Näin pyöräytät sorsan tekopesän 45 minuutissa – vähän heinää ja verkkoa | Hirvikota
← Oravat
Naiset harjoittelevat ampumista mieluummin keskenään – pystyammunnasta liikkuvan hirven ammuntaan →
Riistaihmisten piirissä on tänä keväänä villinnyt buumi sorsien tekopesien rakentamisbuumi.
Pesiä on Suomessa rakennettu sorsille arvion mukaan yli tuhat tänä keväänä. Näillä ohjeilla kuka tahansa luonnonystävä voi rakentaa tekopesän ja auttaa sorsia pesinnässä.
Sorsien tekopesiä voidaan tehdä jos jonkin mallisia, yleisimmin pesät ovat kuitenkin joko puisia kenkälaatikon mallisia tai verkosta tehtyjä tuubimaisia pesiä. Mikkeliläinen vesiriista-aktiivi Veli-Matti Pekkarinen on parin viime vuoden aikana rakentanut viitisenkymmentä tekopesää sorsille. Tässä miehen ohjeet puutarhaverkosta valmistetun tuubin tekoon.
Tuubin pääraaka-aine on metalliverkko. Verkko voi olla vaikkapa puutarha-aitaa, minkkiverkkoa tai kanaverkkoa. Yhteen tuubiin verkkoa kuluu noin pari metriä. Helpointa on mennä rautakauppaan, ostaa pätkä metrin levyistä puutarha-aitaa ja siitä rullata tuubipesä, Pekkarinen kertoo kokemuksen syvällä rintaäänellä.
Verkon lisäksi tarvitaan pihdit, sivuleikkurit, nippusiteitä tai alumiinirenkaita sekä heinää tai muuta kuiviketta kuten sammalta, heiniä, järviruokoa ja mitä sattuu löytymään. Pesän halkaisijan oikean koon voi helposti varmistaa 300 millisellä rumpuputken pätkällä.
Tuubin rakentaminen aloitetaan levittämällä verkko auki ja mallaamalla rumpuputki verkon sisään. Verkko kiepautetaan yksi kierros putken ympäri ja laitetaan verkko kiinni kääntämällä reunat verkkoon kiinni.
Kun verkko on tukevasti kiinnitetty, auki levitetyn verkon päälle levitellään kuiviketta. Veli-Matti Pekkarinen on itse käyttänyt jopa sammalta pesämateriaalina ja hyvin on sorsille kelvannut. Tällä kertaa kuivikkeena on heinää.
Sellainen viidestä kymmeneen senttiä paksu kerros on hyvä olla kuiviketta. Se ei haittaa jos rakoja jää, koska sorsa näkee silloin ulos pesästään. Kun kuivikkeet on levitetty verkon päälle, rullataan pesää jälleen rumpuputken ympäri yksi kierros.
Tämä on kuin kääretortun tekemistä, Pekkarinen nauraa.
Kun kierros on täynnä, poistetaan tuubin sisään jäänyt rumpuputken pala, sillä tuubi pysyy nyt muodossaan ilman apuputkeakin.
Sorsanpesän optimaalinen suuaukon halkaisija on 30 senttimetriä. Silloin sorsa pystyy lennähtämään hyvin sisälle ja pystyy vielä puolustautumaan, jos vaikka varis yrittää munia ryöstää. Juuri varislintujen vuoksi tuubin pituus on hyvä olla se metri. Jos pesän pituus lähestyy 60 senttimetriä, on varislintujen liian helppo käydä nappaamassa munat keskeltä pesää.
Lopuksi verkko katkaistaan terävillä leikkureilla ja verkon reuna kiinnitetään tuubiin joko nippusiteillä tai c-kirjaimen muotoisilla alumiinirenkailla. Pesä viimeistellään laittamalla kuivikkeita tuubin sisään.
Sorsa ei itse vie pesään materiaalia, vaan pesäntekijän on pehmikkeet sisään laitettava.
Jotta pedot, kuten minkit ja supikoirat, eivät sorsan pesärauhaa häiritse, on tekopesä hyvä laittaa jalustan päälle. Tukevan jalustan saa rakennettua vaikkapa luonnonpuista.
Tekee kaksi vierekkäistä a-pukkia joiden päälle pesä lasketaan. Sorsa ei pidä huojuvasta talosta, joten a-pukit ovat siksi hyviä.
Pesä on hyvä laittaa noin metrin korkeuteen, jolloin veden vaihtelu ei sitä vaivaa, mainingit eivät huuhtele pesää ja silloin pesä on sen verran korkealla, että tukipuihin voi minkkejä varten kiinnittää nousuesteen.
Vesilintu nousee tähän niin, että se ui pesän viereen ja lennähtää alhaalta päin pesään.
Jos haluaa vielä varmistaa, etteivät muut linnut kuten lokit ja varikset, ryöstä pesää, voi pesän ylälaitaan laittaa lipan.
Jokaiselle rannalle pesiä ei saa omin lupineen käydä sijoittamassa, vaan tekopesä vaatii maanomistajan luvan.
Toive on, että pesiä vietäisiin kohteisiin, joissa sorsa on aiemminkin pesinyt. Hehtaarin alueella tekopesiä voi olla jopa tusinan verran. Avoveteen pesiä ei kannata viedä, vaan esimerkiksi heinikon laitaan, lähelle rantapuskaa.
Siinä on hyvä olla jotain muuta suojaa lähistöllä, vaikkapa järviruokoa tai muuta vesikasvustoa. Silloin sorsa uskaltautuu pesimään. Kun pesän rakentaa kunnolla, on se monivuotinen.
Palveltuaan kesän vesillä, joko syksyllä veneellä tai jääkannen tultua, kerätään pesät aittaan tai latoon huoltoa varten. Talven mittaan pesät on hyvä tarkistaa, että ovat kunnossa. Heinää on myös hyvä lisätä pesämateriaaliksi putken sisään. Tuubit viedään uudestaan pyyntiin maaliskuun puolella odottamaan sorsia.
Veli-Matti Pekkarinen sanoo, että pesän voi toki vielä toukokuussakin viedä järvelle.
Näissä tekopesissä on ihan sama kuin muissakin linnunpesissä. Ei siis ole huonoa ajankohtaa asentaa pesä paikalleen, on vain toinen toistaan parempia ajankohtia.
Sorsat munivat huhti-toukokuussa ja hautovat niitä noin 26 vuorokautta.
Näin pyöräytät sorsan tekopesän 45 minuutissa – vähän heinää ja verkkoa | Yle Uutiset | yle.fi.
Kategoria(t): Riistanhoito Avainsana(t): Keinopesä, Kosteikko, Linnut, Loukkupyynti, Minkki, Pesäpönttö, Pesimäaika, Pesimäalue, Pesintä, Pienpedot, Sorsa, Sorsalinnut, Supikoira, Vesialue, Vesilinnut. Lisää kestolinkki kirjanmerkkeihisi.