Når verden bryder sammen. - Tilfældigheder. - Movellas
2. Tilfældigheder.
Han kørte med den samme bus som hende. Imens de kørte rundt i det nye landskab, og rejsevejlederen fortalte en masse informationer, sad han og kiggede på hende.
Hun prøvede at koncentrere sig om vejlederens stemme, prøvede at få fat i noget af det han sagde.
Men blikket brændte sig ind i huden på hende, hun kunne ikke focusere.
Udenfor var noget af det smukkeste hun nogensinde havde set. Det smukkeste landskab, den smukkeste natur.
Flotte blomster i alle regnbuens farver dækkede hver en ensom plet, og fyldte stedet med en harmoni som ikke kunne beskrives.
Mennesker i alle aldre, alle køn, alle farver, gik glade omkring hinanden. Deres fælleskab var enormt, deres bånd var smukt.
Han skulle også bo på samme hotel som hende. Blandt alle hoteller på hele øen, skulle han bo på samme hotel som hende.
Tilfældighederne fortsatte.
Han skulle bo i den samme del af hotellet som hende. Hans familie tog den samme elevator som hendes, på samme tid. De skulle bo på samme etage. Han boede på værelset lige ved siden af hendes.
Alt dette skræmte hende. Hun havde aldrig tænkt sådan før, men dette kunne ikke have været tilfældigheder. Det var hun overbevist om.
Som hun lå i hendes seng den aften. kørte tankerne rundt i hovedet på hende.
Ham. Hans flotte stil. Hans ansigt. Hans mørke øjne. De mørke øjne som kiggede lige ind i hendes sjæl, afslørede alt ved hende. I løbet af dagen, når de havde fået øjenkontakt, havde hun flere gange tænkt at han var skræmmende, og efter det havde han grint for sig selv og kigget væk. Kunne han læse hendes tanker?
Hun vidste at det var skørt af hende at tænke sådan, og slog tanken væk. Men der var noget mærkeligt ved ham.
Og den måde han fik hende til at føle på. Som om hun virkelig var noget, som om hun var noget specielt. Når han kiggede på hende, var det som om han så hende som en gave. Han kiggede på hende, ligesom hun kigger, når hun ser den smukkeste natur. Og hun vidste at det ikke kunne passe, at det var sådan han tænkte. For sådan var hun ikke.
Alle disse tanker begyndte at blive for meget. Hun kunne ikke længere finde rundt i dem, og de holdt hende fra at falde i søvn. Da hun endelig svævede til drømmeland, havde hun den skønneste drøm...