VEJ nr 71 af 27/09/2012 Historisk
Offentliggørelsesdato: 29-09-2012Social- og Indenrigsministeriet
C20120007160
/eli/mt/2012/71
BS000340
Vejledning om forældremyndighed og barnets bopæl Ressortministerium
Social- og Integrationsmin.,Ankestyrelsen, Familieretsafd., j.nr. 2012-7301-00046
aftale om fælles forældremyndighedaftalerorienteringsretrettensagsbehandlingvejledningsmødegodkendelseinddragelse af barnetKonfliktmæglingmidlertidig afgørelse om barnets bopælmidlertidig afgørelse om forældremyndighedophør af fælles forældremyndighedbørnesagkyndig undersøgelseeneforældremyndighedForældreansvarforældremyndighedforældremyndighedsindehaverfælles forældremyndighedanmeldelseansøgningansøgningerBarnets bopælbarnets perspektivbørnesagkyndig rådgivning
VEJ nr 9470 af 06/10/2011 VEJ nr 9296 af 25/06/2013 Ændrer i/ophæver
VEJ nr 9859 af 06/09/2007
Den fulde tekstVejledning om forældremyndighed og barnets bopæl
– Afsnit 2.4.1. om rettens adgang til at dømme til fortsat fælles forældremyndighed eller ophæve den fælles forældremyndighed.
– Afsnit 4.4. , idet der er indsat afsnit om adgangen til at afvise ansøgninger om ændring af forældremyndighed og barnets bopæl.
– Afsnit 5, idet der i afsnit 5.5. er indsat et afsnit om klageadgangen ved midlertidige afgørelser om forældremyndighed og barnets bopæl.
– Afsnit 7 om orienteringsretten.
– Hvis betingelserne for fælles forældremyndighed i enten §§ 6 eller 7 er opfyldt, jf. afsnit 2.1.1.1.
– Ved aftale om fælles forældremyndighed efter § 9, jf. afsnit 2.1.1.2.
– Ved dom om fælles forældremyndighed efter § 14, jf. afsnit 2.1.1.3.
– Hvis de er gift med hinanden ved barnets fødsel eller senere indgår ægteskab, jf. § 6, stk. 1.
– Hvis de er separeret ved barnets fødsel, og den separerede mand ifølge anerkendelse eller dom anses som barnets far, jf. § 6, stk. 2, nr. 1.
– Hvis de er separeret ved barnets fødsel, og forældrene har afgivet en omsorgs- og ansvarserklæring efter § 7, stk. 1, nr. 1, og betingelserne for at behandle spørgsmålet om forældremyndighed her i landet er opfyldt, jf. § 6, stk. 2, nr. 2.
Er forældrene separerede, men genoptager de samlivet efter fødslen, vil separationen som følge af genoptagelsen af samlivet bortfalde. Forældrene vil i den forbindelse automatisk få fælles forældremyndighed igen, jf. § 6, stk. 1.
– De har afgivet en omsorgs- og ansvarserklæring efter børnelovens § 2, stk. 1, § 14, stk. 1 eller 3, eller § 19, jf. § 14, stk. 1 eller 3, og betingelserne for at behandle spørgsmålet om forældremyndighed her i landet er opfyldt, jf. § 7, stk. 1, nr. 1, og stk. 2.
– De har indgået aftale om fælles forældremyndighed efter § 9, jf. § 7, stk. 1, nr. 2.
– De har eller har haft fælles folkeregisteradresse inden for de sidste 10 måneder før barnets fødsel, og manden anses som far til barnet ifølge anerkendelse eller dom, jf. § 7, stk. 3.
Efter § 7, stk. 3, kan der således etableres fælles forældremyndighed, allerede når faderskabet fastslås, hvis forældrene har eller har haft fælles folkeregisteradresse inden for de sidste 10 måneder før barnets fødsel. Der er i bemærkningerne til bestemmelsen ikke et krav om, hvor længe forældrene skal have haft fælles folkeregisteradresse. Det er således uden betydning for spørgsmålet om etablering af fælles forældremyndighed efter § 7, stk. 3, at forældrene f.eks. kun har haft fælles folkeregisteradresse i 14 dage, blot forældrene har haft fælles folkeregisteradresse inden for de sidste 10 måneder før barnets fødsel.
Statsforvaltningen skal i forbindelse med fastslåelsen af faderskabet undersøge, om der samtidig med faderskabets anerkendelse etableres fælles forældremyndighed efter § 6, stk. 2, nr. 1, § 6, stk. 3, eller § 7, stk. 3, og orientere forældrene om, hvorvidt der er etableret fælles forældremyndighed, eller om der er eneforældremyndighed, jf. afsnit 2.1.2. Om indberetning til CPR henvises til afsnit 8.
Ved vurderingen af, om det er bedst for barnet, jf. § 4, at der dømmes til fælles forældremyndighed efter § 14, er det – efter bemærkningerne til bestemmelsen – barnets relation til den forælder, der ikke har del i forældremyndigheden, der har afgørende betydning. Det vil således skulle indgå som et moment, hvor lang tid, der er gået siden samlivsophævelsen, eller siden den aftale eller dom, der ønskes ændret, og hvordan kontakten til barnet har været i den mellemliggende periode. I relation til kontakten mellem barnet og den forælder, der ikke har del i forældremyndigheden, er det ikke afgørende, hvilket omfang kontakten har haft, men at der har været en kontakt mellem barnet og forælderen. Retten bør ifølge bemærkningerne i den forbindelse også tage hensyn til, om der har været samarbejdschikane i form af samværssabotage fra forældremyndighedsindehaverens side, og forældremyndighedsindehaveren derved har hindret forældrenes samarbejde omkring barnet, jf. afsnit 2.2. om samarbejdschikane. Ligeledes bør det efter bemærkningerne indgå i vurderingen, hvad der er baggrunden for, at den pågældende forælder, der søger om del i forældremyndigheden, ikke tidligere har haft del i forældremyndigheden eller er blevet frataget denne. Endelig bør det indgå, om der er forhold, der taler imod etablering af fælles forældremyndighed. Dette kan f.eks. være tilfældet, hvis der er svære og uovervindelige samarbejdsproblemer, eller hvis en forælder er uegnet som forældremyndighedsindehaver på grund af f.eks. massivt misbrug eller en alvorlig psykisk lidelse. Der henvises i øvrigt til afsnit 2.4.1.
Beslutningsbeføjelserne ved fælles forældremyndighed er reguleret i § 3. Af § 3, stk. 1, 1. pkt., fremgår, at væsentlige beslutninger vedrørende barnets forhold kræver enighed mellem forældrene, hvis der er fælles forældremyndighed. Samtidig følger det af § 3, stk. 1, 2. pkt., at den forælder, som barnet har bopæl hos, kan træffe afgørelse om overordnede forhold i barnets daglige liv, herunder hvor i landet bopælen skal være.
De væsentlige beslutninger, som forældrene efter § 3 stk. 1, 1. pkt., skal være enige om, er defineret som forhold, der må anses som så indgribende for barnet, at begge forældre skal være enige herom. Her tænkes navnlig på spørgsmålet om barnets flytning til udlandet, herunder udrejse til Grønland og Færøerne, barnets religion, valg af skoleretning, videreuddannelse m.v. og væsentlige lægelige indgreb. Derudover er der i særlovgivningen en række forhold, der kræver begge forældremyndighedsindehaveres samtykke, f.eks. indmeldelse i skole, udstedelse af pas, indgåelse af ægteskab, navnevalg m.v.
Har forældrene fælles forældremyndighed, og er de uenige om forældremyndigheden, skal begge forældre give samtykke til, at barnet forlader landet, jf. § 3, stk. 2. Statsforvaltningen kan dog træffe afgørelse om, at den ene forælder kan tage barnet med til udlandet, herunder Grønland og Færøerne, uanset at der er uenighed om forældremyndigheden, jf. § 25. Dette er nærmere beskrevet i afsnit 2.4.5.
Er der ikke fælles forældremyndighed, kan retten efter anmodning fra en forælder, der ikke har forældremyndigheden, bestemme, at der skal være fælles forældremyndighed, jf. § 14, stk. 1. Der henvises herom til afsnit 2.4.2. , jf. afsnit 2.1.1.3.
Dette afsnit redegør for rettens adgang til at dømme til fortsat fælles forældremyndighed eller ophæve den fælles forældremyndighed og indeholder en beskrivelse af de forhold, der efter bemærkningerne til bestemmelsen skal lægges vægt på ved afgørelsen.
Det kan ifølge bemærkningerne som udgangspunkt heller ikke anses for at være i barnets interesse, at der dømmes til fælles forældremyndighed, hvis en forælder er uegnet som forældremyndighedsindehaver, f.eks. på grund af massivt misbrug, en alvorlig psykisk lidelse eller andet, der gør forælderen uegnet til at deltage i væsentlige beslutninger vedrørende barnets liv. Der kan også være tale om, at en forælder ikke er interesseret i at varetage omsorgen for barnet og ved sin adfærd har vist, at den pågældende ikke har til hensigt at deltage i barnets liv. Det kan f.eks. være en forælder, som efter praksis ikke ville få samvær, eksempelvis fordi den pågældende ikke har formået at være i stabil kontakt med barnet eller har været fraværende i barnets liv i flere år, og den manglende kontakt kan tilskrives samværsforælderens egne forhold.
Der henvises til afsnit 2.1.1.3. , hvor bestemmelsen nærmere er beskrevet.
Overførsel af forældremyndigheden fra den ene forælder til den anden kan ligeledes ske ved dom, jf. § 14, stk. 1. Som omtalt i afsnit 2.4.2. , jf. afsnit 2.1.1.3. , kan retten også anmodes om, at der etableres fælles forældremyndighed.
Retten kan efter § 14, stk. 2, ændre en afgørelse efter § 15.
Det fremgår endvidere, at hvis kommunen ikke umiddelbart er bekendt med personer, der kan komme på tale som forældremyndighedsindehaver, må kommunen yde en aktiv indsats for at finde frem til egnede personer. Kommunen må således tage kontakt med barnet, pårørende, bekendte eller andre, der står barnet nær, med henblik på at finde frem til den eller de personer, der vil være egnede til at blive udpeget som forældremyndighedsindehaver.
Kommunen og statsforvaltningen skal i øvrigt være opmærksom på, om der er behov for at få udpeget en midlertidig indehaver af forældremyndigheden, og kommunen skal evt. komme med forslag til en egnet forældremyndighedsindehaver. Dette kan f.eks. være nødvendigt i tilfælde af uenighed om forældremyndigheden, eller fordi der umiddelbart ikke er nogen, der ansøger om at få forældremyndigheden. Om midlertidige afgørelser om forældremyndighed i disse sager henvises til afsnit 2.4.6.5.
– Tvister om forældremyndighed og/eller barnets bopæl: Her har statsforvaltningen ingen afgørelseskompetence, men skal søge at finde en mindelig løsning, jf. afsnit 4.4. Statsforvaltningen kan dog afvise en anmodning om ændring af forældremyndighed eller barnets bopæl, hvis forholdene ikke har ændret sig væsentligt, jf. afsnit 4.4.1.
– Afgørelse – herunder midlertidig – om forældremyndighed ved forældremyndighedsindehaverens død, jf. § 15. Se afsnit 2.4.6.
Hvis forældrene er enige herom, kan en sag om forældremyndighed eller barnets bopæl altid indgives til en anden statsforvaltning, jf. bekendtgørelsens § 1, stk. 6, og § 2, jf. § 1, stk. 6.
Den statsforvaltning, der behandler en sag om forældremyndighed m.v., tager stilling til børnesagkyndig rådgivning og konfliktmægling. Der henvises til bekendtgørelsens § 4, stk. 1.
Den statsforvaltning, som efter ovenstående bestemmelser skal behandle sagen, kan bestemme, at sagen skal overføres til en anden statsforvaltning, hvis det er mest hensigtsmæssigt, at sagen behandles der, jf. bekendtgørelsens § 1, stk. 7, og § 2, jf. § 1, stk. 7. Dette gælder dog ikke, hvis forældrene i enighed har indgivet anmodningen om forældremyndighed m.v. til en statsforvaltning, der ellers ikke havde haft stedlig kompetence til at behandle den, jf. bekendtgørelsens § 1, stk. 6, og § 2, jf. § 1, stk. 6.
Der henvises også til hjemmesiden boernebortfoerelse.dk.
Efter § 26, stk. 1, kan statsforvaltningen efter anmodning træffe midlertidig afgørelse om, hos hvem af forældrene barnet skal have bopæl under behandlingen af en sag om forældremyndighed eller om barnets bopæl. En midlertidig afgørelse om barnets bopæl kan kun komme på tale, hvis der under sagen er anmodet om dette. Der kan samtidig fastsættes midlertidigt samvær, jf. § 29. Om midlertidige afgørelser om samvær under en sag om barnets bopæl henvises til afsnit 13.3. i vejledning om samvær.
Efter § 537, stk. 2, skal fogedretten afholde en samtale med barnet om tvangsfuldbyrdelsen, hvis barnet har den fornødne alder og modenhed, således at barnet får mulighed for at give udtryk for sine egne synspunkter. Samtalen skal afholdes, medmindre det er til skade for barnet. Hvis der afholdes en samtale med barnet, skal der deltage en børnesagkyndig eller en repræsentant for kommunen. Retsplejelovens § 450 c, stk. 1, 1. pkt., og stk. 3, om at parterne ikke er til stede under samtalen, men at de efter samtalen skal gøres bekendt med hovedindholdet af samtalen, finder tilsvarende anvendelse. Fogedretten kan endvidere i tvivlstilfælde udsætte fuldbyrdelsen på en børnesagkyndig undersøgelse, jf. retsplejelovens § 536, stk. 3.
Efter § 41, stk. 4, kan f.eks. en skoles afgørelse om at nægte at udlevere et konkret dokument til den forælder, der ikke har forældremyndigheden, således påklages til Statsforvaltningen Syddanmark. Det er alene den forælder, der ikke har forældremyndigheden, der kan påklage en afgørelse efter § 23, stk. 2, til statsforvaltningen, jf. lovens § 41, stk. 4. .
Efter § 23, stk. 3, kan statsforvaltningen i særlige tilfælde efter anmodning fra forældremyndighedsindehaveren eller fra en af de i § 23, stk. 1, nævnte institutioner m.v. fratage den forælder, der ikke har del i forældremyndigheden, adgangen til at få orientering og få udleveret dokumenter efter stk. 1. Alle statsforvaltninger kan således fortsat træffe afgørelse om fratagelse af orienteringsretten m.v.
Kan påklages til Statsforvaltningen Syddanmark af den forælder, der ikke har forældremyndigheden, jf. 41, stk. 4.
Med denne vejledning bortfalder vejledning af 6. september 2007 om forældremyndighed og barnets bopæl. Det bemærkes, at vejledning af 6. oktober 2011 om anvendelsen af Haagerbørnebeskyttelseskonventionen i sager efter forældreansvarsloven ikke bortfalder med denne vejledning.Ankestyrelsen, Familieretsafdelingen, den 27. september 2012Malene Vestergaard/ Stine Krone Christensen
Rettens adgang til at dømme til fælles forældremyndighed i sager, hvor der er
Afgørelser om udlandsrejser i sager, hvor der er uenighed om forældremyndigheden (forældreansvarslovens § 25)
Sager, hvor der er eller kan være tvist om forældremyndigheden og/eller barnets
Adgangen til at afvise ansøgninger om ændring af forældremyndighed og barnets bopæl
Sagsbehandlingen ved ansøgninger om ændring af forældremyndighed og barnets bopæl
4.4.7.3.1.
Uledsagede mindreårige udlændinge
Særligt om partshøring ved midlertidige afgørelser
Klageadgang ved midlertidige afgørelser om forældremyndighed og barnets bopæl
Adgangen til at nægte at give orientering m.v. efter § 23, stk. 2
Klageadgang i relation til afgørelser efter § 23, stk. 2