Huumeet erottivat rocksisarukset vuosiksi | Me Naiset
klo 9:23 | 12.10.2011
Mariam ”Manna” Jäntti, 34, muusikko:"Minulla ja veljelläni on eri isät, emmekä olleet koskaan asuneet yhteisessä kodissa. Minusta ja Harrista tuli kuitenkin läheiset. Vietin taaperoikäni vanhempieni kanssa Ranskassa sekä isäni kotimaassa Algeriassa, mutta kun vanhemmat erosivat ja muutin äidin kanssa Suomeen, veljestä tuli nopeasti tärkeä osa pikkuperhettämme.Harri soitti bändeissä, mutta se ei tuntunut mitenkään ihmeelliseltä. Kun Harri lähti maailmalle, ikävöin häntä aikani, mutta sitten hänen poissaoloonsa vain sopeutui. Soittelimme puolin ja toisin ja Hollywoodista tuli kirjeitä ja valokuviakin.Bändin pojat kuitenkin juhlivat tulevaisuudensuunnitelmansa pilalle. Lopulta Smack-yhtye hajosi, ja Harri jäi asumaan Los Angelesiin. Sitten yhteydenpito hiipui kokonaan, enkä vuosiin kuullut veljestäni mitään.
Hollywoodissa Harri oli alkanut elää rockelämän nurjaa puolta. Minä aavistelin sitä jo paljon ennen äitiäni. Se että veljelleni kävi niin kuin kävi, ei kuitenkaan estänyt minua ryhtymästä musiikkiuralle.Yhteys perheeseeni syntyi uudelleen, kun aloin odottaa tytärtäni vuonna 2002. Tunsin vahvan tarpeen koota läheiseni maailmalta ja ryhdyin rakentamaan yhteyksiä isääni ja veljeeni.Tapasin Harrin Hollywoodissa, kun lapseni oli kaksivuotias. Ensikohtaaminen oli tahmea, mutta seuraava päivä sujui jo paremmin. Varmasti Harrillekin oli iso juttu, kun ilmaannuimme hänen kotikaupunkiinsa – minusta oli tullut tahollani aikuinen ja äiti.Nykyään suhteemme on taas lämmin ja olemme pystyneet rakentamaan vanhan läheisyyden tunnun – sain veljeni takaisin huumevuosien jälkeen. Harrin paluu on merkinnyt suurta muutosta meille kaikille. Minusta on ihanaa myös nähdä, että kaiken kokemansa jälkeenkin veljeni on edelleen se sama ihmisiä rakastava mies."Harri ”Rane” Jäntti, 46, muusikko:"Alkuaikoina Hollywoodissa pidin säännöllisesti yhteyttä kotiin. Jossain vaiheessa Smack hajosi, mutta minulla oli vaikka mitä meneillään. Tuntui, että Hollywoodissa juhlat jatkuivat ikuisesti. Olin kuin lapsi jättiläiskarkkikaupassa.Kun päihteet tulivat kuvioihin, elämä muuttui todella heviksi. Huumeita käyttävän ihmisen arki on sellaista, että sieltä mennään, missä aita on matalin. Olin liian huonossa kunnossa pitääkseni yhteyttä kotiin.Sitten pääsin ammattimuusikoille tarkoitettuun Map-hoito-ohjelmaan.On ollut hienoa tutustua Mannaan näin aikuisena. Hän avasi yhteydet uudelleen muutama vuosi sitten lähettämällä e-mailia, sitten tapasimme Losissa ja pian jo soittelimme melkein päivittäin. Hänen kanssaan on helppo jutella rehellisesti.Pari vuotta sitten tulin keikalle Suomeen silloisen bändini The Hangmenin kanssa. Meidät oli buukattu Turkuun, ja sattumalta Manna esiintyi saman klubin alakerrassa samana iltana. Kun näin hänet lavalla, oli mieletön fiilis tajuta, että toi on mun sisko. Siellä sitä itkettiin, minä ja bändikaverini. Soitin yhden biisin Mannan kanssa, mutta se oli sellaista tunnekuohua, että tuskin näin koko skebaa.Yllätyin, miten rajusti liikutuin siitä kaikesta. Aloin hiljalleen tajuta, miten kovasti olin kaivannut kotiin ja miten yksinäinen olin. Keikan jälkeen palasin Losiin mutta vain pariksi kuukaudeksi. En kadu, että aikoinani lähdin, mutta tuntuu hyvältä, kun pitkä rundi on tuonut minut himaan."