Alt eller intet | Marens Blog
← Hvordan skriger du mor?
Rengøringsvanvid →
Posted on 21. oktober 2010 | 3 kommentarer
Anemone er generelt til det med store mængder. Eller også skal hun ingenting have. Hun er en alt eller intet-pige. Derfor gik hun længe med pandehåret sjaskende nede i øjnene. Intet kunne overtale hende til at få et spænde i. Hun gjorde skingert opmærksom på, at hun ikke var forhandlingsvillig og bestemt foretrak at bøje hovedet helt om i nakken, når hun skulle se noget, frem for at sætte et spænde i pandehåret, når jeg kom flagrende med ét. Altså ind til hun en tilfældig dag forvandlede sig til en lille prustende tyr, fordi jeg ikke kom med et hårspænde til hende. Fra den dag har hun haft mindst syv spænder i sit pandehår. Også om natten. Det hører heller ikke til sjældenhederne, at hun vågner om natten og kalder fordi et af spænderne er faldet ud – og så skal vi (altså Allan) ind og sætte det i igen. (Nej, det holder da overhovedet ikke, lille møgunge, men dem, der har glemt, hvem der har fat i den lange ende her i huset, kan lige genopfriske det her).
Her er toppen af mine tre piger: Fra venstre er det hende, der altid går med hat; hende med ti spænder i håret og hende med hår helt ned til taljen, der er mest til hestehale og hårbøjle.
Men det stopper ikke ved spænderne. Mængdebesættelsen gælder også sutterne. For Anemone er det ikke nok at have én i munden. Hun skal også have mindst én sut i hver hånd. Og kan hun finde nok sutter rundt omkring, er lykken gjort, hvis hun kan få to i hver hånd. ÅH, hvor er det bare hyggeligt, synes hun. Jeg har ikke sjældent set hende prøve at proppe en sut op i næsen, men hun har heldigvis ikke haft succes med det endnu.
Det skal nok blive let at stoppe med sutterne til januar … muahaha. Ikke mindst fordi vi alle er så GOD DAMN blødsødne, når det kommer til hendes lille bløde bævrende underlæbe. Jeg ved godt, at der er mange, der anbefaler man stopper gradvist – som jo er familie med alle de velmenende mennesker, der gennem tiderne har snuppet sutten ud af munden på mine børn med et Du skal da ikke bruge sut nu, velda, sutter er kun når man skal sove. … men sådan er det altså ikke her i huset. Her giver vi den fuld skrue med sutterne, til vi holder op. Som gammel ryger, ved jeg, at når man begynder at lave regler om, at man kun ryger om aftenen / på arbejde / til fester / når der er østenvind, ændrer det jo ikke på, man stadig er ryger. Det er bare afhængighed sat i system. Så under mine vinger bruger man sut så meget man vil, til man bliver tre år. Og så er det slut på stedet. Okay, i Myntes tilfælde brugte hun dem godt nok til hun var tre år og syv måneder, men hun var sgu også så fucking cute …
3 responses to “Alt eller intet”
Carportognoia | 21. oktober 2010 kl. 09:21 | Svar
Jeg har boet i Kina. I Kina er der IKKE sutter. Faktisk er der slet ikke noget, der hedder suttebehov, hvis det står til kineserne. De hiver ungernes hænder ud af munden på dem, bedst som de sidder og sutter, og fortæller med et bette rap over de bløde babyfingre, at DEN slags går altså ikke i folkerepublikken. Og man kan rulle med øjnene (det gjorde jeg), blive dybt forarget (det blev jeg) og argumentere mod den praksis på Kinaengelsk (ingen forstod mig).
Men nu hvor Sønnes sutteafvænning nærmer sig, er jeg næsten misundelig. For hulan. Jeg kan ikke forestille mig noget mere skræmmende. I hele verden.
Onkel Anne | 21. oktober 2010 kl. 09:58 | Svar
Jeg brugte sut til jeg var 12 og jeg har ikke taget skade. Eller jeg er overbevist om, at det ikke er sutten jeg har taget skade af. Jeg havde også en sut til hånden, en mellem et par tæer og en nulle-sut som ejg nulrede næsen med- så når Anemone skal afvænnes, og hun virkelig er ulykkelig, så lad hende dog beholde den tryghed, som sutten er! Skæve tænder er en charme har jeg hørt. Mine er lige og det til trods for sutteriet i de mange år!
Aevilja | 21. oktober 2010 kl. 11:24 | Svar
Liv kan have op til fire sutter i munden, Silja nøjes med en i munden og fem i hånden…jeg ser også frem til en hård kamp i meget nær fremtid!! De blev tre sidste onsdag!