Peking - Wikipedia's Peking as translated by GramTrans
Wikipedia's Peking as translated by GramTrans
Nedenstående er en automatisk oversættelse af artiklen Peking fra den svenske Wikipedia, udført af GramTrans den 2018-01-04 08:52:01. Eventuelle ændringer i den svenske original vil blive fanget igennem regelmæssige genoversættelser. Du har mulighed for at redigere oversættelsen til brug i den originale danske Wikipedia.
Peking ( 北京 )
Øverst: Den himmelske freds port
venstre: Pekings Nationalstadion
højre: Himlens tempel
nederst: Det nationale center for scenekunst
Etymologi : ung. den nordlige hovedstad
(by på provinsniveau)
43,5 m o.h.
39°54′N 116°23′Ö 39.900°N 116.383°Ö 39.900; 116.383
- kommune 16.801,25 km²
- kommune 19.612.368 (1 november 2010) [1 ]
- kommune 1.167 indbyggere/ km²
Ca 1045 f.Kr. [2 ]
Chen Jining (fungerende) ( KKP)
CST ( UTC 8)
Websted : www.beijing.gov.cn
Peking (eller Beijing ; 北京, Běijīng , bogstaveligt oversat: "den nordlige hovedstad") er hovedstad i Folkerepublikken Kina siden den 1 oktober 1949. Peking er et af Kinas fire storbyområder som står direkte under landets centrale forvaltning, som giver byen samme administrativ stilling som en provins. De øvrige er Shanghai , Tianjin og Chongqing . Den totale befolkning i det administrative storbyområde løb op på 19,6 millioner ved folketællingen 2010.
Peking blev grundlagt for omtrent 3.000 år siden og blev for første gang Kinas hovedstad i året 1153. [3 ] Derefter har Peking med længre og kortere afbrud været Kinas hovedstad den hovedparten af tiden frem til i dag.
Peking er Kinas politiske og kulturelle centrum, mens Kinas mest folkerige by, Shanghai, fortsat kan siges at være landets økonomiske centrum i konkurrence med Hongkong . Under hele sin lange historie har Peking udviklet en mangesidig og unik kulturarv med mange kendte mindesmærker. På Unescos liste over verdens kulturarv findes i Peking og dens nærområde den Forbudte by , Den kinesiske mur , udgravningerne af Pekingmennesket , Ming- Och qingdynasti kejserlige grave , Himmelens tempel , Sommerpaladset og den Store kanal . Andre kendte historiske landmærker i Peking er den Himmelske freds torv , Himmelske fredens port , Lamatemplet , Trum- og klokketårnene og Konfuciutemplet .
Peking var værtsby for de de Olympiske Sommerlege i 2008 og kommer til at være vært for de Olympiske Vinterlege 2022 . Kendte landmærker fra spillene som findes i den nordlige del af Peking er Pekings Nationalstadion ( Fuglereden) og Pekings Nationella simstadion ( Vandternen). Flertallet af idrætsaktiviteten skete i Peking selvom nogen grene blev holdt i andre byer Så som fodbold (i Qinhuangdao , Shanghai, Shenyang og Tianjin), ridning (i Hongkong) og sejlads (uden for kystbyen Qingdao).
4.2 Før kejsertiden
4.6. 1 Tatarbyen
4.6. 2 Den kinesiske by
6 Landmærker
8.2 Motorveje og hovedveje
10.3 Kilder
Peking har under sin historie haft en række forskellige navne. Da byen først blev omtalt indledningen af Västra Zhoudynastin (1045 f.Kr-770 f.Kr) Ji 蓟 eller Jicheng 蓟城 benævnt. [4 ] Engang under Västra Zhoudynastin [5 ] blev byen residens i feudalstaten Yan (燕) "kølig", og de kinesiske skjalde plejer endnu i dag at give byen denne meget poetiske benævnelse Yanjing 燕京.
Under Suidynastin (581-618) kallades staden prefekturen Zhuo 涿郡[2] och under efterföljande Tangdynastin (618-907) ändrades stadens namn till Youzhou 幽州[2][8]
År 938 [9 ] -1125 under Liaodynastiet blev både det tidligere navn Yanjing [10 ] og Nanjing 南京 anvendt. [2 ] Notere at dette Nanjing ikke er samme by som dagens Nanjing .
Under Jindynastin (1115-1234) blev navnet ændret til Zhongdu 中都 (midten by).
Under Yuandynastin (1271-1368) användes inledningsvis namnet Yanjing[2] men efter ombyggnad kallades staden Dadu 大都 (stora huvudstaden) eller Khanbalik (khanens stad) på mongoliska, eller Cambaluc vilket genom Marco Polos reseberättelser blev känt i Europa.[7]
Fra 1928 tilde 1949 under Republiken Kina blev anvendt der tidligere navnet Beiping.
Ca 1000 f.Kr. [2 ] Västra Zhoudynastin Alternativt Jicheng 蓟城
Ca 311-279 f.Kr. [11 ]
blev Etableret af Kong Zhao De kæmpende stater Parallelt alternativt navn som er blevet anvendt under mange dynastier
Alternativt udtaler Yenkin [12 ]
581 [2 ] Suidynastin Alternativt Zhoujun 涿郡 [9 ]
618 [2 ] Tangdynastiet -
938 [9 ] Liaodynastiet Ikke at forveksle med dagens Nanjing .
Også har Yanjing kaldt.
1153 [13 ] Jindynastin -
1272 [9 ] Yuandynastiet Khanbalig på den mongolske [7 ]
Cambaluc ifølge Marco Polotrøje [7 ]
1368 [2 ] Mingdynastiet -
1403 [2 ] Mingdynastiet Qingdynastin Republiken Kina
Folkerepublikken Kina Under Qingdynastiet også kaldet Jingshi 京师 [9 ]
1928 indtil 1949 anvendtes der tidligere navnet Beiping. [9 ]
Senere alternativt udtalt Peking
Efter det i dag mest almindelige transkriberingsystem, hanyusuperyin , skrives byens navn Běijīng , som i nogen grad også har påvirket svensk sprogbrug. Flere andre lande i Europa , blandt andre Storbritannien , har allerede officielt ændret deres benævnelse af byen fra Peking til Beijing. Namnet Běijīng betyder "nordlig hovedstad", mens Nánjīng , en by længre sydpå i landet, betyder "sydlig hovedstad". Dōngjīng , "østlig hovedstad", peger på kinesisk forbillede til navnet Tōkyō . I perioderne i 1900-tallet, da Běijīng ikke var rigshovedstad, bar navnet Beiping (Peiping).
I Nordkina og i standardkinesisk er udtalen Běijīng. ( Tonemtegnene betyder faldende, og derefter stigende tonefald på e-et, og højt uafbrudt tonefald på i-et).
Romaniseringen (den transkriberede stavningsslags) Peking opstod med franske katolske missionærer sent i 1600-tallet , og tilbagegiver ganske vel datidens udtale. Det var også den transkribering som blev anvendt i det officielle kinesiske postkort som blev fastlagt i slutningen af Qingdynastiet og blev langt anvendt ind i 1900-tallet .
Det var denne gang særligt jesuitternes tilknytning til det kejserlige hof både under Ming- og Qing-dynastierne som gjorde det kinesiske samfund og kulturen følt i Europa. Dette var inden der skete en lydforskydning i udtalen af mandarin kʲ fra [] til [tɕ] [14 ] ( [tɕ] tilbagegives i pinyintransskription som j , som i Beijing ). Dette går senere igen i en række sprog (som på fransk ( Pékin), italiensk ( Pekino), spansk ( Pekín), portugisisk ( Pequim), litauisk ( Pekinas), bulgarske , russiske , serbiske , nederlandske , tyskere , ungarsk og polsk).
I dag findes der ligheder med stavningsslagsen Peking og udtalen på kantonesiska som snakkes i Sydkina hvor Peking udtales "bakging", [bak1ging1] .
Hovedartikel: Politik i Peking
Den politiske magt i Peking udøves officielt af byens folkeregering, som ledes af den regionale folkekongres og borgmesteren. Storstadsområdet Peking befinder sig administrativt på provinsniveau , som betyder at borgmesteren i Peking er ligestillet med guvernørerne i landets øvrige provinser. Desuden findes der en regional politisk rådgivende konference, som svarer til Kinesisk folkets politisk rådgivningskonference og først og fremmest har ceremonielle funktioner. Byens borgmester siden maj 2017 er Chen Jining (konstitueret borgmester).
I praksis udøver den regionale afdeling af Kinas kommunistiske parti dog den afgørende magt i Peking og partisekretæren i regionen har højere rang i partihierarkiet end borgmesteren. Partichef siden maj 2017 er Cai Qi .
Pekings storbyområde er inddelt i seksten bydistrikter og to herreder [17 ] som igen er grupperet i fire områder.
(2010) [18 ]
tæthed (per km²)
Dongcheng-distriktet 东城区 919.000 40,6 22.635
Xicheng-distriktet 西城区 1.243.000 46,5 26.731
Chaoyang-distriktet 朝阳区 3.545.000 470,8 7.530
Haidian-distriktet 海淀区 3.281.000 426,0 7.702
Fengtai-distriktet 丰台区 2.112.000 304,2 6.943
Shijingshan-distriktet 石景山区 616.000 89,8 6.860
Tongzhou-distriktet 通州区 1.184.000 870,0 1.361
Shunyi-distriktet 顺义区 877.000 980,0 895
Changping-distriktet 昌平区 1.661.000 1.430,0 1.162
Daxing-distriktet 大兴区 1.365.000 1.012,0 1.349
Mentougou-distriktet 门头沟区 290.000 1.331,3 218
Fangshan-distriktet 房山区 945.000 1.866,7 506
Pinggu-distriktet 平谷区 416.000 1.075,0 387
Huairou-distriktet 怀柔区 373.000 2.557,3 146
Miyun herreder 密云县 468.000 2.335,6 200
Yanqing herreder 延庆县 317.000 1.980,0 160
Inderbyen som tidligere blev indesluttet af bymuren , nu omgivet af Anden ringvej .
Byområde mellem den anden og Tredje ringvej .
Nærforstæder sammenkoblede med Sjette ringvej .
Ydre forstæder inden for bygrænsen.
Homo erectus pekinensis , model af et kranie ment i året 1929.
På pladsen hvor Peking nu ligger levede for 500.000 til 230.000 år siden en variant af menneskearten Homo erectus - Homo erectus pekinensis , også kaldt Pekingmennesket . Levningerne blev blodlagt i 1920- og 1930'erne i Zhoukoudian , 50 kilometer sydvest for Peking. Johan Gunnar Andersson ved Uppsala universitet arbejdede i området i flere år og tilsammen med et antal arkæologer og palæontologer - herunder amerikaneren Walter Granger , østrigeren Otto Zdansky og den franske jesuit Pierre Teilhard de Chardin - spillede han en vigtig rolle i tage frem og tolke fundene.
På fundstedet blev værktøjer af sten og skeletter fundet, ligesom en meget tyk lager aske som tyder på at ild er blevet anvendt. Pladsen er siden 1987 formodet på Unescos verdensarvsliste. Fortsat foregår et videnskabeligt arbejde på pladsen og på senere tid (2005) er interessante fund blevet gjort.
Fundene blev fundet 11-12 meter under dagens jordniveau ved byggeriet af Oriental Plaza . Et areal af 892 kvadratmeter blev udgravet i otte måneder og fundene vises nu for offentligheden i Wangfujing Paleolithic Museum.
Kort som viser hvordan Beijings layout har ændret sig igennem historien
Før kejsertiden
Hovedartikel: Ji (Peking)
Byens eksistens kan følges så langt tilbage som til Västra Zhoudynastins tid (i 1045 til 770 f.Kr.). Det daværende navn for byen, Ji 蓟 , nævnes i en skriftlig kilde fra 1000 f.Kr. . Ji var da et vigtigt sted for handel med mongolerne , sydkoreanerne og med de forskellige stammer fra Shandong samt det centrale Kina. Oprindeligt var Ji en bystat [21 ] men blev snart en del i feudalstaten Yan.
Dette navnet, som byen også bar i en del af den tidlige kejsertid, overlever fortsat i befolkningens bevidsthed. Yanjing står lokalt for både en værdigt kulturnavn og som et populært ølmærke , ellers Kinas største.
Den allerældste bybebyggelse i Pekings nærområde var Yandu (燕都) hvis ruiner findes i Fangshandistriktet 43 km sydvest for det centrale Peking . Yandu blev opført omkring 1000-tallet f.Kr. og var feudalstaten Yans første hovedstad.
Peking under Jindynastin
Efter at Jindynastin erobret byen i året 1125 blev den udbygget til omtrent dobbelt dens størrelse. Byen blev ekspanderet år øst, vest og syd, men det kejserlige palads fra Yanjing blev genbrugt. Dele af den sydvestlige bymur fra denne tid findes fortsat i dag synlige. Se: " 39°51N 116°19" O . Byen blev i året 1153 hovedstad for Jindynastin og skifter navn til Zhongdu 中都. [25 ] I året 1215 totalsmadres byen af mongolernes Djingis khan ved Slaget om Zhongdu .
Peking under Yuandynastin
Grunden til Pekings byplan blev lagt under Yuandynastiet , under hvilket Kina udgjorde en del af den mongolske vælde . Under Yuandynastiet blev en bymur bygget omkring byen. Denne bymur er identisk med dagens Anden ringvej , men med en vigtig undtagelse: den nordlige bymur fulgte under Yuandynastiet Tuchenglu (traditionel kinesisk: 土城路 ; forenklede kinesisk: 土城路 ; hanyu superyin : Tuchéng Lù), og befandt sig dermed cirka fire kilometer nord for den Anden ringvej. Dette nordlige område blev udgjort under Yuandynastiet af et grænseområde på hvilket mongolske giver rejstes for besøgende mongolske stammer.
Peking under Mingdynastin
I forbindelse med at Yongle-kejseren flyttede Mingdynastiets hovedstad til Peking i året 1421 bestemtes det at byen skulle flyttes i sydlig retning. Den nordlige bymur blev flyttet fra sin oprindelige position ved Tuchenglu til dagens position ved den Anden ringvej. Det nordlige område umiddelbart syd for dagens Tuchenglu havde under den senere del af Yuandynastiet og den indledende periode af Mingdynastiet været mennesketomt og dermed sværtforsvaret. Dette var anledningen til at byens position nu blev modificeret i sydlig retning.
Peking under Qingdynastin
Peking bestod i denne tidsperiode af to byer (se kort), adskilt igennem en ni meter høj og meget bred mur . Nord for denne mur lå Manchu-eller Tatarstaden, også kaldet den Indre by ( Neicheng), syd derom den Kinesiske by eller den Sydlige by ( Nancheng), også kaldt Ydre byen ( Waicheng). Tatarbyen, som var den ældre bydel, havde rektangulær form og blev omsluttet af en 23.720 meter lang mur, 13-14 meter høj, 20 meter bred ved bassen og 16-17 meter bred ved toppen og gennembrudt af ni byporte, af hvilke tre gik til den kinesiske by, over porterne og i de fire hjørner fandtes 30 meter høje pavillonger.
Også den kinesiske by blev omgivet af en 15.900 meter lang mur, som var af mindre dimensioner (otte meter høje) og gennembrudt af syv porte samt pyntet med i hundredvis af templer, kiosker og bønskapeller og i hvert hjørne med pavillonger samt på siden af hver port med flsgstænger. Den kinesiske by var ligeledes af rektangulær form, men var lidt længre fra øst til vest end tatarbyen. Uden for alle murerne lå brede, vandfyldte grave.
Tatarbyen
Tatarbyen bestod i orden af tre dele: Tatarbyen i egentlig mening, også kaldet Jingcheng (hofbyen), hvor i princippet kun manchuer måtte bo og som omfattede de perifere dele af bydelen, Kejserstaden eller "Den Blomme staden" ( Huangcheng), optagende centrum af bydelen, samt den Forbudte by ( Zijincheng), som var en del af den forrige og som fortsat findes bevaret.
Kejserstaden var omgivet med fire-sexmeter høj, 1,6 meter tåge og syv kilometer lange mure med fire porte. I Kejserstaden fandtes flere gravede søer (over den nordlige gik den berømte marmorbro) og to kastede op udsigtshøjder; den ene ( Jingshan, udsigtskuldet, eller Meishan, " kulkuldet") er 66 meter høje, plantet med smukke træer og overlader en smuk udsigt omgivelsen. Disse søer udgør i dag Beihai-parken og Zhongnanhai , hvor Kinas regering har sin officielle residens.
Af ældre kinesiske bygninger i kejserstaden kan nævnes et lama-tempel, Forfadernes templer og flere andre, den kejserlige families begravelseshal og rigsarkivet. I den Forbudte by, som er omgivet af en 5,8 meter høj rød teglmur, ligger det kejserlige palads, bestående af flere særlige bygninger, i hvilkes pragtfulde sale "himlens søn" holdt sit hof.
Jingcheng optog hovedparten af tatarbyen. I den lå en mangfoldighed templer, residens for flere af de kejserlige prinser og det store klokketårn med en over 50 ton tung klokke. Paladsernes tage var gule, mandarinernes og regeringsbygningernes lysgrønne, tempeltagene igen mørkeblåe, og de store åbne pladser var belagte med farvede glaserede tegl. I dens sydøstlige del står der på Khubilai khans befaling (1279) det byggede observatorium, som sidenhen blev passet af de romersk-katolske missionærer.
I den sydlige del af denne bydel lå legationskvarteret , hvor efter belejringen af de europæiske ambassader under bokseroprøret de europæiske magter opbyggede befæstede legationshoteller, og hele kvarteret var omgivet med mure.
Tatarbyen var den mere fremragende bydel med de smukkeste bygninger, bredere og mere renlige gader, de fleste templer og så videre. Uden for desto østlige, nordlige og vestlige vold lå templer til solen, jorden og månen, som endnu findes bevarede. Kineserbyen var derimod handlens og industriens centrum og lignede mere en stor markedsplads end en by.
Dog havde også den kinesiske by nogle mærkelige bygninger, blandt andet Himmelens tempel , hvor kejseren plejede tidligt på morgnen 22 december på et åbent alter at overbringe et offer til Shangdi og ved perioder af tørke eller hungersnød opsendte bønner til samme høj gudommelighed, samt agerbrugets tempel (vest for det forrige), på hvis felt kejseren højtideligt ved forårsjævndøgnet indledte vårargræsningen ved at pløje en fure.
I året 1911 faldt kejserdømmet i Xinhairevolutionen og de revolutionære, ledte af Sun Yat-sene , oprettede en provisorisk regering i Nanking . Kejserhoffet gav generalen Yuan Shikai i opgave at forhandle med den revolutionære regering og som et resultat af forhandlingerne abdicerede kejserhuset 1912 og Yuan blev udnævnt til Republiken Kinas förste præsident med sæde i Peking. Den tidligere kejser Pu Yi måtte indtil videre blive tilbage i den Forbudte by .
Den nye Kuomintang-regering bestemte sig dog for at flytte hovedstaden til Nanjing (den Sydlige hovedstad) i året 1928 , hvorefter Pekings navn blev ændret til Beiping (den nordlige fred; også Peiping).
Folkets befrielsearmé erobrede Peking uden kamp den 31 januar 1949 . Efter Kinas kommunistpartis magtovertagelse i Kina og grundlæggelsen af Folkerepublikken Kina den 1 oktober 1949 flyttede de nye kommunistiske Makthavarna under ledning af Mao zedong , landets hovedstad tilbage til Peking. Byen genopnåede da sit tidligere navn, Peking (den nordlige hovedstad).
I forbindelse med kommunisternes magtovertagelsen på det kinesiske fastland flygtede den tidligere Kuomintang-regering under ledning af Chiang Kai-shek , og dens armé, til øen Taiwan , hvor Republiken Kina overlevede. I Republiken Kina på Taiwan fortsatte man under mange år efter i 1949 brugen med at kalde Peking for Beiping, da man hverken erkendte den nye regering der eller at Peking var Kinas hovedstad. Republiken Kina gør endnu i dag officielt krav på at repræsentere hele Kina.
Den højeste middeltemperatur. 1 3 11 19 25 29 30 29 25 18 9 2
Den laveste middeltemperatur. -7 -4 0 8 13 18 22 20 15 8 0 -5
Nedbør 5 5 8 18 33 78 222 169 58 18 10 3
Peking er beliggende 110 kilometer vest for Bohai , den vestligste vig i Blomme havet , og er omgivet af provinsen Hebei , som byen tidligere tilhørte. I øst og sydøst grænser Peking også delvis til Tianjins byprovins. Forvaltningsmæssigt er Peking en enhed på provinsniveau, og har et areal på 16.410,54 km² som er lidt mindre end Vestgotland . Kun 1.368,32 km² (otte procent) tilhører den egentlige by, som efterlader 15.042,22 km² (92%) som forstæder og land. Byen Peking med de nærmeste forstadsdistrikter dækker et areal på 7.663,89 km².
Byen ligger i den nordlige kant af et tætbefolket lavaslettelandskab som i gennemsnit ligger i en højde af 63 meter over havet og er halvvejs omgivet af bjerge foran den mongolske højslette. I nord-sydlig retning er dette område 180 kilometer langt og i øst-vestlig retning over 170 kilometer. Andre større lokaliteter inden for grænserne for Pekings storbyområde er Tongzhou , Shunyi , Miyun og Changping .
Peking er beliggende i nordenden af den noget trekantede nordkinesisk sletten som åbner sig syd og øst for byen. Bergen i nord, nordvest og vest afskærmer byen og denne nordkinesisklandbrugsområde mod ørkenstepperne på den anden side.
De største vandløb som flyder igennem byprovinsen Peking er bifloderne Yongtossede og Chaobai som begge løber mod syd og er en del af floden Hai Hes afløbsområde. Peking er også det nordlige endepunkt for den Store kanal ("Kejsarkanalen"). Et stort reservoir er blevet bygget i den øvre del af Chaobaifloden som fungerer som et meget vigtigt ferskvandsreservoir for Peking.
Den nordvestlige del af byprovinsen, særligt distrikterne Yanqing og Huairou , domineres af Jundubjergene , mens de vestlige dele indrammes af Xishanbjergene. Den Den kinesiske mur, som snor sig tværs igennem de nordlige dele af området, benyttede sig af det kuperede fjeldterræn som forsvar mod angreb fra nomadestammerne fra de nordligere stepper. Dongling i Xishanbjergene på grænsen til Hebei er Pekings højeste punkt, med en højde af 2.303 meter over havet.
Wenchangpavillongen i Sommerpaladset (fotograferet af Felice Beato 1860)
En af de mest berømte steder i Peking er den Forbudte by , det gamle kejserpalads som blev bygget mellem 1406 og 1420 under Mingdynastiet . Syd for den Forbudte by ligger den Himmelske freds torv , verdens største torv. I midten af torvet ligger Mao zedongs mausoleum . Vest for torvet ligger folkekongressen , Kinas parlament og det højeste parlament.
Der findes også en hel række templer i Peking som Himmelens tempel , Solens tempel , Jordens tempel , Månens tempel , Lamatemplet , Konfuciutemplet , Forfadernes templer , Landbrugets tempel og Shejitan .
Straks uden for Peking ligger det Gamle sommerpalads og det Nye sommerpalads , begge opført under Qingdynastiet . Vest for byen findes også Marco Polo-broen fra 1100-tallet som er en af Pekings ældste bygninger. Peking er rost for sin historiske arkitektur , kaldet Hutong og Siheyuan . Store dele af denne arkitektur er de senere år blevet revet, blandt andet i forbindelse med byens forberedelsesarbejde for de de Olympiske Lege som blev holdt i byen i 2008 .
Beijing jinrongjie, Pekings finansielle centrum.
I 2006 var Pekings nominelle BNP på 772,03 milliarder CNY (ca. 97 milliarder US-dollar), som svarede til en øgning fra foregående år med 12 procent. BNP per capita var 49.505 CNY, en øgning med 8,8% og mere end dobbelt så stor end tallet fra 2000. I året 2005 kommer Pekings primære-, sekundær- og tertiærindustrier til at være værd 9,77 milliarder CNY, 210,05 milliarder CNY respektive 461,63 milliarder CNY. I 2006 var byboernes disponible indkomst per capita 19.978 yuan , en realøgning med 12,9% fra foregående år. Den tilsvarende indkomst for landsbefolkningen var på 8.620 RMB per capita, en realøgning med 9,6%. Den disponible indkomst for 20% af indbyggerne med de laveste indkomster tiltog med 16,7%, som er 11,4 procentpoint mere end øgningen for 20% af befolkningen med den højeste indkomst.
Boligmarkedet og bilindustrien i Peking har været særligt hurtigvoksende. I 2005 solgtes 2604 millioner kvadratmeter boligareal for totalt 175,88 milliarder CNY. Det totale antal Peking-registrerede biler i Peking i året 2004 var 2.146.000, hvoraf 1.540.000 var i privat eje (en årlig vækst på 18,7%)
Peking CBD , i og omkring Guomao , anses som det nye centrale forretningsdistrikt i byen. Flertallet af virksomheder har sine hovedkontorer der og i området findes boliger med meget høj standard.
Pekings gamle finansielle center langs gaderne Fuxingmen og Fuchengmen er fortsat af stor betydning. I områderne omkring Wangfujing og Xidan findes de største shoppingsgader.
Zhongguancun, følt som "Kinas Silicon Valley" , er et vigtigt centrum for elektronik- og computer-relaterede industrier samt for lægemiddelforskning. Yizhuang, sydøst for byområdet, er på vej at blive et nyt centrum for lægemiddel, IT og materialingeniørkunst.
Peking er også kendt for at være et centrum for piratproduktion af alt fra mærketøj til de seneste DVD-plader som rabatsælges rundtom i byen til først og fremmest besøgende udlandskinesere og turister. Byen er også verdensførende inden for produktion og distribution af melamin og melaminrelaterede produkter ( ammelin , ammelid og cyanursyra .
Der findes et antal større markeder i Peking som Silkemarkedet , Yashow beklædningsmarked , Maliandao temarked , Panjiayuan antikvitetsmarked og Pekings brillerby .
Blandt større industrier kan nævnes Shijingshan , som ligger i byens vestlige udkant. Landbrugsproduktionen uden for byerne har hvede og majs som primære afgrøder, ligesom en omfattende avl af grønsager.
Over to millioner lønmodtagere i byprovinsen er beskæftigede inden for industrien. Der yderligereforædles levnedsmidler og produceres tøj, bomuldmaterialer, syntetiske tøj, papir, smøremidler, elektroniske produkter og meget andet. Bygningsindustrien begyndte at vokse for alvor som en følge af Deng Xiaopings reformer fra 1978, og beskæftiger omkring 700.000 byggearbejdere.
Peking er blevet mere og mere kendt for sine innovative entreprenører og hurtigvoksende nyetableringer. Denne kultur har økonomisk opbakning fra et stort antal kinesiske og udenlandske investeringsfirmaer, for eksempel Sequoia Capital , hvis kinesiske hovedkontor findes i Chaoyang-distriktet i Peking. Shanghai anses fortsat som Kinas økonomiske centrum, men dette beror først og fremmest på grund af det store antal virksomheder som har sine hovedkontorer der og mindre på at det er Kinas center for entreprenørskab.
Pekings internationale lufthavn ligger i Shunyi , cirka 20 kilometer nordøst for Pekings centrum og havde 78 millioner passagerer 2011 , 517.584 afgange med og ankomster. [27 ] Lufthavnen har direkte motorvejsforbindelse til Pekings centrum og kapaciteten er blevet udvidet siden de Olympiske Sommerlege i 2008 med blandt andet yderligere en motorvej og en linie i metronettet . Næsten alle byens internationale afgange afgår fra denne lufthavn og ligeså de fleste og de vigtigste indenrigsture. Da lufthavnens tredje terminal, Terminal 3, åbnede i marts 2008 var dette verdens største lufthavnsterminal. Syd for Peking foregår så 2014opbygningen af Beijing Daxing international lufthavn ,
En meget mindre lufthavn er Beijing Nanyuans lufthavn . Den ligger kun 15 kilometer syd for det centrale Peking i distriktet Fengtai . Den er nyere og relativt lille og har cirka en million passagerer (2008).
Disse lufthavne er først og fremmest militærlufthavne.
Motorveje og hovedveje
Hovedartikel: Pekings vejnet
Peking knyttes sammen med andre byer via ni motorveje. Motorvejnettet omkring Peking forbedres konstant og udbygges. For trafikken i selve byområdet findes fem store ringveje (dog mere rektangulære end cirkulærer) og brede gennemgående veje. Man definerer Pekings centrum som det område som ligger inden for den mest inderste ringvej ( Anden ringvej , nogen "første" ringvej findes ikke), og Storpeking er det som rækker sig frem til denne Femte ringvej .
Lignende Moskva har Peking et relativt sammanpresset centrumsområde, men boligerne breder sig ud over ringvejene. Dette har medbragt store trafikproblemer og ofte bliver det trafikprop og udbygninger og flere ringveje hjælper ikke problemerne.
I selve byen opbygges kollektiv trafikken af blandt andet næsten en tusinde bus- og sporvognsbuslinier. Byens første sporvognsbus kørte 26 februar 1957 .
Peking har en metro . Metroen udbygges for fuld drøn og er allerede et af verdens største systemer. Til lufthavnen og city kører Airport Eksprestog som er en del i metroens net.
Peking har følgende venskabsbyer :
Amsterdam , Nederlandene , siden 1994
Ankara , Turkiet , siden 1990
Skidebønnestage , Kazakstan , siden 2006
Athen , Grækenland , siden 2005
Belgrad , Serbien , siden 1980
Berlin , Tyskland , siden 1994
Bruxelles , Belgien , siden 1994
Budapest , Ungarn , siden 2005
Bukarest , Rumænien , siden 2005
Canberra , Australien , siden 2000
Doha , Qatar , siden 2008
Dublin , Irland , så 2011
Gauteng , Sydafrika , siden 1998
Hanoi , Vietnam , siden 1994
Havanna , Kuba , siden 2005
Helsinki , Finland , siden 2006
Islamabad , Pakistan , siden 1992
Kairo , Ægypten , siden 1990
Köln , Tyskland , siden 1987
København , Danmark , så 2012
Lima , Peru , siden 1983
London , Storbritannien , siden 2006
Madrid , Spanien , siden 1985
Den autonome region Madrid , Spanien , siden 2005
Moskva , Rusland , siden 1995
Ottawa , Kanada , siden 1999
Rom , Italien , siden 1998
San José , Costa Rica , siden 2009
Seoul , Sydkorea , siden 1993
Tel Aviv , Israel , siden 2006
Tokyo , Japan , siden 1979
Wellington , New Zealand , siden 2006
^ National Bureau of Statistics of China Arkiverad 2 maj 2011 hentet fra the Wayback Machine . Folkeblandet i provinser, foreløbige resultater af folketællingen 2010. Læst 29 april 2011.
^ [ a b c d er f g N i j k l ] "Beijing History" (på engelska). TravelChinaGuide.com. http://www.travelchinaguide.com/cityguides/beijing/history.htm. Läst 19 januari 2016.
^ "sökord:蓟城" (på engelska). MDBG English to Chinese dictionary. http://www.mdbg.net/chindict/chindict.php?page=worddict&wdrst=0&wdqb=蓟城. Läst 19 januari 2016.
^ [ a b ] Haw, Stephen G, (2006). "Government and control of the Beijing area" (på engelska). Beijing - A Concise History. Routledge. ISBN 0415399068. https://books.google.se/books?id=J8J8AgAAQBAJ&lpg=PA138&dq=Linyi%20capital%20Yan&hl=sv&pg=PA134#v=onepage&q&f=false
^ "sökord:燕京" (på engelska). MDBG English to Chinese dictionary. http://www.mdbg.net/chindict/chindict.php?page=worddict&wdrst=0&wdqb=燕京. Läst 19 januari 2016.
^ [ a b c d er ] "Beijing's History" (på engelska). 中国网 www.china.org.cn. http://china.org.cn/english/features/beijing/30785.htm. Läst 19 januari 2016.
^ "sökord:幽州" (på engelska). MDBG English to Chinese dictionary. http://www.mdbg.net/chindict/chindict.php?page=worddict&wdrst=0&wdqb=幽州. Läst 19 januari 2016.
^ [ a b c d er f g N ] "Beijings namn och historia" (på engelska). Beijing Planning Exhibition Hall. https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Beijings_namn_och_historia.jpg. Läst 13 februari 2016.
^ [ a b ] "History of Beijing" (på engelska). MY BEIJING CHINA. http://www.mybeijingchina.com/travel-guide/beijing-history/. Läst 19 januari 2016.
^ "Chinese History - Yan 燕" (på engelska). ChinaKnowledge.de. http://www.chinaknowledge.de/History/Zhou/rulers-yan.html. Läst 19 januari 2016.
^ Macauley, Doris (2000). "Chapter Six" (på engelska). What Time Is It In China?. iUniverse. sid. 35. ISBN 0595140114. https://books.google.se/books?id=IedEHok3fW0C&pg=PA35&dq=yenkin+china&hl=sv&sa=X&ei=MMAHU_3TMcWz4AS_yICQCA&redir_esc=y#v=onepage&q=yenkin%20china&f=false
^ "The Wall of Jin Dynasty Capital Zhongdu" (på engelska). Irving's web. http://www.hultengren.com/kidy/caps/Beijing/Wall/jin/jin2.html. Läst 19 januari 2016.
^ "MDBG English to Chinese dictionary", sökord: 北京
^ " Krister i Beijing" , Beijing ... ... eller Peking
^ 解晓莉. "北京市2010年第六次全国人口普查主要数据公报". bjstats.gov.cn. Arkiverad från originalet den 4 oktober 2011. https://web.archive.org/web/20111004181046/http://www.bjstats.gov.cn/xwgb/tjgb/pcgb/201105/t20110504_201363.htm.
^ Informationstekst fra Wangfujing Paleolithic Museum
^ Haw, Stephen G, (2006). "Yan and Ji" (på engelska). Beijing - A Concise History. Routledge. sid. 19-23. ISBN 0415399068. https://books.google.se/books?id=J8J8AgAAQBAJ&lpg=PA138&dq=Linyi%20capital%20Yan&hl=sv&pg=PA19#v=onepage&q&f=false
^ "The Story about Jicheng and Beijing" (på engelska). Beijing Municipal Commission of Tourism Developme. Arkiverad från originalet den 23 oktober 2016. https://web.archive.org/web/20161023205611/http://english.visitbeijing.com.cn/play/culture/n214879902.shtml. Läst 23 oktober 2016.
^ "Liulihe Site" (på engelska). ChinaCulture.org. Arkiverad från originalet den 16 mars 2016. https://web.archive.org/web/20160316192332/http://history.cultural-china.com/en/52History13183.html. Läst 22 oktober 2016.
^ "The Capital of Yan and the Yan Culture during the Period of Western Zhou Dynasty" (på engelska). Beijing Municipal Administration of Cultural Heritage. Arkiverad från originalet den 23 oktober 2016. https://web.archive.org/web/20161023051223/http://english.bjww.gov.cn/2006/7-19/181327.shtml. Läst 22 oktober 2016.
^ " http://www.bjxw.gov.cn" Arkiveret 2 januar 2014 hentet fra the Wayback Machine ., 历史沿革
^ Hartog, Leo De (2003). "POWER AND SUSPICION" (på engelska). Genghis Khan: Conqueror of the World. Tauris Parke Paperbacks. sid. 69. ISBN 1860649726. https://books.google.se/books?id=a4p9C6J35XYC&pg=PA69&lpg=PA69&dq=peking+1215+djingis+khan&source=bl&ots=Z2CRKadRAS&sig=2GI3YD5x0MjkRNW9o8huOZKinzQ&hl=sv&sa=X&ei=plf8U_3-LqvmyQOl4YCgBQ&ved=0CCMQ6AEwAA#v=onepage&q=peking%201215%20djingis%20khan&f=false
^ Venskabsbyer på Pekings netsider, læst 10.12.2015
Haw, Stephen G, (2006) (på engelska). Beijing - A Concise History. Routledge. ISBN 0415399068. https://www.amazon.co.uk/Beijing-Concise-History-Routledge-Studies-ebook/dp/B000SEK0TO/ref=sr_1_fkmr0_1?s=books&ie=UTF8&qid=1477212571&sr=1-1-fkmr0&keywords=beijing+-+a+concise+history+stephen+g.+how
Denne artikel er helt eller delvis baseret på materiale fra Nordisk Familiebog , Peking , 1904-1926.
• WorldCat • VIAF: 312565158 • LCCN: n79076155 • GND: 4075971-4 • BNF: cb11957264c (data) • NDL: 00646810
Nedenstående er den originale artikel Beijing fra den danske Wikipedia, hentet af GramTrans den 2015-06-03 06:00:15. Eventuelle ændringer i den danske original vil blive fanget igennem regelmæssige opdateringer.
Navnets oprindelse 北 běi - nord
Borgmester Wang Qishan 王岐山
Areal 16.808 km² (29.)
- Tæthed 21.516.000 [1] ({{{Befolkningsrang}}})
- per indbygger CNY 428,3 milliard (15.)
Administrativ inddeling i Beijing
Beijings søsterbyer[1]
↑ (på (engelsk))Beijings officielle hjemmeside.
Oversættelsesdato: 2018-01-04 08:52:01