Da Mie åbnede øjnene igen, havde hun det bare så underligt. Hun så noget, hun aldrig havde set før. Hun så igennem ting. Hun var chokeret. Hun blinkede et par gange, og synet kom tilbage. Hun så op. Marcas sad med tårer i øjnene. Det gjorde ondt i halsen. Marcas rakte ud efter hende, men hun veg tilbage. Men hun fik lyst til at løbe ind i de udstrakte arme. Noget andet var anderledes. Hun hørte mange forskellige ting, og hun så hen på de ting, der larmede nærmest ved. Fugle. Hun så ned af sig selv. Noget a et chok hun fik, for hun gik i panik. "Schhh!" hvisker Marcas. "Du larmer." han lænede sig fremad, og rakte ud efter Mie. Mie løb udenom.
Jeg er lilla. Hendes stemme i hovedet var ved at slå hende ihjel. Hun var en lille lilla Tiger. Hun var meget rystet, og vidste ikke helt hvad hun skulle gøre ved det. Hvodan var hun blevet til en lille, grim, lille, tiger. Hendes øjne vendte hurtigt op mod Marcas. Synet gjorde hende rasende. Han sad og grinede af hende. Hun kunne ikke gøre for sin pludselige vrede, og sprang på ham, men han fik hende om på ryggen med det samme. Han begyndte at nusse hendes mave. På en eller anden måde beroligede det hende.
Hun så vredt op på Marcas. "Hvad?" spurgte han. Han kunne vidst ikke lade være med at smile. "Jeg kan ikke gøre for at skæbnen lige valgte dig!" han klappede hendes hoved. "Men jeg er alligevel glad for at det er dig." mumlede han. Mia snerrede af ham. Hvad bildte han sig ind at forvandle hende til et lilla fabeltdyr? Men det hele kan jo ikke være hans skyld. Mia sætter sig op, og ser afventende på ham. Han så ud til at være et stort spørgsmålstegn. Men han forstod hurtigt. "Humanatilavina si Mei Mie Briatesk"
Mie havde lukkede øjne o åbnede dem så, hun så ned af sig selv. Hun havde den samme flotte kjole på. "Må jeg beholde kjolen?" Mie var vist rigtig glad for kjolen, for da hun spurgte overraskede det Marcas. "Du har den kun på i den her verden. Nå, men vi må vist hjem, skolen starter snart" selvom Mie havde mange flere spørgsmål, måtte hun vente. Nu måtte hun bare nyde udsigten, bare lidt, men det er svært.
Mie ser på Marcas ude af sin øjenkrog, og kan se at han sidder og ser på hende. "Hvor er vi på vej hen?" Hun kunne ikke lade være med at se på Marcas, bare for at lægge mærke til den hat han har på hovedet. Den er flot, og klæder ham godt, ligesom alt andet på ham. "Vi er på ved i skole. Skal vi ikke have skole uniform på i dag?" Han ser spørgende på hende, og hun nikker kort. Hun hader at gå i skoleuniform, man kan slet ikke udtrykke sig i det.
De lander et eller andet mærkeligt sted, og Marcas hopper ned. Han rækker ud efter Mie, men hun ignorerer hans hånd, så det bliver lidt akavet mellem dem. Hun hopper selv ned, og børster sig ren. Hun kan mærke Marcas' blik på sig. Hun retter sig op og ser på ham, han sår virkelig og ser på hende. "Har du fåret glo suppe og kigboller til morgenmad eller hvad?" Han så med det samme væk. Respektløst, tænkte Mie.
Mie så Marcas var igang med at tegne en størrere cirkel, og gik ind i den, Mie gik også derind som om det bare var sådan det skulle være. "Mumba Humanaatilivanina Zulu Kamanina" Vi forsvandt ind i en slags farverig portal. Mie kan se sig selv overalt. De gange hvor hun faktisk har været glad. "De ved du har været der" han mumlede.
Der er gået ...
jeg tænkte jeg nok måtte se at skrive det nye kapitel i en fart :)
Så her er det :D