Vaskepulver- valgkampi tysk delstat | Information
Vaskepulver- valgkampi tysk delstat
Spektaklet om Schröder-Lafontaine overskygger alle lokale temaer ved delstatsvalget
"Immer blöder mit Schröder" står der med graffitti-spray hen over ansigtet på den lokale niedersachsiske socialdemokratiske landdags-kandidat Heidi Alm-Merk.
Gerhard Schröder selv, Niedersachsens ministerpræsident og potentiel kansler-kandidat, sidder på den modstående lygtepæl, skævt smilende trods det gennemtyggede lyserøde stykke tyggegummi, der demonstrativt er placeret på hans næse.
Hannover'anerne er nu ligeglade. De haster helst forbi til eller fra arbejde, aftaler, hverdag, vintervind. Bølger mellem motorvejenes til- og frakørsler, der med tredser- og halvfjerdser arkitekternes snilde er sat til at skære ret gennen Hannovers betonprydede centrum.
Folk flest synes ikke synderligt berørte over, hvilken indflydelse deres delstatsvalg har for den fremtidige tyske forbundspolitik og dermed for de omkringliggende europæiske landes samfundsforhold, for lille DK.
"Meget tam-tam for intet", betegner den hastigt forbifarende Hannelore Schipanski på vel et par og halvtreds.
"Valgkampen har været som en stor vaskepulver-reklame", mener Uwe Cordes, arkitekt, midt-trediverne.
"Temaerne har handlet mere om forbundspolitik end om Niedersachsen, selv om det jo er her, valget er. Udlændinge-debatten er for eksempel ikke et niedersachsisk tema, men et forbundstema Schröder tror, han kan få fordel af, og derfor absolut skal prakke os på".
To-procents tricket
Også Rebecca Harms, spidskandidat hos Bündnis90/De Grønne i Niedersachsen er utilfreds med, at delstatsvalget kun har handlet om forbundstemaer.
"Hvorfor skal valget i Niedersachsen kun handle om Schröder og Lafontaine?", klager hun: "Hvorfor ikke om atom-politikken, Schröders automobil-venlige linje, eller de aflytningsbeføjelser, politiet har haft her i Niedersachsen siden 1994. Schröders politik har været mindst lige så konservativ som de konservatives".
Rebecca Harms mener, at valget er vigtigt nok i sig selv uden spektaklet om Schröder-Lafontaine. Ikke blot hvad Niedersachsen angår, og hvad De Grønne kan gøre for delstaten, hvis de igen kommer i regering med SPD, hvad de gerne vil, på trods af Schröders konservative linje.
Valget er også for den almene forbundspolitik. For hvis det lille liberale FDP via anden-stemmerne kommer over spærregrænsen på fem procent, kan det måske danne regering i Niedersachsen med de kristelige demokrater (CDU), hvorved SPD og De Grønne ikke længere har flertal i Forbundsrådet - det tyske Andetkammer - og dermed ikke længere har mulighed for at blokkere lovforslagene fra regeringen Kohl.
- Men Rebecca Harms, hvordan har De det som grøn spidskandidat med, at man, hvis man i Niedersachsen vælger grønt, måske kommer til at skade fremtidsudsigterne for en rød-grøn forbundsregering, da en stemme mere på De Grønne i Niedersachsen betyder en stemme mindre til Gerhard Schröder, hvorfor det ikke er sikkert, at han vil stille op som kansler-kandidat mod Helmut Kohl?
Røret genlyder af mild latter.
"Er De klar over, at De netop har stillet det mest populære spørgsmål til De Grønne i Niedersachsen i denne valgkamp? Er De klar over, hvor træt jeg er, af at svare på spørgsmål om Schröders to-procents trick? (at Schröder har sagt, at han ikke stiller op som kanslerkandidat, hvis han taber to procent i forhold til sidste valg i Niedersachsen, red.) Kan De ikke se, at det er et trick fra Socialdemokraternes side for at sikre, at potentielle grønne vælgere i stedet stemmer på Schröder. Det er et trick, og det har det hele tiden været. Hvorfor tror dog alle, at SPD ville turde satse på en kandidat (Oskar Lafontaine, red.), som alle ved, vil tabe overfor Kohl?"
Taktik i højsædet
Tjah. Taktiske overvejelser har der været mange af hos de tyske socialdemokrater. Når man har kørt så længe med to potentielle kansler-kandidater, skal dette således ikke kun ses i lyset af næsten jævnbyrdighed mellem de to SPD-konkurrenters magtbase, men også som en følge af, at det tyske Socialdemokrati via to så vidt forskellige top-figurer har kunnet tiltale et yderst bredt vælger spektrum:
Gerhard Schröder falder i de borgerligt sindede, erhvervsvenlige menneskers smag, de, der kan lide Schröders egenrådighed og uafhængihed af SPD-toppen og normalt ville vælge CDU eller FDP, hvis blot utilfredsheden med Kohls Bonn-regering ikke var så stor.
Oskar Lafontaine kan derimod indfange en mere venstre-orienteret og grøn vælgerbase, samt fastholde den traditionelle arbejderprofil og partitro linje hos SPD.
Dermed er SPD i stand til at trække stemmer fra vidt forskellige mennesker med ofte indbyrdes modstridende meninger. SPD kan med den koorporative ledelsesstrategi på denne måde både være for og imod et politisk emne på samme tid.
Når man hidtil har holdt kortene så tæt ind til kroppen i spørgsmålet om kansler-kandidaturet handler det også om, at man i SPD siden den tidligere formand, Rudolf Scharpings nu hengangne dage, har været ualmindeligt besatte af at opretholde intern ro og orden og undertrykke enhver vaklen i geledderne og tilløb til uenighed mellem fraktionerne, da dette, mente man, kunne skade partiet.
Dertil kommer de to kansler-kandidaters egne taktiske overvejelser.
Schröder synes således at have sat sin lid til, at SPD's opgangstider på forbundsplan ville holde længe nok til, at det kunne smitte af på ham. Således lå SPD's stemmeandel for blot to år siden på omkring de 30 procent på forbundsplan, hvor den nu er oppe omkring de 40 procent.
Oskar Lafontaine synes derimod at satse på, at det går SPD i Niedersachsen lige så dårligt, som det er gået SPD de sidste mange gange, der har været delstatsvalg. For eksempel gik den ellers så populære Hamburg SPD-borgmester, Henning Voscherau, 4,2 procent tilbage ved valget i september sidste år; i Rheinland-Pfalz tabte SPD 5 procent i marts 1996; i Baden-Württemberg gik SPD 4,3 procent tilbage; og i Bremen tabte de 5,4 procent i 1995.
Som niedersachsisk vælger er er der yderligere én taktisk overvejelse at tage stilling til: Hvis man stemmer på Schröder, og denne får stemmer nok i forhold til sidste valg, så får man ikke Schröder - da denne jo så forsøger sig som kanslerkandidat i Bonn. Man får i stedet andenmanden, Gerhard Glogowski, som man måske ikke kan lide, hvorfor man i stedet stemmer på CDU's Christian Wulff, hvilket betyder, at Gerhard Schröder ikke får stemmer nok til at tage til Bonn, hvorfor han bliver i Niedersachsen - og fortsætter som ministerpræsident.
Forvirret? Det er man også i Hannover, Niedersachsen, Tyskland.
rejsertaktikvalg
Gerhard SchröderHelmut KohlOskar LafontaineRudolf Scharping
CDUFDPForbundsrådetSocialdemokratietSPD
TysklandBonnBremenHannover