Mangfoldighed i bevægelser og lyde | CICLO Arts
Bæredygtighed som genbrug og reproduktion af bevægelser og lyde
Igennem projektforløbet, instruerer kunstnerne Marluze Da Cruz og Marcela Lucatelli eleverne i lyde og bevægelsers mangfoldighed. Eleverne skal lave koreografier og lydsekvenser ud fra det, der er lige ved hånden.
Projektets fokus, er genbrug og reproduktion af lyde og bevægelser som symbol på bæredygtighed. For at skabe de bedste forudsætninger for elevernes kreative udfoldelse, har kunstnerne fokus på at skabe et trygt, positivt og attraktivt socialt rum.
Ved det første kunstnerbesøg, sætter kunstnerne en navneleg i gang – med bevægelser og en rytme, der trampes af alle. Derudover introducerer de emnet bæredygtighed og hører eleverne, hvor meget de ved om emnet.
Kunstnerne forklarer også, hvordan dette projekt i abstrakt forstand, handler om bæredygtighed, idet der er fokus på genbrug og reproduktion af bevægelser og lyde – at dans og musik kan skabes af det, der er lige ved hånden.
Reproduktion af lyde
I en af de første øvelser, skal eleverne udenfor, finde forskellige lyde og optage dem på deres mobiltelefoner. Lydene kan være alle slags lyde, eksempelvis lyden af én der banker på noget, lyden af folk som arbejder og lyden af affald.
På skolen skal eleverne reproducere disse lyde med stemmen, deres kroppe eller instrumenter. Til sidst sættes lydene sammen til lydcollager.
Koreografier i hverdagen
Eleverne får en opgave, hvor de i grupper skal lave en lille fortælling om en rekvisit, eksempelvis en stol, gennem bevægelser.
Eleverne skal bruge de forskellige hverdagsbevægelser, der knytter sig til stolen, for eksempel at sætte sig ned.
Ved at sætte de forskellige hverdagsbevægelser sammen, danner gruppen en koreografi.
Alle i gruppen er med til at finde på bevægelser.
Reproduktion af bevægelser
Efterfølgende skal grupperne lave den samme koreografi, men uden rekvisitten.
Denne lille dans viser de på skift for resten af klassen. Med øvelsen ønsker kunstnerne, at åbne elevernes øjne for nye måder at bevæge sig på og vise, at man i en kreativ proces kan skabe nye bevægelser ved at reproducere de bevægelser, eleverne kender fra deres hverdagsliv.
Elevernes performance består af en koreografi og nogle lydcollager, der kører samtidigt.
Koreografien sammensættes af akter, der består af de koreografier eleverne selv skaber i grupper. Imellem akterne, indgår alle eleverne i en overgangsscene, et ritual, som binder forestillingen sammen på cyklisk vis. Dette skal ses som et symbol på bæredygtighed.
Bevægelse bredt forstået
I projektet ønsker kunstnerne, at udvide elevernes forståelse af, hvad bevægelse og lyd kan være. En situation fra projektet i 2014 illustrerer dette. Et par drenge var i gang med en leg, der lignede noget fra en westernscene.
Denne leg hilste kunstnerne velkommen og forklarede, at det også var en form for bevægelse og koreografi. Drengene viste stor indlevelse, og de havde muligvis ikke deltaget i en mere traditionel dansekoreografi med samme indlevelse.
“I virkeligheden skal der være forskelsbehandling.
Det har eleverne brug for. De lærer forskelligt”
Øvelsen, hvor eleverne skal optage forskellige lyde fra nærområdet og reproducere dem med stemmen, kroppen eller musikinstrumenter, giver eleverne en særlig opmærksomhed på lyde.
De arbejder med lyden på en anderledes måde, end de er vant til i musiktimerne.
Dette åbner elevernes øjne for at kunst også kan være en lydcollage, og at musik kan forstås bredere og skabes af det, der er lige ved hånden.
Mulighed for at deltage på en anden måde
Kunstnerne arbejder meget med, at alle skal have mulighed for at deltage, at man kan deltage på forskellige måder, og at bevægelse kan forstås bredt.
Situationen beskrevet nedenfor (‘Betydningsfulde øjeblikke’) viser, hvordan dette arbejde kan bære frugt. I projektet i 2014 var der en dreng, som det meste af tiden sad på sidelinjen. Han blev inviteret til at deltage på en anderledes måde, og fik derved en god oplevelse med bevægelse.
Igennem hele forløbet skal eleverne samarbejde på forskellige måder. De arbejder både i grupper og klassevis. I den afsluttende performance er samarbejdet afgørende for, at den kan blive vellykket.
“Eleverne har gjort noget andet, end de
plejer, og de har skullet samarbejde på
en anden måde, end de plejer: lytte
til hinanden. Det har rykket dem”
Læring om bæredygtighed og kunst
“Det blev en leg,
jeg tror de glemte det lidt”
(Kunstner, om elevernes oplevelser
med at optræde for hinanden)
Det kan være hensigtsmæssigt, at give eleverne en grundig introduktion til emnet forud for det kunstneriske forløb. Således har eleverne et fundament af viden, der gør det nemmere at forstå den abstrakte idé om genbrug og reproduktion af lyde, og bevægelser som symbol på bæredygtighed.
Igennem hele forløbet, arbejder eleverne med at fremvise de forskellige øvelser for hinanden, sådan at de øver sig i at stå på en scene og lave en kropslig performance.
For mange er det meget grænseoverskridende. Kunstnerne er meget opmærksomme på vigtigheden af, at skabe tryghed om det at lave en kropslig performance.
Kunstnerne tager ud på skolerne og laver forløbene her.
I projektet, som det blev afprøvet i 2014, mødtes kunstnerne med skolerne fire gange à fire timers varighed.
Besøgene var placeret med en-to ugers mellemrum.
Projektet kan med fordel planlægges som et kortere forløb, med kortere mellemrum mellem mødegangene – evt. som en temauge, hvor kunstnerne arbejder med eleverne fire-fem dage i træk.
Kunstnerne deler ofte eleverne op i mindre grupper, der arbejder hver for sig.
Lærere og kunstnere cirkulerer rundt og vejleder grupperne i øvelserne.
Imellem kunstnerbesøgene øver eleverne koreografien til den endelige performance.
Da ideen om genbrug og reproduktion af lyde, samt bevægelser som symbol på bæredygtighed kan være meget abstrakt for eleverne, kan det være en god ide at undervise eleverne i emnet på mere traditionel vis, sideløbende med projektet.
Eleverne laver en afsluttende performance, hvor forældre, klassekammerater og andre bekendte kan komme og opleve elevernes projekt.
Lokale med plads til bevægelse
En stor del af forløbet foregår i store lokaler, eksempelvis gymnastiksale, hvor eleverne har plads til at bevæge sig og lave deres koreografier. Øvelserne foregår ofte med musik, til at understøtte dansen og rytmen.
Rekvisitter der er lige ved hånden
I øvelsen, hvor eleverne laver en koreografisk fortælling om en rekvisit, benyttes rekvisitter, der er lige ved hånden, eksempelvis stole, kegler, bolde og lignende.
Dette er ikke noget der skal planlægges, da den kreative proces netop handler at skabe noget af det, der er tilgængeligt i rummet her og nu.
Øvelsen, hvor eleverne reproducerer de optagede lyde, foregår i et musiklokale med diverse musikinstrumenter til deres rådighed.
Eleverne bruger deres mobiltelefoner til at optage lyde med.
Forskellige måder at deltage på
Kunstnernes arbejde med at invitere eleverne til at deltage på forskellige måder, kan vise sig at have en betydning for mange af de elever, der kan have det svært i sådan et projekt, og som ellers ofte ville melde sig ud.
I projektet i 2014 var der en dreng, der havde et stort behov for overblik, og han var god til at holde det. Han fik til opgave, at fortælle alle hvad de skulle, og på hvilke tidspunkter under forestillingen. Han befandt sig godt i denne opgave. Situationen beskrevet nedenfor (‘Betydningsfulde øjeblikke’) illustrerer samme pointe.
Elevernes kreative ideer
I projektet arbejder kunstnerne med en stor åbenhed og imødekommenhed overfor eleverne. I mange af øvelserne er udgangspunktet elevernes ideer. Den afsluttende performance er bygget op af elevernes egne input. Eleverne har således en stor indflydelse
på det kreative arbejde.
At skabe noget ud fra det der er
”De børn, der har haft nogle issues –
det er jo en facade, det er for at beskytte sig selv.
Det er, fordi de måske bare gerne vil være med.
Det jeg kan gøre som kunstner,
er at vise dem en anden mulighed”
Kunstnerne har et ønske om, at illustrere bæredygtighed som det at skabe noget nyt ud fra genbrug og reproduktion – i dette tilfælde gennem bevægelse og lyd.
De sætter fokus på, at kunst og kreativitet ikke forudsætter en masse nyt udstyr og ’opfindelsen af den dybe tallerken’, men at bevægelser og lyde fra dagligdagen, kan sammensættes på en ny måde i et kunstnerisk udtryk.
Elever viser nye sider af sig selv
I et projekt som dette, får eleverne mulighed for at møde nogle kunstnere, der underviser på en anderledes måde, end eleverne er vant til.
Ved at se på og lytte til voksne mennesker, der bruger kroppen og stemmen på en helt anderledes måde, får eleverne også mulighed for at vise nye sider af sig selv.
At skabe et socialt rum for kreativitet
At give eleverne plads til at deltage på forskellige måder, at give eleverne stor indflydelse på det kreative arbejde, at træne eleverne i at optræde for hinanden og at sætte en ramme for at løse opgaverne i samarbejde, illustrerer alt sammen kunstnernes fokus på, at skabe et socialt rum, hvor eleverne oplever tryghed, motivation og lyst til deltagelse samt frihed til at udfolde sig kreativt.
Kamp-dans
Frederik og Ali jagter hinanden rundt i salen. Ali gemmer sig bag en stolpe. Frederik peger på Ali med sin hånd, der ligner en pistol, han ‘skyder’ et par gange, Ali falder om på gulvet…
De griner begge to…
“Hey I to, prøv lige at gøre det der igen, det var en sej dans,” siger Marluze. Frederik og Ali kigger på hinanden, smiler lidt nervøst – mener hun det? De laver skydescenen en gang til…
Marluze klapper… “Det der er også en slags dans og bevægelse, det må I gerne bruge i jeres koreografi”…
“Sofie,” siger Marluze. Alle kigger på Sofie. Sofie smiler genert. Hendes ene hånd holder om den modsatte albue… Hun begynder forsigtigt at hoppe, resten af klassen følger efter og hopper, mens de alle med den ene hånd holder om den anden albue…
“Pedro”… Pedro begynder ivrigt at twiste. Hele kroppen bevæger sig, arme og hofter… Pedro er ikke genert… Resten af klassen twister med.
“Jonas”… Alle kigger på Jonas. Han sidder ude i siden med ryggen mod væggen, kasketten er trukket godt ned, og han har korslagte arme. Den ene fod vipper lidt… Alle står stille og kigger på Jonas…
Marluze sætter sig ned på gulvet, lægger armene over kors og begynder at vippe med den ene fod… Der høres fnis og latter rundt omkring… Alle sætter sig ned og gør det samme som Jonas og Marluze…
Jonas smiler, vipper videre med foden… Den anden fod begynder at vippe… Han folder armene ud og slår en rytme med hænderne i gulvet… Alle følger efter… Det lyder godt… Jonas griner og ryster på hovedet…
“Drengen forstod det lige pludselig – der var lige lidt stilhed, men da han fik øjnene op for, at alle faktisk gjorde det samme som ham, og at han faktisk havde kontrollen, så skete der noget. Han åbnede sig op, lavede et trin”
Marcela er uddannet komponist/performer ved Syddansk Musikkonservatorium og Skuespillerskole samt ved Statens Scenekunstskole.
Hun har lang erfaring inden for interaktiv kunstformidling og kreative læreprocesser blandt børn og unge.
» Se mere på www.marcelalucatelli.com
Marluze er uddannet koreograf og danser ved Statens Scenekunstskole og Copenhagen Contemporary Dance School. Hun har i mange år undervist børn, unge og voksne i dans på danseskoler, danseprojekter og danseforestillinger.
Marluze har også været gæstelærer på forskellige gymnasier rundt i landet.
» Se mere på www.marluzedacruz.tumblr.com