Tag ud og fisk | Information
Et kursus i at være arbejdsløs uden at miste humøret. 35 ledige akademikere fik forleden gode råd  bl.a. af to hjemløse autoriteter på området minimalt forbrug
Tre unge, langtidsledige magistre afholdt i sidste uge et endagskursus under titlen Sikke et liv! Det var en slags indføring i at finde sig til rette med at være arbejdsløs på et fastlåst arbejdsmarked uden at gå psykisk ned på det. Som de formulerede det i en pressemeddelelse:
»Ingen har gavn af, at mennesker går i stykker, fordi de ikke har noget job. Ingen har nytte af, at man som arbejdsløs får det dårligt med sig selv og sine omgivelser. Når man er arbejdsløs, bliver ens tilstand betragtet som midlertidig og uheldig, men hvordan lever man et midlertidigt liv?«
Følgelig havde de tre magistre i henholdsvis idehistorie, filosofi og etnografi  Martin Bagger, Ralph Andersen og Annemette Nielsen  bikset et alsidigt program sammen, baseret på støtte fra Magistrenes A-kasse og en god portion kreativitet. Og det celebre Radisson SAS Royal Hotel i København havde velvilligt stillet et konferencelokale til rådighed med isvand og Radisson-kuglepenne, hvilket forlenede arrangementet med en befriende, ikke-kommunal atmosfære. Ralph Andersen havde fremstillet omkring 40 madpakker med æg, leverpostej og spegepølse og mellemlægspapir  det var frokosten.
»De er smurt med kærlighed,« sagde han senere.
Trods en yderst sparsom annoncering var kurset booket til bristepunktet. Da klokken nærmede sig 10, havde 35 akademikere uden arbejde fundet vej gennem Arne Jacobsens marmorerede lobby. Endvidere var et kamerahold fra TV2s søndagsudsendelse Dags Dato mødt op, men det lod ikke til at røre folk, at de kunne ryge lige på tv i den bedste sendetid.
Efter en kort introduktion og en gang satirisk arbejdsløshedsgymnastik ved en ung entertainer med guitar og hawaiiskjorte tændte en socialrådgiver for overheadprojektoren og rådgav om budgetplanlægning, når man kun har kontanthjælp at rutte med.
Nu var den første kaffepause tilbagelagt, klokken var 11.15. Næste punkt på programmet var en gruppeøvelse. Her skulle kursisterne sammen få 1.000 kroner til at række fra den 7. december og måneden ud  inklusive alt hvad der hører med af jul og gaver til familien og daglige fornødenheder. De tre arrangører havde lagt en forhindring ind:
»I har været så dumme at glemme jeres vinterfrakke på biblioteket, da I var inde for at læse aviser,« sagde Martin Bagger.
Kort efter var grupperne i gang, og det skortede ikke på opfindsomhed: Julen kunne man holde på Christiania  »der er god mad og masser af mennesker«; gaverne kunne findes i Den Blå Avis under rubrikken Gives væk; og julegrisen  den kunne skaffes ved krybskytteri.
Chopper og René
Helt fra morgenstunden havde to meget magre, men imødekommende herrer stået i døråbningen og fulgt seminaret med interesse. På deres navneskilte stod der Chopper og René. I programmet var de angivet som konsulenter i minimalt forbrug. De er hjemløse, er tilknyttet De Hjemløses Hus på Falkevej og holder jævnligt foredrag om at bo på gaden og leve på en femøre  formedelst 200 kroner. Nu var det deres tur. Chopper, 41, er en lille, intens mand af ungarsk oprindelse og med en lidt speciel udtale (han kom til Danmark som otteårig og voksede op på Vesterbro). Chopper har tilbagestrøget, skulderlangt, knaldsort hår, veltrimmet skæg, ring i øret, en grønlig tatovering slikkende ned ad venstre håndled og en markant guldfarvet Thors hammer hængende i en lædersnor om halsen.
Med pædagogisk sans, fornemmelse for publikum og en spritpen i hånden greb han undervisningstøjlerne. Først lyttede han myndigt til grupperepræsentanternes forslag, og derefter fyrede han sit eget potpourri af fif af. At klare sig for lidt var et spørgsmål om moral og overlevelse, sagde han. Eksempelvis var det en god idé at samle flasker i togene på Hovedbanegården mellem syv og ni om morgenen. Han mindede om, at sodavandsflasker giver to en halv krone og store flasker fire.
»Ølflaskerne lader man blive,« manede Chopper, »der skal være noget til fattigrøvene  de skal jo også leve!«
Med held kunne man holde øje med datovarer i supermarkedet, sælge frugt, pudse vinduer, støvsuge for naboen eller spise i en varmestue for hjemløse, sagde han. Eller man kunne sælge fisk:
»Det kender jeg mange, som overlever på,« sagde han. »Bare op på en knallert med en fiskestang og en kølertaske og så af sted. Der er fire gode grunde til at gøre det. Ét: Du sidder ikke og hænger foran fjernsynet. To: Du er ude i naturen, det er dejligt, det er smukt, det er gratis. Tre: Du er faktisk ude at fiske. Fire: Du tjener penge på det!«
Hertil svarede en arbejdsløs akademiker: »Undskyld, men hvor sælger man fisk henne?«
En anden mulighed er at henvende sig til en række institutioner, som Chopper remsede op. Som enlig mor kunne man  ifølge Chopper  henvende sig hos Enlige Mødres Fond og forsøge sig med sådan noget som, »jeg er sgu på røven! Prøv at se  knægtens tæer er ved at vokse ud af gummiskoene!«
Ligesom når man er i arbejde, handler livet som hjemløs i høj grad om at have et netværk. Man skal kende folk og vække tillid.
»Er det ikke svært,« spurgte en arbejdsløs.
»Jo, temmelig svært,« medgav Chopper.
Han foreslog, at man gjorde sig lidt forhutlet at se på, hvis man vil klare sig.
»Du skal bare ikke ligne en narkoman, for så ryger du ind i nogle andre problemer,« forklarede han.
Han havde mange flere ideer, men dem ville han »helst ikke komme ind på, da jeg også selv skal overleve«.
Han havde haft forsamlingen i sin hule hånd i lang tid, da René brød ind for at lede samtalen tilbage til gruppeøvelsen med de 1.000 kroner. Kursisterne var røget i en fælde, og René havde drevent lugtet lunten, allerede inden de gik i gang.
»Har I husket at gemme penge til dagene efter juleaften,« spurgte han, mens Chopper skrev »41,5 kr. pr. dag« på tavlen bagved.
Det havde de glemt.
*www.sikkeetliv.dk
Christianiaetnografifilosofihjemløsejulkontanthjælpkreativitetkærlighedmad og drikkenetværktv