Sote-valinnanvapaus - Jan Vapaavuori
9.1.2017 Blogi
Valinnanvapauden toteuttaminen on vireillä olevan sote-uudistuksen tärkein, mutta myös vaikein elementti. Julkiselta sektorilta edellytetään nyt sellaista yksityisen sektorin ja markkinamekanismin tuntemusta, jossa se ei perinteisesti ole ollut hyvä. Yksityistä sektoria pitää osata hyödyntää antamatta sille kuitenkaan perusteettomia rahastusmahdollisuuksia.
Sotea ei kuitenkaan voi kokonaan markkinaehtoistaa. Sektorin kilpailulle avaamisessa pitää ottaa huomioon sen erityisluonne. Sote-toimiala on aina erilainen, poikkeava, monella tapaa omintakeinen.
Kahvi- tai lenkkimakkaramarkkinat eivät edellytä monimutkaista lainsäädäntöä valinnanvapauden toteuttamiseksi. Kenenkään ei tarvitse määräajaksi sitoutua samaan tomaattien toimittajaan. Kukaan ei saa väestömäärään perustuvaa maksua maitotoimituksistaan riippumatta siitä, kuinka paljon maitoa valittu asiakasryhmä kuluttaa.
Yrittäjä ansaitsee sote-sektorillakin voittonsa, isonkin sellaisen ollessaan kilpailijoita olennaisesti etevämpi. Olennaista on, että lopputulos on aiempaa parempi – asiakkaan ja veronmaksajan kannalta perusteltu.
Suorastaan kohtalonkysymys on, että systeemi säilyttää legitimiteettinsä. Tässä on yrityskentällä itsellään iso vastuu: kansan oikeudentuntoa koettelevat terveysfirmojen kannustinjärjestelmät, väärin viritetyt pörssilistautumiset, laillisuuden rajoja koetteleva aggressiivinen verosuunnittelu; ylipäänsä liiallinen ahneus… niin, kannattaa miettiä kenen etua se pitkässä juoksussa hyödyttää. Markkinoilla on myös mahdollisuus pilata oma markkinansa.
Sote-uudistuksessa on kyse megalomaanisesta hankkeesta, joka lienee vertaansa vailla suomalaisessa poliittisessa historiassa. Relevantteja ulottuvuuksia on lukuisia. Tavoite on erinomainen, mahdolliset hyödyt suuria.
Jokaisen markkinataloususkovaisen hartain toive on, ettei tätä historiallista tilaisuutta tumpeloida – suuntaan tai toiseen – liian vajavaisella markkinaymmärryksellä. Sipilän hallitus on nyt todella paljon vartijana. Innon ja päättäväisyyden ohella nyt tarvitaan osaamista, taitoa ja vastuullista harkintaa – valtioviisautta.