Onni ja talvi kaikille? | Kangasalan Sanomat
Onni ja talvi kaikille?
Näen jo kaukaa, kuinka rouva hiihtää latua kolmen koiran kanssa. Yksi juoksee vapaana ja tulee ärhentelemään koipeni juureen äänekkäästi.
–Ei tunnu kivalta, että koirat ovat ladulla irrallaan, parahdan.
–Eivät ne pure, haukkuvat vain, vastaa rouva.
–Mutta juuri tuommoinen on käynyt minun koipeeni ennenkin…
–Anteeksi, en huomannut, että täällä on ihmisiä, hän sanoo minulle, tekee äkkikäännöksen suoraan umpihankeen, puhisee ja tuhisee eleistä päätelleen vihaisena. Koirat pinnistelevät mahaa myöten hangessa.
Edelläni hiihtää hitaasti pieni tyttö äitinsä kanssa Vesaniemeen päin. Rouva kävellä viuhtoo sauvoineen heidän ohitseen. Kuulen äidin sanovan, takaa tulee hiihtäjä, kannattaisi mennä kävelyreitille. Olen jo kohdalla, sanon, pystyn kyllä kiertämään, mutta silti suustani livahtaa:
–Totta, tuohon on aurattu ihan hieno väylä kävelijöille, joka kiertää Rikukivet.
–Minä kävelen tässä.
Hiihdämme juuri tehtyä hienoa ja pehmeää latua Rikukiville. Rouva tulee suksitta vastaan. Ystävällisesti sanomme, että tuossa vieressä on varta vasten jalankulkijareitti.
–Tiedän, mutta miten sinne pääsee? Hän kuitenkin löytää sille, mutta kun menemme ohi, hän palaa takaisin ladulle.
Polkupyörä sinnittelee ladulla, mutta että mönkijäkin… Kiva, että ihmiset ovat liikkeellä, kaikilla on oikeus nauttia kirkkaista talvipäivistä. Mutta vielä mukavampi olisi, jos pitäisimme kiinni pelisäännöistä. Vai ovatko lait, asetukset ja pelisäännöt tarkoitetut rikottaviksi, vähintäänkin silloin, kun silmä välttää?
Pohdin, onko pikkumaista antaa palautetta vastaantulijoille. Toisaalta: mitä tapahtuisi, jos eläisimme kuin pellossa ja jokainen voisi tehdä kuin lystää? No esimerkiksi sitä, mitä nähdään ja kuullaan työpaikoilla. Suomessa kiusataan miltei Euroopan eniten, vaikka työ­tur­val­lisuuslain mukaan pitäisi huolehtia, että työpaikalla olisi työrauha. Asiakkaatkin käyvät kimppuun ei vain fyysisesti, esimerkiksi opetus- ja terveysaloilla puolet on havainnut henkistä kiusaamista asiakkaiden taholta. Toimistoraivostakin puhutaan.
Tai maailmassa: soditaan ja ihmiset saavat pelätä jopa henkensä puolesta. Eräs maa ei usko ilmaston­muutokseen, vaan on sanoutunut irti kansain­välisistä sopimuksista.
Pienestä asiasta tulee maapallon mittakaavassa kaikkia koskettava. Kysymys on asenteesta, otammeko toisemme huomioon. Jokaisen asenne on tärkeä. Etsitään yhteisen hyvän ratkaisuja, pienessä ja isossa. Voisiko kävelijöille ja koiranulkoiluttajille aurata lisää reittejä, jotka kulkisivat ihan ladun vieressä? Pitäisikö laittaa matkan varrelle kylttejä, tämä latu on tarkoitettu hiihtäjille. Ehkä kaikki eivät tunne sääntöjä.
Meillä on sananparsi, onni yksillä, kesä kaikilla. Ikään kuin olisimme etukäteen päättäneet, että kaikki eivät ansaitse onnea, mutta kesä sentään kuuluu kaikille. Mahdollista on, että onni ei kuitenkaan kuulu vain yksille, vaan jokaiselle kuten tämä ihana talvikin. Mutta se vaatii meiltä kaikilta toisista välittämistä yhteiset pelisäännöt pitämällä.