Vi skal igennem endnu et mareridt | Caroline Schack Vi skal igennem endnu et mareridt – Caroline Schack
Nogle indlæg skriver sig selv. Altså oppe i hovedet. De indlæg fylder enormt meget indtil de bliver
Tiden har på en mærkelig måde stået stille siden i mandags. Og alligevel er der torsdag i dag. Timerne har passeret uden jeg egentligt har bemærket det. I mine tanker er der kaos. Uanset hvor meget jeg tænker, og uanset hvad jeg tænker på, så løsner det kaos sig ikke. Jeg kan ikke overskue virkeligheden som den er lige nu. Uretfærdig. Usikker.
Min far har været igennem en række scanninger. Det stykke af kraniet som for 2 år siden blev savet af og taget ud, fordi hans hjerne hævede blev efterfølgende sat i igen. Men det stykke af kraniet sidder nu løst. Det vides endnu ikke, hvorfor kranietstykket uden videre er blevet betydeligt mindre både i omkreds og tykkelse, og flere steder slet ikke beskytter hjernen længere. Det mindste stød kan gøre enorm stor skade.
Så min far har ikke noget valg. Vi har ikke noget valg. Vi skal igennem endnu et mareridt.
Operationen i sig selv, hvor kraniestykket skal pilles ud, er risikabelt. At lave så stor et stort sår og åbne ind til hjernen kan være rigtigt farligt. Og de næste 3 måneder bliver forfærdelige. For min far kan først få en ny kranieplade sat ind igen om 3 måneder. Det betyder at vi endnu en gang skal gå i 3 måneder og være bange. Bange for han falder. Bange for han støder hovedet mod noget. I det hele taget skal vi være bange for at der sker det mindste. For hjernen vil være ubeskyttet i det store område og selv det mindste stød vil kunne gøre stor skade. Og når de 3 måneder så er gået, skal vi igennem endnu en stor risikabel operation for at få sat det nye kraniestykke i igen.
Da vi fik beskeden grad både min far og jeg. Han tog mig i hånden og fortalte mig, at han var bange. Og jeg kunne kun sige det samme. For jeg er virkelig bange. Og jeg vil ikke miste ham. Min far havde først sagt nej til operationen, han vil ikke igennem det igen. Men vi har ikke noget valg. Trods de risikoer der er forbundet med operationen er det stadig mere risikabelt ikke at gøre det.
Jeg forstår ikke hvorfor vi skal igennem det her igen. Og jeg ved ikke hvordan jeg skal komme igennem det her igen. Jeg er fyldt med vrede. Jeg er fyldt med desperation. Fyldt med fortvivelse. Angst. Og ingen steder at placere det. For jeg er magtesløs. Jeg har ikke noget valg. Jeg skal igennem det. Vi skal igennem det. Som familie.
Operationen skulle have været foretaget akut, men grundet noget medicin min far får er det for risikabelt. Derfor er operationen udskudt til på mandag. Det betyder, at jeg har til på mandag til at finde overskuddet til at gå igennem helvede endnu engang. Jeg har til på mandag til at mobilisere mine kræfter og finde min kampgejst til min far. Jeg har til på mandag til at forberede mig til det mareridt jeg aldrig troede jeg skulle opleve igen.
Men mine tanker er stadig kaos. For jeg ved ærligt ikke hvad jeg skal gøre eller tænke for at forberede mig selv til på mandag. Eller de næste 3 måneder frem. Men jeg ved vi skal igennem det. Og vi skal klare det. Min far fortjener det bedste og jeg vil gøre alt hvad jeg kan for ham.
Så på mandag er jeg der for ham. Og hele min lille familie. Ligesom de altid har været der for mig.
For en ting vi i hvertfald har lært gennem de sidste 2 år er, at stå tæt sammen i svære tider.
Billedet er fra min fars første operation, hvor et stykke af kraniet blev fjernet. På dette tidspunkt er det nogle dage siden han vågnede fra koma. Smilet skyldes, at jeg for første gang siden ulykken har hørt min far tale. Det blev til et svagt “hej”, men jeg var ovenud glad! Jeg håber ikke vi ender der igen. Jeg håber, af hele mit hjerte, at min far vågner fra denne operation præcis som han falder i søvn, dog uden kraniepladen.
Billedet her er fra taget her i januar 2017, hvor min far og jeg for første gang siden ulykken er på jagt sammen igen. En ganske almindelig jagt for så mange andre, men en livsbekræftende og uvurderlig jagt for min far og jeg. Du kan læse mere om den dag her: En drøm er gået i opfyldelse.
Hvor gør det mig ondt på dine og jeres vegne. Jeg kan på ingen måde sætte mig ind i din smerte, men jeg sender de bedste tanker til dig og din familie. Ingen burde gå igennem den slags.
Tusind tak for din hjertevarmende kommentar Rikke <3
Hvor gør det ondt at læse, man helt rørt og ked af det på dine og din families vejene… jeg håber virkelig at i kommer igennem den hårde kamp, selvom det bliver noget af det hårdeste. Som du beskriver dig selv på bloggen og insta, så virker du til at være en virkelig stærk kvinde med hjertet på det rigtige sted. Alt kærlighed til dig og din familie ❤️
Hej Mie, tusind tak for dine søde ord, de varmede. Det er en hård tid vi er igennem, men jeg prøver at være stærk <3
Sender jer masser knus og tanker og de bedste ønsker om god bedring til din far
Tusind tak for din kommentar Anette, den varmede <3
Nogle indlæg skriver sig selv. Altså oppe i hovedet. De indlæg fylder enormt meget indtil de bliver skrevet ned i sort/hvid. Og det her er …