SPOL OP! (blog): Det grønne bord: Lloyd Banks - H.F.M 2 (Hunger For More 2)
Home » 4 , Anmeldelse , Det grønne bord , Lloyd Banks » Det grønne bord: Lloyd Banks - H.F.M 2 (Hunger For More 2)
Det grønne bord: Lloyd Banks - H.F.M 2 (Hunger For More 2)
13.07 0 kommentarer Print
Så er det blevet tid til den berygtede "4th quarter", som er tiden hvor alle de store selskaber sætter alle sejlene ind for at prøve og erobre noget af det vigtige julesalg, det betyder at det kun er de absolut største kunstnere som får muligheden for at smide en plade på gade i denne periode, der i år har budt på udgivelser fra; Kanye West, Nicki Minaj, Kid Cudi, Cee Lo og ikke mindst en bog fra 4th quarter kongen Jay-Z.
Andre derimod, har en lidt anden tilgang til 4th quarter udgivelserne, og ser dem i højere grad som en mulighed for de store selskaber at udgive en masse sub-udgivelser, så de kan nå at få de sidste skattefradrag i hus, inden udgangen af det indeværende regnskabsår - såkaldte "tax write-offs".
Nu står man så med den nyeste udgivelse fra 50 Cent håndlangeren og G-Unit medlemmet Lloyd Banks, som har været så heldig at få en af de eftertragtede 4th quarter pladser, men er det som forsøg på at højne det faldende G-Unit brand, eller er Lloyd Banks' nyeste plade blot endnu et skattefradrag for den stenrige G-Unit frontmand?
Pladen lægger ud med det stærke "Take 'Em To War", som tydeligvis viser at Lloyd Banks er en sulten rapper, som uden nogen problemer kan stå på egne ben. Det er en følelse som gennemsyrer det meste af albummet, hvor Lloyd Banks viser at han ikke har noget problem i at agere hovedperson, til trods for nogle meget potente gæster som bl.a. Styles P, Raekwon, 50 Cent, Kanye, Fabolous og Pusha T, der på intet tidspunkt formår at out-shine hovedpersonen.
Albummet henleder tankerne til den helt tidlige G-Unit/50 Cent lyd, som var med til at definere east coast lyden i begyndelsen af det nye årtusinde og som kastede 50 Cent ud i stratosfæren, det samme gør lyrikken, som man enten elsker at hade eller hader at elske.
Det betyder dog ikke at Lloyd Banks har lavet et perfekt album, for desværre er det ikke alle numre som fungerer lige godt. Numre som "Beamer, Benz, Or Bentley" er hørt før - og meget bedre, derudover er de få hunkøns-venlige sange a.la. "Celebrity", "So Forgetful", "I Don't Deserve You" og især "Any Girl" bare ikke særlig interessante, og lefler lidt for meget for radiopublikummet, det er synd når nu Lloyd Banks ellers har formået at lave en ret gritty east coast plade, sådan som det nu engang lyder i 2010.
Den store mængde af de ovennævnte numre og den relative korte spilletid, gør desværre at Lloyd Banks ikke rigtig formår at snige sig særlig meget højere end en middel karakter, det er en skam for albummet har virkelig meget potentiale i de øvrige numre.