Intervertebral Disk: Struktur Og Funktion 💊 Scientific-Praktisk Medical Journal - 2018
Intervertebralskiverne fungerer som støddæmpere mellem hvirvlerne. Læs mere om den intervertebrale disk: struktur, funktion, sygdomme!
Hvad er den intervertebrale disk?
Intervertebral disk: struktur
Hvilken funktion har intervertebralskiven?
Hvor er intervertebralskiven?
Hvilke problemer kan den intervertebrale disk forårsage?
den disk (Discus intervertebralis) er en type støddæmper, der sidder mellem de enkelte hvirvler. Den er fleksibel i sin form og gør det muligt for ryggenes bevægelser. Læs alt om emnet: Hvor mange diske har et menneske? Hvordan konstrueres "støddæmpere"? Hvilke sundhedsproblemer kan intervertebrale diske forårsage?
Den bevægelige del af rygsøjlen består af 24 hvirvler, mellem i alt 23 intervertebrale diske, de intervertebrale diske (Disci intervertebrales), sit. I deres helhed udgør de ca. en fjerdedel af ryggenes samlede højde.
Hver skive har en ydre fibrøs ring (annulus fibrosus) og en indre kerne (nucleus pulposus). Den ydre fibrøse ring består af fibrocartilage - individuelle bruskceller omgivet af en bruskmatrixbunde placeret mellem bundter af kollagenholdige fibre. Strukturen af ​​denne fibrocartilage svarer til den af ​​et tæt bindevæv med lignende mekaniske egenskaber - frem for alt høj trækstyrke.
Den indre kernepulposus (nucleus pulposus) af hver intervertebralskive, som er under stort pres, er blødt - i en bøjning af ryggen kan den undvige sig på den strakte side. Hvis diskusen er skadet, vil gelékernen svulme. Den ydre fiberring er for at forhindre dette.
Hver skive er fastgjort af et bruskhinde til endefladerne af ovenstående og under hvirvellegemet. Ifølge det stadigt stigende pres, som skyldes vægten af ​​hovedet og stammen på hvirvlerne og støddæmpere imellem, går ikke kun rygsøjlen, men også de intervertebrale skiver i højden fra top til bund.
Ved tilpasning til ryggenes fysiologiske krumning er disken kileformet. I den livmoderhalske og lændehvirvelsøjlen, som er buet fremad (lordose), er de højere på den forreste overflade end ved den bageste overflade; i thoracic rygsøjlen, som er buet baglæns (kyphosis), er de intervertebrale skiver højere på den bageste overflade end på den forreste overflade.
Stabiliteten af ​​rygsøjlen øges ud over de intervertebrale skiver med stramme bånd. Et bredt ligament (langsgående ligament anterius) er fastgjort til de forreste og laterale overflader af vertebrale legemer, medens et snævrere ligament (langsgående bageste ligament) er fastgjort på bagsiden til den intervertebrale skive.
Funktionen af ​​de intervertebrale diske er stødabsorption: Med et vandindhold på 80 til 85 procent virker de som en vandpude og fordeler presset jævnt. Desuden tillader de rygsøjlen i alle retninger.
I en opretstående stilling bliver hver skive presset nogensinde fladere i løbet af en dag ved vandtab - indtil enden af ​​en dag er højden på ca. en til tre tommer lavere end om morgenen. Ved frigivelse absorberer støddæmpere vand og næringsstoffer og "svulmer" igen. Med stigende alder falder vandindholdet i alle kropsvæv - også i intervertebralskiverne. Derfor bliver folk mindre, da de bliver ældre.
Der er en intervertebral skive mellem hvert par hvirvler - undtagelse: der er ingen (og ikke mellem den occipitale knogle som en del af kraniet og den første livmoderhvirvel) mellem den første og anden cervikale hvirvel.
På grund af aldring og vandtab degenererer en intervertebral skive og taber dens elasticitet. Som følge heraf opstår revner og eksplosioner af den ydre fiberring eller kernen. Støddæmperen kan så ikke længere opfylde sin funktion (tilstrækkeligt).
Degenerative ændringer kan også føre til, at en intervertebral skive udstikker (fremspring) eller endda prolaps. Særligt sårbare regioner er cervikal og lændehvirvelsøjlen. Hvis hændelsen er mere udtalt, kan disken trykke på rygmarven eller nerverne deraf deraf. Dette kan forårsage ubehag som smerte eller endog lammelse.
Ved kraftige virkninger på disken (såsom ved en ulykke) kan dele af den indre kerne (nucleus pulposus) presses ind i hvirvellegemet (Schmorlsche brusk nodules) eller ind i rygsøjlen (Pulposushernie).
Infektioner og betændelse i hvirvelstøddæmpere er også mulige. Derudover kan kræftceller fra tumorer (som i underlivet) i en disk trænge igennem.