende lillesøster, Emily på 14, råbe: ”Vi er hjemmeeeeee!”, hvilket betyder at hende og min far er kommet hjem fra deres weekendtur hjemme hos nogle venner.
Jeg stønner og går nedenunder for at hun ikke skal komme brasende ind på mit værelse om to minutter. ”Heej Vanessa!”, nærmest skriger hun da jeg kommer nedenunder og kaster sig ind i min favn. Jeg giver hende et lille klem og sætter mig over til min far som sidder og fortæller min mor om vennernes nye lædersofaer. Jeg ruller med øjnene til min lillesøster da min far siger at han godt kunne tænke sig sådan nogle sofaer. Emily fniser og tegner videre på sin tegning.
Pludselig ringer telefonen og min mor går hen og tager den: ”Hallo? Ja. Jamen det kan du tro. Vanessa? Det er Harry”, smiler min mor og rækker mig telefonen.