Ann-Karina: marts 2011
Husker du i går?
Dejligt solskin og ikke mindst blæst.
Jeg havde travlt med at vaske tøj og være klar til en tur i Parken i dag og selvfølgelig skulle vasketøjet ud og hænge i det skønne solskinsvejr.
Hurtigt fik jeg stativet fyldt med vasketøj og så kunne jeg ellers gå i gang med dagens arbejde.
Så hænder det jo, at jeg skal have fyldt kaffe op i koppen og da jeg går forbi havedøren fra kontoret, er der noget der mangler.
Mit vasketøj!
Jeg kunne da have sagt mig selv, at med den vind, ville stativet måske ikke blive stående,til trods for, at jeg havde sat krukker på benene.
Du kan nok tro jeg fik travlt. Kan du forestille dig en kvinde løbe rundt i alle retninger i haven for at indsamle sokker, skjorter og ikke mindst trusser, i kamp mod vinden? Se det gjorde jeg.
Endnu engang er jeg lykkelig for, at vi ingen naboer har tæt på, for jeg kunne da lige se Fru. Olsen, være noget overrasket over at se nogle fremmede trusser på hendes terrasse:)
Indsendt af Ann-Karina kl. 08.46 2 kommentarer:
Indsendt af Ann-Karina kl. 18.14 1 kommentar:
Jeg trænger til proteiner, og mange flere end hvad jeg har fået med rugbrød og det sparsomme pålæg der efterhånden var tilbage.
Næ, jeg vil have bøf, med sovs og kartofler.
Nu er det jo ingen hemmelighed, for dig som har læst med i tidligere indlæg, at jeg er til smør, sovs og kartofler.
Så i dag skulle det være og lige fra morgenstunden, havde jeg ingen tvivl om dagens menu. Kød, sovs og kartofler selvfølgelig.
Da jeg så hører en kommetar, om jeg nu er sikker på, om jeg vil lave steg og vi kunne jo bare...så kan du tro jeg kom hurtigt op af sofaen.
Heldigvis havde jeg også købt hakket oksekød, så når jeg nu har meldt ud, at jeg nægtede mere rugbrød, kom menuen til at stå på hurtige hakkebøffer og brasede kartofler.
Indsendt af Ann-Karina kl. 19.46 Ingen kommentarer:
Etiketter: Mad, Tid
Sådan kan min hjerne somme tider også se ud og mit hår er sådan hver morgen...men dette har været en fornøjelse!
Jeg har tidligere læst en artikel i Berlingske med overskriften "De ledige skal ikke flette peddigrør."
Jeg vil nu ikke have noget imod at flette med pettigrør i 3 uger, med al respekt for de ledige. Der er meget der ikke giver mening indenfor lovgivningen om ledighed og rettigheden til overførselsindkomst, bl.a. at en ledig akademiker indenfor medie og kommunikation eller en journalist f.eks. skal på et 6-ugers kursus i at skrive jobansøgninger.
Min veninde har givet mig et weekendkursus i fletning med peddigrør til min fødselsdag og i den forgangne weekend har jeg været afsted sammen med hende.
Hun er en garvet pilefletter og har taget mig under hendes vinger for at lære mig pileflet og nu var tiden kommet for peddigrør. Det er bestemt ikke nemt for mig at flette med pil, mine små computerfingre er bare ikke skabt til det hiven og masen, men med peddigrør har jeg nu opdaget, at det er lige til mit temperament og hastighed.
Jeg kan sidde og fedte, fedte, men samtidig så kommer jeg meget hurtigere i mål. Det bedste af det hele, det er lige til at pille fra hinanden og lægge i vand, for at starte forfra, hvis der er flettet en fejl. Det brugte jeg det meste af lørdagen på.
Frem og tilbage fra spand med vand og tilbage til bordet, men jeg lærte meget.
10 minutter i vand og klar til en bundkimning med 3 peddigrør, foran 2 og bagom 1. Det skal man blot sige i en times tid eller to, når man skal starte forfra igen og igen.
Jeg viser her med stolthed min første kurv flettet med peddigrør og et glas med flet.
Til trods for, at det meste af lørdagen gik med at flette og pille det hele op igen, så kunne jeg komme hjem med to ting og en erfaring rigere. Jeg er nu den store tilhænger af fletning af peddigrør og familien min, kan nu forberede sig på utallige dimser, kurve og tingeltangel i peddigrør!
Jeg var jo i selskab med 4 garvede flettere i pil og pettigrør, så der var mange sjove bemærkninger, men skam også ros. Dog havde de meget svært ved at tro, at man kan få vabler lige under neglene af at flette pil, men det kan jeg så fortælle, at det kan man også af peddigrør, men det sagde jeg ikke højt:)
Tilgengæld kunne jeg da gå normalt og bevæge begge mine arme både søndag og mandag, det er nemlig ikke altid sikkert, efter en weekend med pileflet.
Indsendt af Ann-Karina kl. 22.23 5 kommentarer:
I dag stod jeg op til et rent og ryddeligt hus.
Ingen blå Ikeaposer fyldt med vasketøj, avisbunker på spisebordet og make-upfjerner og vatrondeller på sofabordet.
Et par gange om ugen smider vi nemlig med vores børn.
Mens vi spiser aftensmad, aftaler vi hvem der laver hvilke opgaver.
Her kommer vores smideri på banen.
Xandar elsker opgaver, mange opgaver. For når han har lavet en opgave, bliver han smidt højt op i luften og lander i tossede stillinger i vores seng.
Han elsker det. Så jo flere opgaver, jo mere bliver han smidt omkring.
Phillip vælger stort set hver gang at lægge tøj sammen. Så bliver radioen sat ved spisebordet, midt i huset og NovaFM kører bare med fuld tryk på. Han er den mere rolige type i huset her og nyder at stå stille og klare sin opgave og samtidig skråle i vilden sky.
Xandar derimod er jo husets raket, så han lægger på plads.
Ofte har vi skam også uniformer på.
Så render vi rundt og gør rent med boxershorts på hovedet, så er vi nemlig alle i samme båd og man kan jo ikke andet end smile, når vi mødes rundt omkring i huset.
Så kommer du forbi en dag, vi har jo som jeg tidligere har fortalt ingen gardiner og ser en familie på 4 rende rundt med boxershort på hovedet, så vendt hellere en time med at banke på:)
Jeg øver mig jo meget på, at det ikke skal være Hotel Ann-Karina børnene bor på og jeg synes det er fantastisk at lære dem, at være en del af pligterne i huset.
Xandar han har altid en Ikeapose med håndklæder der bliver lagt sammen og så spæner han huset rundt og indsamler vasketøj fra alle hjørnerne.
Sofapuderne får bank og bliver fint sat på plads. Opfyldning af toiletruller er også et hit, der kan jo bygges høje tårne inden de kommer i skabet og kurven.
Phillip har jo 4 til 5 poser vasketøj han hygger sig med og vi mødes alle til sidst og finder partneren til den ensomme sok.
Kan han slippe for støvsugning er det bedst, men lege med vand er godt, så gulvvask det er lige ham.
Jeg render rundt med min Cillit Bang spray og Jesper tager støvsugningen.
VupsiVapsi, så er huset næsten klar til royalt besøg og hvad jeg alene kan bruge flere timer på, har vi nu alle klaret på omkring 1 time, sammen!
Indsendt af Ann-Karina kl. 20.00 Ingen kommentarer:
Jeg har placeret mig i sofaens hjørne, kaffekoppen står på bordet og et lunt tæppe er viklet om mine ben.
Jeg kan nu sidde her den næste time og arbejde. Arbejde tænker du, jo for har du nogensinde tænkt således.
Lånt fra www.business.dk
Det er vigtig, at jeg, moderen i huset, hende der har det store overblik over hverdagen og madpakkerne, madugeplanen, gæsterne på fredag og vasketøjet imorgen, nu sidder og læser reklamer.
Det er faktisk min pligt, at jeg nu sidder her stille og for mig selv.
Der var faktisk engang, at jeg retfærdiggjorde, at jeg sad stille i sofaen og læste reklamer, fordi det var jo vigtigt at finde de steder jeg kunne spare penge.
Så kunne jeg sidde der og læse reklamer i en time, hygge mig samtidig med at jeg udførte en huspligt.
Det var en pligt, hvor det ikke var nødvendigt, at være en raket, med støvekost og gummihandsker.
Så når postkassen var fyldt op lørdag formiddag, så jeg frem til min reklamepause.
Min pligtpause, fordi det var jo vigtigt og min pligt som den overordnede husbestyrerinde, at læse reklamer.
Måske det er derfor, at nogle kvinder faktisk elsker reklamer, det er weekendens pausepligt og kan vi finde et godt tilbud, så kan vi måske bedre retfærdiggøre impulskøbet i tirsdags.
Indsendt af Ann-Karina kl. 10.30 Ingen kommentarer:
Etiketter: Familie, Pause, Tid
Vi har fået sushi til byen, Tokyo Running Sushi.
Jeg var i Næstved i dag for at bestille bord, for nu skal vi have sushi på søndag.
Heldigvis skal vi ikke løbe efter maden, som man jo hurtigt kan tænke med det navn, næ vi skal simpelthen sidde og udvælge vores mad fra et to etagers rullebånd.
Kunsten bliver at vælge, men jeg har allerede udset mig mine favoritter, så skal jeg bare nå at fange dem før naboen, når de kommer kørende forbi.
Jeg skal simpelthen sætte mine tænder i denne Nigiri.
Flyverfiskerogn
Og så skal jeg have Uramaki i lange baner.
Laks, avocado, rejer, agurk
Til min store overraskelse så jeg, at få meter derfra lå der endnu en ny sushirestaurant.
Lidt koordinering i byen ville være mægtigt, for var der nu bare åbnet en Baresso Kaffebar også, så kunne jeg måske undgå, at få for meget hjemve.
Hmm, hvad skal der mon til for at blive Baristachef, så kunne vi måske snart på noget Baresso i Næstved.
Men den der venter, venter ofte på noget godt og se nu bare, vi har fået sushi til byen.
Så nu venter vi blot på kaffen!
Indsendt af Ann-Karina kl. 19.04 Ingen kommentarer:
Etiketter: Kaffe, Mad
Vi overlevede begge to. Min tandlæge og jeg.
Jeg har fået ny tandlæge, da rejsen mod Bagsværd for 20 minutters rædsel, var lige for meget af det gode.
Han er nu egentlig god nok, min nye yngre tandlæge, men bedste venner bliver vi nok aldrig.
Jeg har været hos ham en gang tidligere og det er nok ikke for sjov, at der står på min elektroniske journal med rød skrift: "Meget nervøs patient."
Sidste gang jeg var i klinikken, blev der endda også taget et foto til journalen, så kan han meget nemmere finde mig i venteværelset inden jeg stikker af.
Der gik jo ikke lang tid, før jeg lå i tandlægestolen som en flitsbue, hvide knoer og næsten uden ilt.
"Ann-Karina - nu er vi 25% igennem, så læg du blot dine skuldre ned og vil du ikke gøre mig den tjeneste at trække vejret en gang imellem, det kan jeg altså ikke hjælpe dig med."
Imens han forsigtigt skubber mine skuldre ned.
Puhh - tandlæger og flyvemaskiner er ikke mine bedste venner. Det er nok mine eneste to fobier jeg har.
Engang jeg skulle flyve til Portugal, kom der en steward hen til mig inden flyet skulle i luften og spurgte: "Har De brug for en Gammel Dansk?"
Var det virkelig så tydeligt?!
Jeg fik skam en Gammel Dansk på flyets regning og en tur sammen med børnene inde i pilotkabinen.
Alt for at undgå panik i kabinen, det var nu egentlig meget godt set af ham:)
Indsendt af Ann-Karina kl. 13.14 Ingen kommentarer:
Etiketter: Fobi, Panik
Indsendt af Ann-Karina kl. 22.01 Ingen kommentarer: