Wannabe Juoksija: joulukuuta 2012
Lähettänyt Taru / Wannabe Juoksija klo 18.08 3 kommenttia:
Tänään on tullut pohdiskeltua yhtälöä hyväntekeväisyys ja urheilu. Markkinoinnin kannalta tämä teksti olisi lieneen kannattanut kirjoittaa jo aiemmin, onhan etenkin jääkiekkoilijoiden suosima Movember vaihtunut joulukuuksi jo aikapäiviä sitten. Osa ihmisistä lienee sitä mieltä, että hyväntekeväisyyttä tulisi harjoittaa kaikessa hiljaisuudessa. Toiset taas jakavat esimerkiksi Facebookissa auliistikin hyväntekeväisyyskohteitaan. Sekä urheiluun, että hyväntekeväisyyteen, liittyy usein vahva yhteisöllisyys ja mielestäni se onkin oiva kanava kampanjoida erilaisten asioiden puolesta. Myös sosiaalinen media on avannut uusia kanavia tuoda julki tämänkaltaista toimintaa.
Mika kirjoitti tämänpäiväisessä postauksessaan kestävyysurheilusta uinnin parissa ja tässä sivuttiin toimittaja Kimmo Ohtosen uintitempausta Saimaannorpan hyväksi. Kaikinpuolin huikea tempaus (dokumentti nähtävissä vielä 26:n pvän ajan täällä). Kerrottakoon myös suomalais-skotlantilaisesta Julia Immosesta, joka perusti ihmiskaupan uhrien auttamiseksi järjestön (Sports Against Trafficking) ja tämän järjestön ensimmäinen hyväntekeväisyystempaus oli Atlantin ylitse soutaminen.
Edellämainittuja tempauksia lienee lukuisia, jotka saavat enemmän tai vähemmän mediahuomiota. Myös aivan tavallisten Matti Meikäläisten kannustaminen liikkumaan hyväntekeväisyyden nimissä lienee kampanjointia, jossa ei ole häviäjiä. Muistan erään tapahtuman ostoskeskuksessa, jossa sanomalehti Keskisuomalainen lahjoitti jokaisesta kuntopyörällä poljetusta minuutista muistaakseni euron (?) paikallisten vanhusten virkistystoimintaan. Tätä pyörää sai sitten käydä polkemassa kuka vain ja mahdollisia tyhjiä minuutteja varten paikalla oli myös polkija. Näitä "tyhjiä minuutteja" ei kyllä ainakaan minun nähteni ollut.
Usein (tai no, oikeastaan kuitenkin liian harvoin) törmää myös tapahtumiin, jossa itse urheilijat/joukkueet asettuvat tukemaan jonkinlaista hyväntekeväisyyskohdetta. Mielestäni se on hienoa, urheilijat kun usein (ja toivottavasti) toimivat monille esimerkkinä tervehenkisestä elämästä. Urheilussa ei ole kyse ainoastaan voittamisesta vaan myös urheiluhengestä. Hyväntekeväisyys sopii mielestäni urheiluhenkeen.
Ei ole oikeaa tai väärää tapaa harjoittaa hyväntekeväisyyttä ja mielestäni kaikenlaiset teot ovat tervetulleita. On hienoa, että tässä yhteiskunnassa on ihmisiä, jotka kaikessa hiljaisuudessa lahjoittavat varoja hyväntekeväisyyteen. On myös hienoa, että tässä yhteiskunnassa on ihmisiä, jotka tekevät sitä enemmän tai vähemmän äänekkäästi. Hyväntekeväisyyttä ei ole ainoastaan lahjoitukset, vaan myös se, kuinka epäkohtia ja apua tarvitsevia saadaan aina suuremman yleisön tietoisuuteen.
Päivän menotärppinä Jyväskylässä olisikin tarjolla seuraavaa...
Futsal Liigaa johtava Kampuksen Dynamo ottaa mittaa Veikkausliigaa pelaavasta JJK:sta futsalin merkeissä. Lipun hinta illan mittelöön on vapaavalintainen, kuitenkin vähintään 5€, ja lipputuotot lahjoitetaan kokonaisuudessaan Syöpäsäätiön Roosa nauha -kampanjalle.
Ja vaikka kyseessä olikin yhtälö urheilu ja hyväntekeväisyys, niin ei toki unohdeta musiikkia kampanjointikeinona...
Lähettänyt Taru / Wannabe Juoksija klo 2.53 1 kommentti:
Tunnisteet: Asiaa, Elämä, Jyväskylä, Musiikki
Lähettänyt Taru / Wannabe Juoksija klo 16.49 3 kommenttia:
Lähettänyt Taru / Wannabe Juoksija klo 9.33 2 kommenttia:
Lähettänyt Taru / Wannabe Juoksija klo 14.32 3 kommenttia:
Lähettänyt Taru / Wannabe Juoksija klo 4.42 Ei kommentteja:
Lähettänyt Taru / Wannabe Juoksija klo 1.46 Ei kommentteja: