Kuulumisia | Kiipeilypäiväkirja
Posted on 26/06/2016 by samorvoja
No huh huh. Aika kuluu nopeasti. Edellisestä päivityksestä onkin kulunut jo taas joitain kuukausia. Blogin päivitys on jäänyt viimeaikoina valitettavan vähälle. Toisaalta, eipä niitä kiipeily -aiheisia tapahtumiakaan ole hirveästi ollut.
Kiipeilyllisesti alkuvuosi on mennyt aikalailla odotetusti. Toki muutama valonpilkahduskin on ollut. Kädet alkavat onneksi olla jo kunnossa. Murtunut ranne on ok ja oikean käden kipeä tenniskyynärpää on parantunut. Vasen kyynärpää vielä vähän vihoittelee. Kyynärpäällä ei esimerkiksi leukoja paljon vedellä eikä otelaudassa vielä roikuta. Tosin kyseiset vetelyt ja roikkumiset ovat jääneet muutenkin vähälle jo ennen loukkaantumistakin.
Voimat ovat pikku hiljaa osoittaneet pieniä palailun merkkejä ja kiipeily sujuu jo vähän paremmin. Kiipeilyn sujuvuus selittynee lähinnä sillä, että keho ja lihakset muistavat jo vähän miten kivellä ja seinällä tulee liikkua. Keskityn tällä hetkellä enemmän kiipeilyyn, enkä niinkään treenaamiseen. Ehkä treenaamisenkin aika vielä joskus tulee. Mahdollisesti jopa syksyllä kun jään lasten kanssa neljäksi kuukaudeksi kotiin. Silloin jää toivottavasti vähän enemmän paukkuja käytettäväksi kiipeilyynkin kun ei tarvitse töissä käydä. Nähtäväksi jää.
Dementialla, huomaa eri kengät 😉
Tämän kauden valonpilkahduksiin kuuluu ehdottomasti Dementian kiipeäminen. Jos joku ei muista, niin juuri Dementialla yksin ollessani mursin ranteeni. Reitti menikin hieman yllärinä heti kevään ensimmäisellä sessiolla. Aluksi tuntui ettei suju yhtään. En muistaakseni saanut yksittäisenä muuvinakaan tehtyä kruksia kuin kerran. Sitten totesin, että ehkä alan joka tapauksessa vaan hakkaamaan reittiä alusta asti enkä hipsuttelemaan reitin eri osioita. Tuli huono yritys toisen jälkeen. Päätin vaihtaa vasempaan jalkaan eri kengän kun se jalka tuntui lipeävän yritys toisensa jälkeen. Heti seuraavalla yrityksellä huomasinkin seisovani reitin topissa. Olin aivan yhtä hölmistynyt reitin kiipeämisestä kuin spottaajanikin. Ilmeisesti välillä homma vaan loksahtaa arvaamatta kohdalleen ja hyvä niin.
Viimeaikoina olen innostunut köysittelystä. Näin kesän lämmöillä olen useasti valinnut sportin kiipeämisen boulderin sijaan. Varsinkin kun tuntuu, että on tullut kaikki lähiboulderit niin monta kertaa jo kierrettyä. Köyden päässä on päässyt tekemään ihan uusia muuveja kokeilemaan itselle ihan uusia reittiä. Piristävää vaihtelua.
Panostinpa jopa sen verran, että ostin uudet valjaat ja köyden. Köysittely on sen verran jännää puuhaa etten halua terävässä päässä olessani joutuvan miettiämään, että mikäs se valjaiden parasta ennen -päivä olikaan. Kaverin suosittelemat mukavat ja kevyet Black Diamondin Solution -valjaat ostin Voemalta postitse. Kiitos vaan hyvästä palvelusta.
Eka 7a köydenpäässä. Suhruinen kuva johtuu videosta otetusta kuvakaappauksesta.
Köydellä olen kiivennyt ehkä kuutisen kertaa tänä vuonna. Se on enemmän kuin kolmena aikaisempana vuonna yhteensä. Kiipesinpä jopa esimmäisen köysiseiskanikin. Hurjaa hommaa. Nostan hattuani kaikkille köyden päässä roikkujille. Tuntuu sen verran jännittävältä touhulta ainakin näin harvakseltaan tehtynä. Syksyn to do -reitit taitavatkin tällä hetkellä olla enemmänkin köysipuolella. Joku hyvä läheltä löytyvä boulderprojektikin olisi kyllä kiva löytää. Köydellä kiipeäminen kun tuppaa välillä hörppäämään vähän liian paljon aikaa muilta velvotteilta.
Sellaista siis on kuulunut alkuvuoteeni. Loppuvuoden tavoitteisiini kuuluu hyödyntää kotiseinääni enemmän ja saada päästä ainakin samaan kuntoon kun missä olin ennen loukkaantumista. Mieluiten parempaan.
This entry was posted in Uncategorized and tagged dementia, köysikiipeily, loukkaantuminen by samorvoja. Bookmark the permalink.