Kulturchok | Danish in San Francisco
Tag Archives: Kulturchok
The San Francisco Spirit Of Giving And Volunteering
Posted on 22. December 2015 by Danish in San Francisco
Så er det snart jul! Vi oplever kun klassisk julestemning i vores hjem, men til gengæld har San Francisco andre kvaliteter.‘Tis the season for giving! Hver november og december bliver jeg imponeret over amerikanernes generøsitet. Op til Thanksgiving og jul går San Franciscos beboere simpelthen amok med at bidrage med penge og arbejdskraft til gode formål. Amerikanere anser det at yde velgørenhed som en glæde, men også som en moralsk forpligtelse, som ingen bør åle sig udenom.
Velgørenhed er dog ikke kun begrænset til november og december måned. Vi opfordres løbende til at donere penge. I skoleregi glæder vi os over at deltage i seje projekter som transportable brusekabiner til hjemløse og “food drives”. I butikker bliver man spurgt, lige før man skal betale, om man vil donere til de formål, som de nu engang indsamler til. Jeg donerer altid, typisk en dollar. Generelt er amerikanere ekstremt private, når det kommer til velgørenhed, og de kunne f.eks. aldrig finde på at reklamere med deres indsats på Facebook eller nævne den “casually” i en samtale. Og netop den ydmyghed og mangel på behov for at søge anerkendelse for deres indsats finder jeg ekstra prisværdig.
På bloggen har jeg skrevet om dengang, vi sammen med datterens klasse “adopterede” en familie til jul her. På den anden side af spektret har vi prøvet at være modtager af en fremmedes generøsitet, da sønnen for to år siden sendte et brev til julemanden, og der til jul dukkede en pakke op med “Santa’s workshop” som afsender. Læs den magiske julehistorie her.
Jeg er dybt imponeret over amerikanernes fokus på velgørenhed. Men jeg er derimod ikke fan af den vægt, som forældre på børnenes skole lægger på frivilligt arbejde og donationer til skolen, som iscenesættes og markedsføres som værende af lige så stor vigtighed som velgørenhed. I starten føltes det hele som en stor pærevælling, som jeg ikke kunne finde op og ned på, men der er store forskelle.
I modsætning til velgørenhed er amerikanerne på ingen måde private omkring frivilligt arbejde og donationer i skoleregi. Tværtimod! Årligt offentliggøres statistik over, hvor mange i hver enkel klasse, som har bidraget de anbefalede 200 dollars til skolens “parent fund”. Det skal nævnes, at der er tale om en privatskole. Et enkelt år offentliggjorde skolen med navns nævnelse, hvilke familier som havde eller ikke havde doneret penge til fonden. Men pengedonationer er ikke begrænset til fonden, og f.eks. har familier på skolen doneret elementer til legepladsen (hvilket der også blev opfordret til via email) og et nyt køkken. Udover pengedonationer lægger skolen også vægt på, at familier “volunteer” til gavn for “the community”. Ved “volunteering” forstås at donere sin tid til en god sag uden at blive betalt, og ved “community” forstås skolen, men også lokalsamfundet udenfor skolen. Skolen er afhængig af forældres gratis arbejdskraft, og forældre hjælper på biblioteket, arrangerer fester, udarbejder skolens nyhedsbrev, står for skolens fundraising, møder op til arrangementer med kommende familier og agerer som “room parents”. De mest aktive forældre bliver indsat i skolens forældrebestyrelse uden demokratisk proces, men alene baseret på de allerede siddende bestyrelsesmedlemmers beslutning. En plads i skolebestyrelsen ser godt ud på C.V’et både professionelt, men også når børnene skal søge om optagelse på andre skoler.
Udenfor skolens fire vægge ønsker skolen, at vi som “community” er repræsenteret i lokalsamfundet. Jævnligt opfordrer enten skoleledelsen eller forældre til, at skolens familier deltager i events med plantning af træer eller rydning af lokale parker og strande for skrald. Heldigvis har skolen nu fået en størrelse, så vores families fravær på sådanne lørdage ikke længere bliver bemærket. For det er altså ikke fedt mandag morgen at blive konfronteret med smalltalk om alt det arbejde, som blev lagt lørdag, hvor følgende spørgsmål står malet i folks ansigter: “And where were you guys?” Efter at skolen er firedoblet i størrelse, er stemningen heldigvis ikke længere så intens.
Grundlæggende er jeg dybt taknemlig for al det arbejde, som forældre lægger. Men filmen knækker for mig, når visse forældre — som ved eftertanke nok kun er to håndfulde — udstiller andre forældre, som de ikke mener er aktive nok. De to håndfulde forældre ser det som deres fornemste opgave at rekruttere gratis arbejdskraft til skolen. Med tiden har jeg lært at håndtere dem og kode, hvornår det er ok at springe over (uden samtidig at føle mig udstillet som et dårligt og dovent menneske). Og jeg har heldigvis en masse medallierede (som endda er amerikanere), som ligesom jeg føler, at omfanget af rekruttering til frivilligt arbejde og pengedonationer er grænseoverskridende. Men vores første to år i USA havde jeg det svært. Gange to! Fordi jeg havde samme bekymringer i forhold til datterens børnehave, som på samme måde var afhængig af frivillig arbejdskraft og donationer.
Posted in Uncategorized	| Tagged Amerikanske traditioner, frivilligt arbejde, jul, Kulturchok, kulturforskel, velgørenhed	| Leave a reply
OMG How San Franciscan Our Kids Have Become — Part Three
Posted on 23. August 2015 by Danish in San Francisco
Børnene hviner, når de ser nøgne mænd spankulere rundt i Castro. Ikke fordi de er nøgne, men fordi det er ulovligt, og det er spændende, om vi ser dem blive pågrebet af politiet.
Sønnen helt naturligt forudsætter, at hans kvindelige yndlingslærer er gift med en kvinde i stedet for en mand. That’s San Francisco for you! Formentlig halvdelen af skolens lærere er homoseksuelle. Samme gælder en stor del af forældrene.
Sønnen siger “bip“, når han skal gengive “inappropriate words” i en samtale eller en sang.
På sønnens 5. klasse skoleskema står der computer programmering. Hans nye lærer har lovet, at børnene kommer til at lære at “hacke”!?
På et minut kan sønnen lave et keybord ud af søvpapir og hans “maki maki” sæt.
Datteren går til rulleskøjtning, hvor børnene ruller rundt i en gymnastiksal med musik, hånd i hånd.
Børnene er blevet forvente med, at deres klasse har “class pets“. Sidste år havde børnenes lærere deres hunde med i klasseværelset. I år har datterens 1. klasse både en kanin, en hund og fisk i klasseværelset. Desværre slutter dette hyggelige aspekt i Middle School.
Børnene elsker reptiler, flere af deres kammerater holder gekkoer, frøer og mus som kæledyr. I sommerferien har vi passet 3. klasses “class pet”, som er gekkoen Liz. Vi kommer til at savne lyden af Liz’s græshopper, som kværnede løs efter mørkets frembrud.
Børnene (og deres lærere) helt naturligt forudsætter, at skoleudstyr kan købes online med to dages leveringstid via Amazon. Alle indkøbslister er forsynet med ultra korte tidsfrister og direkte links til Amazon.
Børnefødselsdage er ensbetydende med en aktivitet udenfor huset og kæmpe “goodie bags”. Lørdag skal datteren til cirkusfest, hvor de i et cirkuscenter skal lære at gynge på en trapez; Søndag skal hun til Palo Alto til trylleshow. Søndag er sønnen inviteret til fødselsdag i et klatrecenter. Vi klarede sønnens fødselsdag sidste weekend ved at invitere hans fem bedste venner til høvdingebold på trampoliner i et trampolincenter efterfulgt af kage på Crissy Field med udsigt til Golden Gate Bridge, og januar fejrede vi datterens fødselsdag med en “all inclusive package” i et center med oppustelige hoppeborge, som du kan læse om her. Det slår mig i skrivende stund, at vi glemte “goodie bag-delen” til sønnens fødselsdag, hvilket er en kæmpe kulturel brøler værre end ikke at uddele takkekort efter fødselsdagen. Damn den ammehjerne, i hvert fald takkekort-delen må vi få styr på ASAP. “When in Rome (…)”!
Her ses en video af vores seje datter på trapez fra gårdsdagens fødselsdag. Det havde jeg ikke turdet!
Til fodbold skal vi sammen med børnene underskrive en “soccer code of conduct“, førend de kan få lov til at spille fodbold. Nedenfor ses den aftale, som vi netop er blevet bedt om at underskrive sammen med datteren og sende retur til “the soccer team mom”:
Our number one concern is always Safety First!
Be considerate of others time by gathering your backpack and soccer bag in a timely manner.
Walk safely to the meeting place by the picnic tables outside.
Line up in a single file line behind your parent volunteer.
Follow the parent volunteer’s instructions and pay attention during attendance.
Use a low voice and considerate language. No yelling, shrieking, touching other people, throwing anything, or rough housing.
Choose a buddy to walk with to the Field and following the group in a single, file line.
Always remember and follow the Three Be’s: Be Kind, Be Respectful, and Be Proud.
Be this way for you, other children at the playground, and coaches.
My child and I have read together and agree to follow the Soccer Code of Conduct.  I understand that I will be contacted if any issues arise with my child’s behavior during soccer practice. Please note your child may be asked to sit out or miss practice due to misbehavior.
I en nøddeskal et glimrende eksempel på, hvordan amerikanere overregulerer alting! I år er jeg taknemlig for, at vi “soccer moms” ikke skal koordinere en fælles såkaldt “communal snack” før træning. Tro mig, den koordinering kan der komme en massiv fælles email korrespondance ud af, som igen udgør et klassisk eksempel på amerikanernes hang til at overregulere/kontrollere alting — derfor er der hårdt brug for en “team soccer mom” til at styre den fælles indsats. Og nej, det kunne jeg aldrig, aldrig, aldrig finde på at melde mig til!
Posted in Uncategorized	| Tagged Amerikanske traditioner, Hverdag i San Francisco, Kulturchok	| Leave a reply
Posted on 10. July 2015 by Danish in San Francisco
Som dansker i USA møder jeg jævnligt amerikanere, som ikke ved, hvad Danmark er. Hvilket jeg selvfølgelig altid retter op på!
Læs underholdende korte indslag om andre måder for “How to piss off a Dane” her og her. De givne tips inkluderer:
Stil en dansker, du ikke kender, spørgsmålet: “hvordan har du det” uden at have tid til at høre svaret.
Prøv at tale dansk. Danskere gider det ikke, men vil svare på engelsk.
Undlad at signalere på cykelstien, at du skal stoppe eller dreje.
Ta’ dit træningstøj på offentligt. Skil dig for alt i verden ikke ud, klæd dig i stedet i neutrale farver.
Smil til deres børn eller hunde. Det invaderer folks privatsfære big time, selv om deres børn har nedgloet dig eller deres hunde oversnuset dig.
Tal og smil til danskerne, mens de handler ind, og gør dig langsom i køen til kassen.
En af de største misforståelser om Danmark, som vi møder i USA, er, at “dutch” (hollandsk) er det samme som “Danish” (dansk). “Ya, ya, you guys speak Dutch then, right?” Suk. Seneste sammenblanding mellem Holland og Danmark oplevede jeg i går:
Sammen med børnene sad jeg i planetariet i det berømte Academy of Science i San Francisco, hvor en ansat fortalte om deres nye hvaludstilling, som stammer fra New Zealand. Ud til salens 500 mennesker spørger han: “Does anybody know about an older Zealand?” “A hint, it’s in Europe?” Folk svarer forkert, og for første gang i mit liv svarer jeg — på trods af forsamlingens størrelse — og råber “Denmark” fra bagerste række. “No, wrong! But close,” svarer den ansatte og fortæller, at Zealand ligger i Holland. Jeg prøver igen: “It’s in Denmark, really!”, men bliver ignoreret. Jeg ved ikke, om det var graviditetshormonerne eller mine børns forventningsfulde blikke på mig, men efter showet trampede jeg hen til ham med mine betuttede børn i hælene og forklarede, at vi som danskere i forvejen lider lidt af et mindreværdskompleks på grund af Danmarks lille størrelse, og at Zealand altså er en ø i Danmark. “But I got it from Wikipidea“, svarede han befippet. Flot… Sagt efter han har stået og pralet af, at Academy of Science baserer alle deres udstillinger inklusiv film på videnskabelig dokumentation.
Hurra for dansk direkthed og nej til amerikansk konfliktskyhed!
… Hov, åbenbart eksisterer der ifølge Wikipidea et område i Holland, som hedder “Zeeland”. Men Hollands “Zeeland” er stavet anderledes end i “New Zealand”, så jeg har jo stadig ret i, at “Zealand” ligger i Danmark!
Men lidt amerikansk er jeg blevet: Jeg indledte samtalen med at stor-rose filmens del om hvaler. San franciscanere kan nemlig ikke indlede en samtale uden en eller anden form for (overfladisk) ros (typisk ens eget eller ens børns udseende eller præstationer). Dette i danske øjne overfladiske karaktertræk — som jeg har adopteret overfor fremmede — må jeg vist arbejde på at afskaffe, når jeg vender tilbage til “no bullshit” Danmark :-).
Posted in Uncategorized	| Tagged danskhed, Kulturchok, kulturforskelle	| 2 Replies