USA | CONCORDIA
”Ano, mitä tahdot, että minä sinulle antaisin.” (1. Kun. 3:5)
"”Ano, mitä tahdot, että minä sinulle antaisin.” (1. Kun. 3:5)
Oi sielu, eikö sinulta mitään puutu? Eikö mikään mieltäsi murehduta? Eikö sinulla ole mitään pyydettävää? Ah, varmaan hyvin paljon! Niinpä tule siis pelotta lempeän kuninkaasi ja ylkäsi luokse. Katso, hän ojentaa valtikkansa sinua kohden ja sanoo: "Ano, ainoastaan ano; en tahdo antaa sinulle ainoastaan puolta, vaan koko kuningaskuntani, annan ITSENI." Oi sielu, älä anna minkään olla itsellesi liian suurta, mutta älä myöskään minkään liian pientä; ano ja sano hänelle kaikki, sillä ystävällisyydessään hän tahtoo vähäistäkin kuulla. Ja mikä hänelle on sanottu, se on esitetty oikealle henkilölle, eikä se enää ole sinun, vaan hänen sydämellään, joka ei ennen voi levätä kuin sinä olet autettu. Olethan jo usein suuressa ja pienessä saanut kokea hänen apuaan, sillä hän auttaa MIELELLÄÄN ja KAIKESSA. Ehkä ajattelet, että SINÄ tahdot ja vedät häntä, mutta hän kieltäytyy tulemasta eikä tahdo seurata sinua. Ei, HÄN se vetää sinua ja – enemmän kuin itse tahdotkaan – tahtoo sinua auttaa, ja hän juuri on vaikuttanut sinussa tahdon. Mutta hän auttaa PARHAALLA tavalla. Hänen apunsa on usein aivan päinvastainen kuin se, mitä SINÄ ajattelit. Sen tähden, mitä hyvänsä hän tekeekin, antaa tai ottaa, ole varma, että hän ymmärtää asian paremmin kuin sinä. Anna sydämesi levätä näissä sanoissa: "TYYDY MINUN ARMOONI." Sillä niille, jotka Jumalaa rakastavat, kääntyvät KAIKKI ASIAT parhaaksi. (Vrt. Room. 8:28).
Carl Henrik von Bogatzky (1690–1774), ARMOA ARMOSTA, s. 320–321, Sley, 1966.
"”Sillä jos me silloin, kun vielä olimme Jumalan vihollisia, tulimme sovitetuiksi hänen kanssaan hänen Poikansa kuoleman kautta, paljoa ennemmin me pelastumme hänen elämänsä kautta nyt, kun olemme sovitetut.” (Room. 5:10)
Fredrik Gabriel Hedberg (1811 - 1893), evankelisuuden oppi-isä, ARMOA ARMOSTA, s. 190, Sley, 1966.
”Minä olen tullut, että heillä olisi elämä ja olisi yltäkylläisyys.” (Joh. 10:10)
"Vaikka olemmekin Jumalan rakkaimpia lapsia, olemme kuitenkin täällä maan päällä kaikenlaisten kärsimysten alaisia ja lopuksi kuolemme. Mutta me emme jää kuolemaan, vaan nousemme viimeisenä päivänä iankaikkiseen elämään. Tästä puhuu eräs ihana lause 1. Kor. 15:22: ”Niin kuin kaikki kuolevat Aadamissa, niin myös kaikki tehdään eläviksi Kristuksessa.” Aadamilta meillä on synti ja kuolema, mutta Kristukselta vanhurskaus ja elämä. Yhtä varmaan kuin Aadamilta olemme perineet synnin ja kuoleman, yhtä varmaan Kristukselta olemme perineet vanhurskauden ja elämän. Jos meillä on Aadamissa paljon syntiä ja kuolemaa, niin Kristuksessa meillä on sitä enemmän vanhurskautta ja elämää, sillä Kristus on ylen määrin voimallisempi jakamaan meille autuutta kuin Aadam tuomaan meille turmiota. Paavali todistaa tästä oivallisesti Roomalaiskirjeen viidennessä luvussa, jota on ahkerasti luettava. Siinä Paavali kutsuu meidän vanhurskauttamme ELÄMÄN VANHURSKAUDEKSI, koska se tuo mukanaan ei vain rauhaa ja riemua sydämeen, vaan viimein myös iankaikkiseen elämään.
Stefan Praetorius (1536–1603), ARMOA ARMOSTA, s. 66 - 67, Sley, 1966.
”Herra sanoi Moosekselle: ’Miksi huudat minulle? Sano israelilaisille, että he lähtevät liikkeelle.’” (2. Moos. 14:15)
"”Herra sanoi Moosekselle: ’Miksi huudat minulle? Sano israelilaisille, että he lähtevät liikkeelle.’" (2. Moos. 14:15)
Veljet (ja myös siskot), se sana on vielä tänään voimassaan ja kuuluu kaikille, jotka ovat Jumalan kansaa. Heidän on vaellettava rauhassa, joskin vielä enemmän uhattuina kuin silloin, kun heidän takanaan faaraon sotajoukot näkyivät ja edessä, jalkojen juuressa Punainen meri. Heidän on nähtävä tie edessään raivattuna, syvyydet siltojen kattamina, kalliot puhkaistuna ja vuoret alennettuina. Sillä Kaikkivaltias on heidän oppaansa, ja hän kantaa heitä kotkan siivin; hänen viisautensa ja väkevyytensä ovat suojana heidän ympärillään ja hänen rakkautensa palavuus piirittää heitä kuin tulimuuri.
Friedrich Wilhelm Krummacher (1796–1868), ARMOA ARMOSTA, s. 7, Sley, 1966.
”Mutta pääkohta siinä, mistä me puhumme, on tämä: meillä on sellainen ylimmäinen pappi, joka istuu Majesteetin valtaistuimen oikealla puolella taivaassa.” (Hepr. 8.1)
"Meidän ainoa välimiehemme (ks. 1. Tim. 2:5) ja ylimmäinen pappimme, Jeesus Kristus, on kärsimisensä ja verisen uhrikuolemansa kautta ansainnut meille IANKAIKKISEN LUNASTUKSEN (ks. Hepr. 9.12), armon ja syntien anteeksisaamisen (”ilman verenvuodatusta ei tapahdu anteeksiantamista”, Hepr. 9:22). Sellaisia, jotka pelastavat ruumiillisesta hädästä, on kyllä olemassa, mutta vain YKSI on, joka pelastaa siitä hädästä, minkä synti on tuonut ja vielä tuo mukanaan, nimittäin Jeesus Kristus. Hän yksin on iankaikkinen lunastus. Oi, kunpa oikein voisimme käsittää tämän kalliin totuuden! On olemassa iankaikkinen lunastus (esim. Ps. 130:7, Matt. 20:28, Ef. 1:7, Kol. 1:14, 1. Tim. 2:6), ei ajallinen, joka jonkin aikaa kestää, vaan sellainen, joka kestää kaikkien iäisyyksien iäisyyksiin. Ja mistä Jeesus on vapahtanut meidät? Vankeudesta, mistä emme olisi voineet vapahtaa itseämme, vaikka koko maailma olisi tullut auttamaan, synnin, pimeyden, lain ja kuoleman vankeudesta ja kirouksesta. (Ks. Hepr. 2:15, Gal. 5:1) Eikö totta, tunnethan sinä, kuinka nämä kahleet kietovat sinua? Olet ehkä koettanut murtaa niitä, mutta mitä enemmän yritit, sitä synkemmäksi pimeys synkässä vankilaholvissasi tuli. Mutta kuule! Sinullekin ja erittäinkin sinulle tämä sana kuuluu: KRISTUS SAI AIKAAN IANKAIKKISEN LUNASTUKSEN. Hän on sinut, kadotetun ja tuomitun ihmisen, lunastanut (siis ostanut vapaaksi) synnin, kuoleman ja perkeleen vallasta. (Vrt. Lutherin Vähä Katekismus, toisen uskonkappaleen selitys.) Lujana kuin kallio pysyy tämä totuus huolimatta koko maailman vastaansanomisesta ja pilkasta. Kristus sai aikaan iankaikkisen lunastuksen. Hän on viattomana, tahrattomana, pyhänä ylimmäisenä pappina uhrannut itsensä maailman ja sinun syntiesi tähden. (“poistaakseen synnin uhraamalla itsensä”, Hepr. 9:26) Yhdellä uhrilla hän on iankaikkisesti täydelliseksi tehnyt ne, jotka pyhitetään. (Hepr. 10:14, kaikki sulut ovat allekirjoittaneen lisäyksiä.)
E. G. J. Roschier (1838–1907), toimi Nivalan seurakunnan kirkkoherrana 1893–1897, hän ja Kyösti Kallio (toimi Suomen tasavallan neljäntenä presidenttinä 1937–1940) perustivat Nivalan nuorisoseuran 1895, Santeri Alkion, alkiolaisuuden ja keskusta-puolueen oppi-isän, nimi liittyy myös nuorisoseuratoiminnan alkuvaiheisiin, ARMOA ARMOSTA, s. 149–150, Sley, 1966.
”Minä olen sinun kilpesi; sinun palkkasi on oleva sangen suuri.” (1. Moos. 15:1)
"Tämä on suuri sana, lohdutuksen ja virvoituksen sana, jossa Jumala avaa meille kaikkivaltiaan varjeluksensa, pysyvän siunauksensa. Aabraham valitti vaivaansa Jumalalle. Se oli purkaus ahdistetusta sydämestä, joka ei osannut mukautua Jumalan teihin. Niin Jumalan lasten sopiikin tehdä. Älkäämme nurjin mielin napisko Jumalaa vastaan, kun elämän kokemus ja nykyisen ajan ilmiöt näyttävät olevan ristiriidassa hänen lupauksiensa kanssa. Mutta emme myöskään saa sydämeemme kätkeä niitä epäilyjä ja arvelevia ajatuksia, jotka niiden tähden meissä syntyvät, jotta ne sinne juurtuisivat ja tulisivat sietämättömiksi kiusauksiksi, jotka lopulta riistävät meiltä uskon ja luottamuksen. Hänelle itsellensä on meidän valitettava sitä, mikä meitä murehduttaa ja kiusaa, HÄNEN sydämelleen meidän on se laskettava lapsellisella yksinkertaisuudella ja nöyryydellä. Sellainen on oikea suhde, sopiva niille, jotka tietävät, että heillä Kristuksessa on kaikkivaltias Jumala Isänään.
Kristian Thomasius, ARMOA ARMOSTA, s. 279–280, Sley, 1966.
”Jos sanomme, ettei meillä ole syntiä, niin me eksytämme itsemme, ja totuus ei ole meissä.” (1. Joh. 1:8)
"En tunnusta meissä olevan mitään täydellisyyttä tässä elämässä. Tämä olisi suurin kaikista erehdyksistä. Kristus on ainoa täydellisyytemme, kaikki kristillinen täydellisyys on ainoastaan Jeesuksen veressä; se on meille siirretty (luettu), ei meissä oleva täydellisyys.
Nicolaus Ludwig von Zinzendorf, (1700–1760), saksalainen kreivi sekä herrnhutilaisuuden perustaja että johtaja, joka joutui myöhemmin pakenemaan viranomaisia Yhdysvaltoihin. ARMOA ARMOSTA, s. 106–107, Sley, 1966."
”Mutta me tiedämme, että kaikki yhdessä vaikuttaa niiden parhaaksi, jotka Jumalaa rakastavat, niiden, jotka hänen aivoituksensa mukaan ovat kutsutut.” (Room. 8:28)
"Jumala on mestari, joka osaa taidon pakottaa kaiken, mikä tahtoo vahingoittaa meitä, palvelemaan ja olemaan hyödyksi meille. Sen, mikä tahtoo riistää meiltä elämän, täytyy viedä meidät elämään, sen, mikä tahtoo vietellä ja tuomita meitä, täytyy palvella ja vahvistaa uskoamme ja toivoamme, että rukous tulisi sitä palavammaksi ja sitä enemmän kuulluksi.
Martti Luther (1483–1546). ARMOA ARMOSTA, koonnut Arvid Hydèn, s. 194, Helsinki 1966, Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys.
”Käänny minun puoleeni, armahda minua, sillä minä olen yksinäinen ja kurja.” (Ps. 25:16)
"”Käänny minun puoleeni, armahda minua, sillä minä olen yksinäinen ja kurja.” (Ps. 25:16)
MINÄ OLEN YKSINÄINEN; tämä valitus kuuluu useammin kuin mikään muu vanhurskasten majoissa. Oi, ei pitäisi kuitenkaan olla liian pikainen niin ajattelemaan ja sanomaan! Ajateltakoon vain, että tämä valitus saattaa Jumalan valehtelijaksi, koska hän on sanonut: “Minä en tahdo hylätä enkä unohtaa sinua.” (Ks. Joosua 1:5, Jes. 49:14 - 16, Hebr. 13:5.) Se saattaa valehtelijaksi myöskin Herran Jeesuksen, joka sanoo: ”Katso, minä olen teidän kanssanne joka päivä maailman loppuun asti.” (Matt. 28:20) Hän, joka on A, on myöskin O. Hän on oleva viimeinen niin kuin hän oli ensimmäinen. (Ks. Ilm. 1:7, 2:8, 22:13) Monet huokailevat niiden teiden tähden, joita heidän on kuljettava: ”Minä olen yksinäinen.” Olkoonpa nyt niinkin, että Herra veisi sinut ohdakepolulle, joita ei kukaan ennen sinua ole vaeltanut, olisikohan tuo niin suuri onnettomuus? Tarkoitan, että jos hän vain johtaa meitä, silloinhan kaikki on hyvin. Yhtäkaikki luulen, ettei kukaan tässä suhteessa saata totuuden mukaisesti sanoa: ”Minä olen yksinäinen.”
Friedrich Wilhelm Krummacher (1796–1868), ARMOA ARMOSTA, s. 135, Sley, 1966. Muutamia sanoja on hiukan nykyaikaistettu.
”Jeesus Kristus on sama eilen ja tänään ja iankaikkisesti.” (Hepr. 13:8)
"Jeesus ja hänen nimensä on ainoa perustus. Sydän löytää levon ajattelemalla häntä (Ks. Hepr. 12:3, sulku allekirjoittaneen lisäys.), ikuista kalliota, Jumalan iankaikkista, muuttumatonta Poikaa, Herraamme, vapahtajaamme ja välimiestämme. Hän on iankaikkinen, ja kuitenkin hänellä on eilisensä, tämä päivänsä ja loputon tulevaisuutensa. Hänen “eilisellänsä” ei ole mitään alkua, mutta se päättyy hänen hautaamiseensa yrttitarhan uuteen hautaan. Hänen “tämä päivänsä” alkaa hänen ylösnousemisessaan ja tämä “tämä päivä”, Herran otollinen vuosi evankeliumin taloudenhoidossa, on juuri nyt kun kuulemme armon äänen. Hänen “iankaikkisuutensa” alkaa hänen toisesta tulemisestaan. Hänen valtakuntansa on iankaikkinen. Ja hän on yhäti sama. Iäisyydestä saakka hän sielujamme rakastaa ja on syntisten ystävä (Joh. 15:15), puoltaja, esirukoilija (Luuk. 22:32, Room. 8:34, Hepr. 7:25) ja välimies (1. Tim. 2:6, Hepr. 8:6, 9:15, nämä kolme sulkua allekirjoittaneen lisäyksiä); hänen ihmiseksi tulemisensa on ainoastaan ilmaisu siitä mielialasta, joka hänellä oli iankaikkisista ajoista saakka. Palvokaamme häntä ja palvoessamme rakastakaamme häntä ja riemuitkaamme hänestä! Ajan aallot eivät voi kalliotamme järkyttää; me olemme vain kuin ruoho, kuin kukkanen kedolla (Jes. 40:7,8), mutta tuo IÄINEN ARMO, aluton ja loputon, on Jumalan muuttumaton lahja. Tämä armo on se varma perustus, jolle saamme rakentaa.
Aaron Adolph Saphir (1831–1891), ARMOA ARMOSTA, s. 385–386, Sley, 1966."
”Hän on meidän syntiemme sovitus; eikä ainoastaan meidän, vaan myös koko maailman syntien.” (1. Joh. 2:2)
"Kun Jeesus, jonka päällä koko syntipaljous oli, oli taistelunsa taistellut, niin että Jumala ankarimman vanhurskautensa mukaan näki oikeaksi häneltäkin ottaa pois velan ja tehdä hänet vanhurskaaksi, niin olihan selvää, että velka ja kaikki sen kadottava voima oli poistettu, ei yksin Jeesukselta, vaan myös maailmalta. Eihän velka voinut silloin tulla maailman uudelleen maksettavaksi, kun kerran sen valtuuttama mies, jonka maksettavana kaikki sen velka oli, oli poistanut velan.
Anders Nohrborg (1725–1767). ARMOA ARMOSTA, koonnut Arvid Hydèn, s. 29–30, Helsinki 1966, Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys.
”Missä synti on suureksi tullut, siinä armo on tullut ylenpalttiseksi.” (Room. 5:20)
"Laki näytti tehneen meille vahinkoa tehdessään meidät kaikki syntisiksi. Mutta Herra Kristus on tullut ja armosta meille antanut anteeksi synnin, jota ei kukaan voinut välttää, ja ON VUODATTAMALLA VERENSÄ PYYHKINYT POIS sen kirjoituksen säädöksineen, joka oli meitä vastaan. (Ks. Kol. 2:14, sulku allekirjoittaneen lisäys.) Sinun tähtesi on heikko hän, joka itsessään on voima; sinun tähtesi on köyhä hän, joka itsessään on rikkaus. Älä arvostele häntä sen mukaan, mitä näet, mutta näe ja ymmärrä, että hänessä sinä olet lunastettu. Oi Herra Jeesus, sinun köyhyyttäsi, jonka kautta olen lunastettu, on minun enemmän kiitettävä kuin sinun rikkauttasi, jonka kautta olen luotu!
Ambrosius, kirkkoisä, (n. 340–397), ARMOA ARMOSTA, s. 15 - 16, Sley, 1966.
”Turvatkaa häneen joka aika, te kansa; vuodattakaa hänen eteensä sydämenne. Jumala on meidän turvamme. Sela.” (Ps. 62:9)
"Jos teiltä jotakin puuttuu, silloin tämä on hyvä neuvo: vuodattakaa sydämenne hänen eteensä, valittakaa vapaasti huolianne, älkää salatko mitään häneltä: olkoonpa asia mikä hyvänsä, heittäkää se kokonaan hänen haltuunsa, samoin kuin kokonaan avaatte sydämenne hyvälle ystävälle. Hän mielellään kuuntelee teitä ja mielellään tahtoo auttaa ja neuvoa. Älkää karttako häntä älkääkä ajatelko asianne olevan liian suuren tai liian mittavan. Luottamuksella vain kaikki esiin, olkoonpa se sitten vaikka säkillisiä pahoja tekoja. Hän on suurempi ja voi myös tehdä enemmän kuin meidän rikkomuksemme ovat. Älkää vain lyhennelkö niitä hänen edessään. Hän ei ole ihminen, jonka liian paljolla kerjäämisellä ja rukoilemisella voisi väsyttää; mitä enemmän rukoilet, sitä mieluummin hän kuuntelee sinua. Tunnusta vain kaikki suoraan, älä vain sirottele ja tiputa, sillä ei hänkään ole sirotteleva eikä tiputtava, vaan on valava armovirran ylitsesi.
Martti Luther (1483–1546), ARMOA ARMOSTA, s. 185, Sley, 1966."
”Rauhan Jumala on kuolleista nostanut hänet, joka iankaikkisen liiton veren kautta on se suuri lammasten paimen, meidän Herramme Jeesuksen.” (Hepr. 13:20)
"Jos Jumalan Poika on meidän paimenemme, tuo ainoa, hyvä ja suuri lammasten paimen, oi, silloinpa ei meiltä myöskään mitään puutu ja silloin hän ruokkii meitä vihreällä niityllä, virvoittaa sielumme ja vie meidät oikealle tielle nimensä tähden. Jos meidän luonamme on paimenemme, joka on kuollut ja ylösnoussut tähtemme ja nyt tarjoaa kätensä pienoisilleen, tukevat hänen vitsansa ja sauvansa meitä. Jos olemme heikkoja kuin heikot karitsat, hän kokoaa meidät syliinsä ja kantaa meitä helmassaan; jos olemme haavoitettuja, hän sitoo ja suojelee ja hoitaa meitä tarpeen mukaan. Hänen verensä, iankaikkisen testamentin veren kautta meillä on syntiemme anteeksiantamus, samasta lähteestä tahdomme myös noutaa voimia tehdäksemme, mikä hänelle otollista on. Hän on ylösnoussut, ja me olemme hänen kanssaan eläviksi tehtyjä jo silloin, kun me vielä olimme synteihimme kuolleita. Hänessä me myös olemme ylösnousseet uskon kautta, jonka vaikuttaa Jumala, joka on hänet herättänyt kuolleista.
August Hermann Francke (1663 - 1727), ARMOA ARMOSTA, s. 255-256, Sley, 1966."
”Katso, maan päälle oli asetettu tikapuut, joiden pää ulottui taivaaseen, ja katso, Jumalan enkelit kulkivat niitä myöten ylös ja alas.” (1. Moos. 28:12)
"Täällä alhaalla on monta avutonta syntistä, kuten Jaakob, kivi pään alusena. Tuolla ylhäällä on Jumala itse. Ja lupauksen tikapuita, jotka yhdistävät taivaan ja maan, kulkevat Jumalan enkelit ylös ja alas, hiljaisina ja näkymättöminä, tuoden apua ja mennen ylös noutamaan alinomaa uutta vapahdusta ja pelastusta. Niin, nämä tikapuut ovat Kristus; sillä niitä myöten on Jumala itse kalliin Poikansa persoonassa tullut alas meidän luoksemme. Kristuksessa ovat lupaukset saaneet ruumiillisen muodon ja vihdoin täyttyneet: “Te saatte nähdä taivaan avoinna ja Jumalan enkelien nousevan ylös ja laskeutuvan alas Ihmisen Pojan (Ks. Daniel 7:13, sulku allekirjoittaneen lisäys.) päälle.” (Ks. Joh. 1:51, sulku allekirjoittaneen lisäys.)
Augustinus, kirkkoisä (354–430), ARMOA ARMOSTA, s. 171, Sley, 1966.
”Rauhan minä jätän teille: minun rauhani – sen minä annan teille.” (Joh. 14:27)
"Oi, miten antelias onkaan kuoleva Kristus, hän, joka antoi meille ruumiinsa ruoaksi ja verensä juomaksi, sielunsa lunnaiksi, haavansa terveydeksi, sylinsä turvapaikaksi, ristinsä kilveksi, lävistetyn sydämensä rakkautensa takuuksi, veren, joka vuoti hänen kyljestään, pesoksi (tarkoittaa ilmeisesti myös pesua, sulku allekirjoittaneen lisäys), verihikensä lääkkeeksi, orjantappurakruununsa kaunistukseksi!
Bernhard Clairvauxlainen (1090–1153), ARMOA ARMOSTA, s. 74–75, Sley, 1966.
”Tulkaa minun tyköni (KR-92: ”luokseni”), kaikki työtätekeväiset ja raskautetut (KR-92: ”kaikki te työn ja kuormien uuvuttamat”), niin minä annan teille levon.” Matt. 11:28.
"Ymmärrättekö, lukijani, tämän kutsun merkityksen? Mitä muuta luulet Herran sillä tahtovan sanoa kuin tämän: te saatte uskoa minuun, te saatte, sellaisena kuin olette, vastaanottaa minut Vapahtajaksenne.
Herra tarjoaa siis itsensä meille samalla kun hän pyytää meitä itselleen; ja nyt on meidän tulemisemme hänen luokseen siinä, että omistamme hänet ja koko hänen ansionsa itsellemme.
Pidä sinä vain varasi, rakas lukijani, että yksinkertaisesti uskot syntiesi anteeksiantamuksen Jeesuksen nimessä. Silloin, siinä samassa olet tullutkin Jeesuksen luo.
Johannes Bäck (1850–1901), ARMOA ARMOSTA, s. 11, Sley, 1966.
”Mutta vaimo sanoi: ’Niin, Herra; mutta syöväthän penikatkin niitä muruja, jotka heidän herrainsa pöydältä putoavat.’” (Matt. 15:27)
"Huomaatko tämän vaimon nöyryyttä? Kuule kuinka juutalaiset kerskuvat: ”Me olemme Aabrahamin siementä emmekä ole koskaan kenenkään orjina olleet, ja Jumala on isämme.” (Vrt. Joh. 8:33 - , sulku allekirjoittaneen lisäys.) Mutta niin ei tämä vaimo tee; hän kutsuu itseään koiraksi ja juutalaisia herroikseen. Sentähden hän tulikin lapseksi. Ylpeys olisi vastannut Jeesuksen kovaan puheeseen: ”Ei, Herra, koira en toki kuitenkaan ole, koirien joukkoon en salli itseäni heitettävän.” Mutta vaimon nöyryys sanoo: ”Totta, Herra! Ellen saakaan olla yksi lapsistasi, niin tahdon kiittää sinua, jos kuitenkin saan olla koiran arvoinen ja saan noukkia itselleni muutamia sen pöydän muruja, jotka olet Israelille kattanut.”
Johannes Krysostomus ( = ”kultasuu”), kirkkoisä, (347–407), ARMOA ARMOSTA, s. 257–258, Sley, 1966.
”Olkoon siis teille tiettävä, miehet ja veljet, että hänen kauttansa julistetaan teille syntien anteeksiantamus.” (Ap. t. 13:38)
"Jos nyt tämä on varmaa ja totta, että meillä syntisillä, sinulla ja minulla, on syntien anteeksiantamus Kristuksen veren kautta, kuinka synnit sitten voivat kadottaa meidät? Jos ne on sovitettu ja anteeksi annettu, niin eihän niitä enää oteta ensinkään lukuun, aivan kuin niitä ei enää olisikaan, ei taivaassa eikä maan päällä. Niin, sanot, mutta minulla on syntejä tänäkin hetkenä? Vastaus: varmasti kyllä, se on totta, mutta sinulla on myös syntien anteeksiantamus vielä tänäkin hetkenä ja joka hetki.
Fredrik Gabriel Hedberg (1811–1893), ARMOA ARMOSTA, s. 10–11, Sley, 1966."
”Vaikka minä vaeltaisin pimeässä laaksossa, en minä pelkäisi mitään pahaa, sillä sinä olet minun kanssani; sinun vitsasi ja sauvasi minua lohduttavat.” (Ps. 23:4)
"Rakas Herra Jeesus, minä tiedän, että KUN OLEN PARHAITEN ELÄNYT, niin olen elänyt kuin se, joka on kadotuksen ansainnut. Kuitenkin lohdutan itseäni sillä, että sinä olet kuollut minun edestäni ja olet vihmonut minut haavojesi verellä. Sillä olen kastettu sinuun ja olen kuullut sanaasi, jonka kautta olet kutsunut minut ja luvannut minulle armon ja autuuden. JA SINÄ KÄSKET MINUA USKOMAAN SEN. Siihen luottaen tahdon täältä eritä enkä epävarmassa ja tuskallisessa epäilyksessä ja näissä ajatuksissa: oi, ken tietää, millaisen tuomion Jumala taivaassa minulle antaa?
Bernhard Clairvauxlainen (1090–1153), ARMOA ARMOSTA, s. 126, Sley, 1966."
”Lapsi on meille syntynyt ja poika on meille annettu.” (Jes. 9:5)
"Tämä lapsi, neitsyt Mariasta syntynyt, on kaikkien Jumalan ihmeiden, kaiken hänen rakkautensa, viisautensa, voimansa, hyvyytensä ilmestys; hänessä ovat jumalallinen ja inhimillinen luonto iankaikkisella siteellä yhdistetyt. Hänessä on sen tähden enemmän ihanuutta kuin koko maailmassa, enemmän pyhyyttä kuin kaikissa temppeleissä maan päällä, enemmän rakkautta kuin kaikissa isän ja äidin sydämissä, enemmän suloa kuin kaikissa kukissa, enemmän rikkautta kuin kaikissa aarteissa, enemmän uskollisuutta kuin kaikilla ystävillä, enemmän viisautta kuin kaikilla oppineilla, enemmän henkeä ja jumalallista voimaa kuin kaikilla pyhimyksillä. Ja tämä kaikki, oi sielu, on omasi: Jeesus on sinun. Oi Lunastajani, en saata käsittää sitä, en käsittää sinun ihmiseksi tulemisesi salaisuutta. Se on minulle liian korkeata ja ihmeellistä! Kuinka ihmeellinen onkaan maan päällä syntymisesi, jonka kautta me synnymme taivaaseen! Kuinka ihmeellinen sinun heikkoutesi, jolla sinä voitat synnin, kuoleman ja perkeleen! Kuinka ihmeellinen sinun alhaisuutesi, jonka kautta hankit meille Jumalan lasten ylhäisyyden, sinun häpeäsi, jonka kautta viet meidät kunniaan, köyhyytesi, jonka kautta lahjoitat meille iäiset ja taivaalliset aarteet! Oi Jeesus, sinä suloinen, ihmeellinen Vapahtaja! Anna minulle ja kaikille lunastetuillesi armoa, että sinun rakkautesi, sinun vanhurskautesi, sinun valtakuntasi, sinun viisautesi, sinun autuutesi päivä päivältä tulisivat meille yhä ihmeellisemmiksi ja ihanammiksi, jotta sydämemme rakkaudestasi liekkiin leimahtaisi ja suumme puhkeaisi sinun iloiseen ylistykseesi ja kiitokseesi! Amen.
Christian Scriver (1629–1693), ARMOA ARMOSTA, s. 376 - 378, Sley, 1966."
”Siinä ilmestyi meille Jumalan rakkaus, että Jumala lähetti ainokaisen Poikansa maailmaan, että me eläisimme hänen kauttansa.” (1. Joh. 4:9).
"Eihän sanoilla ”niin Jumala on maailmaa rakastanut” voida muuta tarkoittaa kuin syntien anteeksiantamuksen lahjoittamista maailmalle, joka on turmeltunut ja vajonnut synteihinsä, kauhistuksiinsa ja herjauksiinsa. Jos hän niin voi rakastaa maailmaa, joka on hänen vihollisensa ja häpäisijänsä, ja saattaa sille antaa niin paljon, kuinka hän sitten voisi olla vihoissaan sinulle, joka etsit ja pyydät armoa. Eikö hän tahtoisi antaa sinulle syntejäsi anteeksi.
Martti Luther, ARMOA ARMOSTA, s. 75, Sley, 1966.
”Kun minä näen veren, niin minä menen teidän ohitsenne.” (2. Moos. 12:13)
"Kristuksen veri pelastaa niin heikoimmankin kuin vahvimmankin. Kun murhanenkeli pääsiäisyönä tuli kostamaan Egyptille, se meni faaraon ja suurien ja voimallisten huoneisiin, ja heidän oli kaikkien sen edessä taivuttava, sillä sinä yönä kaikki Egyptin esikoiset kuolivat. Ainoa, joka kuoleman piti loitolla oli kuolema itse. Ja ainoa keino kestää kuoleman kohdatessa on kuoleminen. Olen tehnyt syntiä ja sen tähden minun on kuoltava, tai sitten minun on saatava joku toinen edestäni kuolemaan. Suuri kysymys on nyt, olemmeko verellä merkittyjä. Jos kuolema tänään saavuttaa jonkun meistä, olemmeko silloin varjeltuja Jeesuksen veren kautta? Siitä se riippuu. Juuri tämä kallis veri sovittaa. Eivät mitkään hyvät päätökset tai rukoukset, ei myöskään mikään yhteiskunnallinen asema, vaan ainoastaan se kelpaa tässä, mitä toinen on tehnyt. Jumala hakee veren merkkiä.
D. L. Moody (1837–1899), ARMOA ARMOSTA, s. 189, Sley, 1966.
Jos ”olette maistaneet, että Herra on hyvä”. (1 Piet. 2:3)
"Jos ”olette maistaneet, että Herra on hyvä”. (1 Piet. 2:3)
Sitä sanotaan maistamiseksi, kun sydämestäni uskon, että Kristus on lahjoittanut itsensä minulle ja tullut omakseni ja että minun syntini ja onnettomuuteni ovat hänen ja että nyt hänen elämänsä on minun. Kun tuollainen käy sydämeen, niin se maistuu. Sillä kuinka voi olla riemuitsematta ja iloitsematta siitä? Tulenhan sydämestäni iloiseksi jo, kun joku hyvä ystävä lahjoittaa minulle sata markkaa. Mutta kenen sydämeen se ei käy, hän ei siitä myöskään voi iloita. Mutta parhaalta se maistuu niistä, jotka kuolinhädässään makaavat, tai niistä, joita painaa paha omatunto. Silloin on, kuten sanotaan, nälkä hyvä kokki, joka saattaa ruoan maistumaan hyvältä. Sydän ja omatunto ei saata mitään sen suloisempaa kuulla; kun se tuntee kurjuutensa, niin se halajaa tätä ja haistaa paistin pitkän matkan päästä eikä voi tulla kylläiseksi. Näin Maria-ystävämme laulaa ylistyslaulussaan: nälkäiset hän on täyttänyt hyvyyksillä. (Ks. Luuk. 1:53)
Martti Luther (1483–1546), ARMOA ARMOSTA, s. 230–231, Sley, 1966.
”Ja te tiedätte hänen ilmestyneen ottamaan pois synnit; ja hänessä ei ole syntiä.” (1. Joh. 3:5)
"Koko maailma on Kristuksen ihanan voiton kautta aivan yhtä todellisesti ja oikein lunastettu kuin se Aadamissa on langennut ja kadotettu, se saa yhtä ansaitsematta Kristuksen kautta iankaikkisen elämän kuin se Aadamin kautta on perintönä saanut synnin ja kuoleman. Aadamilta saadun perinnön näemme ja tunnemme joka hetki itsessämme ja maailmassa; mutta perintöämme Kristuksessa emme näe emmekä tunne, sitä on vain evankeliumin kautta julistettava ja se on meidän USKOTTAVA. Mutta Herra Jumala näkee Kristuksen ja hänen ansionsa. Sen tähden yhtä varmaan kuin sinä näet maailman vajonneena synteihinsä, yhtä varmaan Jumala näkee kaikki ihmiset täydellisesti sovitettuina, vanhurskautettuina ja pyhitettyinä, vieläpä niin ihanina kuin silloin, kun hän alussa katsoi kaikkea, mitä hän oli tehnyt: katso, SE OLI KAIKKI SANGEN HYVÄÄ. (Ks. 1 Moos. 1:31, sulku allekirjoittaneen lisäys.) Ellei maailma olisi Jumalan silmissä entisessä tilassaan ei Kristus olisi sovintotehtäväänsä täydellisesti täyttänyt.
Carl Olof Rosenius (1816–1868), ARMOA ARMOSTA, s. 226, Sley, 1966."
”Mutta nyt, kun olette Kristuksessa Jeesuksessa, olette te, jotka ennen olitte kaukana, päässeet lähelle Kristuksen veressä.” (Ef. 2:13)
"Se seikka, että autuus on ostettu, vapaa lahja, on juuri yksi niistä kultaisista ketjuista, jotka pylväiden reunaliuskoja Jumalan temppelissä seppelöivät. Kristukselle se oli kallishintainen, mutta meille ilmainen. Kun Kristuksen oli se ostettava, niin kulta ja hopea eivät olleet minkään arvoisia: eivät riittäneet rukoukset eivätkä kyyneleet, ei mikään muu kuin hänen verensä. Meidän ostamisemme sen sijaan on vastaanottamista, me saamme autuuden (tarkoittaa tässä ennen kaikkea pelastusta) ilmaiseksi ilman rahaa ja ilman hintaa. (“Kuulkaa, kaikki janoavaiset, tulkaa veden ääreen. Tekin, joilla ei ole rahaa, tulkaa, ostakaa ja syökää; tulkaa, ostakaa ilman rahatta, ilman hinnatta”. Jes. 55:1. “Te saatte ilolla ammentaa vettä pelastuksen lähteistä.” Jes. 12:3. “Sinä päivänä on Daavidin suvulla ja Jerusalemin asukkailla oleva avoin lähde syntiä ja saastaisuutta vastaan.” Sak. 13:1. Sulut ovat allekirjoittaneen lisäys.)
Richard Baxter (1615–1691), ARMOA ARMOSTA, s. 156–157, Sley, 1966."
"Kun sydän on pimeä, tyhjä ja kylmä, niin tuntuu siltä kuin ei mitään aurinkoa olisi olemassakaan. Mutta Jeesus on kuitenkin yhäti se sama kaunis, ihana vanhurskauden aurinko (Ks. Malakia 4:2, sulku allekirjoittaneen lisäys.), autuus siipiensä alla tuolle kylmälle ja kuolleelle sieluraukallekin. Tämä on autuus, jonka tuntee vain Jumalan kansa: saada synkälläkin säällä ja pimeässä katsoa vanhurskauden aurinkoa. Sillä tämä on taito, joka on kaikkea maallista viisautta korkeampi. (“Jumalan rauha, joka on kaikkea ymmärrystä ylempi”, Fil. 4:7, sulku allekirjoittaneen lisäys.) Yksin usko sen voi käsittää, mutta liha ponnistelee vastaan. Mutta Herramme Jeesus on meille aurinko, joka ei koskaan laske. Hän valaisee meitä silloinkin, kun pelkkää pimeyttä tunnemme, sillä hänen uskollisuutensa on meidän uskottomuuttamme suurempi. (Ks. 2. Tim. 2:13, sulku allekirjoittaneen lisäys.) Hän olkoon iäisesti ylistetty! (“Ylistetty olkoon Herra”, 2. Sam. 22:4, 1. Aikak. 16:36, Ps. 18:4, 35:27, 28; 40:17, 70:5, 113:3, sulku allekirjoittaneen lisäys.) Hänessä on taivas lahjoittanut ihanimman aarteensa maan lapsille. Iloitkaa ja kiittäkää kaikesta sydämestämme Jumalaa! (“Ja älkää olko murheelliset, sillä ilo Herrassa on teidän väkevyytenne”, Neh. 8:10, “Kiitä Herraa, minun sieluni, ja kaikki, mitä minussa on, hänen pyhää nimeänsä.“ Ps. 103:1, sulku allekirjoittaneen lisäys.)
Elias Malakias Rosengren (1818–1897), ARMOA ARMOSTA, s. 233, Sley, 1966."
”Herra näki hyväksi runnella häntä, lyödä hänet sairaudella. Jos sinä panet hänen sielunsa vikauhriksi, saa hän nähdä jälkeläisiä ja elää kauan, ja Herran tahto toteutuu hänen kauttansa.” (Jes. 53:10)
"”Herra näki hyväksi runnella häntä, lyödä hänet sairaudella. Jos sinä panet hänen sielunsa vikauhriksi, saa hän nähdä jälkeläisiä ja elää kauan, ja Herran tahto toteutuu hänen kauttansa.” (Jes. 53:10)
Mikä kummallinen vaihdos: viaton saa tuomion ja rikollinen vapauden; siunattu kirotaan ja kirottu siunataan; elävä kuolee ja kuollut saa elämän; häpeä peittää kokonaan kunnian kantajan ja kunnia peittää kokonaan häpeän kantajan.
Jacques Lefevre (1455–1536), ARMOA ARMOSTA, s. 62, Sley, 1966. "
”Jeesus sanoo: ’Tulkaa, sillä kaikki on jo valmiina.’” (Luuk. 14:17)
"Syntiinlankeemus on korjattu, koko maailman synti ja minun syntini niin tyystin sovitettu, että Raamattu sanoo sen olevan “heitetty meren syvyyteen.” (Ks. Miika 7:19, tämä sulku on allekirjoittaneen lisäys.) Lain kirous on poistettu, kuolema on voitossa nielty, syyttäjä karkotettu, ihminen taas Jumalan kanssa sovitettu, paratiisi taas avattu, jotta me jälleen voimme luottavaisesti puhutella Jumalaa niin kuin lapset isäänsä ja viimein olla hänen kanssaan taivaassa iäisessä autuudessa.
Carl Olof Rosenius (1816–1868), ARMOA ARMOSTA, s. 52, koonnut Arvid Hyden, SLEY, 1966. Kieliasua on hiukan nykyaikaistettu.
”Minä olen kurja ja köyhä, mutta Herra pitää minusta huolen.” (Ps. 40:18)
"Suuri ilo on jossakin mielessä kuulua Jumalalle. Mutta olla erityisessä mielessä tuon suuren Isän omaisuutta, olla hänen erityisesti huolehtimiensa joukossa, kuulua tuohon tarvitsevien suureen joukkoon, joiden tähden hänen rakkaudesta rikas sydämensä sulaa mitä hellimmästä laupeudesta, joihin hänen silmänsä katsovat täynnä syvintä myötätuntoa, joiden ympärille hän erityisesti kietoo suojelevan käsivartensa ja joiden ylitse hän levittää verhoavat siipensä - tämä on todella ehtymätön lohdun ja ilon lähde. Juokaamme syvälti siitä.
Hester Douglas, ARMOA ARMOSTA, s. 254–255, Sley, 1966."
Sanoilla " USA"
Jaakobin lähtö (1. Moos. 31)
Paul Kretzmann, USA Pakosuunnitelma 31:1: ”Mutta hän sai kuulla, että Laabanin pojat puhuivat näin: ’Jaakob […]
maalis 2, 2017 Kommentit pois päältä artikkelissa Jaakobin lähtö (1. Moos. 31)
Paul Kretzmann, USA Bilhan ja Silpan lapset 30:1: ”Kun Raakel näki, ettei hän synnyttänyt Jaakobille, […]
maalis 18, 2016 Kommentit pois päältä artikkelissa Jaakobin lapset ja vaurastuminen (1. Moos. 30)
Paul Kretzmann, USA Jaakob saapuu Mesopotamiaan 29:1: ”Ja Jaakob lähti matkaan – kirjaimellisesti: hän nosti jalkansa, […]
joulu 25, 2015 Kommentit pois päältä artikkelissa Jaakobin avioliitto (1. Moos. 29)
Paul Kretzmann, USA Iisak valmistautuu siunaamaan Eesaun 27:1: ”Kun Iisak oli tullut vanhaksi ja hänen […]
heinä 11, 2015 Kommentit pois päältä artikkelissa Iisak siunaa poikansa (1.Moos.27)
Iisak filistealaisten maassa (1.Moos.26)
Paul Kretzmann, USA Herra siunaa Iisakia 26:1: ”Mutta maahan tuli nälänhätä, toinen kuin se nälänhätä, […]
heinä 10, 2015 Kommentit pois päältä artikkelissa Iisak filistealaisten maassa (1.Moos.26)
Paul Kretzmann, USA Elieser Betuelin kodissa 24:29–30: ”Rebekalla oli veli, jonka nimi oli Laaban; ja […]
loka 24, 2014 Kommentit pois päältä artikkelissa Elieserin matka Mesopotamiaan (1.Moos.24:29–67)
Paul Kretzmann, Yhdysvallat Valmistautuminen matkaa varten 24:1: ”Ja Aabraham oli vanha ja iälliseksi tullut, ja […]
kesä 27, 2014 Kommentit pois päältä artikkelissa Elieserin matka mesopotamiaan (1. moos. 24)
Saaran kuolema ja hautaus
1. Moos. 23 Paul Kretzmann, USA Saaran kuolema 23:1: ”Ja Saara eli sadan kahdenkymmenen seitsemän […]
maalis 21, 2014 Kommentit pois päältä artikkelissa Saaran kuolema ja hautaus
12»	KategoriatKategoriat
Kirkkopäivä
Maallinen valta
Tunnustuksellisuus
huhtikuu 2017 maaliskuu 2017 helmikuu 2017 lokakuu 2016 kesäkuu 2016 toukokuu 2016 maaliskuu 2016 helmikuu 2016 tammikuu 2016 joulukuu 2015 lokakuu 2015 syyskuu 2015 elokuu 2015 heinäkuu 2015 kesäkuu 2015 maaliskuu 2015 helmikuu 2015 tammikuu 2015 joulukuu 2014 lokakuu 2014 syyskuu 2014 elokuu 2014 heinäkuu 2014 kesäkuu 2014 toukokuu 2014 huhtikuu 2014 maaliskuu 2014 tammikuu 2014 joulukuu 2013 marraskuu 2013 lokakuu 2013 syyskuu 2013 elokuu 2013 heinäkuu 2013 kesäkuu 2013 toukokuu 2013 huhtikuu 2013 maaliskuu 2013 helmikuu 2013 tammikuu 2013 lokakuu 2012 syyskuu 2012 elokuu 2012 heinäkuu 2012 kesäkuu 2012 toukokuu 2012 huhtikuu 2012 maaliskuu 2012 AvainsanatAabraham
Concordia-piiri
Lassi Mattila
Matti Roininen
Tom G.A. Hardt
CONCORDIASukupuolineutraali avioliittolaki muuttaisi kouluopetustaKristityn vapausRaamatun oppi luomisesta on yhteensopimaton evoluution kanssa.Sisälle tunnustukseenVanhurskauttamisestaViimeisintä twitterissäMinun twiititKeräyslupa	LUVAN SAAJA: Concordia ry
LUVAN NUMERO: RA/2016/608
Sivustudio © copyright © Concordia ry site5