Kuinka avaraa on Jumalan armo? – Kotimaa24
24.07.2019 15:13 - Anne-Marja Isoaho
Kohtaan ajattelevan ja vilpittömän lapsen, joka esittää minulle kysymyksiä. Hän kysyy:
" Jos Jeesus ei olisi kuollut ristillä, enkö voisi päästä taivaaseen?"
" Jos Jeesusta ei olisi tapettu, joutuisivatko kaikki ihmiset johonkin kadotukseen? "
Vastaan, että uskoisin kaikkien pääsevän taivaaseen, vaikka Jeesus ei olisikaan kuollut ristillä. Sillä uskon Jumalan rakastaneen ihmistä ehdottomasti jo ennen kuin Jeesus oli syntynyt. Enkä sen vuoksi voi uskoa, että Jumala olisi lopettanut rakastamasta ihmistä, vaikka roomalaiset eivät olisikaan ristiinnaulinneet Jeesusta.
Lapsi kysyy edelleen:
" Eivätkö ne lapset, joita ei ole kastettu ole Jumalan lapsia? "
Vastaan, että kaikki lapset ovat Jumalan lapsia riippumatta siitä, onko heitä kastettu vai ei. Kaste liittää seurakuntaan ja sen yhteydessä rukoillaan lapsen puolesta, mutta sillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa, onko lapsi Jumalan lapsi vai ei. Jokainen syntynyt lapsi on Jumalalle Hänen oma lapsensa.
Uskon näin olevan, sillä Jumala on rakkaus. Jumala lähetti Jeesuksen kertomaan meille siitä, kuinka syvä, ehdoton on Hänen rakkautensa ihmistä kohtaan. Jeesus antautumalla kuolemaan näytti meille, kuinka Jumalan rakkaus on niin suurta, että Hän oli valmis kuolemaan ihmisen puolesta.
Jumala rakastaa sinua absoluuttisesti omana lapsenaan ihan vaan sen perusteella, että olet Hänen luomansa. Sen vuoksi olet myös itsessäsi kelvollinen Jumalalle sellaisena kuin olet.
Tietysti lapselle pitää opettaa sen mukaan kuin hän kykenee käsittämään. Se ei kuitenkaan sulje pois oikeaa opetusta.
Seuraava ei ole lapsia varten : Kaikkia ehdoitta rakastava jumala täytyy olla joku muu, kuin se josta Raamatussa kerrotaan. Jollei sitten rakkaudeksi katsota sitäkin, että Jumala kostaa kolmanteen ja neljänteen polveen asti, niille, jotka Häntä vihaavat, mutta tekee laupeuden niille, jotka Häntä rakastavat ja pitävät Hänen käskynsä.
Tässäkin keskustelussa ilmenee se yleinen ja perinteinen “kristillisyyskäsitys”, että Jeesuksen syntymän- ja kuoleman tapa – neitseestä syntyminen ja uhrikuolema ristillä – olivat olennaisimpia asioita hänen elämässään.
Olennaisinta Jeesus nasaretilaisen elämässä oli hänen opetuksensa. Sitä eivät sen ajan hengelliset ja maalliset johtajat sietäneet ja hänet tuomittiin kuolemaan kansanvillitsijänä. Uskon että edellisen lauseen tosiasiaa ei kukaan Raamattua tunteva voi kiistää.
Emme tietäisi Jeesus nasarettilaisesta mitään, ellei hänen opetuksensa sen ajan hengellisyydessä olisi ollut niin mullistava. Lähimmäisenrakkautta eivät sen ajan lainopettajat ja fariseukset opettaneet, eivätkä siitä mitään ymmärtäneet. Heille Mooseksen laki antoi ohjeet elämään. Aika sama on tilanne tänäänkin “kristillisissä” piireissä. Siksi tällaiset blogit ovat tervetulleita tuulettamaan nykyajan “farisealaisia” käsityksiä.
No jos ymmärrys ja koemus syntien sovituksesta ja anteeksiantamukseta poisytetaan uskostamme, Jeeus muuttue samanlaisksi moralifilosofiksi kuin vaikkapa Sokrates. Nythän Hän ei ollut vaan filosofi, vaan Jumala.
Jeesuksen antama uhri ja hänen reittinsä syntyä ihmiseksi maan päälle ovat aivan keskeisiä Jumalan armon osoituksia. Kuitenkin sinun toteamuksesi ” Olennaisinta Jeesus nasaretilaisen elämässä oli hänen opetuksensa”, näyttää saavan myös Raamatun kannatuksen. Sanoohan Jeesus, että ”Jos joku rakastaa minua, hän noudattaa minun sanaani. Minun Isäni rakastaa häntä, ja me tulemme hänen luokseen ja jäämme asumaan hänen luokseen. ”(Joh14:23)
Vertaat Jeesuksen aikaa ja meidän päiviämme seuraavasti: ”Lähimmäisenrakkautta eivät sen ajan lainopettajat ja fariseukset opettaneet, eivätkä siitä mitään ymmärtäneet. Heille Mooseksen laki antoi ohjeet elämään.”
Mooseksen laki edusti Kaikkivaltiaan tahtoa ja on täynnä lähimmäisenrakkautta, toki rikkomuksista oli ankarat sanktiot. Jeesus ”täytti lain” ihmiselämänsä loppuun asti ja lakkautti sen(Gal4:4;Ef2:15;Ga3:23-25). Fariseusten ongelmana olivat ennen muuta lakiin tehdyt lisäykset, perinnäissäädökset. Minttujen ja tillien alle jäi Jumalan todellinen tahto. Olisiko nykyäänkin vastaavasti olemassa muinaisia kirkolliskokousten päätöksiä niin kiveen hakattuina, että ne asettuvat suorastaan Raamatun paikalle. Ja käyvät joskus jopa sen yli?
Kun Jeesus tuli maailmaan, niin mikään ei oleellisesti muuttunut ihmisten maailmassa. Kristus on ollut maailmassa alusta asti, itseasiassa jo ennen maailman perustamista on Kristus ollut.
Kun Jeesus tuli maailmaan, niin Hän tuli Todistamaan ihmiskunnalle, synnin , Vanhurskauden ja Tuomion. Tämän todistuksen Hän antoi kuolemansa ja ylösnousemuksensa kautta ja Lähettämänsä Hengen kautta, jonka todistajia myös Apsotoleista tuli, sillä heidät tapettiin myös.
”Kuitenkin minä sanon teille totuuden: teille on hyväksi, että minä menen pois. Sillä ellen minä mene pois, ei Puolustaja tule teidän tykönne; mutta jos minä menen, niin minä hänet teille lähetän. Ja kun hän tulee, niin hän näyttää maailmalle todeksi synnin ja vanhurskauden ja tuomion: synnin, koska he eivät usko minuun; vanhurskauden, koska minä menen Isän tykö, ettekä te enää minua näe; ja tuomion, koska tämän maailman ruhtinas on tuomittu.” Joh.16:7-11
Lapselle voi aivan hyvin kertoa totuuden: Kristus kuoli maailmassa vallitsevan pahuuden tähden. Juuri siis ilmestyy Jumalan Rakkaus ja Armo, että Jumala Lähetti Poikansa maailmaan, ettei yksikään joka Häneen uskoo hukkuisi pahuuteen.
Jos siis lapsi kysyy: ”Jos Jeesus ei olisi kuollut ristillä enkö voisi päästä taivaaseen?” Niin voi lapselle hyvin vastata, ettei kukaan voi päästä taivaaseen ilman Kristusta.
Jos taas kysyy: ”Jos Jeesusta ei olisi tapettu, joutuisivatko kaikki ihmiset johonkin kadotukseen?” Niin lapselle voi hyvin vastata: ”Jeesus tuli juuri sen tähden, että me tietäisimme mitä Jumalan Rakkaus on, sillä Jumala rakasti maailmaa niin paljon, että Lähetti oman Poikansa, että meillä Hänen kautta ja tähden olisi Iankaikkinen elämä.
Synnin ja vääryyden tähden maailmassa vaikuttaa kuolema. Synnin tähden myös Jeesus tapettiin ja Hän antoi näin vastaansanomattoman todistuksen, että juuri ne, jotka luulevat olevansa synnittömiä ja hyviä ihmisiä ja ilman vääryyttä maailmassa, tekevät juuri suurimmat vääryydet.
Kun lapsi kysyy: ”Miksi kaikki ihmiset eivät rakasta Jumalaa ja toisiansa?” Niin voi lapselle hyvin vastata: Synti on rakkaudettomuutta, eikä yksikään ihminen ole ilman syntiä, sillä meissä kaikissa on rakkaudettomuutta ja itsekkyyttä. Juuri tämän Jeesus tuli ihmiskunnalle ilmoittamaan, mutta ilmoitti myös, että Jumalan Armo käy oikeuden edellä, sillä jokainen saa rakkaudettomuutensa anteeksi Kristuksen uskon kautta.
Jeesuksen opetuksessa on selkeä linja siitä, että tämän elämän jälkeen on odotettavissa joko pelastus eli taivas tai kadotus eli helvetti. On kaita ja lavea tie, on Abrahamin helma ja Tuonelan vaivat, on viisaat ja tyhmät neitsyet, on vuohet ja lampaat, on kuninkkanpojan häät ja itku ja hammasten kiristys. Opetus joka on vastoin tätä, ei ole oikeaa kristinuskoa. Toki helvetillä pelottelua on syytä vältää erityisesti lapsille puhuttaessa mutta myös aikuisiin kohdituvassa evankelioinnissa. Ehkä semmoinen turvallinen lähestymistapa on tuo pyhäkoululaulun sana: “Jeesus mua rakastaa, raamattu sen ilmoittaa”, se kun on nimittäin totta. Pohdinta ristin salaisuuden äärellä on enemminkin “vahvaa ruokaa” niille, jotka jo jonkun verran tuntevat raamatun moninaisia vivahteita.
Rauli Toivonen: “Olisiko nykyäänkin vastaavasti olemassa muinaisia kirkolliskokousten päätöksiä niin kiveen hakattuina, että ne asettuvat suorastaan Raamatun paikalle. Ja käyvät joskus jopa sen yli?”
Kun aloitin kommentoinnin tähän blogiin, niin päätin, etten ala kenenkään kanssa väittelemään, sillä en lue Raamattuani “uskovaisten” silmälasien läpi. Yritän lukea ja tulkita Raamattua “terveen” järjen avulla, mikä tapa on kyllä “uskisten” taholta ankarasti kielletty. En omista Pyhäähenkeä, joten joudun käyttämään järkeäni.
Sen mitä Raamatusta olen oppinut tuntemaan, on antanut käsityksen, että se on ihmisten kirjoittama kirja ja valtaosa siitä on “hölyn pölyä”. Siis ihmisten käsityksiä, enakkoluuloja ja vanhoja uskomuksia. Edellämainituissa kirjoituksissa on seassa tietenkin viisautta ja kauneutta.
Minulle Raamatun merkitys ilmenee neljän evankeliumin sisältämänä viisautena, joka suurimmalta osaltaan on järkeen käypää ja kelpaa joltakin osin elämäohjeeksi. Kirkolliskokouksissa on aikanaan päätetty mitkä kirjat kelpuutetaan Raamattuun. Nyt ne ovat siellä “kiveenhakattuina” totuuksina. Tämä ihmisten kirjoittama Raamattu on monille Jumalansanaa, johon sen kaikkiin kirjoituksiin uskotaan ja etsitää elämänohjeita sieltä, vaikka järjen käytöllä päästään parempiin tuloksiin.
Esimerkiksi Jumalan armo on ihmisten mielikuvissa muokattu salatieteeksi ja riiteiksi ja tämän armon omistamiseen tarvitaan armovälineitä. Miksi kaikkivaltias jumala, joka on luonut upean maailman olisi jättänyt armonsa (syntisten) ihmisten peukalon alle?
Kun täällä keskustelemme Raamatusta, ei kannata edellyttää keskustelukumppaneilta uskoa Raamattuun Jumalan Sanana. Aika moni sellainen, joka pitää Isoa Kirjaa vain ihmisviisauteen tuotteena näyttää mielellään siitä ajatuksia vaihtavan. Ja hyvä niin.
Tämän keskustelun otsikkona oli armo. Ja sellainen Jumalan ominaisuus löytyy jo Mooseksen välittämää lakia noudattaneen omaisuuskansan vaiheissa. Esimerkiksi näin ”Jumalan vaimosta” Jesajan kirjassa: ”Hetkeksi minä sinut jätin, mutta suuressa rakkaudessani minä nyt haen sinut takaisin. Vähäksi silmänräpäykseksi minä hylkäsin sinut, mutta minä kokoan sinut jälleen suurella laupeudella. Vain tuokioksi, vihani vimmassa, minä käänsin kasvoni sinusta pois, mutta minä armahdan sinua, minun uskollisuuteni on ikuinen, sanoo Herra, sinun lunastajasi.”( Jes54:7,8)
Uudella puolella Raamattua todetaan sitten paljonkin Kaikkivaltiaan armollisuudesta. Jeesuksen Kristuksen Jumalasta, ja siis tietysti myös meidän Jumalastamme sanotaan, että ”Ylistetty olkoon meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala ja Isä, armahtava Isä ja runsaan lohdutuksen Jumala!”(2. Ko1:3) Armo liitetään tuossa kohden ”lohdutuksen Jumalaan”.
Tavallisessa puhekielessä armo ja armahdus kytkeytyy usein ajatukseen rangaistuksen peruuttamisesta. Raamatussa käsite on paljon laajemp mutta ei toki mitään salatiedettä. Itse asiassa se niveltyy hyvin monipuolisesti Kaikkivaltiaan pääominaisuuteen, joka on rakkaus. Se oli myös perimmäinen syy siihen, että Jumala lähetti Poikansa kuolemaan meidän puolestamme. Välttämättömyys mahdollisuudelle elää ikuisesti.
Rauli Toivonen, kiitos asiallisista kommenteista. Ne kyllä tuovat minulle lisää pohdittavaa ja jos haluaisin väitellä myös aineksia siihen.
Tuo Jesajan kirjan lainauksesi – “Vain tuokioksi, vihani vimmassa, minä käänsin kasvoni sinusta pois, mutta minä armahdan sinua, minun uskollisuuteni on ikuinen, sanoo Herra, sinun lunastajasi.” – vain vahvistaa käsitystäni, että Raamatun jumala on ihmisten mielikuvitusta. Miksi kaikkivaltias Jumalan voi joutua “vihan vimmaan”. Eikö vihastuminen ole meidän ihmisten ominaisuus, eikä se ole edes hyve.
Vielä aiheeseen mennäkseni, totean että on helppo uskoa turvallisesti maailman Luojaan, (millainen hän sitten onkin) joka pitää huolen luoduistaan. Mitä voi ihminen antaa sielunsa lunnaiksi?
Ymmärrän ajatteluasi: Vihastuminen ei todellakaan vaikuta ensi kuulemalta sellaisen Jumalan reaktiolta, joka on ”Rakkaus”. Panitko Leo kuitenkin merkille, että vihastuminen oli hetkellistä, mutta ”minun uskollisuuteni on ikuinen”? Tai kuten Psalmi asian muotoilee: ”Sillä silmänräpäyksen kestää hänen vihansa, eliniän hänen armonsa”(30:5).
Meillä ihmisillä tunteet toimivat juuri päinvastoin, ainakin pahimmillaan.
Raamattu kertoo, että Kaikkivaltiaan viha on aina absoluuttisen oikein kohdistettua. Esimerkiksi omaisuuskansan tehtyä kultaisen vasikan, Jumala oikeutetusti vihastui. Armo tuli kuitenkin pian kuvaan mukaan Mooseksen anomuksen myötä ja ”Niin Herran viha lauhtui, ja hän päätti luopua siitä hävityksestä, jolla oli uhannut kansaansa”(2.Mo32:14)
Mooses koki useita muitakin kertoja, että Jumala hallitsee täydellisesti suuttumustaan. Hiukan myöhemmin kansanjohtaja koki seuraavaa: ”Herra laskeutui alas verhoutuneena pilveen, tuli Mooseksen luo ja lausui nimen Jahve. Sitten Herra kulki hänen editseen ja sanoi hänen kuultensa: “Herra, Herra on laupias Jumala, hän antaa anteeksi. Hän on kärsivällinen, ja hänen hyvyytensä ja uskollisuutensa on suuri.”(2. Mo34:5,6)
Myös Jeesus osoitti suuttumuksensa ja vihaavansa pahaa. Temppelin rahanvaihtajille ei armoa jaeltu, eivätkä sellaista saaneet osakseen Jeesuksen ajan uskonnollinen johtoporras. Ja kaikki Raamatussa johdonmukaisesti perusteltuna.
Eikö olisi melkoisen huono Jumala sellainen, jonka armo ohittaisi oikeudenmukaisuuden? Juuri tällä hetkellä Kaikkivaltias tuntee syvää vihaa kaikkea tahallista pahuutta kohtaan. Ja sitä on maailmassa paljon. Niinpä: ”Hän puhuu heille vihassaan ja kauhistuttaa heidät kiivaudellaan”(Ps2:5) Ja tässäkin Jeesuksen rooli tulee olemaan ratkaiseva: ”Hän on uskollinen ja totuudellinen, hän tuomitsee ja taistelee vanhurskaasti.”(Ilm19:11)
Sorry, että jonkun mielestä kenties siteerasin liikaa Raamattua. Sellainen on kuitenkin mielestäni erittäin tarpeellista silloin kun puhutaan Raamatun Jumalan armon kattavuudesta otsikon puitteissa.
Rauli Toivonen, kiitos kommentista. Aiheesta kirjoitit, joten ei anteeksi pyydettävää.
Armollinen on toteamuksesi. Kiitos, että ymmärrät ja kunnioitat meitä Raamattuun nojautuvia.
Oikeastaan sinä noudatat ihan raamatullista ohjeistusta: ”Herran palvelija ei saa riidellä, vaan hänen on oltava ystävällinen kaikille, taitava opettamaan ja kärsivällinen.”(2.Tim2:24)
Pyydän tarkennusta: Miten Jeesus kuoli ihmisten puolesta, jos hänen ristinkuolemansa oli kuitenkin tarpeeton taivaaseen pääsyn kannalta? Miten me siis hyödymme hänen kuolemastaan, jos sitä ei oikeastaan edes tarvittu?