nails - unsilent Death clonepop
CCCCC 2010 HC/Grind/Crust Six Feet Under/Streetcleaner Ballou
Ingen stilhed, kun storm. NAILS spilder ikke tiden, og de 14 minutter, totalangrebet varer, er uden sammenligning den mest bidske musik, der kan opstøves lige nu. Ikke '14 sølle minutter' eller 'kun 10 tracks', men en fuldendt oplevelse af noget der ene og alene går efter at flå struben ud af halsen på dig. Intro? Nej, ”Conform” indleder albummet med et halvt minuts frontalkollision, og inden du fatter, hvad der ramte dig, er næste drøn allerede i gang for fuld skrue med friske, højt brølende gloser for, hvordan intensitet defineres.
Nøglen til succesen er simpel, men genial. Rundsavs-guitarlyden fra Entombed smedet sammen med heftig grindcore i både gammel Napalm Death og nyere Nasum liga samt indslag af crustpunk og langsommere, monstrøst tunge passager, der trækker tænder på stribe. Produktionsmæssigt er det en klart mere fyldig og rumlende sag end forgængeren, ”Obscene Humanity”, der ellers isoleret set var rigeligt brutal.
Trioen har Todd Jones i rækkerne, tilsyneladende som primær drivkraft. NAILS er ikke voldsomt informative og styrer uden om de vanlige sociale netværk i den digitale tidsalder. Han spillede bl.a. på Terrors ultra-fede ”Lowest of the Low” og var prominent i Carry On, men ”Unsilent Death” er uendeligt mere ondsindet end noget tidligere hørt fra ham.
Imponerende er de gnidningsløse skift mellem vanvittige lynangreb og buldrende midtempo tracks. Særligt titelnummerets sidste halvdel brillerer ved at veksle mellem blytungt groove og guitar så harskt støjende, at hårene i nakken rejser sig. Afsluttende ”Depths” udgør med sine små fire minutter en ikke uvæsentlig del af den samlede spilletid og genererer en nærmest punk-metallisk, rumlende Hellhammer vibe.
Lidt kuriøst er det, at coveret med S/H silhouetten af liget dinglende fra et træ faktisk også ligner en hyldest til gammelt Hellhammer artwork. Helt i orden med mig.
Resten af ”Unsilent Death” er sygeligt hektiske salver, som sjældent runder et helt minut. Kompakt intensitet med nok finesser til aldrig at blive ensformig.
Andre amerikanske bands har forsøgt at inkorporere den helt distinkte Entombed-guitarlyd i deres udtryk. Trap Them med varierende succes over en håndfuld plader, samt Black Breath hvor især ”Heavy Breathing” albummet er overraskende catchy i den fræsende fremfærd. Men disciplinens klare vinder er altså NAILS, som bryder alle grænser og rammer hovedet på sømmet (b'dum-tisch!) med et stort set perfekt værk, der ikke kan ignoreres. Go get it! -guldmann