For 90-årige Jørgen er højskolelivet ikke passé: Jeg vil ikke sidde stille, jeg vil opleve noget - Kristeligt Dagblad
Seniorer på højskole
90-årige Jørgen Dalby er kursets ældste kursist. Han nægter at sidde stille og har glædet sig til at opleve en masse på højskolen. Foto: Emil Kastrup Andersen
24. april 2018, kl. 11:05
Rude Strand Højskole tilbyder året rundt forskellige kurser til den nysgerrige senior. Emnerne, foredragsholderne og aktiviteterne skifter fra uge til uge og tiltrækker vidt forskellige mennesker med mange år i bagagen. Vi fulgte en gruppe seniorer på en dag i erindringens tegn
”Hvad så, Turbo-Jørgen?”, siger forstander Helle Bak Holvad til højskolens ældste kursist, 90-årige Jørgen Dalby, da han stavrer gennem døren med sin stok og momentært afbryder morgensamlingen.
Det frembringer en mild latter hos de knap 40 seniorer, der er mødt op på Rude Strand Højskole for at dykke ned i ugens tema: ”Erindringer”. Et tema, der denne morgen får Helle Bak Holvad til blandt andet at tale om lykke.
”Jeg tror, at nogle af de øjeblikke, hvor vi er mest lykkelige, er de øjeblikke, hvor vi er mest sansemættede,” siger hun og kigger ud på forsamlingen.
Der er ikke sanseindtryk, der mangler på Rude Strand Højskole, der ligger i Odder syd for Aarhus. Højskolen er et gammelt badehotel med udsigt over Kattegat. På en god dag kan man se både Tunø og Samsø, men i dag ligger en tæt tåge over vandet og lader det være op til fantasien, hvad der gemmer sig ude i bugten. Flere af kursisterne er enige om, at det er Danmarks smukkeste højskole.
Efter morgensamlingen bliver der læst avis, drukket kaffe og spist meloner. På grund af tågen er der ikke er mange, der sidder og dvæler ved udsigten over vandet, men det er der heller ikke tid til. Det er tid til dagens første foredrag.
”Min bedstemor blev aldrig til noget, men hun blev til nogen,” siger forstander Carsten Holvad nogle minutter inde i sit foredrag om relationer og værdier. Carsten Holvad bruger minder om sin bedstemor som et springbræt til at fortælle om begivenheder, der har betydet noget i hans liv. Han håber, at han kan gøre sin bedstemor efter og blive husket for den, han var.
Der er en grund til, at Carsten Holvad stiller sig op og snakker om sig selv foran kursister, han ikke kender.
”Ordet skaber det, det nævner. Vi er med til at skabe det, vi fortæller om, og meget langt hen ad vejen er man med til at skabe den person, man er,” lyder det fra Carsten Holvad. Han håber, at det kan inspirere kursisterne til at sætte ord på deres eget liv.
I 2015 gik Rude Strand Højskole konkurs, og det fik landsorganisationen Danske Seniorer til at købe højskolen. Carsten Holvad og Helle Bak Holvad har været forstandere i et år, og sammen med et dedikeret personale og mange frivillige kræfter har de formået at få højskolen tilbage på rette spor.
Carsten Holvad håber, at højskolen snart kan blive en del af højskoleloven igen. Det vil sikre flere midler og være med til at sørge for, at højskolen kan blive ved med at tilbyde korte kurser til seniorer – både de ældre og de lidt yngre af slagsen. Selv vil han ikke kalde højskolen for en ”seniorhøjskole”, men en højskole for folk i ”den tredje alder”. Der er ikke et alderskrav, men det ér dog et krav, at deltagerne er ”friske i hovederne” og kan klare sig selv. Hvis det kriterium er opfyldt, er der lagt op til et inspirerende ophold.
”Her er noget til både hjerne og hjerte. Det er vigtigt at være opdateret med, hvad der sker ude i verden. Det giver en masse livsglæde, selvværd og livsløft,” siger Carsten Holvad.
Duften af mad spreder sig i kantinen. Rugbrød og sild, frikadeller og kartofler. Der er ikke sparet på noget. Carsten Holvad går hen til fadølsanlægget med tjekkisk øl for at skænke op til tørstige kursister. På den anden side af rummet står en boks med rødvin, og der er nok ikke mange højskoler, der kan lade begge ting stå ubevogtet hen.
I dag sidder 64-årige Karen Margrethe Kolbe med jævnaldrende Anna-Lisbet Eriksen og 75-årige Jytte Pedersen. De tre mødte hinanden på højskolen sidste år. Da Karen Margrethe Kolbe gik på pension for to år siden, lavede hun en to do-liste, hvor ordet ”højskole” også blev skrevet på. Det var et vigtigt punkt for hende at vinge af, en måde at byde en ny tilværelse som pensionist velkommen på. Nu sørger de tre kvinder for så ofte som muligt at mødes på højskolen, hvis de kan blive enige om, hvilke kurser de vil på.
”Som regel er det emnerne, jeg går efter,” siger Anna-Lisbet Eriksen, og de andre giver hende ret.
”Men også foredragsholderne,” siger Jytte Pedersen, der glæder sig til at høre et foredrag med forfatteren og journalisten Egon Clausen dagen efter.
”Og når folk kommer igen, er det på grund af en varm atmosfære,” siger Jytte Pedersen og fremhæver, at det også er blevet nemmere for sjællændere at komme til højskolen, fordi det som noget nyt er muligt at tage en bus direkte fra København.
Et sted bag kvinderne kan man høre Jørgen Dalbys karakteristisk tunge og nærmest mekaniske skridt hjulpet på vej af hans stok. Han sætter sig i en stol og læser avis.
”Denne uge synes jeg er utrolig vigtig. Det er så spændende, hvad der udløser erindringer,” siger Karen Margrethe Kolbe, der har elsket højskoler siden sin ungdom. Hun har tænkt over, hvad der adskiller det at gå på højskole som ung og det at tage af sted, når man har et liv bag sig.
”Som ung står du klar til livet efter at have været på højskole. På en højskole som denne har du oplevet meget af livet og har selv noget bagage med, som skal blandes med det, du får her. Det er på en måde en genopfriskning og en frihed for mig,” siger Karen Margrethe Kolbe. Ligesom de andre holder hun øje med sit ur. Bussen kommer snart og fragter kursisterne til Den Gamle By.
En god halv time senere deles kursisterne i to grupper: en hurtig og en langsom. Den hurtige gruppe følger guiden Anders, der fortæller om Aarhus’ tidlige historie og bevæger sig fremad i tiden i takt med, at bygningerne bliver mere moderne. Erindringerne rammer for alvor, da gruppen når til 1970’erne. I en rekonstruktion af et kollektiv fra den tid bliver der peget på en gammel kurvestol og dernæst en grøn plakat med høns på.
”Den der har jeg da på væggen derhjemme,” siger en af gruppens kvinder og står lidt og betragter plakaten, inden hun går ned for at mødes med de andre.
”Der er højt ned,” siger Jørgen Dalby, da han tilbage på højskolen bliver hjulpet ud af bussen. På trods af sit gangbesvær har han nægtet at blive hjemme.
”Jeg vil ikke sidde stille, jeg vil opleve noget,” siger han og går ind i varmen.
Jørgen Dalby er på Rude Strand, fordi han elsker atmosfæren. Og selvom han med sin alder er med til at hæve ugens aldersgennemsnit, er højskolelivet ikke passé for ham.
Han har planlagt flere højskolebesøg, fortæller han, da han langsomt, men sikkert, går ned mod sit værelse for at gøre sig klar til aftenens arrangementer.
Forstander Carsten Holvad skænker øl til kursisterne, der skal til at spise frokost. Foto: Emil Kastrup Andersen
Hvad ville Grundtvig have sagt til nutidens højskolekultur?