Keskeneräinen: Erot
Lähettänyt Ilona / Keskeneräinen klo tiistaina, maaliskuuta 18, 2014
pilvi 18. maaliskuuta 2014 klo 18.50
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.00
Täytyy yrittää nähdä asioiden valoisat puolet. Muuten voisi mennä hermo.
Marjukka/Nuapurissa 18. maaliskuuta 2014 klo 19.02
Voi miten herkkä postaus. <3
Hei, blogissani on sinulle haaste.
Ihana postaus! Miten toivonkaan että joskus minäkin pystyisin heittäytymään samalla lailla kuin miehesi. Mutta ei onnistu. Jos olen yhden päivän poissa kotoa, joku lapsista mukana niin menee kaksi päivää että saan kaiken entiselleen ja arki on taas hallinnassa.
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.01
No arvaa kuinka paljon itse toivoisin samaa! Mutta mä luulen, että miehillä on vaan kyky olla näkemättä sellaisia isoja kokonaisuuksia ;) niin voivat keskittyä olennaiseen
Anonyymi 9. toukokuuta 2014 klo 12.42
Tähän on pakko tarttua, ja ihan vain hyvällä. Eli tuollainen heittäytyminen on ihan täysin mahdollista. En halua kirjoittaa nimelläni, mutta voin vakuuttaa että olen juuri kuin miehesi. Joskus ihmiset ovat tämän kuullessaan niin epäuskoisia että tekisi mieli rynniä kuvan kanssa vaikka Inhimilliseen tekijään kertomaan tästä! Tunnen itseni joskus tosi yksinäiseksi kun ihan oikeasti jätän roskat viemättä ja jogurtit pyyhkimättä ja teen jos jaksan, ja tiedän että meitä on niin harvassa. Lähes aina maito jää lämpenemään pöydälle jos lapsi pyytää leikkimään.
Äitini oli pyörätuolissa lapsuuteni. Sain ehkä mallin, jossa äiti tarvitsi paljon lepoa, enkä pistänyt sitä mielessäni sairauden vaan nimenomaan äitiyden piikkiin. Rento ja hauska rooli jatkuu jo toisessa sukupolvessa.
-äiti Oulun seudulta
Ilona / Keskeneräinen 9. toukokuuta 2014 klo 14.50
Ihana, että tartuit!
Kuulostat sydämelliseltä ja hetkessä elävältä äidiltä.
Näinhän se on, lapsi tekee omat päätelmänsä sen perusteella mitä näkee ja kokee..ja tämä on usein vain osa totuutta. Viitaten lapsuutesi kokemukseen äidistäsi siis.
Heidi Virolainen 18. maaliskuuta 2014 klo 19.24
Sattuipa sopivasti, eilen tuli Myytinmurtajissa juurikin miesten ja naisten kyvystä tehdä eriasioita. Naiset voitti miehet selkeästi tuossa miljoona asiaa samaan aikaan kuntoon, kun miehet keskittyy kerrallaan vain yhteen. :) Tämäkin juttusi todistaa samaa. ;)
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.03
No sanopa muuta. Olisi kyllä itsekin mukava pystyä istumaan sohvalla vauvan kanssa ja olla huomaamatta kaaosta ympärillä!
Jasmiina 18. maaliskuuta 2014 klo 19.53
Hymyilyttää tämä teksti, osaat niin hyvin kirjoittaa asiat! :)
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.04
:) Kiitos Jasmiina!
Sa Tuli 18. maaliskuuta 2014 klo 20.15
Sinulla tosiaan on lahja nähdä pienet arjen hetket, ne kaikista tärkeimmät. Eikä vaan niitä asioita, listoja ja hetkiä jotka voisi tai pitäisi muka olla toisin tahi tehtyinä. Oppisimpa saman, ainakin voisin yrittää ja aloittaa taas päiväkirjan kirjoittamisen. Olisi ihana muistaa juuri tuollaiset hetket kun puolison kanssa oltaisiin vanhoja rusinoita, jos sinne saakka olisi onni elää ja vielä yhdessä.
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.06
Kyllä mä kotiin tullessani näen myöskin ne tekemättömät asiat ;) ..ja ennen kuin pystyn rauhoittumaan ja istahtamaan paikalleni niin kuljen huoneesta toiseen järjestäen paikat kuntoon :)
Sitten voin sanoa muille moi ja kysyä kuulumisia.
Sa Tuli 19. maaliskuuta 2014 klo 15.02
Haa siis sinäkin, niin myös minä! Tämä kirjoitus oli muutes pakko lukea miehelleni aamulla :)
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 16.37
Ihana! Miehet mukaan vaan :)
Pikkupirtin Lotta/Sirpa 18. maaliskuuta 2014 klo 20.46
Hävettävän usein sitä ensimmäisenä huomaa astiat pöydällä, sukat siellä, toiset täällä, pipon hyllyssä ja ulkovaatteet lattialla - sitä kun osaisi nähdä sen oleellisen: ne rakkaat :)
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.09
Toisaalta kuinka hyvä on, että se mies voi keskittyä siinä omassa kuplassaan siihen yhteen asiaan, olkoon se sitten vaikka leikkiminen. Ja itse voi huomata ne kaikki muut (tekemättömät hommat). Se on kaikki voittaa-tilanne (ainakin siinä tapauksessa, että kaikki pitävät siitä mitä tekevät.)
Mä rakastan kodin/paikkojen järjestelyä :)
///// L A U R A 18. maaliskuuta 2014 klo 21.03
Ja taas sä teit sen! Mä lukiessani huomasin taas kerran miettiväni, että jooo… mähän tiedän ton tunteen. Meillä se tulee esille aina ruokaa laittaessa. Vaikka se on mun lempiasioita, mitä yhdessä tehdään, niin silti se jaksaa kummastuttaa, millainen ero on keittiön kunnossa riippuen vetovastuussa olevasta henkilöstä ;)
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.11
Miesten ruoanlaittoa on muuten myös ihan hauska seurata! Tosin meillä se on harvinaista, että miehen näkee keittiössä. Pitäisi ehkä kannustaa hieman enemmän :)
Katja - Tässä ja Nyt 19. maaliskuuta 2014 klo 9.32
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.12
Dara 19. maaliskuuta 2014 klo 11.14
Tuo sun taitosi nähdä asioista se oikeasti olennainen, on niin ihailtavaa! Miten moni nainen vastaavassa tilanteessa miettisi lähinnä, että jätät sen miehen muutamaksi tunniksi lapsia hoitamaan ja huusholli on kaaos kun palaat kotiin... Mutta sinä se näet tällaisen ylitse ja noteeraat sen hyvän, mikä siellä taustalla kurkkii, ihanaa <3 <3
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.15
Ehkä sitä on jossain vaiheessa vaan tajunnut, että ei sitä ihmisiä voi loputtomiin yrittää muuttaa (tai patistaa muutokseen). Ei ne muutu kuitenkaan. Helpompi muuttaa omia ajatus-ja käyttäytymismalleja.
Ride 19. maaliskuuta 2014 klo 11.16
Tutun kuuloista tekstiä. Kotia tultaessa pitäisi muistaa: Kaikki hyvin rakkailla ja ovat pärjänneet loistavasti. Olisi muistettava, että ei ole yhtä oikeaa tapaa toimia, kukin taaplaa tyylillään. Vaikkakin ne vaipat ja sukat ja ja lukuisat jutut ärsyttää tulijaa jo eteissä. :)
Ilona / Keskeneräinen 19. maaliskuuta 2014 klo 12.18
Juurikin noin, kuinka kirjoitit! Kaikkien panos on tarpeellinen.
Hanna 23. maaliskuuta 2014 klo 21.05
Tämä kyllä pitäisi itsekin muistaa. Viimeksi sain näpäytyksen kun luin molempien vastauksia neuvolan kyselystä. Kysymys meni jotakuinkin näin; koenko saavani viettää tarpeeksi aikaa lasteni kanssa. Minä vastasin "samaa mieltä", mies "erimieltä". Niin... Sen jälkeen olen antanut reissuhommissa olevan mieheni riehua lasten kanssa ilman että minä nipotan tekemättömistä kotitöistä.
Ilona / Keskeneräinen 24. maaliskuuta 2014 klo 20.10
Juurikin näin. Usein sitä pitää itse tiettyjä asioita itsestäänselvyytenä (kuten tuota riittävää aikaa lasten kanssa).. eikä välttämättä muista katsoa asiaa joka kantilta. Hyvä, että havahtuu ajoissa!
Rosa 7. huhtikuuta 2014 klo 10.49
Näin meilläkin! Ja sekin, miten itse käyttää heti ensimmäisen, pienenkin liikenevän hetken siihen siivoamiseen tai tekemiseen mutta toinen mieluummin vaikka keittää teetä ja istuu sohvalle! Pitäisi osata olla (välillä edes) pahastumatta siitä että toinen tekee toisin, että toiselle ei ole niin big deal että pyykkikoriin matkalla olleet pyjamat ja sukat jäi aamulla lattialle ja murot on vielä pyyhkimättä pöydältä - ei oo helppoa! Mä repäisin viikonloppuna enkä siivonnut ollenkaan, mentiin vaan lasten touhuissa, puistoon, mummolaan, naapuriin.. tänään onkin sitten siivouspäivä!
Ilona / Keskeneräinen 7. huhtikuuta 2014 klo 12.01
No vitsit kun osaisikin. Mä välillä kanssa yritän repästä ja olla siivoamatta. Mutta siivoamisesta (tai siitä lopputuloksesta) tulee vaan niin hyvä fiilis (kun taas siivoamattomuus stressaa koko ajan kunnes siivoaa), että usein päädyn tekemään sen pois alta.