Uddannelse. Integrationen går gennem arbejdet | Debat | fyens.dk
AF: KASPER PHILBERT, JYLLANDSVEJ 29, MIDDELFART - JRA@FYENS.DK
Publiceret 23. maj 2018 kl. 14:30
Kasper Philbert, Jyllandsvej 29, Middelfart - jra@fyens.dk
For nogle år tilbage arbejdede jeg i Ishøj på CPH West, hvor jeg var tilknyttet handelsgrunduddannelsen. Det var et spændende arbejde, fordi jeg var med til at opkvalificere unge menneskers faglige kundskaber til en bestemt uddannelsesretning - kontor og butik.
Mange af de unge mennesker, jeg mødte, var søgende i deres forhold til uddannelse og arbejde. Ja, nogle af dem havde ikke en handelsuddannelse som første uddannelsesvalg. De ville gerne have valgt en gymnasial uddannelse, men karaktererne rakte ikke.
Tiden i folkeskolen havde ikke været lige nem for alle de unge: mange af dem var tosprogede og kæmpede med det danske sprog - udfordringer vi fik sat på plads i vores danskuddannelse på hg. Andre havde ikke haft den sikre og trygge base, som et hjem skal være, og derfor havde de ikke haft det faglige fokus i folkeskolen.
Selvom opgaven i starten af forløbet virkede som en uoverkommelig opgave, kan jeg med glæde se tilbage på unge mennesker, der gennemførte et uddannelsesforløb og fik fat i en læreplads - eller kom videre på hf eller hhx. I min tid som lærer har denne oplevelse været en af de største.
Det står stadig lysende klart for mig i dag, hvorfor det lykkedes mange af de unge at gennemføre en uddannelse og komme videre til en læreplads: Sammenhængen mellem uddannelse og arbejdsmarked gav mening i deres virkelighed.
Igennem korte praktikperioder, eleverne selv skulle opsøge, fik de snust til arbejdsmarkedet, samtidig med de var i uddannelse. Det var en stor glæde at besøge et ungt menneske f.eks. i en kendt butikskæde - klædt ud til halloween; eller en anden i færd med at tælle op og sætte på hylder i et stort supermarked.
Når jeg sidder og skriver denne tekst, kan jeg faktisk stadig mærke følelsen i maven: Unge mennesker, der med smil og glæde på læber og i øjne, voksede med opgaven - trods livets udfordringer.
Ikke nok med, at man fra erhvervslivets side havde forventninger til de unge mennesker - man troede på deres evner og kundskaber. Det gjorde en forskel: For mange af disse unge havde aldrig mødt den tiltro.
Jeg undrer mig på baggrund af disse erfaringer derfor over den måde, vi omtaler uddannelse og arbejdsmarked i integrationsdebatten.
Kan det virkelig passe, at vi ikke kan bruge gode erfaringer fra disse områder, når vi skal bearbejde de såkaldte ghettoer?
Kan det virkelig passe, at vi ikke kan se tilbage på de arbejdere, der kom til landet i tresserne og blev hængende, fordi deres indsats gjorde en forskel på arbejdsmarkedet?
Og kan det virkelig passe, vi ikke kan anerkende den vej ind i fællesskabet, som erhvervsuddannelse, praktik og læreplads kan være?
Jeg har svært ved at forstå, vi sparer og underfinansierer erhvervsuddannelserne i disse år. Det er mig også en gåde, hvordan det ikke er muligt for unge på SU eller elevløn at finde billige boliger, de kan bo i. En fast base - et klubværelse - kan være det sted, man kan lægge sine ting, mens man arbejder hårdt og uddanner sig. En uddannelse, der giver mening for én selv - og i fællesskabet.