ssecretlife: Rankka viikko, jota ei pääse pakoon.
Embbe 22. marraskuuta 2013 klo 22.02
Tsemppiä murunen! <3 en osaa muuta sanoa....
noomi 23. marraskuuta 2013 klo 9.17
hyvä että katri saa nyt apua ja toivottavasti säkin jaksat! hali ja tsemppiä ♥
sappuyer 23. marraskuuta 2013 klo 10.32
rakastan lukea sun tekstejä, osaat jotenki tosi hyvin ilmaista tänne miltä susta tuntuu. "tiedän etten ole yksin, mutta silti musta tuntuu siltä." ja pystyn samaistuun esim. tohon lauseeseen niin hyvin.. tsemppiä ihan hirmusti <3
Margareta 23. marraskuuta 2013 klo 14.06
Paljon voimia. ♥ Kyllä kaikki vielä järjestyy, koita muistaa pitää huolta omasta jaksamisestasi. Et voi huolehtia muista ennen itseäsi.
mia-ana 26. marraskuuta 2013 klo 17.45
Miika 27. marraskuuta 2013 klo 21.21
Sä joudut käymään läpi hyvin samanlaisia aikoja kuin Oskari mun kanssa viime vuonna ja vaikka olenkin kuullut sen kaiken, miltä Oskarista tuntui silloin, tää kaikki, mitä kirjoitit, sai mun sydämen pysähtymään hetkeksi. Toivon, että Katri saa kaiken sen avun, minkä han tarvitsee ja alkaa hiljalleen tervehtyä. Sun mielesi pyörii tietysti Katrin ja ystäväsi ympärillä, mutta muista myös itsesi. Kukaan läheisesi sinua syytä siitä, että sinun pitää myös yrittää pitää itsesi pinnan yläpuolella! Oskarilta ja multa kummaltakin halauksia ja voimia sekä sulle, Katrille että ystävällesi<3
Anonyymi 1. joulukuuta 2013 klo 22.04
Jotenkin mietin,että te eroatte varmaan Katrin kanssa?Huolehdi nyt hyvä nainen itsestäsi myös!!En halua olla ilkeä,mutta muista itsesi.
ssecret 2. joulukuuta 2013 klo 17.56
Ei me erota :)
Onko katrille ok että sä kirjoitat näin henk.koht. asioita nettiin hänestä? siis en vittuillakseni kysy vaan ylipäätään, kun luen sun tekstejä ja ne on tosi henkilökohtaisia, niin se että ei haittaa että kirjoittaa tälläsiä julkisesti?
On ok. Olen aina luvan kysynyt. Tietenkin! Lukee hän itekkin tätä aina välillä. Mut ei yleensä koska hän tietää jo nämä kaikki asiat :)
ssecret 2. joulukuuta 2013 klo 17.57
Ps. Voi kiitos kaikille kannustamisesta ♡♡♡♡
Anonyymi 4. joulukuuta 2013 klo 19.01
Koitappa piristyä.
Anonyymi 7. joulukuuta 2013 klo 7.45
Luin tekstis ja pisti kyyneleet silmiin, itsel vaikee masennus ja tiedän samoista tuntemuksist mitä säki just käyny läpi. Halauksia ja voimia! <3