Det er ikke fordi, der er det store at lave på Rarotonga, men det vidste vi jo også, det er jo også lidt derfor man kommer der. Det meste af tiden brugte vi på at snorkle, og vi så en masse forskellige fisk; trompetfisk, birdwrasse og papegøjefisk. Blæsten var voldsom, men en dag var det særlig slemt. Det startede om natten og blev ellers ved hele dagen, tjah det meste af dagen, men regn og blæst, og lidt stormstyrker. Det var så slemt, at vandet det stod ind gennem altandøren. Så vi blev inde. Heldigvis klarede det op senere på dagen, så vi cyklede ud for at se vandfaldet på øen; Wigmore’s Waterfall. Det så ellers vældig fint ud på billedet, men vi blev skuffede. Vejen derop var lidt stejl men fyldt med myg. Så det var meget kort tid, vi tilbragte ved vandfaldet. Det lignede spildevand og der stak en del rør ud, ikke lige et vandfald, man har lyst til at hoppe i.
Vi fik dog lejlighed til tage lidt billeder af Pelle Flåt. Det første billede er Pelle på altanen med en fin blomst i håret. Faktisk ville han hellere have haft en lyserød og gul blomst, da han mener det får hans øjne til at stå mere frem. Det andet billede, ja der er han i færd med at gøre sig klar til en gang snorkling; heldigvis var det Anders’ maske han besatte.
Der er ikke meget på øen, men der er en del små butikker med frugt, brød og ellers lidt dagligsagsvarer. Nedenfor er et billede af det lokale supermarked; de lavede nogle rigtigt gode muffins.
Hastighedsgrænsen på Rarotonga var 50 km/t, mens der kun var 20-30 i storbyen. Det var ikke alle, der overholdt reglen. Personen på billedet kører faktisk ikke særligt hurtigt, men det var der nu nogen, der gjorde. Der er 2 busruter på øen; en der kører med uret og en mod uret. Selve turen tager nok ikke mere end 30 minutter, da øen ikke er større end 32 km rundt. Faktisk præsterede vi at cykle øen rundt, men det var oprindeligt ikke meningen. Vi ville bare ind til storbyen for at handle, men skulle alligevel ud til lufthavnen for at snakke om bagageopbevaring, og så var det hurtigere bare at fortsætte. Det var en lang og varm tur. Heldigvis fandt vi ud af, at Air Rarotonga, som vi skal flyve med til Aitutaki, opbevarer bagage, hvis man flyver med dem; selvfølgelig mod betaling.
Faktisk har de på Cook-øerne deres egne mønter og sedler, men der er ikke så mange af dem. De kan også kun bruges på Cook-øerne og kan ikke veksles. Det er dog mest New Zealandske dollars, der bruges. På billedet ses deres 2 dollarmønt; en trekantet mønt. Deres 1 dollar er sekskantet; hvor skørt. De laver også selv vand, men det er lidt dyrere end det importerede New Zealandske. Numrepladerne på Cook-øerne er heller ikke store højst 4-cifret, men vi har dog set nogl, der bare har 2 cifre, men ok det er jo ikke fordi, der bor så mange.
Vi fik også lejlighed til at dykke på Rarotonga, men vejret var kedelig, og faktisk så man mere når man bare snorklede, og så er det også billigere at snorkle, men så har man da prøvet det. Derfor var vi også lidt skeptiske for dykning på Aitutaki, som vi også havde bestilt.