ANMELDELSE: Sidste show før det store gennembrud? | GAFFA.dk
Annika Aakjær, Tønderfestival, Klubscenen
Klubscenen på Tønder Festival er pænt besøgt, da Annika Aakjær skal til at gå på scenen. Hendes særdeles veloplagte optræden i går til all star-kvindekoncerten Women’s Circle har sikkert lokket folk til, men desværre bliver koncerten 20 minutter forsinket grundet ”mange problemer, hvoraf jeg nok er det største,” som Aakjær selvironisk siger, da hun træder ind på scenen i omklædt tilstand efter at have lavet lydprøve kort forinden.
Jeg har i mange år ment, at Annika Aakjær er en noget overset sangskriver, som fortjener et mindst lige så stort gennembrud som det, Marie Key fik for fem-seks år siden (og som ganske uretfærdigt synes noget på retur), men nu sker det måske omsider, for hun medvirker i denne sæsons Toppen af Poppen, der begynder i aften på TV2, og det program plejer erfaringsmæssigt at kunne katapultere folk op ad hitlisterne – spørg bare Hush, hvis streamingtal steg med 11.000 procent (!), da Dorte Gerlach var med i programmet sidste år.
Aakjær lægger ud alene med sin fingerspillede akustiske guitar med en helt nyskrevet, fin sang med titlen ”Med det samme” om at møde eksen på gaden og forsøge at fremstå cool (det var i hvert fald det, jeg fik ud af den). Herpå kommer hendes keyboardspiller og trommeslager ind, guitaren bliver lagt – Aakjær spiller kun på den, når hun er alene på scenen – og hun fortsætter, med sin kraftfulde, både rå og smukke stemme, med den fine ”I morgen”. En af de solide, elektropoppede og meget personlige sange fra hendes seneste album, den to år gamle Lykkens gang. Et album, som hovedparten af dagens sange er hentet fra, og derfor får keyboard og trommer ironisk nok mere taletid end den akustiske guitar, hvilket er lidt af et særsyn på Tønder Festival.
Hvis man har været til en Annika Aakjær-koncert før, ved man, at hendes stærkt underholdende kommentarer i bedste Niels Hausgaard-stil udgør halvdelen af showet, og det er også tilfældet i dag. Mange af historierne blev også fortalt ved Women’s Circle-koncerten i går, og måske derfor griner folk ikke helt så højt i dag, men de er stadig skarpe, eksempelvis forklaringen på, hvorfor hun ikke kan lide sommer, og hvorfor hun godt kan overtales til at spille den meget smukke venskabsballade ”Skulder ved skulder” ved et bryllup, selvom det altså er en sang om venskab og ikke om et parforhold. Og ikke mindst forklaringen på hendes ubehag ved svaner – den fik vi dog ikke i går, men den er blevet luftet ved tidligere koncerter.
Uden direkte at nævne sin Toppen af Poppen-deltagelse kommer Aakjær forbi fænomenet et par gange. Først fortæller hun, at Lis Sørensen har sunget hendes ”Alt, hvad jeg vil sige”, hvilket tilsyneladende har givet hende præstationsangst, og senere fremfører hun, alene med guitaren, en fornem oversættelse af Turboweekends ballade ”I forgot”, nu med titlen ”Sig det nu”. Og den må vi ikke filme, for den har endnu ikke haft tv-premiere. Grundet et svigtende batteri i den trådløse forbindelse til guitaren må hun desværre afslutte sangen uden forstærkning på hverken sang eller guitar, men det har også sin charme, og folk kan heldigvis (næsten) være stille.
Det er alt sammen glimrende, men desværre betyder den forskudte tidsplan, at de sidste 20 minutter af koncerten bliver noget generet af lyden fra Paul Cauthen på Open Air-scenen, hvilket blandt andet går ud over ”Skulder ved skulder” og en helt ny sang om at sige farvel, med omkvædet ”Jeg ved, det kommer til at gøre ondt”, og det koster den sidste stjerne. Men Annika Aakjær er fortsat et fremragende sangskriver og en fortrinlig underholder, og det er snart ved at være sidste chance, hvis man vil se hende, inden hun bryder igennem for alvor. Hvis der altså er nogen retfærdighed til.
Alt, jeg vil sige