Satiretegninger bygger på en århundreder gammel tradition - Kristeligt Dagblad
Satiretegninger bygger på en århundreder gammel tradition
I 1885 illustrerede tegneren Tom Merry, hvordan frihandel var for ensidig, hvorfor britiske landmænd blev presset af billigere hvede fra de amerikanske prærier. – Foto: St. Stephen’s Review/Trinity College Dublin
20. juni 2019, kl. 0:00, opdateret 12. december, kl. 9:30
Udstilling i den irske hovedstad, Dublin, viser, hvordan magthavere historisk er blevet udfordret af satire
”Karikaturtegninger har altid konfronteret magten.”
I dén ene sætning opsummerer Gail McElroy, hvad det er for en rolle, mange avisers daglige satiretegninger har spillet gennem tiden.
Hun er professor i politik ved Dublins fine gamle universitet Trinity College, hvor hun også er kurator på en ny udstilling på universitetets bibliotek. Udstillingen viser, hvordan karikaturtegninger har udviklet sig, siden de for alvor vandt frem omkring 1750.
”Næsten 300 år efter de første kom frem, er politiske tegninger stadig lige så vigtige, hvis ikke endnu mere vigtige. Stærke tegninger udfordrer, provokerer og konfronterer læseren og former den politiske diskussion. I starten blev de ikke bragt i aviser som i dag, men mere som billeder, der blev trykt i store oplag, som kunne være hundredvis hvis ikke tusindvis,” fortæller Gail McElroy om satiretegningernes historie.
”Selvom der kunstnerisk har været en stor udvikling i de politiske satiretegninger, så er der en klar forbindelse mellem tidligere tegninger og dem, som vi ser i dag,” mener Gail McElroy.
Den røde tråd ser hun fra tegninger om den britiske kornlov, der lagde store afgifter på kornprodukter, der blev importeret til det britiske rige i perioden 1815-1846, og så til de nutidige handelskrige mellem USA og særligt Kina. Andre universelle temaer er korruption og magthavernes brug af netop deres magt.
”Det er temaer, som er lige så kontroversielle i dag som i 1820.”
Udstillingen i Dublin tager også hånd om nyere emner som abort og Brexit.
”I hverken Irland eller Storbritannien er der nogen form for censur. Holdningen er, som forfatteren Oscar Wilde sagde: ’Det eneste i livet, der er værre end at blive talt om, er slet ikke at blive talt om.’ Så satiretegninger bliver set som en æresbevisning. Der er ikke noget formål med at klage, for det vil blive set som dårlig stil,” forklarer Gail McElroy.
Den samme accept af at blive spiddet af satiretegninger finder hun ikke i USA.
”Amerikanerne er ikke kendt for deres humoristiske sans, og det er derfor, vi ser den voldsomme kritik af tegninger, der latterliggør præsident Donald Trump,” fremhæver hun.
Det er i det lys, at The New York Times’ beslutning om helt at stoppe med tegninger skal ses. Men et andet eksempel er avisen Pittsburgh Post-Gazette, som sidste år fyrede deres faste tegner Rob Rodgers.
”Og det var, fordi han gjorde grin med Donald Trump,” siger Gail McElroy.
I modsætning til New York Times, så betød det ikke, at Pittsburgh Post-Gazette afskaffede deres satiretegninger, men de hyrede i stedet en mere konservativt orienteret tegner.
Den manglende amerikanske selvironi blev også udstillet sidste år, da den australske tegner Mark Knight afbillede den amerikanske tennisspiller Serena Williams, efter hun havde haft et raserianfald på tennisbanen. Serena Williams ikke alene klagede, men lagde også sag an med påstanden, at tegneren udstillede racistiske stereotyper om den afroamerikanske tennisspiller. Men karikaturtegneren fik medhold i retten, fordi han kunne vise, at den uforsonlige og karikerede måde, han tegner på, går ud over alle – også ledende australske politikere.
Det var et forsvar for vestlig ytringsfrihed. Men som professor Gail McElroy fremhæver, så er det ikke i vestlige demokratier, at presset er størst mod bladtegnerne.
”Tegninger har en langt større gennemslagskraft i udviklingslande, som ikke har en stærk demokratisk tradition, og hvor der er en højere grad af analfabetisme. Den fortsatte forfølgelse af karikaturtegnere fra diktatorer rundtom på jorden viser den store magt, som tegningerne har. Som forfatteren Joseph Conrad sagde: ’En karikaturtegning sætter et ansigt på en vittighed, hvis krop er sandheden,’” siger Gail McElroy.
Hun peger på, hvordan Tyrkiet går efter satiretegnere, som har afbilledet landets præsident, Recep Tayyip Erdogan, som et dyr – hvilket i muslimsk optik er en stærk fornærmelse.
Andre lande som Malaysia har også slået hårdt ned på karikaturtegninger af magthaverne, og Kina fik en systemkritisk bladtegner udleveret fra Thailand.
”Et godt billede taler for sig selv, og du behøver ikke en forklarende tekst. Karikaturtegninger formår at legemliggøre folks vrede over politikere. Og vi har set et skift i stil over tid, hvor tegninger tidligere ikke altid var let tilgængelige uden en forklarende tekst. Men op gennem det 19. århundrede blev tegningerne stadig mere sofistikerede,” siger hun.
Selvom udstillingen på biblioteket på Trinity College kun lige er åbnet, så er den fra starten en succes.
”Vi oplever allerede nu en meget større interesse, end vi ser med andre udstillinger. Folk er fascinerede på en anden måde af tegninger end af ren tekst,” konstaterer Gail McElroy om den magt, som satiretegningen har – både i dag og historisk.
James Gillray viser de pinligt billige gaver, som en britisk diplomatisk delegation under George Macartney præsenterer for den kinesiske kejsers hof i 1792. Lektien er, giv aldrig porcelænsgaver til et land, som producerer det bedre selv. – Foto: Hannah Humphrey/Trinity College Dublin
Kun for mænd. Liborio Posperis billede blev bragt i Vanity Fair i 1886, efter det britiske parlament havde afvist at give kvinder stemmeret. – Foto: Trinity College Dublin
John Bull var et fiktivt navn, der symboliserede Storbritannien, og som blev brugt i karikaturtegninger. Her har han fundet den røde bog, som viser, hvem regeringen angiveligt har bestukket. – Foto: William Elmes, Trinity College
Satiretegninger på udstilling
Udstillingen ”Drawing your Attention: Four Centuries of Political Caricature” vises på Trinity Colleges universitetsbibliotek i Dublin, Irland.
Gail McElroyn er professor i politik ved universitetet og kurator på udstillingen.
Udstillingen kan opleves frem til den 25. juli.
Satireprograms beskyldninger mod Henrik Sass Larsen var ikke i orden
Krænkelseskultur rammer satiren
Grum satire over det fremmedgjorte menneske starter overbevisende, men taber pusten