Syntynyt 9. helmikuuta 1931
Kuollut 12. helmikuuta 1989
Gmunden, Itävaltab
Kansalaisuus hollantilais-itävaltalainen
Aikakausi saksa
Esikoisteos Auf der Erde und in der Hölle. 1957 (runoja)
Frost. 1963 (proosaa)
Nicolaas Thomas Bernhard (9. helmikuuta 1931 Heerlen, Alankomaat – 12. helmikuuta 1989 Gmunden, Itävalta) oli itävaltalainen proosakirjailija, näytelmäkirjailija ja runoilija. Häntä pidetään yhtenä kirjallisuuden tärkeimmistä eurooppalaisista modernisteista. Erityisesti Ranskassa ja Yhdysvalloissa hänen tuotantoaan pidetään "yhtenä kirjallisuuden suurimmista saavutuksista toisen maailmansodan jälkeen", mutta toisaalta hän on varsinkin kotimaassaan kiistelty kirjailija.[1].
3.1 Proosa
Thomas Bernhard syntyi aviottoman suhteen seurauksena Hollannissa vuonna 1931. Bernhardin isä, itävaltalainen puuseppä Alois Zuckerstätter, ei osallistunut lapsensa kasvattamiseen,[2], niinpä Thomas Bernhardin kasvattivat hänen äitinsä Herta Bernhard ja tämän avioiduttua tämän puoliso Emil Fabjan. Alois Zuckerstätter teki sittemmin 1940 Berliinissä itsemurhan, joskin Bernhard itse väittää hänen kuolleen 1943. Herta Bernhard kuoli 1950 syöpään.[3].
Bernhard vietti lapsuutensa isovanhempiensa luona Wienissä ja Seekirchenissä. Isoisä, kirjailija Johannes Freumbichler, antoi pojalle kasvatuksen, joka muokkasi tästä sen kirjailijan, joka tuotannosta tulee vastaan:[2] Freumbichler oli Bernhardin tavoin sivistynyt mutta äärimmäisen kriittinen kotimaataan ja sen instituutioita, erityisesti koulua ja kirkkoa kohtaan. Bernhard meni 1941 Salzburgiin kansallissosialistiseen kouluun, jossa opiskellessaan hän joutui kokemaan toisen maailmansodan kauhut. Omaelämäkerroissaan Bernhard kertoi pelon olleen fasistisen kasvatuksen paineessa ainoa koulumenestyksen, varsinkin liikunnan, motiivi. Hänen mukaansa toisen maailmansodan ja natsivallan päätyttyä ja koulun muututtua katoliseksi ainoa muutos koulussa oli Adolf Hitlerin kuvan vaihtuminen Jeesuksen kuvaan.
Bernhard keskeytti koulun 1947. Hän työskenteli sittemmin oppisopimuksella ruokakaupassa, mutta sai kosteassa kellarissa vakavan keuhkosairauden. Hän vietti seuraavat kaksi vuotta toipilaana, osan ajasta jopa kuolemansairaiden osastolla. Sairausaika oli Bernhardin kirjailijanuralla tärkeä vaihe, sillä silloin hän alkoi kirjoittaa,[4] ja kuolemasta tuli hänelle tärkeä teema.[5] Työskennellessään ruokakaupassa Bernhard oli paljon tekemisissä tavallisten mutta äärimmäisen köyhien ihmisten kanssa, joilta hän omaksui myöhemmin kirjoissaan käyttämän puhetyylin, jossa mitään ei jätetä sanomatta vaan ajatus saa virrata vapaasti.
Toivuttuaan Bernhard aloitti musiikin ja teatteritaiteiden opiskelun Salzburgin Mozarteumissa, josta hän valmistui 1957. Opiskellessaan hän työskenteli toimittajana ja kirjoitti lyhyttarinoita.[6] Valmistuttuaan Bernhard kirjoitti runokirjoja, ja vihdoin vuonna 1963 julkaistiin hänen esikoisromaaninsa Frost, joka kiinnitti heti Itävallan kirjallisuuspiirien huomion.[5]
Bernhard oli suosionsa huipulla seuraavalla teoksellaan Amras (1964), jossa kerronta kulkee päiväkirjamerkintöjen, fragmenttien varassa. Hän sai teoksesta Julius Campe -palkinnon.[7]. Vuonna 1967 hän sai toisesta romaanistaan Verstörung (1967) Wildgans-palkinnon.
Kolme vuotta myöhemmin hän sai romaanilla Das Kalkwerk (1970) Georg Büchner -palkinnon. Das Kalkwerkillä Bernhard alkoi vahvistaa asemaansa erinomaisena prosaistina. 1970 hän aloitti näytelmien kirjoittamisen, ja Ein Fest für Boris sai ensi-iltansa.Verströrung sai osakseen tähän aikaan kielteistä huomiota. Saksankielisen Euroopan vaikutusvaltainen kirjallisuuskriitikko Marcel Reich- Ranicki katsoi Bernhardin menneen teoksessaan liian pitkälle. Teos oli häneen mukaansa liian täynnä kammottavia ja perverssejä elementtejä ja se soti romaanin ekonomiaa vastaan. Lisäksi Bernhard julistaa maalaisten olevan suurempia raakalaisia ja rikollisia kuin kaupunkilaiset. Reich-Rainicki piti teosta negatiivisena ja epäonnistuneena kotiseuturomaanina.[8]
Bernhard osti 1960-luvun puolivälissä suuren talon Itävallan Obernathalista, jossa hän vietti loppuelämänsä lukuun ottamatta säännöllisiä matkoja ulkomaille kirjoittamaan. Hän ei avioitunut mutta asui lähes 37 vuotta itseään vanhemman Hedwig Stavianicekin kanssa. Bernhard kuoli 12. helmikuuta 1989 kotonaan velipuolensa Peter Fabjanin läsnä ollessa.[9]
Vaikka Bernhardia pidetään yleisesti yhtenä kirjallisuuden tärkeimmistä modernisteista, hän ei elinaikanaan saavuttanut suosiota kotimaassaan, lähinnä siksi, että hän kritisoi Itävaltaa kirjoissaan ja niiden ulkopuolella voimakkaasti. Kirjoitukset saivat kuitenkin hänen kuolemansa jälkeen yllättävän suosion. Viimeisenä vastalauseena Bernhard kielsi testamentissaan kirjojensa uudelleenjulkaisun ja näytelmiensä esittämisen Itävallassa. Kieltoa on tosin sittemmin kierretty,[10] ja esimerkiksi Bernhardin näytelmiä on saatu esittää, kunhan ne kunnioittavat alkuperäistä materiaalia.
Bernhardin useimmat proosateokset ovat pitkiä monologeja, joiden kertoja ja toinen keskeinen henkilö ovat yleensä oppineistoa, taiteilijoita tai yhteiskunnasta syrjäytyneitä. Toinen on dominoivampi persoonallisuus, ja useimpien romaanien aihe käsittelee näiden henkilöiden suhdetta, persoonallisuutta ja sen autenttisuutta: esimerkiksi romaaneissa Haaksio (Der Untergeher 1983) ja Hakkuu: Muuan mielenkuohu (Holzfällen: Eine Erregung, 1984) joku keskeinen hahmo on taiteellisen menestyksen taatakseen omaksunut vahvemman roolin. Bernhardin kirjoitustyyli on hyvin kaukana perinteisestä: lauseet ovat spiraalinomaisia, itseään toistavia, pitkiä – joskus jopa yli sivun mittaisia – ja rakenteellisesti monimutkaisia. Kerronta ei ole lineaarista, vaan se siirtyy luontevasti assosiaatioiden avulla asiasta toiseen. Tämä yhdistettynä kappalejakojen puuttumiseen tekee Bernhardin kirjoitustyylistä musiikillista ja tajunnanvirtaa muistuttavaa. Vakavista teemoista huolimatta myös huumori on Bernhardin romaaneissa läsnä kirjoittajalle hyvin ominaisella tavalla. Bernhardin näytelmät puolestaan liitetään yleensä niin sanottuun absurdiin teatteriin.
Bernhardin viisiosainen omaelämäkerrallinen teos ilmestyi 1975-1982. Se on julkaistu Olli Sarrivaaran suomentamana 2011-2013 nimillä: Syy, Kellari, Hengitys, Kylmyys ja Muuan lapsi. Bernhard perusteli niiden kirjoittamista sillä, että hän halusi varmistaa, ettei joku toinen kirjoita asioista väärin.[1]
Bernhardia kritisoitiin aiemmin siitä, että hän kävi menneisyyden tuulimyllyjen kimppuun, varsinkin kun suvaitsevaisuus voitti Euroopassa alaa. Kari Hukkila kuitenkin näkee hänen tekstiensä ajankohtaisuuden nyt, kun vihapuhe on vallannut alaa Euroopassa. Bernhard iskee tätä vihapuhetta vastaan yksinpuheluillaan, jopa sitä läheten. Hukkilan näkee eron vihapuheen ja Bernhardin korkeakirjallisen taiteen välillä komiikassa, jonka nauravien lauseiden "nauru on mustaa, elämänmyönteistä, ironista ja itseironista".[1]
Die heiligen drei Könige von St. Vitus, 1955
Der Schweinehüter, 1956
Vertsörung, 1967
Ungenachm 1968
Der Ignorant und der Wahnsinnige, 1972
Die Salzburger Stücker, 1975
Der Atem, 1978
Der Weltverbesserer, 1979
Die Kälte, 1981
Über allen Gipfeln ist Ruh, 1981
Am Ziel, 1981
Ein Kind, 1981
Die Stücke, 1983
Der Theatermacher, 1984
Holzfällen: Eine Erregung, 1984
Alte Meister: Komödie, 1985
Auslöschunbg: Ein Zerhall, 1986
Elisabeth II, 1987
Der deutsche Mittagstisch, 1988
Claus Peymann kauft sich eine Hose und geht mit mir essen, 1990
Auf der Erde und in der Hölle, 1957
Unter dem Eisen des Mondes, 1958
Gesammelte Gedichte 1–4, 1991
Der Berg, 1970
Ein Fest für Boris, 1970
Der Italianer, 1971
Die Jagdgesellschaft, 1974
Die Macht der Gewohnheit, 1974
Häiriö. (Verstörung, 1967.). Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki: Teos, 2014. ISBN 978-951-851-394-3.
Kolme pienoisromaania. (Amras, 1964, Watten. Ein Nachlass, 1971, Gehen, 1971). Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki: Teos, 2016. ISBN 978-951-851-702-6.
Kolme kertomusta. (Der Kulterer, Der Italiener, An der Baumgrenze, 1969.). Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki: Lurra Editions, 2014. ISBN 978-952-5850-41-3.
Syy. (Die Ursache, 1975.). Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki: Lurra Editions, 2011. ISBN 978-952-585-010-9.
Kellari: Vetäytyminen. (Der Keller: Eine Entziehung, 1976.). Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki: Lurra Editions, 2011. ISBN 978-952-5850-19-2.
Hengitys: Päätös. (Der Atem: Eine Entscheidung, 1978.) Suom. Olli Sarrivaara. Helsinki: Lurra Editions, 2012. ISBN 978-952-5850-24-6.
Kyllä. (Ja, 1978.). Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki: Lurra Editions, 2013. ISBN 978-952-5850-35-2.
Kylmyys: Eristys. (Die Kälte: Eine Isolation, 1981.). Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki: Lurra Editions, 2012. ISBN 978-952-5850-25-3.
Muuan lapsi. (Ein Kind, 1982.). Suomentanut Olli Sarrivaara. Helsinki: Lurra Editions, 2013. ISBN 978-952-5850-27-7.
Betoni. (Beton, 1982.). Suomentanut Olli Sarrivaara. Kisko: Lurra Editions, 2008. ISBN 978-952-99442-5-5.
Haaskio. (Der Untergeher, 1983.). Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki: Teos, 2009. ISBN 978-951-851-170-3.
Hakkuu: Muuan mielenkuohu. (Holzfällen: Eine Erregung, 1984.). Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki: Teos, 2007. ISBN 978-951-851-095-9.
Vanhat mestarit. (Alte Meister: Komödie, 1985.). Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki: Teos, 2013. ISBN 978-951-851-392-9.
Palkintopuhetta. (Meine Preise, 2009.). Suomentanut Tarja Roinila. Helsinki: Teos, 2014. ISBN 978-951-851-393-6.
Teatterintekijä, 1988
Roinila Tarja: "Jälkisanat". Teoksessa: Bernhard, Thomas, Hakkuu. Muuan mielenkouhu. Helsinki: Teos, 2007. ISBN 978-951-851-095-9.
↑ a b c Kari Hukkila. Välit selviksi Salzburgin kanssa, Helsingin Sanomat 12.2.2012 sivu C 2
↑ a b Roinila, s. 168
↑ Petri Liukkonen: Thomas Bernhard (1931–1989) Pegasos. 2008. Kuusankosken kaupunginkirjasto. Viitattu 21.8.2009. (englanniksi)
↑ Roinila, s. 167–168
↑ a b Roinila, s. 169.
↑ Roinila, s. 168–169.
↑ Cousineau, Thomas: Thomas Bernhard – Introductory Essay Review of Contemporary Fiction. 2001. Viitattu 21.8.2009. (englanniksi)
↑ Roinila,T: Hirviömäinen kertomus, 213, 2014
↑ Fleischmann, Krista (toim.): Thomas Bernhard – Eine Erinnerung. Interviews zur Person, s. 164. Wien: Österreichische Staatsdruckerei, 1992. ISBN 3-7046-0299X.
↑ Roinila, s. 170.
Thomas Bernhard: Gathering Evidence: a memoir. Vintage, 2003. ISBN 0-679-73809-6.
Thomas Bernhard, Sophie Wilkins: On the Mountain. Quartet Books, 1991. ISBN 0-7043-0206-3.
Sitaatteja aiheesta Thomas Bernhard Wikisitaateissa
Thomas Bernhardin perikunta
Englanninkielinen Thomas Bernhardille omistettu sivusto
Thomas Bernhard Teoksen sivuilla
Maailman suurin liioittelija kaataa kaiken - Kiistelty Thomas Bernhard sai nyt ensimmäisen suomennoksensa (HS 11.11.2007)
Teemu Manninen: Kaikkein tärkein kirjailija (HS 18.8.2013)
Noudettu kohteesta https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Thomas_Bernhard&oldid=16453561
Sivua on viimeksi muutettu 1. toukokuuta 2017 kello 23.24.