(Ohjattu sivulta Ahvenanmaa)
Hakusana ”Åland” ohjaa tänne. Sanan muita merkityksiä on täsmennyssivulla Åland.
Ahvenanmaa (ruots. Åland) on saariryhmä sekä Suomen historiallinen ja nykyinen maakunta, sekä ainoa jolla on itsehallinto. Ahvenanmaan ainoa virallinen kieli on ruotsi: 88 prosentilla väestöstä on äidinkielenään ruotsi, noin 5 prosenttia on suomenkielisiä ja muunkielisiä asukkaita on yhteensä noin seitsemän prosenttia. Maakunnan väkiluku 2019-9-30-130. syyskuuta 2019 oli 29 886 henkeä,[2] ja se on sekä maapinta-alaltaan että asukasluvultaan Suomen pienin maakunta.
Väkiluku 29 886
19:nneksi suurin 30.9.2019 [2]
– väestötiheys 19,24 as./km² (30.9.2019)
Maakunta sai laajan itsehallinnon vuonna 1920 jolloin Kansainliitto päätti alueen kuuluvan Suomelle. Ahvenanmaan ainoa kaupunki on sen hallintokeskus Maarianhamina. Ahvenanmaan elintaso kuuluu Suomen korkeimpiin. Elinkeinorakenne on painottunut palveluihin. Tärkein elinkeino on merenkulku, joka synnyttää lähes 30 prosenttia alueen bruttokansantuotteesta.
2.3 Elävä luonto
2.4 Ahvenanmaan kunnat
3.1 Esihistoria
3.2 Ruotsin ja Venäjän vallan aika
3.3 Suomen itsenäisyyden aika
3.3.1 Ahvenanmaan kysymys
3.3.2 Itsehallinnon aika
4.1 Lainsäädäntö- ja toimeenpanovalta
4.2 Maakunta ja valtionvirasto
4.3 Edustus Suomen eduskunnassa
4.4 Euroopan unioni ja Ahvenanmaan maakunta
4.5 Mallia maailmalle
4.6 Demilitarisointi
4.7 Kotiseutuoikeus
4.8 Ahvenanmaan itsenäisyyskysymys
5.1 Väkiluvun kehitys vuodesta 1880
5.2 Äidinkieli, syntymäpaikka ja kansalaisuus
5.3 Taajamat
5.4 Kylät ja kaupunginosat
7 Palvelut ja infrastruktuuri
7.3 Terveydenhuolto
7.4 Opetus ja tutkimus
7.5 Oikeustoimi
8.2 Maakuntatunnukset
8.3 Ahvenanmaa fiktiossa
10 Viestintä
Ahvenanmaan kuntajakokartta. Symbolit on sijoitettu kuntakeskusten kohdalle. Maakuntakeskus ja ainoa kaupunki on Maarianhamina. Useimmat muut Ahvenanmaan kunnat ovat asukasluvultaan hyvin pieniä, mm. Sottunga on asukasluvultaan Suomen pienin kunta.
Ahvenanmaalla ei ole tehty kuntaliitoksia.[29] Vuonna 1961 toteutettiin osakuntaliitos, kun Jomalasta liitettiin Maarianhaminaan alue, jossa oli 2 039 asukasta.[30] Ahvenanmaan maakuntahallitus päätti, että Sottunga liitettäisiin naapurikuntaan vuoden 2019 eduskuntavaaleihin mennessä, mutta päätös jäi toteuttamatta.
Rautakaudella, varsinkin merovingi- ja viikinkiajoilla, arkeologiset aineistot ovat Ahvenanmaalla runsaat. Viikinkiaikaisia kalmistoja on 380, useimmat niistä pääsaarella.[33] Kulttuuriyhteyksiä oli sekä Ruotsin että Manner-Suomen suuntaan. Kaukaisemmista kauppayhteyksistä kertovat saarilta on löytyneet arabialaiset kolikot.[35]
900-luvun lopussa Ahvenanmaa autioitui, mihin on arveltu syyksi viikinkiajan rauhattomia oloja. Paikannimitutkimuksen perusteella on päätelty, että Varsinais-Suomesta ja lounaisesta saaristosta olisi muuttanut suomenkielistä väestöä Ahvenanmaalle pääasiassa 1100-luvulla. Samanaikaisesti tai hiukan myöhemmin muuttajia olisi tullut myös Ruotsista. Maakunnan suomalaisväestö sulautui ruotsalaisiin, koska ruotsinkielinen asutus oli suomenkielistä vahvempaa.[36] Saltvikissa sijaitsee Borgbergetin linnavuori.[37] Ruotsalaiset rakensivat alueelle puolestaan 1300-luvun lopulla Kastelholman linnan, joka oli Kastelholman linnaläänin keskus.
Suomalaisen asutuksen historia näkyy saariryhmän paikannimissä (Luettelo Ahvenanmaan suomalaisperäisistä paikannimistä ja sovinnaisnimistä).[38]
Käytännössä itsehallinto antaa ahvenanmaalaisille oikeuden säätää lailla omista sisäisistä asioistaan ja päättää maakunnan tulo- ja menoarviosta.[55]
Ne ahvenanmaalaiset, joilla on kotiseutuoikeus, ovat nykyisin käytännössä vapautettuja asevelvollisuuden suorittamisesta. Ase­palveluksen sijasta heidät voitaisiin Ahvenan­maan itse­hallinto­lain mukaan velvoittaa palvelemaan luotsi- ja majakkalaitoksessa tai muualla siviili­hallinnossa, mutta niin kauan kuin asiasta ei ole erikseen säädetty lakia, he ovat vapautettuja ase­velvollisuudesta. Vapautus ei koske niitä, jotka 12 vuotta täytettyään ovat muuttanut maakuntaan.[70] Jotkut ahvenan­maalaiset kuitenkin suorittavat varusmiespalveluksen vapaaehtoisina lähinnä Uudenmaan prikaatissa.[71] Toisen maailmansodan aikana työikäiset ahvenanmaalaiset olivat työvelvollisina merimiehinä korvauksena siitä, etteivät joutuneet sotaan.[72]
Maakunnan väkiluku 2019-9-30-130. syyskuuta 2019 oli 29 886 henkeä.[2]
Ahvenanmaan itsehallintolain 49 § mukaan jos maakunnassa verovuodelta maksuun pantu tulo- ja varallisuusvero ylittää 0,5 prosenttia vastaavasta verosta koko maassa, ylimenevä osa kuuluu maakunnalle (verohyvitys).[116] Verohyvityksen lisäksi valtio maksaa tasoitusmaksun Ahvenanmaan verotuksesta, joka on 0,45 prosenttia valtion kokonaistuloista.[117] Vuonna 2016 verohyvitys oli 7 miljoonaa euroa ja tasoitusmaksu 221 miljoonaa euroa.[117] Vuosina 2000–2015 Ahvenanmaan osuus valtion verotuloista suhteessa manner-Suomeen oli 0,57–0,65 %, kun taas osuus valtion menoeristä vaihteli 0,71–0,90 % välillä.[118] Ahvenanmaan maakunta on ilmoittanut halukkuutensa saada itselleen ansiotuloveron veronkanto-oikeuden, mutta valtion kannalta tässä on haitallisen verokilpailun ja kiellettyihin valtiontukiin liittyvä ongelma.[119]
Pääartikkeli: Ahvenanmaan liikenne
↑ a b c Väestörakenteen ennakkotiedot muuttujina Kuukausi, Alue, Sukupuoli, Ikä ja Tiedot 24.10.2019. Tilastokeskus. Viitattu 25.10.2019.
↑ Huldén, Lars: Finlandssvenska bebyggelsenamn. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland, 2001. ISBN 951-583-071-0. (ruotsiksi)
↑ a b c d e f g h Pieni tietosanakirja, s. 50–51. Otava, 1925–1928. Teoksen verkkoversio (viitattu 6.9.2015).
↑ Korsman K. & Koistinen T.: Suomen kallioperä (PDF) Geologinen seura. Viitattu 25.1.2016.
↑ R. Carlsson: Åland – grundkurs i kvartärgeologi inom en liten yta Geografitorget. Viitattu 25.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Värna om och upptäck naturen Visit Åland. Viitattu 6.9.2015. (ruotsiksi)
↑ Fällda älgar 1971-2014 (PDF) regeringen.ax. Viitattu 25.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Avskjutningsstatistik: Rådjur (PDF) regeringen.ax. Viitattu 25.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Postvägen över Åland Åland Online. Viitattu 29.2.2016. (ruotsiksi)
↑ Pieni tietosanakirja, s. 1316–1317. Otava, 1925–1928. Teoksen verkkoversio (viitattu 29.2.2016).
↑ Metsävuori, Eka: ”Saariston vapaajoukko”, Saaristomerta, salaliittoja, kähmintää ja seikkailuja. Turku: TS-Yhtymä, 2005. ISBN 951-9129-61-8.
↑ Aluehallinto
↑ Frivillig ålänning i Dragsvik: Alla borde göra sitt för försvaret Svenska Yle. Viitattu 11.2.2010. (ruotsiksi)
↑ Fler vill ha självständighet i Europa Yle. 2014. Viitattu 31.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Församlingarna i Borgå stift alfabetiskt Borgå Stift. Viitattu 29.2.2016. (ruotsiksi)
↑ Församlingarna i Borgå stift 1.1.2016 Borgå Stift. Viitattu 29.2.2016. (ruotsiksi)
↑ Luthergården, Mariehamn Svenska Lutherska Evangeliföreningen i Finland r.f.. Viitattu 4.7.2017. (ruotsiksi)
↑ Vårdö bönehus Svenska Lutherska Evangeliföreningen i Finland r.f.. Viitattu 4.7.2017. (ruotsiksi)
↑ Pingstkyrkan Åland Pingstkyrkan Åland. Viitattu 4.7.2017. (ruotsiksi)
↑ Begynnelsen Missionskyrkan på Åland. Viitattu 4.7.2017. (ruotsiksi)
↑ Den åländskägda handelsflottan nära en miljon bruttoton ÅSUB. 2015. Viitattu 31.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Antalet företag på Åland fortsätter att växa ÅSUB. Viitattu 31.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Fakta om Ålandsbanken Ålandsbanken. Viitattu 29.2.2016. (ruotsiksi)
↑ ÅCA – ett andelslag med tradition Ålands Centralandelslag. Viitattu 12.4.2016. (ruotsiksi)
↑ Trafiksäkerhetsplan för Åland 2002-2010 (PDF) (sivut 16–20) Åländsk utredningsserie 2001:14. Viitattu 29.2.2016. (ruotsiksi)
↑ Koski, Joni: Merikaapeli vedetään Ahvenanmaalta Naantaliin rannikkoseutu.fi. 24.7.2013. Raisio: Alma Media. Viitattu 16.7.2013.
↑ Ahvenanmaan ja Manner-Suomen välinen merikaapeliyhteys Ål-Link on käytössä fingrid.fi. 23.12.2015. Fingrid. Viitattu 16.1.2016.
↑ Studera på Åland AMS – arbetsmarknad – Studierna. Viitattu 31.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Nästan 950 ålänningar studerade i Sverige och 400 i Finland Ålands statistik- och utredningsbyrå. Viitattu 28.2.2016. (ruotsiksi)
↑ About us – The Åland Islands Peace Institute Ahvenanmaan rauhaninstituutti PAX. Viitattu 18.1.2016. (englanniksi)
↑ Kontaktinformation Polisen. Viitattu 29.2.2016. (ruotsiksi)
↑ Ålänningarna och deras identitet. ÅSUB, 1999. Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.2.2016). (ruotsiksi)
↑ Markus Hiekkanen: Kivikirkkojen ikä. Teoksessa "Suomen kivikirkot keskiajalla.. Otava, 2003. ISBN 9511151266.
↑ Landskapssymboler (PDF) (s.24) Skogsbruket. 2009. Viitattu 29.2.2016. (ruotsiksi)
↑ Koppinen Mari: Maakuntalaulut kokivat yllättävän renessanssin Helsingin Sanomat. 23.4.2015. Arkistoitu . Viitattu 29.2.2016.
↑ NatWest Island Games XIII – Aland 2009 IIGA. International Island Games Association. Viitattu 27.2.2016. (englanniksi)
↑ Alandstrvet.com
↑ Om oss Ålands Radio och TV Ab. Viitattu 15.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Nya Åland blir tredagarstidning Ålandstidningen. 22.4.2015. Viitattu 15.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Nya Åland blir sjudagars nyan.ax. 21.4.2015. Viitattu 15.1.2016. (ruotsiksi)
↑ Posten Åland julkaisee vuosittain noin 15 postimerkkiä. Posten Åland. Viitattu 28.2.2016. (ruotsiksi)
Hellberg, Lars: Ortnamnen och den svenska bosättningen på Åland. Helsinki: Svenska litteratursällskapet i Finland, 1987. ISBN 951-9018-32-8. (ruotsiksi)
Lounimo, Reino: Ahvenanmaa. Helsinki: WSOY, 1964.
Sörling, Eric (toim.): Ahvenanmaa. Maarianhamina: Ålands landskapsstyrelse, 1991. (ruotsiksi)
Dreijer, Matts: Det åländska folkets historia 1:1, Från stenåldern till Gustav Vasa. Ålands kulturstiftelse, 1983. ISBN 951-95090-1-1. (ruotsiksi)
Nyman, Valder: Det åländska folkets historia 1:2, Ålands medeltida kyrkokonst. Maarianhamina: Ålands kulturstiftelse, 1980. ISBN 951-95089-6-1. (ruotsiksi)
Ramsdahl, Carl: Det åländska folkets historia 2:1, Under Gustav Vasa och hans söner samt stormaktstiden. Mariehamn: Ålands kulturstiftelse, 1988. ISBN 951-95090-3-8. (ruotsiksi)
Samuelsson, Jan: Det åländska folkets historia 2:2, Stormaktstiden från slutet av 1500-talet fram till 1721. Mariehamn: Ålands kulturstiftelse, 2015. ISBN 9789529848256. (ruotsiksi)
Dreijer, Stig: Det åländska folkets historia 3, Frihetstiden och den gustavianska tiden 1721–1808. Mariehamn: Ålands kulturstiftelse, 2006. ISBN 952-9848-13-7. (ruotsiksi)
Kuvaja, Christer; Hårdstedt, Martin ja Hakala, Pertti: Det åländska folkets historia 4, Från finska kriget till Ålandsrörelsen 1808–1920. Mariehamn: Ålands kulturstiftelse, 2008. ISBN 978-952-9848-19-5. (ruotsiksi)
Tudeer, Erik: Det åländska folkets historia, 5:1, Det åländska folkets historia 1920–1990. Mariehamn: Ålands kulturstiftelse, 1993. ISBN 952-9848-02-1. (ruotsiksi)
Noudettu kohteesta ”https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Ahvenanmaan_maakunta&oldid=18496020”
Viimeksi muokattu 26. lokakuuta 2019 kello 07.22