FANTASY-HISTORIEN DEN LODNE GRØNNERT
Af Birgitta og Marie-Louise
Det var mørkt og koldt udenfor, vel nede på 2 gr.
Jeg kunne høre blæsten og en mærkelig lyd udenfor, næsten som en ulv der hyler. Men vi har ikke ulve her. Hvor jeg bor – så hvad er det så?
Jeg sidder på værelset og mor har lige sagt, jeg skal gå i seng, men det vil jeg ikke, for jeg kan ikke lade være med at tænke på, hvad der mon gemmer sig ude i mørket.
Min mor har slukket lyset, men måneskinnet, som stråler ind ad vinduet, lyser mit værelse op.
Jeg løfter dynen og træder ned på det kolde gulv med mine bare tæer.
Jeg rejser mig langsomt op og går stille hen til vinduet.
Og hvad ser jeg? Udenfor lusker der noget mærkeligt loddent rundt og har kun et øje?
Ja og grønne fødder kan jeg lige se.
Så siger det nogle mærkelige lyde, som jeg ikke har hørt før. Sådan som "qark qark ..." Men så er skikkelsen væk og så er det som om, at der står noget bag min ryg og puster mig i nakken.
Jeg begynder at ryste og prøver at få mig selv overbevist til at vende mig om. Men det føles som om, at mine ben er limet fast til gulvet.
Jeg husker tilbage til den gang, jeg var bange på grund af lyde i skabet, men der fandt jeg ud af, at katten var blevet lukket inde ved et uheld.
Jeg skal ikke styres af frygt!
Jeg tæller til tre inde i mit hoved, imens jeg tørrer mine svedige hænder af i natbukserne.
Jeg bliver så forskrækket og falder over mine fødder, selvom det var mit eget spejlbillede, jeg så!
Jeg begynder at grine lidt for mig selv, men det stopper jeg med, da jeg hører endnu et hyl!"
Jamen hylet kom ikke fra mig .. ved siden af mig stod min lillebror stiv af skræk med strittende grønt hår!
Han sagde til mig, at han havde set en mærkelig lodden grøn mand ude i haven og også inde på mit værelse.
Men han var blevet hypnotiseret, så han havde ikke set hvad der var sket.
Nu kunne vi høre nogle mærkelige skridt bag os og der stod så den mærkelige grønne lodne fyr!
Han var ikke så høj - jeg tror ca. 140 cm. og så lugtede han af jord.
Han sagde "argg" og igen "argg", som om han ville i kontakt med os, men vi var skrækslagne og så lige pludselig tabte han sine tænder.
Vi kiggede begge 2 ned på de tabte tænder, hvor vi derefter langsomt kiggede op, imens vores øjne fulgte hans lodne sko og op til hans lodne hår.
Han stirrede fortsat på os og der var et kort øjeblik, hvor der var helt stille.
Han bukkede sig ned og samlede tænderne op, hvor han derefter satte dem på plads igen.
Jeg tog min bror i hånden og gik et skridt tilbage, hvor han fulgte trop.
Lige efter det forsvandt manden og efterlod et spor af grønt støv og jord.
Men der blev ved med at lugte af jord og mug. Vi vidste ikke, hvad vi skulle gøre nu.
Mor råbte nede fra køkkenet at køleskabet var tømt og der var mærkelige fodspor rund om i køkkenet.
Hun spurgte om det var os, der havde været sultne og havde taget maden?
Vi vidste jo godt, hvem det kunne være, men turde ikke sige noget til mor, så ville hun jo tro at vi var blevet kugle skøre.
Så hørte vi igen en mærkelig lyd og vi kiggede ud af vinduet i haven. Og der stod så den lille Grønnert fyr og vi kunne høre han smaskede.
Han kiggede op på os og så rigtig gal ud, fordi vi havde afsløret ham. Længere derfra i haven så vi noget mærkeligt, der lignede en UFO??!! Høm, var det det? Eller var det vores fantasi?
Vi var nødt til at gemme os, vi var rædselsslagne. Vi lagde os under min seng
Vi kunne høre fodtrin på trapperne og de kom nærmere. Min bror og jeg kiggede på hinanden og vi lod ikke hinanden ude af syne.
Fodtrinene stoppede i et kort øjeblik, og vi åndede lettet op.
Men vores begejstring varede ikke længe. Døren åbnede sig langsomt og knirkede som aldrig før.
Ind kom en person. Hvem, det kunne vi ikke se! Der var meget mørkt under sengen og vi var omringet af opbevaringskasser.
Vi så et par fødder træde ind på værelset. Fødderne stoppede og frem kom et hoved, som kiggede direkte ind i øjnene.
Min bror og jeg skreg lige ind i min mors hoved, Hun blev helt forskrækket og spurgte: "Hvad i alverden laver i? Det er over jeres sengetid?"
Hun lød ikke tilfreds.
Hun hjalp min bror og jeg ud, men vi sagde intet.
Hun åbnede munden og et kæmpe skrig kom ud!
Men det var ikke hendes skrig og hun stirrede på os .
Det var os der skreg!
\"Men mor - hvordan er det du ser ud? Du er helt grøn i hovedet og hvorfor lugter du sådan?\"
Mor stod stadig med åben mund. Hun var fuldstændig paralyseret!
\"Ja´m børn dog. Hvad er der galt? Hvorfor kigger i sådan på mig? Det skal I ikke for jeg er temmelig gal på jer! Det var meningen at i skulle ligge i jeres seng for over en halv time siden! Og hvorfor lå i under sengen og spillede fandango`? Nu bliver i trukket i jeres lommepenge i næste måned!\"
Bror og jeg begyndte at tude!
\"Mor, det er fordi .... mor altså, vi var bange og prøv lige at se dig i spejlet!\"
\"Pjat med jer. I snakker udenom, se nu at komme i seng!\", sagde mor.
Mor vendte sig om og kiggede ind i mit spejl.
\"Hvad fan´ ..... hvem er det?\" Mor skreg op og væltede på gulvet.
Hun besvimede!
Og så hørte vi igen nogle luntende skridt og den mærkelige lugt, og
jeg strøg ned til min mor og ruskede i hende. Der skete ikke noget, hun var helt væk!
Min bror begyndte at græde igen.
Jeg vendte mig om og kiggede på min bror. Jeg gav ham blikket, som skulle indikere, at nu skulle han tage sig sammen.
Situationen blev en hel del værre, jeg har nemlig læst i en brochure omkring folk, der besvimer og det kan faktisk være ret farligt.
Vi var bange og selvom der var en lodden mand på spil, så ignorerede jeg alt, da min mor stadigvæk lå helt stille.
Min bror stoppede med at græde og jeg kiggede igen på ham. Der kom små lyde ud af ham: "D.... deeeer .... deeeer" og han pegede hen imod døråbningen og der stod den lodne mand sammen med en lodden dame. Det var nyt! Hun var helt magen til, bortset fra at hun havde rød læbestift på.
Min bror var stadig mærkelig, men han var bare så fej, at han skyndte sig ud at huset.
Så jeg stod tilbage med en bevidstløs mor og to lodne mærkelige individer. Dumme bror.
Jeg gik også i koma, for hvad kunne jeg gøre? Ingenting.
Jeg begyndte at skrige, men hvad hjalp det?
Mor lå stadig på gulvet og de to lodne begyndte at pille ved mor.” Hjælp”, skreg jeg! ”Hjælp hjælp – der er to mærkelige personer, der er ved at dræbe mor!”
Jeg kunne høre, at der var en der løb op af trappen, og det var nabomanden og han var grøn i hovedet og lugtede af mug.
Han tog fat i mig og ruskede mig og han gjorde ikke noget med de to der og heller ikke noget ved mor, som stadig lå på gulvet og hvor blev bror af? Jeg stod helt alene med ansvaret og naboen gjorde ikke noget, andet end at stå stille som en statue, og så bevægede mor sig og alle blev helt stille.
Jeg stirrede ned på mor, men hun vågnede ikke - hun var helt væk!
De grønne mennesker kiggede på mig op deres lugt kom langsomt snigende hen imod mig.
Jeg vidste slet ikke, hvad jeg skulle gøre.
Jeg kravlede ned under sengen, hvor jeg så min bror helt inde i hjørnet.
Jeg tog fat i hans ben og han begyndte at skrige.
De grønne mennesker tog sig til ørene og løb ind i hjørnet på værelset.
De så helt forvirret ud - og så hen på naboen.
Min bror og jeg kiggede på hinanden, og så vågnede min mor
Mor udstødte et stort suk og sagde: Hvad i alverden glor I på?
Hvorfor ser I så mærkelige ud alle sammen og hvorfor står du der, Georg (nabomanden)?
Øh – hvad er det, der lugter af?? Leger I karneval? Og øh, sikke en hovedpine jeg har? Det er da mærkeligt, det plejer jeg aldrig at ha´ og hvorfor ligger jeg her?
Lillebror kom langsomt ud fra sengens skjul og gloede forbavset på mor?: Åh mor åh mor, der er sket så meget? Skynd dig op at stå, for vi må væk herfra, for der er to mærkelige grønnerter herinde. De gemmer sig bare lige nu, fordi de blev bange for mit skrig lige før?
Mor: Ej, sikke en fantasi, du har! Er det virkelig rigtigt, det du bilder mig ind? Det vil jeg se, før jeg tror på jer.
Mor kiggede op på mig og Georg og vi nikkede samtidigt. ”Ja, det er virkelig rigtigt alt du, han siger!”
Den rådne og mugne lugt kom langsomt nærmere og vi hørte slæbende skridt inde ved siden af. Mor hylede af grin, for hun troede stadig ikke på os. ”I er da nogle værre nogen, se nu at få mig op, så jeg kan komme ned og lave aftensmad!”
”Nej mor, vi må se at løbe væk! Her er alt for farligt!” Mor var bare ligeglad, så hun kom op og var på vej ned at trappen, og så råber mor op fra stuen: "Hvorfor er her grønt og utroligt rodet? I har kørt den her leg for langt!"
Jeg begyndte at trampe i gulvet, da jeg blev så irriteret over, hun ikke lyttede; "her er jo farligt!"
Min lillebror så også helt forvirret ud og forstod heller ikke situationen.
Vi løb ned ad trappen, men hoppede halvvejs på trappen, da vi hørte noget larm på badeværelset.
Mor kaldte på os, men jeg vidste, at jeg skulle undersøge det. Min bror gik ned til mor, for ikke at irritere hende mere.
Jeg tog en dyb indånding og fortsatte op. I det øjeblik kommer jeg i tanke om naboen, Georg, hvor blev han af?
Måske var det ham?
Jeg begyndte at ryste, men jeg kunne måske bevise over for mor, at der var nogen i huset, hvis jeg fanger dem?
Jeg kommer hen til døren og hiver i håndtaget.
Vi kiggede på hinanden alle sammen og vendte hovedet mod døren, som var for enden af gangen.
Jeg tager en dyb indånding og tænker, det hele igennem. Kan faktisk ikke lade være med at smile.
(historien er skrevet skiftevis af de to ovenstående piger, Amalie dog én gang.
Den startede i november 2015 og sluttede i januar 2016. Det var Birgitta, der lagde ud og håbede, at en fra BP ville fortsætte og det var der heldigvis J