Christelle Mas: Blind memories (Matera) | ots.artoulu.fi
Christelle Mas: Blind memories (Matera)
Näyttely avoinna yleisölle Jaalagalleriassa (Jaalakuja 6, Mustasaari, Oulu) 26.6.-23.7., ke-pe klo 12-18, ja la-su klo 12-16. Avajaiset perjantaina 26.6. klo 17-20, tervetuloa!
Linkki Facebook tapahtumaan: https://www.facebook.com/events/288411408960566/
”Sassin luolissa piileksii maatyölaisten pääkaupunki,
heidän antiikkisen sivilisaationsa kätketty sydän.
Ken näkee Materan, ei voi jäädä liikuttumatta
Niin ilmeikäs ja koskettava on sen kipeä kauneus.”
(...) maa ilman lohtua ja suloisuutta, jossa maatyöläinen elää
Kurjuudessa ja syrjäisyydessä jähmettynyttä kulttuuriaan,
Hedelmättömällä maalla, kuoleman ollessa läsnä.”
Carlo Levi (1952)
”Blind memories” -valokuvasarja syntyi asuessani Materan taideresidenssissä syyskuun 2019 aikana.Matera sijaitsee Etelä-Italian ylängöllä 401 metriä merenpinnan yläpuolella ja Murgian kansallispuiston jyrkän ylätasangon länsireunalla. Luonnon luolat ovat suojanneet ja tarjonneet asumuksen alueen ihmisille kivikaudesta lähtien siihen asti, että luolissa asuminen julistettiin tällöin kielletyksi 1950-luvulla hygienia ongelmien takia (malaria ja kolera). Matera on ikivanha kivikaupunki, jolla on pitkä ja synkkä historia, ja joka on jättänyt kummittelevan vaikutelman ympäristöön. Alueen asukkaat ovat rakentaneet omia suojia kiviseen maastoon ja yrittäneet sopeutua karuun ja kitsaaseen luontoon. Ihmisten oli sopeuduttava siihen mitä oli annettu. Eläminen kivisessä ja vuoristoisessa ympäristössä oli haastavaa. Myös nykyään moniin alueen luoliin on hankala päästä. Ne on joko piilotettu luontoon tai lukittu pois ulkopuolisten ulottumattomiin. Osa valokuvistani on otettu näillä ”kielletyillä alueilla”, joissa muutamat ihmiset elävät vielä tänäkin päivänä omasta tahdostaan vastarinnassa valtion kanssa.
”Blind memories” on tutkielma Materan kaupungista läsnäolon ja poissaolon välisessä ristiriidassa. Valokuvissa on näkyviä ja näkymättömiä kerroksia. Valokuvissa olen hyödyntänyt valokuva-arkistoa Materan arkistoista. Sain otoksiin kuvakerrokset yhdistämällä kuvauspaikalla kamerassa kaksi kuvaa ja erilaisia filttereitä. Aina alkuperäinen valokuva ei kuitenkaan katoa kokonaan, vaan siitä on vielä osia havaittavissa ja tulkittavissa. Valokuvat eivät ole tavanomaisen valokuvan tavoin tarkkoja. Niihin liittyy aina useampia kerroksia. Ne ovat vääristyneitä, haalistuneita ja puutteellisia. Kuinka maiseman ajallinen kerrostuneisuus välittyy maisemavalokuvista kaksiulotteiseksi kuvaksi? Maisema on kuin kerroksellinen arkisto. Se on säilynyttä, muistettua. Usein kerroksellisuuden eri tasot – näkyvä, kätketty ja käsitteellinen – ovat sekoittuneet. Kuvien kokoaminen eri aikaisista osista korostaa ajan tunnetta kahden valokuvan välillä. Voiko valokuvattu maisema koskaan heijastaa täysin kuvaajan kokemusta? -Christelle Mas