Kivirakenteiset ulkoseinät / Ulkoseinät / Kunnossapito ja korjaaminen / Terveelliset tilat / Sisäilmayhdistys
Etusivu \ Terveelliset tilat \ Kunnossapito ja korjaaminen \ Ulkoseinät \ Kivirakenteiset ulkoseinät
Kivirakenteisia ulkoseiniä ovat mm.:
Tässä tekstissä käsitellään pääasiassa elementtiseiniä.
Yleisin betonielementtiseinä tyyppi on betonisandwich -rakenne, joka koostuu betonisesta sisä- ja ulkokuoresta ja niiden välissä olevasta lämmöneristeestä. Eristeenä on yleensä käytetty jäykkää mineraalivillaa, harvemmin solumuoveja. Aikaisemmin käytettiin yleisesti urittamattomia nykyisin lähes yksinomaan uritettuja eristeitä.
Tuulettuvia betonielementtiulkoseiniä on kolmea tyyppiä. Eriytetty julkisivu, kuva 1/a, koostuu yleensä betonisesta sisäkuoresta, tuulensuojatusta lämmöneristekerroksesta, yhtenäisestä tuuletusraosta sekä erikseen ripustetusta tai muuten kannatetusta betoniulkokuoresta.Yhdistelmäjulkisivurakenteissa voi ulkoverhous olla muutakin materiaalia kuin betonia, kuten esimerkiksi metallia, luonnonkiveä, klinkkeriä, lasia tai tiiltä, katso Kuorimuurit. Kaksoiskuorirakenteessa, kuva 1/b, ulkokuoren ja lämmöneristeen välissä on ulkoilmaan yhteydessä oleva yhtenäinen tuuletusrako. Oleellisin ero on tuuletusjärjestelyt ja niiden vaikutus rakenteen kuivumiseen.
Kuva 1. a) Eriytetty julkisivu b) Kaksoiskuorirakenne
Massiivitiili ja betoni-kevytbetoni ulkoseinärakenteet eivät ole herkkiä vaurioille. Vaurioita niihin aiheuttavat lähinnä suuret paikalliset rasitukset kuten ränni- ja syöksytorvivuodot ja vuodot räystäältä. Tyypillisenä riskinä on myös rakenneaikainen kosteus ja työn aikainen kastuminen.
Kivirakenteisille ulkoseinärakenteille tyypillisiä riskejä ovat myös:
Korjaustarve todetaan kosteusteknisessä tutkimuksessa. Tämän lisäksi ko. rakenteessa joudutaan usein korjaussuunnittelua varten tekemään seuraavia tutkimuksia:
Betonisandwich -seinässä rakenteen ulko-osia kohden kulkeutuva rakennuskosteus sekä diffuusion kuljettama muu vesihöyry tiivistyvät talvikautena ulkokuoren sisäpintaan ja muodostavat tähän vesi- ja jääkerroksen. Tiivistyneestä kosteudesta osa imeytyy kapillaarisesti ulkokuoren huokosverkostoon ja, kun tiivistyvät vesimäärät ovat suuria, osa kulkeutuu sisäpintaa pitkin alaspäin. Ulkokuoreen kertynyt kosteus kulkeutuu sekä diffuusion muodossa ulkokuoren läpi että haihtuu mahdollisiin tuuletusuriin. Betonirakenteisilla ulkoseinillä sisäkuoren ilmanläpäisevyys on yleensä pieni ja materiaalin kosteudensitomiskyky suuri. Kosteuden kulkeutumista diffuusion muodossa seinärakenteeseen voidaan edelleen vähentää pinnoittamalla sisäkuoren sisäpinta tiiviillä pinnoitteella sekä huolehtimalla siitä, että sisätilojen ilmankosteus pysyy alhaisena. Kosteutta voi kulkeutua seinärakenteiden läpi myös ilmavirtausten mukana. Betoniulkoseinillä sisäkuoren saumat, liittymät muihin rakenteisiin, läpiviennit sekä halkeamat saattavat aiheuttaa huomattavia paikallisia kosteuskertymiä rakenteeseen. Tällaiset kohdat on tehtävä ilmatiiviiksi käyttäen tarvittaessa elastista saumausta.
Painovoiman kuljettama vesi kerääntyy seinien alaosiin ja sokkeleihin sekä ikkunoiden päälle.
Julkisivurakenteen kosteusrasitus voidaan jakaa ajallisesti rakennusvaiheeseen sekä käyttö- ja kunnossapitovaiheeseen. Elementin valmistuksessa kosteuslähteitä ovat betonissa oleva hydratoitumaton vesi sekä esimerkiksi pinnan pesut. Valmistusvaiheessa lämmöneristeeseen imeytynyt kosteus on kuitenkin vähäistä. Rakennustyön aikana ulkoseinä rakenteeseen kulkeutuu sateella vettä suojaamattoman elementin yläpään sekä avoimien saumojen kautta. Vesimäärien ollessa suuria ne valuvat eristekerroksessa alaspäin. Kun rakennusta aloitetaan lämmittää sisäkuoreen sitoutunut kosteus sekä lämmöneristeessä oleva kosteus alkavat kulkeutua seinärakenteen ulko-osia kohden. Lämpötilaeroista johtuvien ilmavirtausten mukana vesihöyryä kulkeutuu lisäksi ylöspäin lämmöneristekerroksessa. Rakennuksen käytön aikana kosteutta kulkeutuu sisäilmasta seinärakenteeseen vesihöyryn diffuusiolla sisäkuoren läpi ja kosteuskonvektiolla rakenteiden epätiiviyskohdista sisäpuolisen ylipaineen tapauksessa. Lisäksi sadevettä imeytyy julkisivun ulkopintaan kapillaarisesti ja kulkeutuu ulkokuoren epätiiviyskohtien kautta lämmöneristekerrokseen. Vesihöyryn diffuusiolla kulkeutuvat kosteusmäärät ovat pieniä verrattuna mahdollisiin kosteuskonvektioihin sekä varsinkin ulkokuoren vesivuotoihin. Rakenteen ulkokuoren kosteuspitoisuus vaihtelee voimakkaasti sääolosuhteiden ja vuodenaikojen mukaan. Ulkokuoreen imeytyvään sadeveden määrään vaikuttavat viistosaderasituksen lisäksi mm. pintatarvikkeet, mahdollisen pinnoitteen vedenimuominaisuudet ja pinnoittamattomassa julkisivussa betonin laatu sekä rakenteessa olevat mahdolliset halkeamat ja seinän muut yksityiskohdat.
Yhtenäisellä tuuletusraolla varustettu ulkoseinärakenne kuivuu ympäri vuoden eikä siihen yleensä tiivisty merkittäviä määriä diffuusiokosteutta. Rakenteen ulkokuori kuivuu sekä sisä- että ulkopintansa kautta, jolloin kuivuminen on nopeampaa ja tasaisempaa kuin rakenteella, joka kuivuu vain ulospäin. Tuulettuvalla taustatilalla varustetuissa rakenteissa tuuletusrako katkaisee viistosateen kapillaarisen kulkeutumisen rakenteeseen. Kun tuuletusrako on yhteydessä ulkoilmaan, vallitsee julkisivuverhouksen molemmilla puolilla lisäksi likimain sama ilmanpaine, jolloin paine-erosta johtuva viistosateen tunkeutuminen saumojen läpi on vähäistä. Tuuletusraon tehtävänä on lisäksi johtaa julkisivuverhouksen taakse joutunut sadevesi ulos rakenteesta. Korkeissa rakennuksissa tuuletusrakoon voi kerääntyä ja sen kautta poistua runsaasti vettä. Yhtenäinen tuuletusrako voidaan jakaa useammiksi lyhyemmiksi tuuletusraoiksi, joista jokaisesta on oma vedenpoisto. Näin lyhennetään kosteuden ulospääsyreittiä ja samalla voidaan rajoittaa lämpötilaeroista aiheutuvan termisen konvektion voimakkuutta ja siitä aiheutuvia ilman liikkeitä lämmöneristekerroksessa. Tuuletusraon katkaiseminen on tärkeää myös siksi, että tuuletusraossa virtaavan ilman suhteellinen kosteus on sitä korkeampi, mitä pidemmän matkan se joutuu tuuletusraossa kulkemaan.
1. Kosteus rakentamisessa, RakMK C2 opas, 1999. Helsinki, Ympäristöministeriö,
7. Ulkoseinärakenteiden kosteustekninen suunnittelu, Matti Pentti, Tarja Hyyppönen, Tampereen tekninen korkeakoulu
9. Betonijulkisivut, RT 82-10604
RT 15-10723 Rakennusselostusohje, 2000 (F1, F2)
RT 82-10603 Julkisivu korjaustarpeen arviointi
RT 82-10614 Julkisivun uudelleenverhous
RT 82-10604 Betonijulkisivut