frederik den 3. – Pater
Tag: frederik den 3.
I tæt samarbejde med Sjællands Kirkemusikskole og tidligere provst Holger Villadsen deltager Vor Frue kirke i Vordingborg i et reformationsfejringsprojekt med titlen: Gudstjenester med tidsvinduer med undertitlen: 5 tider – 5 gudstjenester – 5 kirker. For hvert århundrede siden reformationen i Tyskland holdes der en gudstjeneste med start i Roskilde, der tager sig af reformationstiden og Kirkeordinansens gudstjeneste. Vor Frue kirke i
Vordingborg tager sig ved højmessen den 12. februar kl. 10 sig af 1600-tallet, nærmere bestemt tiden mellem 1683 og 1699. Dvs. tiden efter udformningen og stadfæstelsen af Danske Lov 1683 som konsekvens af indførelsen af Enevælden i 1660, henover indførelsen af Kirkeritualet 1685 og endelig forordningen af Kingos salmebog i 1699.
Kongeloven af 14. november 1665, underskrevet af Frederik den 3.
tirsdag den 7. februar kl. 19.30
Kirkeritualet og den lutherske ortodoksi
Karakteristisk for den danske folkekirkeordning er det, at tidligere autoriserede ritualer og alterbøger bevarer deres gyldighed, også efter autorisation af nye ritualer og alterbog. Den reformatoriske gudstjeneste ensrettedes i Danmark efter wittenbergsk forbillede med Kirkeordinansen(lat. 1537, da. 1539) og Alterbogen (1556 og 1564) med tekster til kirkeårets gudstjenester, efter enevældens indførelse videreførtes den ensrettede lutherske gudstjenestetradition med Kirkeritual 1685 suppleret med Alterbog 1688 og endelig med anerkendelsen Den Forordnede Salmebog 1699 (Kingos salmebog), dog således at de alle bevarede deres gyldighed helt frem til 1912, ja, nadverens plads og tilbagetrukne plads i højmessen ifølge Kirkeritualet er først søgt ændret i Ritualbogen 1992; fælles for ritualerne er, at de på flere punkter stadig udtrykker et genkendeligt, konservativt grundlag for ordningen af gudstjeneste og kirkelige handlinger i folkekirken.
Thomas Kingo 1634 – 1703
I perioden 1683 befinder vi os i en periode med store spændinger såvel åndeligt som politisk. Vi er i efterdønningerne af den wittenbergske reformation, dvs. i ét grundet den tidsmæssige afstand udviklet rituelt og liturgisk kaos og anarki. Den lutherske ortodoksi ønskede som konsekvens af denne mangel på ensrettehed og enevældens indførelse i 1660 at indføre fælles gudstjenesteordninger for Danmarks og Norges kirker. Formålet var kort og godt at sikre, at alle kirkegængere i Danmark og Norge hver søndag kunne høre præsterne, i en mere ensrettet form og på dansk, prise Guds storhed og den enevældige konge som hans repræsentant her på jord. Kirkeritualets ensretning, præget af den lutherske ortodoksi, er illustrerende for den stræben efter orden, systematik, centralisering og homogenitet, der prægede mange områder af den enevældige styreform. Samtidig er vi med Kingo i barokkens, i en gryende pietistisk og rationalistisk tidsalder, en tid, der altså formelig stritter og strutter til alle sider.
Musik og salmesang
I dag tager vi for givet, at salmesangen ledsages af kirkens orgel. Men sådan var det langt fra i ældre tider. Et godt stykke op i 1900-tallet var der stadig danske landsbykirker, der endnu ikke havde et orgel.
Dietrich Hansen Buxtehude
1637 – 1707
Vi ved, at der i reformationstiden var fremragende orgler i de store og velhavende kirker. Det paradoksale er imidlertid, at netop hvor man havde de fine orgler, blev disse kun i ringe grad benyttet som ledsagelse til salmesangen. Her blev salmesangen ledet af kirkens kantor (korleder) i spidsen for det til kirken knyttede drengekor (kantoren var typisk sang- og musiklærer på byens latinskole, hvorfra drengene til koret blev rekrutteret). Endvidere medvirkede ofte et større eller mindre antal musikere i gudstjenesten. Men selve afviklingen af salmesang, korsvar og liturgisk sang var en sag for kor, kantor og præst. Orglet fungerede som udsmykkende og koncerterende instrument – smukke forspil, mellemspil og postludium. Sådan var det eksempelvis i Marienkirche i Lübeck, hvor Buxtehude var organist fra 1668 og til sin død i 1707. Og sådan har det givetvis også været i de store og betydningsfulde danske kirker.
I de mellemstore kirker spillede orglet imidlertid en større rolle, fordi man ikke har kunnet mønstre et drengekor og andre musikere. Danmark har her været mere ”moderne” end det rige og ”konservative” Schleswig-Holstein, hvor man skal helt hen til begyndelsen af 1800-tallet, før orglet som ledsageinstrument til salmesangen bliver det almindelige. Allerede i Kirkeritualet fra 1685 (den daværende officielle forordning vedr. højmessens liturgiske forløb) omtales brugen af orglet – ”hvor det findes”, som der står.
For overblikkets skyld kan vi inddele landets kirker i
– landsbykirkerne, der hverken havde kor eller orgel
– de mellemstore (købstads)kirker, hvor orglet af praktiske (og kunstneriske?) grunde vandt indpas
– de store kirker med både kantor, kor, orgel og nogle steder andre musikere
Hvor Vordingborg har ligget på den skala, ved vi ikke præcist. Vi ved dog, at der i
Det nyligt restaurede svaleredeorgel i Sct. Peders kirke, Næstved
Vordingborg i slutningen af 1600-tallet var både latinskole, drengekor og kantor. Vi ved også, at kirken allerede i 1587 fik bygget et meget lille orgel af den hollandske orgelbygger Hans Brebus. Det var et såkaldt ”svaleredeorgel”, hang på væggen overfor prædikestolen og blev i 1641 tilbygget et rygpositiv af den berømte orgelbygger Johan Lorentz. Her forblev instrumentet, indtil Marcussen i 1855 byggede et større orgel, der blev placeret i kirkens vestende. Dette orgel er formentlig løbende blevet vedligeholdt, ombygget og udvidet, indtil man i 1960 gjorde rent bord og fik bygget det nuværende orgel, disponeret og tegnet af P.G. Andersen. Hvad der er hændt det oprindelige svaleredeorgel og dets formentlig meget smukke rygpositiv-facade, vides ikke!
Der kendes ikke til detaljerede beretninger om den musikalske afvikling af højmessen i Vordingborg i tiden 1685-1699. Derfor har vi valgt at gøre ”begge dele”. Før prædiken lader vi kor, kantor, oboist og præst lede salmesangen – og efter prædiken gør vi det på ”moderne” vis, altså med orgel.
Vi begynder med introitus (indledende korsang), selv om det gled ud med
Gudstjenesten og den lutherske ortodoksi
Kirkeritualet fra 1685. Traditionerne fra Jesperssøns Graduale fra 1573, hvorfra også Kyrie (Herre, forbarm dig) er hentet, hang formentlig ved i lange tider efter 1685. En ting er, hvad Kirkeritualet foreskrev, en anden ting er, hvad man faktisk gjorde. Sådan er det jo også i dag.
Om mange konkrete detaljer kan vi kun gætte – om end kvalificeret. Og hvad gudstjenestens varighed angår, gør vi intet forsøg på at efterligne 1699. Gudstjenesterne i 1600-tallet kunne nemt vare op til 2 og 3 timer. I de store kirker kunne både første og sidste del af højmessen udvikle sig til rene koncerter med opførelse af hele kantater. Og fra prædikestolen var det ikke kun Guds ord, der blev formidlet. I en tid uden radio og TV, uden aviser – og i en tid, hvor mange folk endnu ikke kunne læse og skrive – var prædikestolen samfundets informationscentral, hvorfra alskens love og forordninger mm. blev kundgjort.
Tirsdag den 7. februar kl. 19.30 vil der i kirken være en introduktions-aften ved
provst Holger Villadsen, der vil fortælle om gudstjenesterne i 1600-tallet. Her vil han også komme ind på Vordingborg som by i 1699. Så både foredraget og gudstjenesten er en enestående lejlighed til at få et lille indblik i et stykke lokalhistorie.
Vi glæder os til højmessen den 12. februar 2017 kl. 10.00, en gudstjeneste med et vindue til 1699, og vi skylder provst Holger Villadsen tak for at have stillet sin store viden og enestående liturgiske indsigt til rådighed.
Tirsdag den 7. februar kl. 19.30 – foredrag i kirken ved provst Holger Villadsen
Søndag den 12. februar kl. 10.00 – gudstjeneste ved Hardy Lund Olesen, kirkens pigekor og organist Jens Ramsing. Desuden medvirker oboist Sanne Damore.
Organist Jens Ramsing
Udgivet i 28. januar 2017 30. januar 2017 Kategorier kirke, politikTags barok, buxtehude, enevælden, frederik den 3., holger villadsen, kingo, kirkeordinansen, kirkeritualet, kongeloven, luthersk ortodoksi, næstved, pietisme, rationalisme, sct. peders kirke, sjællands kirkemusikskole, svaleredeorgel, vordingborg kirke