Rotenon var fra starten et gift der blev udvundet af tropiske planter. Nu til dags bliver rotenon fremstillet syntetisk.
I den giftblanding der normalt anvendes i naturen indgår der ca. 25% rotenon. Der tilsættes dog yderligere en række andre substanser, dels for at øge giftigheden, men også for at forhindre en for hurtig nedbrydning. I den ”PW-rotenon” der anvendes mest, er der tilsat piperonylbutoxid, der kan give leverskader.
Rotenon dræber al fisk ved at forhindre gællerne i at optage ilt (se: syra). Efter et vist tidsrum bliver giften nedbrudt i naturen og nye fisk – eller nye fiskearter, kan derefter udsættes. En af "fordelene" ved roteneon er at effekten er irreversibel, det vil sige den er uigenkaldelig for den enkelte fisk. Det hjælper altså ikke at fisken forflytter sig til et mindre giftigt område, iltoptagelsen fortsætter med at være dårlig for fisken der én gang har været i kontakt med giften.
Fiskepleje ved hjælp af giftbehandling er vel nok noget af det mest radikale man kan forestille sig. Det er ikke des do mindre det man gør ved hjælp af fiskegiften rotenon. Man fjerne simpelthen alle tilstedeværende fisk ("ukrudtsfisk" – se: ogräsfisk) og erstatter dem med ny.
Rotenonbehandlinger blev især anvendt i midten af 1960’erne, men er siden aftaget en del. En af forklaringerne er at mange vande allerede er blevet behandlet. En anden årsag er at man har øget udsætningen af større fisk der umiddelbart efter kan indfanges – såkaldt "Put and Take". Yderligere er der en almen modstand mod at anvende gift i naturen og de ønskede effekter af disse giftbehandlinger består sjældent ret længe. I de fleste vande er de naturligt forekommende fiskearter nemlig opblomstret igen efter en årrække.
Rotenonbehandling er et kraftigt indgreb i naturen. Det virker ikke kun på fisk, men også en række andre dyr der er i kontakt med vandet og det påvirker derfor indirekte hele søens/elvens/åens funktion.
Ryggradsløse dyr påvirkes også af en rotenonbehandling. De fleste dyriske planktonarter klarer ikke et indhold over 0,5 mg/l (For at slå fisken ihjel anvendes for det meste en blanding på 0,2-1 mg/l) Blandt de bundlevende dyr er det især vårfluelarverne der lider under en rotenonbehandling. Giftbehandlingen forandre hele vandets økosystem og ofte ændres fiskens fødegrundlag radikalt i de behandlede vande.
Giftpåvirkningen indenfor de enkelte fiskearter er ret forskellig. Generelt er suder, karpe og knude mere modstandsdygtige end andre arter. Ålen er lidt speciel idet den ofte flygter ud af det giftige vand. Umiddelbart efter en rotenonbehandling kan det omgivende terræn være fuld af flygtende ål.
For varmblodige dyr, og dyr der ånder ved hjælp af lunger, anses rotenon for at være ugiftigt, men man skal dog undgå direkte kontakt med giften samt indånding af dampe. Svin anses at være påvirkelige af rotenon.
Roteneon nedbrydes naturligt efter 2-6 uger, men vandets temperatur spiller en afgørende rolle i denne forbindelse. Det er ikke ualmindeligt at rotenon i de dybere dele af en sø nedbrydes ganske langsomt og i sådanne tilfælde anbefales det at vente med en udsætning af nye fisk til 3-6 måneder efter en behandlingen.
Rotenonbehandlinger udføres ofte i juli-august, når ingen af de fisk man ønsker udryddet, har rogn i vandet. Det er normalt også i denne periode at vandføringen er på sit laveste og der behøves derfor heller ikke så megen gift.
I Norge har man gennemført omfattende rotenonbehandlinger af en lang række lakse-elve i et forsøg på at udrydde parasitten Gyrodactylus. Det menes at parasitten i sin tid, primært er kommet ud i elvene gennem udsætninger af dambrugsfisk.