Ai Weiwei: Censur og kontrol ødelægger kinesiske film | Kinablog
ai weiwei / censur
Kina har indført så megen censur og kontrol med film, at det er ved at ødelægge branchen, siger Ai Weiwei. Og det er især tydeligt med dokumentarfilm.
Det mener Ai Weiwei, som jeg har interview med her på Politiken:
Den seneste, ’Stay Home!’, om hiv-smitte i Kina, har verdenspremiere på filmfestivalen CPH:DOX, der åbner i dag.
I Kina er censur og kontrol vokset i det seneste år, hvor etpartistaten har fået nye ledere.
Siden 2007 har Ai Weiwei – du kan se alle tidligere artikler om Ai Weiwei her på Kinablog – stået i spidsen for cirka 20 dokumentarfilm. Dem kan du læse mere om i det længere interview, som der er i tillægget for Cph:dox i dagens Politiken. Her et uddrag:
Ai Weiwei mener, at kunstnere skal have et socialt engagement, og det er tydeligt i hans dokumentarer, der er vidnesbyrd, som dokumenterer sociale begivenheder og hændelser.
»I Kina er der en mangel på offentlig debat, kommunikation og informationer. Hvis man ser nyheder er de for det meste manipulerede, fordrejede eller direkte løgne«, siger Ai Weiwei. Der er brug for andre stemmer, mener han.
Derfor arbejder Ai sammen også sammen med for eksempel unge studerende i en slags uofficiel filmskole, hvor han giver dem en opgave, et emne eller en historie, som han sender dem ud for at lave.
Andre gange er han selv med på holdet, der rejser ud og kan være på alt mellem 10-100 personer og deltager i filmene. Ofte direkte og hvor han aktivt påvirker situationen. Han mener ikke, at der er nogen forskel mellem at være aktivist og lave dokumentarfilm.
»For alle er det vigtigt, hvordan man reagerer i en situation og på ens viden, samvittighed og moral. Med det bruger man kommunikationen til at lade verden vide, hvad der foregår«, siger Ai Weiwei.
Filmene »reflekterer vores liv«, siger Ai og tilføjer, at han »normalt ikke kan lide stil«. Men man kan heller ikke have dyrt udstyr med sig, for det vil blive konfiskeret eller ødelagt, når man bliver anholdt. Som de ofte gør. Derfor er filmene ofte rå og rystede. Det vigtigste er, at man trykker på knappen, siger Ai. At man optager.
»Uanset hvad du kan få, om det så kun er et sekund, hvis du ikke trykker på knappen, så er du der ikke, og så kan du ikke fortælle mig en historie. Så hvis du er der, tryk«, siger Ai. For på hans måde at lave dokumentarfilm handler det om at være forberedt og opmærksom.
»I en af filmene når jeg lige at tænde for kameraet, før politiet sparker døren ind og optager det, da de banker mig. Jeg vidste ikke, at de ville gøre det, men man skal være forberedt på det«, siger Ai.
Tina Hoffbeck siger
Du har fat i noget meget rigtigt. Men det er utroligt svært med de gamle styreformer, som er bange for hvad den mere frie og demokratiske livsform kan bære med sig. Mister de kontrollen, magten. Og Kina er bygget op fra et gammelt kultursamfund, hvor visse principper gælder og hvor langt fra alle emner skal op til fokus eller videre drøftelse.
Men selvfølgelig skal du og flere kæmpe kampen om ikke for at vinde, så for at åbne øjne.
Sørgeligt at det kinesiske styre har så meget censur.
Min datter laver kunst og er meget kreativ og har oprettet denne blog: “En verden af kunst” http://www.mariahoffbeck.blogspot.com
Hun ville så gerne kunne få Læsere og Følgere fra Kina, men det er bare så svært. Ved du hvordan hun kan vinde ind i Kina?
Jeg tror hun med sin naturlige facon og sine kreative sysler, ville kunne lære kineserne en del, om ikke andet så inspirere dem.
Eftermiddags tanker fra en historielærer
Tidligere indlægMere Mao: Interbrugere i Kina hælder kraftigt til højre
Næste indlægDiplomati: Kinas mangel på indflydelse