Kommunismi meni, mutta hyvät veljet jäivät: näin lobbaus on Suomessa vaikuttanut poliittisiin päätöksiin | Talouselämä
Kommunismi meni, mutta hyvät veljet jäivät: näin lobbaus on Suomessa vaikuttanut poliittisiin päätöksiin
17.4.2018 11:00
Suomen hyvä veli -sisäpiiriä lujitti etenkin yhteinen EU-projekti.
Kolme peruskiveä ylläpitää Suomen korporatiivista rakennetta. Ensimmäinen on työnantajien suorittama ammattiliittojen jäsenmaksuperintä, maksujen tilitys ja maksujen verovapaus.
Toinen mahtava pilari on ansioeläkejärjestelmä. Sen rahastot ovat noin 200 miljardia euroa, mikä on 90 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Kolmas kulmakivi on työsopimuslain määrittelemä työehtojen yleissitovuus.
Kaikki kolme kulmakiveä ovat 1960-luvun perua. Yhdessä ne ovat olleet keskeisiä tulopolitiikan ainesosia. Näin väittää Anders Blom äsken Turun yliopistossa hyväksytyssä poliittisen historian väitöskirjassaan.
Puhdas korporatismi on poliittinen järjestelmä, jossa lainsäädäntövaltaa käyttävät kansanedustajien asemesta työnantajien ja työntekijöiden muodostamat ammattikunnat. Suomessa korporatismi on sitä, että korporaatiot vaikuttavat merkittävästi suureen osaan lainsäädännöstä.
Blom piirtää laajan kuvan koko politiikan ja korporatismin maisemasta Suomessa 50 viime vuoden ajalta, jolloin Suomeen muodostui eri etutahoista ja valtion edustajista koostuva korporatistinen sisäpiiri.
Siinä olivat niin työnantajat kuin työntekijät, MTK:kin. Sisäpiiristä loitolla pidettyjä Moskova-mielisiä kommunisteja lukuun ottamatta kaikki olivat suurin piirtein samaa heimoa.
Työnantajien suorittaman ay-jäsenmaksuperinnän motiivina olikin kommunismin torjunta. Ay-demarit hoitivat hutiloiden tai jättivät usein hoitamatta jäsenmaksuperinnän toisin kuin kommunistit. Työantajien hoitamana jäsenmaksuperintä satoi demarien laariin.
Vaikka kommunismin uhka haihtui, korporatiiviset rakenteet jäivät Suomeen.
Blom tutki väitöskirjassaan liike-elämän poliittista vaikuttamista kolmikantaisessa Suomessa 1968–2011.
Liike-elämä on Blomin mielestä vaikuttanut lobbauksen kautta poliittisiin päätöksiin enemmän kuin poliittisen historian tutkijat ovat tähän asti oivaltaneet. Korporatismi on myös pääosin työnantajien ideoista ja edunvalvonnasta alkanut ilmiö.
Anders Blomin väitöskirja piirtää laajan kuvan koko politiikan ja korporatismin maisemasta Suomessa 50 viime vuoden ajalta. LAURI OLANDER
Kuka: Anders Blom, 62
Työ: Lobbaustoimisto Eurofacts Oy:n hallituksen puheenjohtaja
Yrittäjä: Perusti Eurofactsin vuonna 1992, nykyisin yhtiötä johtaa Blomin poika Urho Blom. Yhtiössä on myös seitsemän muuta osakasta.
Ura: Perheyritysten liiton toimitusjohtajana 2003–2010 Blom lobbasi merkittäviä etuja perheyrittäjille. Sitä ennen mainostoimisto Adaxissa ja toimittajana Uudessa Suomessa ja Turun Sanomissa.
Politiikka: Nuorena kokoomuksen Nuorten liiton pj. Pyrkimykset edetä valtakunnan politiikkaan eivät menestyneet.
Jäsenyys Euroopan unionissa ja rahaliitossa oli yhteiskunnallisen vaikuttamisen suurponnistus. Suomi vaihtoi leiriä, teki valinnan Saksan ja Venäjän välillä. Näin Paavo Lipponen (sd) väitöskirjan mukaan perusteli rahaliiton välttämättömyyttä SAK:n puheenjohtajalle Lauri Ihalaiselle.
Etelärannalle oli tärkeätä saada Hakaniemi mukaan ja toimia konsensuksessa ay-liikkeen kanssa. Korporatiivinen sisäpiiri lujittui tässä projektissa. EU-jäsenyyteen liittyi lupaus tulopoliittisten sopimusten jatkamisesta.
Korporatiivinen systeemi vahvistui EU-jäsenyyden alettua muutenkin.
EU:n henkivakuutusdirektiivi pakotti muuttamaan työeläkeyhtiöiden asemaa. Ne oli irrotettava vakuutusleireistä omistuksellisesti. Ne muuttuivat keskinäisiksi vakuutuksenottajien omistamiksi yhtiöiksi, joiden hallituksissa korporaatiot istuivat lähes tasavertaisina.
Oli lobattava EU niin, että yksityinen työeläkejärjestelmä hyväksyttiin osaksi julkista sosiaaliturvaa, vaikka toimeenpanosta vastasivat yksityiset yhtiöt. Kun niiden rahastot laskettiin julkisen talouden osaksi, Suomi samalla ylitti rahaliittoriman, joka muuten olisi jäänyt ylittämättä.
Kun korporatiivinen eläkejärjestelmä oli pelastunut EU:n kynsistä, se teki hallitukselle vastapalveluksen. SAK:n Lauri Ihalainen oli huolissaan valuuttakurssin joustamattomuudesta taloudellisen kriisin iskiessä Suomeen. Osapuolet sopivatkin emu-puskureista, jotka helpottaisivat yritysten kustannuspaineita pahan päivän sattuessa.
Väitöskirjassa liike-elämän vaikutus välittyy erilaisten edunvalvontaelimien kautta. Yksittäisistä yrityksistä painokkaasti on esillä vain Nokia.
Kirjassa Jorma Ollila sanoo, ettei Etelärannassa 1990-luvun alussa ”ollut käsitystäkään, mitä marginaaliverotus vaikutti henkilötasolla”. Siksi Ollila painui pääministeri Paavo Lipposen puheille ja saikin osakseen ymmärrystä niin, että henkilöveron progressio lieveni.
Blomin yksi viesti on, että Suomea hallitsee kaverikapitalismi. ”Korporatismi on hyvä veli-verkoston virallinen rakenne. Kaverit eivät ole sydänystäviä, mutta heitä sitovat kavereiksi yhteiset intressit”, Blom sanoo.
Sisäpiirillä on tietoa, jota ei ulkopuolisilla ole. Siksi sillä on myös valta. Blom myöntää, että sisäpiirillä se valta on aina ollut, olipa yhteiskuntamuoto mikä tahansa.
Korporatismi-sanalla ei ole erityisen hyvä kaiku. ”Mutta sillä on aika vahva legitimiteetti ja valtio hyväksyy järjestelmästä aiheutuvat kustannukset”, Blom sanoo. Hän arvioi, että lobbauskustannukset ovat Suomessa 120 euroa henkeä kohti.
”Se on ammattiliittojen jäsenmaksut vähennettynä työttömyyskassamaksuilla plus työnantajajärjestöille maksetut maksut. Eivätkä tässä ole mukana firmojen käyttämä raha. Jos oletamme, että ne käyttävät yhtä paljon, tulee summaksi 240 euroa henkeä kohti”, Blom laskee.
Eräänlainen sisäpiirin ydin on talousneuvosto. Siinä istuvat pääministerin johdolla kahdeksan muuta ministeriä, työmarkkinoiden keskusjärjestöjen puheenjohtajat, MTK:n puheenjohtaja, Suomen Yrittäjien ja Keskuskauppakamarin toimitusjohtajat ja Suomen Pankin pääjohtaja.
”Niin kauan kuin eduskunta jättää määrittelemättä lobbauksen ja lobbarit, se sallii korporaatioiden säilyttää etuoikeutensa."
Väitöskirjaansa varten Blom haastatteli 78 keskeistä vaikuttajaa, joukossa kaksi entistä presidenttiä ja kolme entistä pääministeriä sekä runsaasti järjestöjen, yritysten, valtionhallinnon ja median väkeä.
Tästä joukosta 31 on ollut lobbarin roolissa. Haastatelluista 38 oli ollut lobbauksen kohteena. Näistä 19 oli kulkenut pyöröovesta, joko siirtynyt eri suuntiin politiikan sisäpiirin, korporaatioiden ja hallinnon välillä.
Huikeimmat esimerkit pyöröovista ovat EU-jäsenyysneuvottelujen ajalta, kun MTK:n puheenjohtaja Heikki Haavistosta tuli ulkoministeri. Toinen MTK-lainen Esa Härmälä oli maataloussektorin vastuuvirkamies jäsenyysneuvotteluissa. Härmälästä tuli sitten MTK:n puheenjohtaja. Järjestö vastusti EU-jäsenyyttä viimeiseen saakka.
Myös Suomen jäsenyysneuvotteluja virkamiehenä johtanut Veli Sundbäck meni pyöröovesta. Hänestä tuli vuonna 1996 Nokian johtokuntatason lobbari.
Väitöskirjansa lopuksi väittelijä itsekin lobbaa. Järjestöjen taloudesta saa tietoa vain epäyhtenäisesti. Niitä pitäisi Blomin mielestä läpivalaista paremmin.
”Niin kauan kuin eduskunta jättää määrittelemättä lobbauksen ja lobbarit, se sallii korporaatioiden säilyttää etuoikeutensa, sisäpiiritiedot valmistelussa ja politiikan pyöröovien vapaan liikenteen”, Blom kirjoittaa.
Pyöröovikeskustelu sai sytykettä parina viime vuonna, kun joukko kokoomuksen poliitikkoja siirtyi terveysfirmoihin. Mutta kyllä pyöröovista ovat kulkeneet joka puolueen tyypit vuosikymmenten ajan.
Monissa maissa lobbauksesta on sääntöjä. On esimerkiksi määrätty karenssiaikoja ennen kuin poliitikko voi siirtyä ajamaan jonkin yksityisen yrityksen etua. Karenssiajat vaihtelevat puolesta vuodesta pariin vuoteen. EU:n komissiolla on nykyisin omat säännöt. Blom kannattaa karenssiaikojen säätämistä Suomeenkin.
| päivitetty 23.1.2019 12:23
| päivitetty 23.1.2019 12:59
23.1.2019 11:26