Smuttur til Lacco Ameno og Casamicciola på Ischia
Home > Rejser > Ischia > Lacco Ameno og Casamicciola
Til Lacco Ameno og Casamicciola Terme
Den bliver varm i dag! Solen stikker allerede 6:40, da jeg sætter mig på altanen.
9:30 kører en Circum Sinistra til Lacco Ameno. Der var noget med en bluse, Helle så, sidst vi var der, og så skal man jo lave et eller andet.
Vest for Ischia Porto ligger en stribe mondæne hoteller for velpolstrede turister. Her fyldes bussen op, og de nye passagerer, som er polstrede både her og der, må stå op.
Lacco Ameno er ved at vågne, da vi ankommer. Vi går langs promenaden og tilbage, og på vejen finder Helle både en trøje til den nye grandnevø og en noget større skjortebluse made in China til sig selv. Mission accomplished, som det hedder på moderne dansk.
Turen går videre til den kønne by Casamicciola Terme, hvor vi afsvaler med en forfriskning i skyggen.
Også her går vi tur langs promenaden med afstikkere ind bagtil, hvor der er kønne velholdte huse og masser af blomster. Den samme gamle dame, som jeg hilste på i går, sidder på samme sted i skyggen ved siden af den samme gamle mand, og som i går hilser hun pænt: "Buon giorno". Vi hilser høfligt tilbage: "Buon giorno!"
Vi overvejer at blive og spise frokost i Casamicciola, men beslutter så at tage hjem. Vi hopper på bussen, køber ind i minimarkedet bag busstationen og går hjem til frokost.
Nogle larmende bygningshåndværkere arbejder lige om hjørnet, men så går de heldigvis til frokost. Jeg håber, deres pause varer siestaen ud.
Det har taget mig ca. 50 år at lære at holde siesta.
Før jeg rundede de 50, var det mig umuligt at sove til middag. Da jeg gik i børnehave, fik jeg speciel dispensation, hvis jeg kunne sidde stille og underholde mig selv, mens andre folks børn sov sødmælkssøvn. Det var jo også pædagogernes frikvarter.
Nu derimod går det fint at lukke øjnene og svømme hen, hvis temperaturen er omkring de 30 grader og Middelhavet er inden for synsvidde. Det skader heller ikke at nyde en øl til frokosten.
Aftentur og aftensmad
På den sydlige havnemole ligger restauranterne side om side. Ingen af dem synes specielle - de er bare dyrere end restauranter, som ikke ligger ved havnen.
Efter en spadseretur i gågaden og en aperitivo på Bar delle Rose får vi pizza hos Ciro og is til dessert. Regningen ledsages af et glas limoncello på huset. Mums, hvor er det godt at være stamkunde!
På hjemvejen hører vi smægtende neapolitansk mandolinmusik fra en souvenirforretning. Han har en lille hylde med CD'ere, og jeg spørger, hvilken af dem han spiller nu. Han finder den, og jeg køber. Så er der romantik og ferieminder til de mørke vinteraftener.
I dag er det organisk affald, der skal afleveres, og med elevatoren eskorterer jeg posen ned til receptionen. Derefter er der aftenstund på altanen, og så sengetid.