Danner lancerer her 12 bud på en fremtid uden vold mod kvinder og børn. Omfanget af svigt og krænkelser mod voldsudsatte kvinder bør have højeste politiske prioritet, da problemet har store konsekvenser for den enkelte og for hele samfundet
Hjem > Danners 12 bud på en fremtid uden vold mod kvinder og børn
Danners 12 bud på en fremtid uden vold mod kvinder og børn
Generelt er der brug for, at bundniveauet hæves hos alle instanser, når det handler om støtte, beskyttelse, retsforfølgelse og hjælp til at komme videre for voldsudsatte. Myndigheder og frontpersonale har oftest ikke viden om partnervold og konsekvenserne heraf. Derfor er beslutningerne, de træffer og deres forvaltning af loven uhensigtsmæssig for de berørte familier. I værste fald strider det imod loven. Samtidig er kvaliteten af tilbuddet og støtten til voldsudsatte kvinder og børn på krisecentre dårligt beskrevet i Serviceloven, og kommunernes forventninger til krisecentrenes faglighed er løse.
Vi har brug for et paradigmeskift og en helhedsorienteret indsats mod vold i nære relationer. Derfor har Danner her 12 bud på hvor der skal sættes ind med voldsforebyggelsen, samt en række politiske anbefalinger.
Vold i nære relationer er et kønsbaseret problem, der handler om ulighed mellem kønnene og manglende respekt. Uligestilling mellem kønnene er ikke noget, der kun sker i andre lande, det sker også i Danmark. Al vold mod kvinder og piger skal elimineres, som Verdensmål nummer 5 beskriver. Først dér kan vi sige, at vi lever i et samfund, hvor alle er lige. 38.000 kvinder og ligeså mange børn er udsat for vold i nære relationer om årligt. Tallet for mænd er 19.000.
Partnervold har store samfundsmæssige konsekvenser, der går langt ud over den enkelte familie. Det spreder sig til arbejdspladsen, børnenes institution og skole, de sociale myndigheder og alle de relationer, som voldsudsatte og voldsudøvere indgår i. Derfor må alle aktører bidrage til at bryde tabuet om partnervold,
Danner anbefaler, at alle aktører hjælper med at bryde tabuet. Både stat og kommuner, men også arbejdsgivere og civilsamfund skal handle på mistanke om vold, og hjælpe voldsudsatte med at få professionel hjælp.
Danner anbefaler at politiske handleplaner i Danmark afspejler Verdensmålene og anerkender, at vold i nære relationer er et ligestillingsproblem som rummer kønsmæssige problematikker hos udøvere og udsatte.
2) Voldsudsatte og voldsudøvere skal have ret til voldsfaglig ambulant rådgivning
Alt for mange voldsudsatte får i dag ikke den nødvendige hjælp. Vi skal nå ud til langt flere voldsudsatte og hjælpe dem langt tidligere – før det bliver nødvendigt at flytte på krisecenter. Ikke alle har brug for eller mulighed for at flytte på krisecenter, selvom de oplever mistrivsel pga. den vold, de udsættes for. Ambulante rådgivningstilbud er en vigtig del i kriminaliseringen af psykisk vold, der skal være med til at sikre flere søger hjælp. Hjælp til voldsudøvere er vigtig både for udøveren selv og for den udsatte - kun herigennem kan voldsspiralen stoppes.
Danner anbefaler at oprette en særskilt paragraf i Serviceloven, der sikrer voldsfaglig, kønsnuanceret, ambulant rådgivning til voldsudsatte, udøvere og pårørende.
3) Psykologhjælp til voksne på krisecenter
I dag har voldsudsatte voksne ikke ret til psykologhjælp i forbindelse med et ophold på krisecenter. Kun børn har denne rettighed. Langvarig psykisk vold påvirker selvværdet hos både børn og voksne i en sådan grad, at man mister fornemmelsen for sig selv og relationen til andre, herunder sine børn. Psykologbehandling fra krisecenter-faglige psykologer bearbejder voldstraumer, og er afgørende for, om den udsatte kan fungere i et liv med både arbejde, familie og venner, hvilket er en god investering for både individet og samfundet. Børn skal have ret til at deres forældre - voldsudøver og voldsudsat - får den nødvendige hjælp og behandling. Danners beregning viser at op til 10 psykolog-behandlinger til voksne på krisecenter vil koste i omegnen af 15 mio. kr. årligt.
Danner anbefaler, at psykologhjælp til voksne på krisecenter indskrives i Serviceloven med det samme.
4) Voldsudsatte migrantkvinder skal behandles på lige fod med alle andre borgere
Migrantkvinder, der udsættes for partnervold, er en særligt udsat gruppe i Danmark. Deres juridiske, økonomiske og sociale status er ofte fuldstændig afhængig af den voldsudøvende partner. Danmark er forpligtet af Istanbulkonventionen til at yde beskyttelse til denne gruppe mennesker. På grund af lang sagsbehandling hos udlændingemyndighederne, må kvinderne sætte deres liv på standby, hvis de fx afventer en afgørelse om ophold eller en forældremyndighedssag. De er umenneskeligt fastfrosset i en helt urimelig situation uden at kunne bearbejde traumer eller føre et almindeligt liv - i disse sager bør det faktum, at hun har været udsat for vold, fremskynde sagsbehandlingen.
Danner anbefaler, at voldsudsatte migrantkvinders behandling og beskyttelse sikres både juridisk, økonomisk, voldsfagligt og socialt.
Danner anbefaler, at når der er mistanke om vold mod en kvinde med minorietsbaggrund, så skal hendes sag hastebehandles hos de relevante myndigheder.
5) Børn i voldelige familier skal have samme rettigheder, uanset kommune og krisecenter-ophold eller ej
Danner anbefaler, at sager om vold altid tager udgangspunkt i barnets perspektiv. Børn i familier med vold skal have ret til støtte i hele processen - også selvom barnet ikke flytter med mor på krisecenter.
6) Kommuner skal leve op til Serviceloven
På en lang række parametre lever kommunerne ikke op til Serviceloven, det er er et stort problem for voldsudsatte kvinders retssikkerhed, og bør ikke finde sted i en retsstat som Danmark.
På grund af pladsmangel må landets krisecentre - især i Storkøbenhavn - afvise over halvdelen af forespørgslerne om en plads til en voldsudsat kvinde. Også selvom Servicelovens §109 beskriver, at kommunerne har pligt til at tilbyde midlertidig boform til voldsudsatte kvinder og deres børn.
Kvinder på krisecenter risikerer et 'minimums-tilbud', fordi kvaliteten af tilbuddet er dårligt beskrevet i Serviceloven. Det gør krisecentrenes faglige støtte uigennemskuelig for både den enkelte kvinde og for kommunerne.
Kommunerne har forskellige krav til om en voldsudsat kvinde skal yde egenbetaling for krisecenterophold, og uensartede vurderinger af om hun ret til boligindstilling.
Kommunernes vurdering er sjældent funderet i en voldsfaglig og helhedsorienteret forståelse af kvindens socioøkonomiske situation, selvom vurderingen bliver afgørende for hendes fremtidige økonomi og boligforhold. Vurderingerne svinger fra kommune til kommune og kan for nogle kvinders vedkommende betyde, at de ikke har råd til at flytte på krisecenter.
Fagligheden hos den koordinerende rådgiver er svingende fra kommune til kommune, og omfanget af rådgivningstilbuddet efter krisecenterophold varierer fra medarbejder til medarbejder.
Danner anbefaler, at alle kommuner implementerer Serviceloven - herunder opretter nok krisecenterpladser og sikrer ensartethed i kommunens støttetilbud, for dermed at sikre enhver voldsudsat kvinde den støtte og hjælp, hun har ret til.
Danner anbefaler at kvaliteten af det tilbud som voldsudsatte kvinder og børn tilbydes på krisecentre beskrives mere klart i Serviceloven.
7) Faglig viden om vold skal styrkes hos frontpersonale og fagfolk
Alt for mange fagfolk har ikke viden om partnervold, og deres sagsbehandling og behandling af borgerne er derfor ofte tilfældig og vurderinger kan være forfejlede, når der er fysisk, psykisk, seksualiseret og økonomisk vold til stede. På samme måde svinger fagligheden hos den koordinerende rådgiver også fra kommune til kommune. Med tæt koordineret samarbejde mellem instanser som kommune, politi og familieretshuse samt med bedre faglige værktøjer til at opdage vold i nære relationer, når borgere dukker op hos politi, egen læge, på jobcentrene, i børnefamilieteams, dagpengesystemet osv., kan vi hjælpe voldsudsatte tidligere – og hjælpe dem bedre.
Danner anbefaler, at frontpersonale inden for social-, sundhed- og uddannelsessektoren samt politi, anklagemyndighed og dommerstanden har adgang til efteruddannelse og temadage, der præcis uddanner i forståelse af partnervold og særligt den psykiske volds mekanismer og betydningen af at psykisk vold nu er strafbart.
8) Politiets rolle skal styrkes med centrale enheder
Psykisk vold er netop blevet kriminaliseret, og det stiller politi og øvrige myndigheder over for nye muligheder for at retsforfølge udøverne og give beskyttelse til de voldsudsatte. I dag har politiet for få muligheder for at løfte sager om partnervold. En række sager om vold i nære relationer kræver særlig viden og indsigt, eksempelvis stalking, trusler, billeddeling, psykisk, fysisk og seksualiseret vold, samt drab og drabsforsøg. Voldsudsatte borgere savner tilstrækkelig information og vejledning om politimæssige muligheder til forfølgelse af sager om partnervold, sådan som det eksempelvis sker i Skotland. Centrale enheder kan medvirke til at sikre politiet bedre efterforskningsmæssige skridt i den nødvendige hjælp til voldsofre og retsforfølgelse af voldsudøvere. Herunder kan politiet fremover udvikle en ny praksis, der er kendt fra fx Norge, hvor formodede voldsudøvere opsøges i hjemmet, når en nuværende eller tidligere partner flytter på krisecenter.
Danner anbefaler, at politiet opretter centrale enheder med veluddannede medarbejdere, der arbejder tværfagligt med at forebygge vold, overvåger kredsenes praksis og voldens omfang samt efterforsker personfarlige forbrydelser i nære relationer.
9) Samtykkelovgivning skal vedtages
I dag er forståelsen af voldsudsatte kvinders situation baseret på forældede forestillinger. Modstanden mod samtykke-baseret lovgivning har af den grund været uberettiget. Samtykke-lovgivning repræsenterer ikke kun en retslig tilstand, hvor offerets udsagn tillægges større vægt - denne lovgivning repræsenterer også et opgør med den ’gammeldags’ forståelse i politi- og retssystemet af at voldtægtsofre og ofre for seksualiseret vold i nære relationer ikke kun reagerer med ’kamp’, men også fastfryse i situationen eller reagere med flugt.
Danner anbefaler at samtykke skrives ind i ’voldtægts-paragraffen’, således at samtykke bliver et af bevistemaerne i efterforskningen og retssagen.
10) Kvinder på krisecenter skal ligestilles med andre økonomisk, socialt og juridisk
Når en kvinde flytter på krisecenter eller ønsker at forlade sin voldelige partner er hun automatisk dårligere stillet juridisk, økonomisk og socialt end sine medborgere. Samtidig ser vi ofte, at de kvinder der har mindst, mister mest, når de flytter på krisecenter.
Hvis kvinden har brug for en sygemelding for at kunne bearbejde volden, mens hun er på krisecenter, eller hvis det ikke er sikkert at bringe barnet i institution, må kvinden diagnostiseres med en sygdom, hun sandsynligvis ikke har, fx ’stress’ eller ’mild depression’. Dette skyldes, at bl.a. et krisecenterophold ikke anerkendes som årsag til sygemelding. Denne diagnose kan stille kvinden dårligere senere i livet og i forhold til hvilke hjælpemuligheder, hun kan tilbydes.
Hvis kvinden ikke har formue, skal hun selv betale for bodeling i skifteretten. Dette betyder for mange af de kvinder vi møder på krisecentrene, at de ender med ikke at foretage bodeling, og således ender de med ikke at få deres ting fra det fælles hjem – heller ikke ting af affektionsværdi.
Hvis barnet ikke flytter med på krisecenter, står moderen oftest dårligere i en forældremyndighedssag.
Hvis kvinden er familiesammenført, stiller et krisecenterophold kvinden dårligere i forhold til hendes opholdstilladelse, hvis hun ikke kan dokumentere volden. Der lægges samtidig vægt på, om kvinden har udvist evne og vilje til at lade sig integrere i det danske samfund, hvilke kan være vanskeligt i lyset af kvindens udsathed og isolation som følge af volden.
Alt dette sker, fordi kvinden har været udsat for vold af sin partner, som hun har været nødt til at flygte fra.
Danner anbefaler en gennemgang af lovgivning og procedurer for voldsudsatte kvinder, så de ikke stilles ringere juridisk, økonomisk og socialt end andre medborgere.
11) Forebyggelse af sexisme hos unge i Folkeskolen
10% af alle danske kvinder over 16 år har oplevet ikke-fysiske seksuelle krænkelser (SDU 2018), og det vidner om en systematisk sexisme, og et problem som skal adresseres på politisk niveau. Sexisme er ikke primært et individuelt problem, og Danmark bør lade sig inspirere af andre lande, der har vedtaget politikker for at uddanne børn og unge i respekt for forskellighed.
Danner anbefaler at ’undgåelse af sexisme og respekt for forskellighed’ inddrages i undervisningen i folkeskolerne og på læreruddannelsen.
12) Valid og kønsbalanceret statistik på området skal være permanent
Socialstyrelsens årsstatistikker for kvinder og børn på krisecenter og mænd på mandecentre er nøgledokumenter for at dokumentere vold i nære relationer. At Socialministeren har besluttet at afskaffe Årsstatistik for kvindekrisecentre, så den nu kun udkommer i en ændret form hver andet år, er derfor bekymrende. Adgangen til data på voldsområdet er yderst vigtig for at kunne bekæmpe og forebygge og sikre, at de rigtige tilbud er tilgængelige. Herunder er det vigtigt at understrege en fastholdelse af det kønsbalancerede blik som også Istanbulkonventionen beskriver - indsatsen for at bekæmpe vold i nære relationer må ikke kønsneutraliseres, som der har været tendens til.
Danner anbefaler, at Socialstyrelsens årsstatistik for kvinder og børn på krisecenter genetableres og at den kvalitative dataindsamling styrkes.
Danners politiske anbefalinger til at sikre en fremtid uden vold mod kvinder og børn.