Itämeren aarteet: Juhannuspurjehduksella Saaristomerellä
27.12.2013 by Petteri Parhi Leave a Comment
Miten onnistuisi omien purjehdustaitojen testaus muualla kuin kotivesillä? Tätä pohti kahdeksan hengen joukko kavereita ja Ompulla toisiinsa tutustuneita purjehtijoita ja päätti laittaa asian vireille helmikuun Venemessuilla.
Venemessuilla purjehduskohteeksi päätettiin Saaristomeri, jossa suurin osa joukosta ei vielä ollut käynyt. Messuilta löytyikin kaksi vuokraajaa ja kotiinviemisiksi teimme vuokrasopimuksen Bavaria 34 ja Bavaria 36 –veneistä juhannusviikolle.
Vuokraveneistä
Koska seurueen koko oli kahdeksan henkeä, olimme miettineet myös yhden vähän isomman veneen vuokraamista, mutta aika pian päädyimme kahteen keskikokoiseen veneeseen. Kokonaishinnassa ei olisi ollut suurta eroa, mutta kahden veneen etuna oli se, että tekemistä riitti useammalle – purjehtiminen uusilla vesillä oli kuitenkin yksi reissun tavoitteista ja näin saatiin lisää kokemusta useammalle ihmiselle kerralla. Lisäksi selvästi isomman veneen käsittely satamissa mietitytti jonkin verran, kun taas vähän alle 40-jalkaisten veneiden käsittelystä jokaisella oli jonkin verran kokemusta.
Kutakin venettä kohti piti nimetä yksi vastuukippari, joka kuittasi veneen tulopäivänä ja vastasi veneen luovuttamisesta paluupäivänä, mutta muina päivinä miehistöä sai vaihdella vapaasti. Kun kysyimme, mitä kelpoisuusvaatimuksia kippareille on, oli vastaus suunnilleen: ”emme edellytä mitään kelpoisuustodistusta, mutta venettä luovuttaessa katsomme, että kippariksi aikova osaa asiansa”.
Ilmeisesti kumpikin vastuukippari antoi venettä kuitattaessa riittävän luotettavan vaikutelman, koska mitään sen kummempaa tenttiä tai käsittelykoetta ei ollut. Vuokrafirman työntekijä kävi varttitunnissa läpi kaiken mahdollisen autopilotista öljymäärän tarkastukseen ja muutaman lisäkysymyksen jälkeen olimme valmiit lähtemään liikkeelle.
Molemmat veneet olivat suunnilleen saman ikäisiä – tämän vuosituhannen alkupuolelta ja varsin siistissä kunnossa. Toki käytön jälkiä näkyi siellä täällä. Vasta muutaman vuoden purjehtineenkin näkökulmasta veneet olivat helppoja käsitellä, eikä niissä huomannut mitään isoja yllättäviä ominaisuuksia… kunnes toinen vene broachasi ihan yllättäen. Tosin mitään äkillistä ei tapahtunut, peräsimestä vain loppui pito, vene kääntyi tuuleen juurikaan kallistumatta ja miehistö ihmetteli, että miten tässä näin kävi. Saatiinpahan hyvä opetus siitä, että vieraan veneen ohjaustuntuma ja tuulensieto voi poiketa paljonkin siitä, mihin on tottunut.
Koska hyvä ruoka on paremman mielen tae, päätettiin jo heti alusta alkaen panostaa makuelämyksiin oikein todenteolla. Näin isolla porukalla yksi haluaa sitä ja toinen tätä, eikä kokki voi välttyä harmailta hiuksilta. Ennen reissuun lähtöä sovittiin, että jokainen saa vuorollaan olla masterchef ja suunnitella yhden päivällisen vuorollaan. Ruokatarvikkeet hankittiin keskitetysti voimakasta basilikaa ja korianteria unohtamatta.
Juomapuoleen saatiin eksotiikkaa, kun mukaan punkrattiin nauttimatta jääneitä tuliaisia aikaisemmilta reissuilta. Lounaat toteutettiin venekunnittain, mutta päivälliset syötiin ja valmistettiin yhdessä vastuukokin ohjeistuksella. Tarjolla oli hampurilaisia, Jamie Oliverin tortilloja, avocadopastaa, japanilainen päivällinen sekä tietysti saaristomeren savukalaa. Viimeisen aamun brunssi ála Tiina ja kaikki mitä kaapista löytyi ei jättänyt varmasti ketään nälkäiseksi.
Viikko veneessä kevyellä kelillä tekee säännölliseen hikiliikuntaan tottuneelle tiukkaa. Veneilyelämä rutiineineen täyttää päivät ja liikkumattomuus tuleekin mieleen merellä juuri silloin, kun siihen ei enää ole mitään mahdollisuutta. Hikiliikuntaa on vähän hankala järjestää purjeveneessä. Valmistauduimme liikuntaan maissa pakkaamalla mukaan juoksukamat.
Juoksuun olikin jo kohtuullinen mahdollisuus heti toisena purjehduspäivänä, eli kolmantena reissupäivänä kotoa käsin. Niin viritimme lenkkikengät jalkaan ja juoksimme Utössä kilometrin kylätietä muutaman kierroksen iltapäiväpuhteiksi. Ihan jännittävä tutustuminen saareen sekin – Utöhandeln ja saaren hieno kirkko spotattiin ensi metreillä. Toinen lenkkireissu tehtiin muutamaa päivää myöhemmin Korppooströmissä. Oulun pyöräteihin ja Iinatin latupohjaan tottuneelle Korppooströmin mäkinen peltomaisema ja lehtipuulehdot olivat elämys nekin.
Juhannusaatoksi suuntasimme Bränsskäriin Vene-lehdestä bongatun jutun perusteella. Sää aattona oli lämmin ja lähes helteinen. Saavuimme Brännskäriin iltapäivällä ja tilaa laiturissa oli hyvin molemmille veneille. Juhlaliputetut veneet ottivat meidät vastaan yhdessä paikan isännän Lennartin kanssa ja yhteysaluksella saareen virtasi illan kuluessa hyväntuulista nuorisoa juhannustamineidensa kanssa. Lennart oli kevään aikana kunnostanut ja kohentanut saaren fasiliteetteja kuntoon rakentamalla muun muassa uuden tanssilavan korkealle saaren kalliokkoon.
Saari ja tunnelma juhannusyönä oli perinteinen ja jokseenkin saaristolaismielikuvien mukainen juhannussalkoineen. Illan ohjelmassa oli grillailua ja chillailua, saunottiin ja tanssittiin. Illan jo pimettyä kiiltomadot valaisivat kalliolle rakennettua tanssilavaa, josta avautui upea näköala saaristoon. Musiikki raikui ja jalalla pistettiin koreasti myöhään yöhön. Bränsskär on ehdottomasti pistäytymisen arvoinen paikka mikäli Turun saaristossa veneilee.
Mutkaton reissu
Päivälegimme vaihtelivat kymmenestä kolmeenkymmeneen merimailiin kokonaismatkaksi tuli noin 100 merimailia. Tuulet vaihtelivat, väylät oli kohtuullisen hyvin merkittyjä ja muut veneilijät asiallisia. Ruuhkaa tai mekkalaa ei ollut missään. Veneen vuokraajamme totesikin ajankohdan olevan hyvä, kertoen varsinaisen sesongin alkavan juhannukselta.
Jätimme veneemme Kasnäsiin tyytyväisinä. Reissumme sujui mutkattomasti kaikilta osin. Uusia reissuja ei ole lyöty lukkoon, mutta Kroatia, Välimeri yleensäkin tai Kanariansaaret on mainittu mahdollisina ulkomaan purjehduskohteina.
Reittimme:
17.6. Kasnäs-Vänö 10 nm
18.6. Vänö-Utö 30 nm
19.6. Utö-Aspö 15 nm
20.6. Aspö-Korppooström 15 nm
21.6. Korppooström-Brännskär 10 nm
22.6. Brännskär-Högsåra 15 nm
23.6. Högsåra-Kasnäs 5 nm
Yhteensä n. 100 nm
Emilia Palomäki, Marko Winblad ja Sanna Viinonen. Kuvat Sanna Meriläinen.
Julkaistu Ryöpyssä 4/2013
Filed Under: Jäsenlehti Ryöppy