Venäjä-suhteet koetteilla
KD-lehti » Juttuarkisto » Venäjä-suhteet koetteilla
Monet virolaiset pelkäävät Venäjän tarkoitusperiä. Venäjän varustautuminen ja suunnitelma ydinkärkien tuonnista Itämerelle eivät kasvata turvallisuuden tunnetta meilläkään. Vierastamme asioiden ratkaisemista ilman että rakennetaan yhteistyötä ja etsitään osapuolia tyydyttäviä ratkaisuja tasaveroisina kumppaneina.
Venäjästä on jälleen tullut suurin kauppakumppanimme. Venäjältä tulee Suomessa käytetystä maakaasusta 100%, raakaöljystä 81% ja kivihiilestä 82%. Energiaresursseja ei Venäjän ole pakko myydä nyt pilkkahintaan, jos tulevaisuudessa saa korkeamman hinnan. Venäjällä on esitetty korkean tason arvioita öljybarrelin hinnan noususta 250 dollariin ja maakaasun hinnan nelinkertaistumisesta. Energiantuotannon omavaraisuus säästäisi rahojamme ja osaltaan hillitsisi ilmastonmuutosta. KD:n energiatyöryhmä esittääkin öljyn ja kivihiilen käytön vähentämistä Suomessa yli puolella.
Mainitut raaka-aineet ovat strateginen resurssi, joihin liittyy suurvaltapolitiikkaa. Niiden suhteen Venäjällä ollaan siirtymässä 90-luvun sekasorron jälkeen keskusjohtoiseen malliin, joka on tuttu Ranskasta, Norjasta ja Saksasta.
Sähkösektorilla on raaka-aineresursseja epäpoliittisempi luonne. Pohjoismainen sähkömarkkina-alue on edelläkävijä, kun kehitys vie kohti eurooppalaisia sähkömarkkinoita. Myös Venäjällä eriytetään sähkön tuotantoa, kuluttajamyyntiä ja verkkoja. Fortumin suurinvestointi Venäjälle kohdistui nimenomaan sähköön ja yhtiö sitoutui tuomaan markkinoille tietyn sähköntuotantokapasiteetin.
Tulevaisuuden mahdollisuutena harkitaan EU:n ja Venäjän yhteistä sähköverkkoa. Aluksi voisi yhdistää Venäjän luoteisosan, Baltian maiden, Puolan ja Pohjoismaiden sähköverkot. Georgian sota rakensi kuitenkin lisää esteitä yhteistyön ilmapiirille. Tässäkin valossa on vaikea ymmärtää Venäjän ylimitoitettuja toimia Georgiassa. Luottamuksen rakentamiseksi tarvitsemme nyt luottamusta rakentavia toimia.
Suomesta ”Putkistan”?
Kaasuputki Venäjältä Saksaan nähdään Virossa ensi sijassa turvallisuuskysymyksenä, sillä se voi kriisitilanteissa tarvita asevoimia suojakseen. Paavo Lipposen asettuminen Nord Stream -yhtiön lobbariksi on virolaisilla keskustelupalstoilla tuonut Suomelle jo nimen ”Putkistan”. Viron historian traumat on helppo ymmärtää.
Kriisien keskellä täytyy kuitenkin nähdä pitkäjänteisen yhteistyön ja keskinäisriippuvuuden vahvistamisen merkitys. Mitä useammalla alueella toimitaan markkinaehtoisesti ja saadaan vastavuoroisia kumpaakin hyödyttäviä investointeja Venäjältä EU:iin ja EU:sta Venäjälle, sitä parempi. Venäjän integrointi vapaakauppa-alueeseen ja jopa viisumivapaus tulevaisuudessa ovat lopulta kummankin etu.
Maakaasuputki Venäjältä Saksaan on suotava hanke sikäli, että se vähentää Saksan hiilidioksidipäästöjä, mutta sen kulku Itämeren pohjassa ei ole paras ratkaisu. Ympäristövaikutusten kannalta parempi olisi rakentaa putki maata pitkin, joko Baltian maiden tai Suomen ja Ruotsin kautta. Venäjä ei halua riippuvuutta kaasuputken kauttakulkumaihin. Molemminpuolisen luottamuksen ilmapiirissä keskinäisriippuvuudelle ei olisi esteitä.