Sygehus Lillebælt Presserum Nyheder Nyhedsarkiv Nyheder 2018 Nyheder 4. kvartal 2018 Kurt fik kræft, men den tidlige støtte hjalp ham
En majdag sidste år var Kurt Assenholt Henriksen ude at gå en tur med sin hund nær hjemmet i Ny Højen syd for Vejle. Pludselig kom den sort-hvide cockerspaniel op at slås med en forbipasserende, mindre hund, og Kurt Assenholt Henriksen ville derfor hive sin firbenede ven til sig.
Men i forsøget på at stoppe slagsmålet, væltede vejlenseren på gaden og brækkede lårbenet. Den i dag 81-årige, pensionerede tømrer blev kørt til Kolding Sygehus, hvor en læge dagen efter gav ham en chokerende besked.
- Han kom ind på stuen og sagde: 'Du har kræft'. Jeg svarede: 'Det er da noget af en melding at komme med', husker han.
Ordene væltede ud
I forbindelse med en større undersøgelse af Kurt Assenholt Henriksens skadede krop havde lægerne opdaget, at han også havde prostatakræft.
Umiddelbart var det ikke muligt at fjerne kræften, men på Vejle Sygehus takkede Kurt Assenholt Henriksen ja til et tilbud om hver uge at mødes med andre kræftpatienter, der stod i en lignende situation.
Tilbuddet bestod af en tidlig palliativ behandling, der ellers normalt kun bliver givet til døende mennesker i den sidste fase af deres liv, men som Onkologisk Afdeling nu også tilbød kræftpatienter, der ikke kunne blive helbredt for deres sygdom. Det vil sige en lindrende og støttende behandling, der supplerer den almindelige, ambulante behandling, der for Kurt Assenholt Henriksens vedkommende bestod af fem gange kemoterapi og af fire gange strålebehandling.
Kurt Assenholt Henriksen var glad for tilbuddet om tidlig palliativ behandling.
Han nød godt af tilbuddet om en gruppesamtale - og af muligheden for at snakke med andre kræftpatienter om de problemstillinger, de alle stod med.
- Vi sad i en rundkreds og snakkede sammen. Nogle lod ordene vælte ud af leveren, andre sagde ikke rigtig noget. Men jeg var glad for samværet, fortæller han.
Stadig aktiv trods sygdommen
En lang række professionelle fagfolk som psykologer og socialrådgivere deltog på skift i møderne, der blev afviklet én gang hver uge - i 12 uger. Også flere pårørende – som Kurt Assenholt Henriksens hustru – var med og kunne stille spørgsmål.
- Det var positivt. Man fandt ud af ting, man ikke vidste i forvejen, og man hører tingene fra mange sider, siger hustruen Mona Lisa Henriksen.
Når møderne var slut, trænede patienterne i en nærliggende træningssal, hvor Kurt Assenholt Henriksen blandt andet holdt kroppen i gang ved at cykle på en motionscykel. Han fortæller, at han samtidig havde stor gavn af en telefonordning, hvor han hver uge blev ringet op af en sygeplejerske, der blandt andet spurgte, hvordan han havde det - og om han havde brug for noget.
- De var flinke til at ringe til os, jeg kunne stille spørgsmål til dem om alt muligt, og jeg fik blandt andet hjælp til min medicinering, fortæller han.
Trods sygdommen – og trods faldet på vejen foran hjemmet for halvandet år siden - er Kurt Assenholt Henriksen stadig aktiv, og han laver hver dag mad til sig selv og hustruen, gør rent i hjemmet og arbejder i haven. Kræften kæmper han stadig imod, men han ser tilbage på den tidlige palliative behandling som noget positivt, han havde stor gavn af.
- Jeg vil absolut anbefale det til andre. Man bliver holdt lidt i hånden, og det var rigtig godt at være en del af det, siger han.
Trods sygdommen er Kurt Assenholt Henriksen stadig aktiv i haven.