KORONAKEISSI - PIÑA Y COCO
Hei ja ihanaa, että luet tätä postausta. Mulla ei tänään(kään) ole mitään varsinaista agendaa, mistä kirjoittelen, mutta annan nyt vain ajatusten juosta. Just nyt, mä tarviin terapeuttista kirjoittamista. Ehdottomasti suosittelen samaa sullekin, jos tuntuu, että ajatukset pyörii vähän ympyrää. Kynä käteen (tai puhelimen muistio) ja ajatukset ylös. Kirjoittamisella voi olla samantyylinen rauhoittava vaikutus, kun esim. luonnossa kävelyllä.
Anyways! Mulla alkoi viime viikolla vertaistukiryhmä. Tuolla ryhmässä, multa kysyttiin, että mitä mun viikkoon on kuulunut. Jouduin oikein pysähtymään sen äärelle, sillä mun elämä on ollut niin hektistä. On ollut tapahtumia, ystäviä, juhlia ja ties mitä turhaa. Ja pidempään oon jo halunnut karsia turhat menot listalta pois, ja vain keskittyä vauva-arkeen. Mene ja tiedä, miksi oli niin vaikea pysähtyä. Kaikki elämässä tuntui olevan pakollista.
Toki toiset asiat ovat oikeasti olleet pakollisia, mutta monet tapaamiset ja kohtaamiset, olisi voinut jättää tekemättä. Nyt koronaviruksen laskeuduttua kunnolla Suomeen ja ihmisten hamstratessa vessapaperia, on se pistänyt väkisinkin pysähtymään. Ihan jokaisen meistä, vaikka kuka väittäisi toista. Toki on eri asia asua esim. taajama-alueella, kuin keskellä ei-mitään. Ruoat saa tilattua kotiovelle, joten eristäytyä voi jos näin halajaa.
Mulla oli eilen tosi epätodellinen olo koko koronakeissistä. Jos aikaisemmin vitsailin koronalla, on nyt huumori ollut herkässä. Oon aika all-in tyyppi, eli joko luen median kirjoituksia sataprossaa, tai en ota niihin mitään kantaa. Uutisten levitessä kahvipöytään ja ihmisten väistellessä toisiaan metrossa, rupesin miettimään. Ja hiljalleen ahdistumaan ja elämään sumussa. Kuin, tässä aivosumussa ja unettomissa öissä ei itsessään olisi tarpeeksi tekemistä.
Haluaisin käyttää tämän kirjoitustuokion siihen, että keskityn keissin positiivisiin aspekteihin. Miten me voimme yksilöinä hyödyntää tämän ajan, jota korona meille mahdollistaa? Jos luet tätä postausta kotona, se tarkoittaa, että sinulla on katto pääsi päällä. Sinulla on luultavasti peti, jossa yösi nukkua. Suihku, jossa puhdistaa pahat pöpöt pois päältäsi. Kenties ihminen, jonka kanssa käpertyä peiton alle. Vastasyntynyt, joka todistaa uuden elämän alun.
Onko kotonasi tilaa pelolle? Kuka määrittää pelon ja ohjaa sen toimintaa aivoissasi? Oletko sinä tunteen yläpuolella, ymmärtäen vaarat, mutta hyväksyen lämmön? Vaikka koko maailma pysähtyisi, sinä voisit silti kuolla huomenna kolarissa. Ja haluaisitko käyttää ne viimeiset päiväsi murheen murtamana, lukittautuneena oman mielesi solmuihin? Vai kenties nauttia olostasi kotona, juuri siellä, missä sinä et ole pysähtynyt ennen koronaa?
Syvä ahdistus ja levottomuus on normaalia. Minäkin uin siellä eilen. Mutta se ei johda pitkällä aikavälillä mihinkään. Ahdistus ruokkii itseään, kunnes ahdistunut ihminen on kykenemätön tekemään valintoja. Tämä koronakeissi on tärkeä muistutus siitä, että meillä on yksi elämä, joka ei tottele lakia. Meillä on tämä hetki, päivä, aika ja mahdollisuus. Kaikki muu on harhaa. Korona muistutti meitä, ollaan siis kiitollisia siitä.
Ota mahdollinen karanteeni tai kotoilu avosylin vastaan. Nappaa kainaloon se vastasyntynyt vauva. Soita ystävälle facetime puhelu ja tilaa mummolle yllärinä kauppakassit ovelle. Kerro, että rakastat. Näytä, mitä ajattelet. Me emme pääse koronaa karkuun, mutta me pystymme päättämään, miten annamme sen vaikuttaa omaan mielialaamme. Ihanaa viikonloppua!
ajatuksia elämästä, ajatuksia koronasta, ajatuksia äitiydestä, case koronavirus, coronavirus suomessa, koronakeissi, koronan positiiviset puolet, koronavirus