jeff wayne Mono Lake den hæse drage vinterfotos Irland Beskæring af træer karusser pladeskifter Scott Halpin volleyballe Djursland
I forbindelse med at jeg rundede et skarpt aldersmæssigt hjørne i februar, fik jeg af min gode ven Ib en dejlig gave: En koncertbillet til Musikkens Hus i Aalborg, hvor vi i april skulle høre CV Jørgensen, som på landevejen igen efter en pause på 8 år.
Faktisk har jeg aldrig hørt den danske rockpoet live. Jeg var faktisk ikke så hooked på ham der i sluthalvfjerdserne - det er jeg så blevet sidenhen, skal tilføjes - gennem de seneste år er der købt CV-skiver i en lind strøm såvel på CD som på vinyl. Dertil er det jo også muligt at streame de numre, man ikke har, via Spotify, så alle platforme er i brug, når der skal lyttes til god dansk rock med meningsfulde tekster.
Der er vel kun to danske sangskrivere, som kan tåle sammenligning med Bob Dylan, CV er den ene og Allan Olsen den anden. Førstnævnte ligner Dylan i de tekster, hvor der ikke altid er en direkte mening med teksterne - ordene og stemningen skaber numrene. Modsat er Olsen mere jordnær og fortællende, som man også kan opleve Dylan var på nogle af sine numre, f.eks. den fremragende Hurricane om en sort bokser, som blev uskyldig dømt for mord og røveri i USA.
Akkurat som Dylan er CV Jørgensen en sky musiker, som taler gennem sine tekster fremfor at komme med de store taler fra scenen - som regel er det bare korte bemærkninger: “Hvor er I søde”, “Hvor er vi mange” eller “Der skal også være plads til bøffer”, når en tekstlinje lige driller. Det bliver aldrig så påtrængende og prætentiøs som f.eks. Lars Lilholt godt kan være.
Lørdagens koncert i musikhuset blev en stor oplevelse. CV’s stemme har vel næppe lydt bedre, og det velspillende band spillede, som om de aldrig har lavet andet. Hvad de for fleres vedkommende heller ikke har. Og så var lyden aldeles fremragende, hver en tone og hvert et instrument stod knivskarpt og klart - akkurat som det imponerende lysshow, som blev brugt på scenen.
Hvis folk kommer til en CV Jørgensen koncert for at høre hittet “Costa Del Sol”, så skulle de nok være blevet hjemme. CV har det svært med hits, og han har siden succes’en “Tidens Tern” haft et noget anstrengt forhold til albummets producer og guitarist, Billy Cross, som pludselig gjorde den lidt sumpede CV-lyd klar og folkelig. Efter visse bøger at dømme, tog produceren også sin del af den økonomiske kage ved at blive krediteret som medkomponist på de fleste numre.
Vi fik dog et enkelt nummer fra det storsælgende album, nemlig “Sæsonen er forbi”, som vel var det nummer, som lød mest uklart og skramlende - måske bevidst?
Efter 5 kvarters nydelse på første række kunne vi drage hjem med store smil på læberne - en af de koncerter, man ikke lige glemmer. Præsenteret i de helt rigtige omgivelser - det skal blive spændende at se og høre, om den intime stemning kan overføres til festivalscenerne rundt om i landet, hvor man opleve CV Jørgensen og hans velspillende band i de kommende måneder.
Og jeg kan allerede høre ølsvingende festivalgæster skrige og skråle: “Costa Del Sol”.
Den får de næppe - selv om den gode Carsten Valentin Jørgensen er en uforudsigelig herre. Men, som han selv har sagt, der skulle jo nødig gå Holger Fællessanger i det hele….