Pieni kirjasto: Paulo Coelho: Zahir
s.381, Bazar
Paulo Coelhon Zahir on yksi niistä harvoista kirjoista, jotka melkein jäivät kesken. Suomeksi sanottuna aloitin lukemaan kirjaa jo maaliskuun alkupuolella, pidin pitkän tauon ja luin välissä muita kirjoja, mutta lopulta repäisin ja luin kirjan loppuun. Hitaastihan tuo lukuprojekti eteni, mutta etenipä kuitenkin. Tosin ehdin jo tässä vajaassa parissa kuukaudessa kehittää melkein vihasuhteen kirjaan, vahvojen tunteiden vuoksi minun olikin kirja pakko lukea loppuun.
Joka tapauksessa kirja kertoo lyhyesti sanottuna miehestä, jonka vaimo ottaa ja lähtee. Näiden kahden avioliitto tuntuu hiipuneen, eikä ainakaan kirjan päähenkilön eli minäkertojan kiinnostus vaimoaan kohtaan tunnu olevan kovin suuri. (Seuraa pieni juonipaljastus:) Ja minä suorastaan vihasin kirjan kertojaa alussa, koska hän on vehdannut ties kenenkä kanssa avioliittonsa aikana ja kun vaimo jättää hänet mitään selittämättä, hän on ihmeissään ja eikä tunnu edes tajuavan, missä vika ehkä piilee. Mies päättää kaikesta huolimatta etsiä vaimonsa. Hän tekee niin sanotun "matkan" ihan konkreettisesti mutta myös omaan itseensä. "Matkan" aikana hän kirjoittaa kirjan (kirjailija kun on), hankkii rakastetun/naisystävän ja tutustuu moniin ihmisiin. Ehkä siinä sivussa vähän itseenkin.
Kirja on tietyllä tavalla ehkä filosofinen ja myös henkimaailman voisi sanoa olevan mukana. Kirjan ajatukset eivät olleet ainakaan minulle kovinkaan uusia, minkä vuoksi kirjan ei voi nyt sanoa avanneen silmiäni yhtään enempää tai saaneen minua edes ajattelemaan kovin syvällisesti. Hengellinen puoli kirjassa oli mielestäni ehkä vähän ylimenevää ja minulle, jolla ei voi sanoa olevan mitään hengellistä elämää (haha... uskonnollisessa mielessä ainakaan), niin ei oikein iskenyt se osio. Omalla tavallaan kirjan hengellinen puoli oli kiinnostava ja omalla tavallaan vaan tappavan tylsä.
Mitä sitten pidin kirjasta? No, tosiaan ensimmäisten sadan sivun jälkeen olin melko varma, etten saa tätä ikinä luetuksi. Ettei mulla ole tosiaankaan ikinä niin paljon kiinnostusta tai innostusta, että jaksaisin lukea. Kirja ei inspannut yhtään, ainoastaan vihasin kirjan päähenkiöä. Mutta koska en koskaan ole osannut jättää kirjaa kesken, luinpa minä tämänkin sitten jossain puuskassa. Luin tätä suunnilleen 10 sivua tuolloin ja toiset 10 tällöin, mutta lopulta sitten tuli se viimeinen sivukin eteen. Olin odottanut ehkä vieläkin tylsempää, kuivempaa ja inhottavampaa kirjaa, sillä puoli välin jätkeen jaksoi jopa jo hetken kiinnostaa eikä lukeminen tuntunut pelkältä pakkopullalta.
Mutta jos tämän kirjan jättää lukematta, ei menetä kovinkaan paljon. Vaikka omalla kierolla tavallani tästä opin jopa hitusen pitämään. En silti aio lukea Coelhoa ainakaan ennen kuin olen unohtanut, miten rankka lukukomeus tämäkin oli!
"Et ole kylmä etkä kuuma vaan haalea, ja niin kuin joku evankeliumin kirjoittaja on sanonut jossain pyhässä kirjassa, haalea ei hivele makuaistia."
"Autuaita ne jotka eivät pelkää paljastaa tietämättömyyttään."
Tunnisteet: kaksi sydäntä, omasta hyllystä, Paulo Coelho
kolme sydäntä (144) neljä sydäntä (122) viisi sydäntä (58) kaksi sydäntä (48) kolme ja puoli sydäntä (29) kaksi ja puoli sydäntä (11) neljä ja puoli sydäntä (7) yksi sydän (3) yksi ja puoli sydäntä (1)