Husk at spørge mens I kan | Hos Mommer
Husk at spørge mens I kan
Tags: Familien, Historie
Husk at elske mens du tør det – husk at leve mens du gør det. Disse Piet Heins udødelige ord kunne suppleres med husk at spørge mens du kan det.
Så husk: Har I gamle billeder liggende, så spørg i tide, hvis ikke I er sikre på, hvem der er på billederne.
Jeg har en hel lille samling af meget gamle fotografier. De fleste af personerne på dem ved jeg godt hvem er, men der er desværre nogle af dem, jeg ikke engang ved, om jeg er i familie med. Det er jeg jo nok, ellers ville de formentlig ikke været at finde i min farforældres efterladenskaber, men det er sikkert temmelig langt ude – en farmors grandkusine eller noget lignende yderst på slægtstræets kviste.
Jeg fik ikke spurgt i tide. Det viste sig nemlig, at min far, som jeg rent faktisk huskede at spørge, inden han døde, heller ikke vidste hvem de var. “Det var en skam”, sagde han, “du skulle have haft spurgt Agnete, hun ville sikkert have vidst det”. Agnete var fars otte år ældre søster, og hun havde noget mere styr på familieskaberne end far havde. En kvindeting at have det? Det er jeg tilbøjelig til at tro.
Agnete døde i 2002 (lige før hun blev 90; ganske som alle kvinderne i min fars familie – far var den eneste, der nåede at runde de 90), så det er længe siden, jeg skulle have spurgt hende, og eftersom vi først fandt alle de gamle billeder i forbindelse med en gennemgribende oprydning af loftet på gården i 2005 eller 2006, var det løb ligesom kørt …
Jeg er lidt vild med disse urgamle fotografier. Dette er taget i 1905 ± 5 år.
Min farmor har dermed været 27 ± 5 år. Hun giftede sig sent, som 33-årig. Hun var 35, da hun fik sit første barn og næsten 43 år, da hun fik min far.
Det er hende, der står midt i det åbne vindue – jeg ved ikke, hvem alle de andre kvinder er, men se da lige, hvor de alle uden undtagelse har stadset sig op i dagens anledning, med opskænkning af vin und alles. Vin var bestemt ikke en hverdagsdrik dengang, så det har været noget af en begivenhed at blive foreviget – jeg kunne godt tænke mig, at det var muligt at anbringe hele denne flok i dagens Danmark og lade dem se, hvad fotografiet har udviklet sig til. Og ikke mindst vise dem de fjollede selfiestænger.
Gad vide, hvad der med tiden sker med alle vores digitale billeder? Hvem kigger på os om hundrede år? Er der mon overhovedet nogen, der gider kigge på os om hundrede år? Hvordan dokumenteres hverdagsdanmarksfamiliens historie, hvis der ikke trykkes bøger mere? Familiealbummene ligger måske oppe i skyen i håbet om at gøre billederne medieuafhængige, men hvem sørger for, at skyen ikke fordamper på et eller andet tidspunkt?
Fantastisk billede! 🙂 Tror du forevigelsen i sig selv var anledning til vin, eller blev damerne foreviget i anledning af ‘noget’?
Jeg ved ikke, hvem der skal sørge for, at skyen ikke fordamper. Efter nogle gennemfotograferede generationer bliver der måske langt mellem de efterladte billeder i fremtiden? I min familie var det min morfar, der havde styr på anerne. Der fandtes en mængde gamle billeder og portrætter, både fotografier, malerier og silhuetter, og han satte fine små mærkater med alle tilgængelige data bag på hvert eneste. Da mine morforældre flyttede fra deres store rækkehus til en mindre lejlighed blev en masse ting stillet til midlertidig opbevaring i en ikke knastør garage hos min moster. Midlertidigt blev til permanent, ind til det var min mosters tur til at flytte i mindre. Så kom kasserne frem, og man måtte konstatere, at selv om de fleste billeder heldigvis var i god stand, så var alle de fine små mærkater faldet af. Meget sørgelig historie 😦
Kommentar af Fruen i Midten — 15. marts 2016 @ 15:47
Jeg har ingen anelse om hvorfor billedet blev taget 🙂
ØV, hvor er det ærgerligt, at I mistede alle etiketterne og dermed en masse familiehistorie. Kan I ikke få rekonstrueret bare noget af det? Din mor lever jo endnu. Prøv – bare for at vide med dig selv, at du har gjort hvad du kunne 🙂
Kommentar af Ellen — 15. marts 2016 @ 18:05
Næh, jeg ved faktisk ikke en gang, hvor billederne befinder sig i dag. Hvis de overhovedet befinder sig 😦 De er i hvert fald ikke hos mine forældre. Det var/er en stor familie med mange, der kunne tage en hurtig beslutning om lige at ‘tage sig af noget’, så det løb er desværre nok kørt.
Kommentar af Fruen i Midten — 16. marts 2016 @ 08:39
Ærgerligt, må man bare konstatere 😦
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 09:59
Det er herligt med tidsbilleder. Det med hvor de digitale billeder bliver af engang, har jeg også tænkt på, og det gælder også tekster. Så er der lige et eller andet format, som forsvinder, og så er der lige pludselig ingen programmer til at læse dem.
Kommentar af Eric — 15. marts 2016 @ 15:52
Nemlig. Jeg tror det gælder om at få gemt noget på godt, gammeldags tryk, hvis man vil være sikker på læsbarheden om 100 år eller mere.
Kommentar af Ellen — 15. marts 2016 @ 18:06
Jeg tænker tit på, at jeg burde få lavet papirbilleder af nogle af de bedste familiebilleder, men får det ikke gjort. Man får jo bare ikke sat sig sammen med familien og kigget på de digitale billeder på samme måde, som man kan sidde sammen og kigge i et fotoalbum. Jeg har lavet en lille fotobog med billeder af Sanders første 3-4 år, men ellers er det blevet småt med billeder på papir her i familien – desværre.
Kommentar af Randi — 15. marts 2016 @ 17:03
Jeg tror, vi burde gøre det – altså få trykt både billeder og tekst, så læsbarheden bliver fremtidssikret.
Charlotte er begyndt at lave fotobøger, og foranlediget af hende har vi faktisk lavet to nu. For det første er det faktisk meget sjovt, og for det andet bliver der da et eller andet gemt.
Man blev så betaget af det digitale billedmedie, at man helt glemte papirbilleder, men det tror jeg som sagt ikke er nogen god ide.
Kommentar af Ellen — 15. marts 2016 @ 18:09
Jeg har også somme tider spekuleret på, hvad er vil ske med de digitale billeder. Mine forsvinder i hvert fald, for de ligger på en betalingsbase. Jeg har dog delt nogle af dem med andre.
Skønt gammelt billede, du har. Jeg kan godt forstå, du gerne vil vide mere om, hvem det er.
Kommentar af Kirsten — 15. marts 2016 @ 18:35
Ville det ikke være lidt ærgerligt, hvis de alle forsvandt? Måske er det okay for de fleste, men der må da være nogle familiebilleder, du gerne vil gemme?
Jeg vil i hvert fald gøre noget ved det …
Ja, det er et dejligt billede 🙂
Kommentar af Ellen — 15. marts 2016 @ 19:37
Det er et dejligt gammelt billede, du har; pas endelig godt på det! I min familie er det jo mig, der er slægtsforskeren, og jeg har siddet med bunker af gamle billeder, som jeg ikke anede, hvem forestillede. Jeg har heller ikke nogen at spørge, og det er rigtig ærgerligt. Jeg er helt enig med dig i: “husk at spørge mens du kan det”. Hvad mon der sker med alle vores nuværende billeder/filer/selfies? Det er ikke godt at vide, men de holder garanteret ikke 100 år. Filformater afløser lynhurtigt hinanden nu om dage.
Kommentar af Stegemüller — 15. marts 2016 @ 19:41
Det bliver lidt spændende, om der er nogen, der sætter sig ned og tænker over, hvordan man kan udødeliggøre de tekster og de billeder, der bliver skabt i dag. Det er jo trods alt ikke kun os almindelige mennesker, der er interesseret i at vide, hvordan tipoldemor Ellen så ud i 2016 – der må være folk i dag, der har ganske andre, rent videnskabelige interesser i, at ting kan læses om 100 år og længere frem.
Kommentar af Ellen — 15. marts 2016 @ 21:07
Hvor er det et fint billede af de elegante damer 😉 Der må have været en ganske særlig anledning, skulle man tro. Med vin eller champagne i glassene. Det er jo ikke hverdagstøj, de har på. Jeg bliver så nysgerrig, når jeg ser sådan et billede. Jeg kan godt forstå, du gerne vil have historien bag.
Kommentar af betty — 15. marts 2016 @ 20:11
En fødselsdag, måske? Men gik man så højt op i den slags for 110 år siden? Jeg er mindst lige så nysgerrig, som du er, og jeg ville elske at kende historien bag.
Kommentar af Ellen — 15. marts 2016 @ 21:08
Jeg er meget ked af at min familie ikke har samlet nogle erindringer – inclusive stamtræer og den slags – så man kunne få et indtryk af livets gang. Men det har de ikke tænkt på, de havde vel for travlt med at leve livet. Det må man jo bøje sig for 🙂
Kommentar af Donald — 15. marts 2016 @ 22:53
Det kræver virkelig meget tid at lave et stamtræ, hvis man skal langt tilbage i tiden. Du kunne jo starte et nu? Du kender fornemtlig navnene i en generation eller to tillbage … og så ellers håbe på, at nogen gider fortsætte … 🙂
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 09:47
Ja det er et herligt billede – og de to nymfer foran har ofret indersiden af skørtet ved at sætte sig på jorden, så alle kunne være med. De har da forhåbentlig moret sig.
Jeg tror også at “skyen fordamper” på et tidspunkt, eller også går strømmen … og så kan de ikke få den igang igen. – der vil også være text/billeder, som bare forsvinder på andre måder.
Kommentar af Donald — 15. marts 2016 @ 22:56
Jeg håber de har hygget sig, men Farmer har ret i, at damerne i midten ser ret eddikesure ud.
Der vil sandsynligvis forsvinde katastrofalt meget tekst og mange billeder, således at starten af cybertiden vil være et stort, sort hul for vore efterkommere.
Det må vi forsøge at forhindre ved at gemme noget på papir.
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 09:49
I vor familie er det vist mig, som har opgaven med stamtræet og det som hører til.
Jeg frygter i høj grad også, at tingene forsvinder totalt.
Jeg kan f.eks. ikke åbne mine filer i Works, og har ikke kunnet det længe. I det format har jeg en del dagbogsnotater, lejlighedssange og andet, og jeg aner ikke, hvor jeg skal begynde at lede efter programmet. 2års dagbøger ligger i noget som hed Homesoft, og det program er gået heden for længst.
Jeg har en del disketter liggende, men intet diskettedrev længere. -Og hvad med kasettebåndene?
Sikken et stillen an på det billlede. Det minder mig om det, min mor kaldte “Den årlige Fremvisning”. Min mormor og hendes venindekreds besøgte hinanden på skift hen over sommeren, og ALT skulle være i orden, skuret og skrubbet til denne dag.
Det var den interne rangorden, som stod på spil.
De fire mørkklædte i midten af billedet har vist ikke været særlig morsomme at være gift med. De ser ud, som havde de drukket eddike.
Det har nok ikke passet fruerne med billedets undertone af frihed og nydelse.
Den hvide genstand i højre hjørne. Er det mon et lommetørklæde eller det der er værre?
Kommentar af Farmer — 16. marts 2016 @ 06:31
Hvor er det dog ærgerligt, at du allerede har mistet så meget materiele! Men det bekræfter desværre teorien om, at langt, langt det meste med tiden vil forsvinde, hvis ikke vi gør en aktiv indsats for det modsatte nu. Jeg har bare ikke andre løsninger end at printe, printe, printe …
Det kan sagtens være en lejlighed som den, du her omtaler, der også er tale om på billedet. Prestige – herunder hjemmets fremtoning – betød jo alt, for det var dér man kunne vise sin dygtighed.
De ser ganske rigtigt møgsure ud, men det er ikke nødvendigvis ensbetydende med, at de altid var sådan. Jeg har en del endnu ældre billeder, hvor de på dem alle ser gravalvorlige ud – fotografering var jo ikke noget, der skete årligt. Hvorfor man så ikke kunne, ville eller måtte smile, når begivenheden endelig fandt sted, er et andet spørgsmål.
Jeg ved ikke hvad det hvide er, men næppe en ble, der ligger der og flyder i så højtideligt et øjeblik … eller hvad tænkte du på med “det der er værre”?
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 09:57
Joh, jeg mener, at der -ud fra datidens begreber- er en del løssluppenhed over billedet. Vinen, to kvinder siddende i græsset med løv på kjolerne.
Det har sikkert været lige til stregen, hvilket de 4 uden smil på læben har været helt bevidste om.
Den hvide genstand kunne måske symbolisere eller være strømpebånd/strømper eller andet som efter datiden normer var pikant.
Sikkert er det, at datidens missionske og en hel del højskolefolk næppe har fundet billedet sømmeligt.
Jeg har engang fået forklaret, at de to eneste landsdele, som vækkelserne kørte udenom var Nordfyn og Sydsjælland. Dette billede underbygger sikkert denne påstand.
Kommentar af Farmer — 16. marts 2016 @ 19:33
Hmmm, du har nok ret i det med løssluppenheden og nogle af damernes misbilligelse i den anledning. Gad vide, hvem der fik gennemtrumfet, at billedet skulle stilles op, som det blev gjort? Og hvem var fotografen mon? Hvor er der dog mange ting, man gerne ville vide om sådan et foto.
Skulle det være de eneste ‘uvækkede’ steder? Det ved jeg intet om, men jeg ved, at min farmor kom fra Hedeboegnen (https://da.wikipedia.org/wiki/Hedeboegnen), og selvom jeg selvfølgelig har hørt om nogle af de stramtandede fruer, var religion ikke noget, der fyldte ret meget i hele min fars slægt – heller ikke bagud i tiden, efter min bedste viden. Det er dog ikke ensbetydende med, at de levede livet løssluppent 😉
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 21:15
Jeg har også billeder fra den gang for længe siden af min mormor og morfar. Og samme bekymring for opbevaring i skyen og de skiftende formater. Mit slægtforskning er i Brothers Keeper i en ældre version… nu kan jeg ikke finde ud af at starte det op igen. Ville også gerne over i et andet program, men det GEDCOM har jeg heller ikke styr på!
Mine print ligger i familiemapper… og det kommer vist ikke længere… Der er ikke andre, der finder det interessant…
Kommentar af Anne Holtegård — 16. marts 2016 @ 10:42
Jeg vil søreme ikke håbe, at dine børn smider dine mapper ud, når den tid kommer – det er typisk ikke spor interessant for dem, for de har jo selv været med, men de kommende generationer vil helt sikkert synes, at det er spændende at kigge lang tid tilbage, så lov mig at skrive navne og årstal på dine billeder – i hvert fald på et udvalg af dem.
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 10:55
Jeg synes det er svært at vide og vælge hvilket medie vi skal opbevare på for at det er bevaret for eftertiden. Papir er jo også ret forgængeligt.
Alt det vi lægger op i diverse skyer er beskytter vi jo med brugernavn og pw Hvor mange af os, har mon sikret at vores efterkommere.. hvem det end er.. har fuld adgang til alle vores online tjenester. Jeg har ikke.. 🙂
Kommentar af Inge — 16. marts 2016 @ 11:19
Papir holder selvfølgelig ikke evigt, men der findes da bøger, der er flere hundrede år gamle …
God pointe, den med password til skyen. Det har nok ikke været aktuelt for så mange endnu, og lovgivningen halter jo generelt aldeles håbløst efter udviklingen, men ‘nogen’ burde tænke på at formulere en lov om, at børn eller ægtefælle ved ens dødsfald får adgang til ens del af skyen. Det er lettere sagt end gjort, og jeg har ikke en løsning på hvordan, men på en eller anden måde burde det faktisk tænkes ind i lovgivningen.
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 11:27
Du har helt ret i at papir kan holde længe, hvis det altså opbevares rigtigt. Jeg tænkte mere på hvor sårbart papir er overfor ild, vand, fugt, lys og den slags.
Jeg er generelt ikke tilhænger af “nogen” = “andre” skal agere At lovgive om alt muligt er forbandet tungt, og med den fart udviklingen har, vil en evt. lovgivning altid være håbløs bagud.
Lige her tænker jeg det kunne løses helt enkelt ved at vi griber i egen barm og selv tager ansvar.. 🙂 og selv sørger for at informere vores arvinger, eller som minimum fortæller dem hvor vi har lagt de nødvendig informationer. 🙂
Kommentar af Inge — 16. marts 2016 @ 12:10
Tjahh – i bund og grund er jeg jo enig med dig, for jeg er i høj grad også modstander af overvågnings- og barnepigesamfundet, men ikke desto mindre tager lovgivningen ofte slet ikke højde for den hurtigtudviklende elektroniske udvikling, så det er noget, der burde ses på. Det tror jeg vi kunne få os en god og konstruktiv snak om ved lejlighed – måske om et par weekender?
Men den nemmeste og mest umiddelbare løsning er da selvfølgelig at informere arvingerne om, hvordan de kommer ind i vores del af skyen.
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 16:28
Jeg har et veldokumenteret billede, som jeg hæger om. Det er taget uden for havedøren på et nybygget hus, hvor endnu kun soklen med kampesten er muret op til en havestue. Det var en vigtig dag i Danmarks historie, så billedet skulle tages. Chr. Hansen og frue med børn og fruens familie langvejs fra – Mols – i stiveste puds. Datoen er den 11. juli, 1920. De skal i hestevogn de otte km til Genforeningsfesten i skanse 10 ved Dybbøl Banke – for eftertiden kaldet Kongeskansen, fordi kong Christian den 10. med familie var til stede i skansen. Det var hin mindeværdige dag, hvor greven Hans Schack fra Schackenborg i Møgeltønder holdt tale og sagde ‘du’ til kongen!
Huset var familiens ‘aftægtshus’. Jeg købte det den 1. november 1993, og bl.a. det billede fik jeg af et af børnebørnene; da var hun over 80 år. Vi blev gode venner, og, som hun sagde “Elsebeth, dem skal du have, fordi jeg fornemmer, du elsker det hus lige så højt, som bedstemor gjorde!” Jeg ‘hilser’ på dem hver dag; hun og jeg er enige – det hus kan man kun elske at bo i, og jeg vil helst forlade det med fødderne først … Jeg er sikker på, at det ville have glædet barnebarnet og hendes bedsteforældre, at huset blev præmieret i 2003 for min restaurering. Billederne skal overgives til Lokalhistorisk Arkiv, da både gården, huset, Chr. og Dorthea Hansen foruden hans storebror H.P. Hansen, som blev ‘en stor politiker udi København’, har haft stor betydning for egnen.
Ellen, jeg læste i artiklen, at I ville forsøge at kortlægge historien om jeres hus og dets tidligere beboere. Det kan blive interessant, og måske kunne der være noget, der fik jer til at fornemme, at I hører til der.
Kommentar af Elsebeth — 16. marts 2016 @ 14:22
Det var dog en herlig historie – og vigtig at fortælle med det hele, så at sige; her kan man ikke bare overlevere et billede 🙂
Tillykke med præmieringen. Jeg bliver så glad, når folk helst vil bevare et gammelt hus så autentisk som muligt, og det kan kun være sådan noget, der kaster en præmie af sig.
Ja, vi vil til at grave i vores lokalhistoriske arkiv – det er spændende, om vi overhovedet kan finde noget … men vi ‘hører til’ i dette hus alligevel. For mit vedkommende langt, langt mere end jeg nogensinde ville kunne i fx mit barndomshjem (hvor jeg skam havde en dejlig barndom, men som jeg ikke havde spor lyst til at overtage). Dette hus er bare det bedste, der er sket for både John og mig.
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 16:34
Det er altid en fornøjelse at se sådanne gamle billeder, og man må glæde sig over de sort-hvides holdbarhed. Det samme kan man ofte ikke sige om farvebilleder på papir.
Det er et umådelig væsentligt problem du her tager op. Det ser af kommentarerne ud til at der skal selvdisciplin til. Jeg tænker ofte hvordan jeg skal gøre, men handlingen følger ikke just tænkningen. Måtte miraklet ske …
Kommentar af Jørgen — 16. marts 2016 @ 20:49
Holder farverne ikke noget bedre, hvis fotografierne ikke udsættes for lys?
Ja, det er – eller i hvert fald bliver – et væsentligt problem om føje år.
Selvdisciplin, ja … og forudseenhed, så arvingerne kan komme ind til ‘hemmelighederne’.
Kommentar af Ellen — 16. marts 2016 @ 21:04
Jeg synes vi har farvebilleder i album med nu meget dårlige farver. Måske holder filmene så de kan scannes, hvis man har sådan et apparat.
Kommentar af Jørgen — 17. marts 2016 @ 09:16
Ja, det kunne selvfølgelig være en løsning – de vil i givet fald kunne skannes og gemmes på det medie, der nu måtte være.
Jeg synes der er stor forskel på kvaliteten af vores papirbilleder – nogle er gode, andre falmede.
Kommentar af Ellen — 17. marts 2016 @ 09:57