Onko kohta jo liiankin sähköistä? – Hämeen Sanomat
Onko kohta jo liiankin sähköistä?
31.3.2015 00:00 Päivitetty 20.8.2018 16:02
Ymmärrän ihmisiä, joita puhe sähköisten palvelujen jatkuvasta lisäämisestä ahdistaa. Minuakin epäilyttää välillä, onko oikeasti kysymys palvelujen lisäämisestä ja parantamisesta vai sittenkin vain halusta säästää kustannuksissa.
Pahinta on, jos sähköinen palvelu tarkoittaa vain sitä, että palvelu nimellisesti jää olemaan, mutta ei toimi niin hyvin kuin aiemmin – tai jättää kokonaan osattomiksi ne, jotka eivät osaa tai halua käyttää tietokoneita.
Tämä asia jotenkin hirvittää, vaikka itselläni on voittopuolisesti myönteisiä kokemuksia sähköisistä palveluista. Ja kukapa meistä vaihtaisi esimerkiksi pankkiasioinnissa tilanteeseen, jossa rahaa piti jonottaa pankin tiskiltä.
Nykyään ei tarvitse juosta pankkiin, vaan asioitaan voi hoitaa vaikka keskellä yötä kotoa käsin. Ei tarvitse eikä saa kohdata aitoa ihmistä. Muistan, kun pikkutyttönä ihailin pankkineitien näyttäviä kampauksia ja näppäriä sormia, ja ajattelin, että ehkä isona pääsisin itsekin naputtelemaan pankin hienoja koneita. Enpä arvannut, että naputella kyllä saisin, mutta omaa tietokonettani.
Paljon keskustellaan siitä, että työn ja vapaa-ajan ero on kaventunut, kun työntekijät vastaavat työsähköposteihin ja puheluihin myös vapaa-ajallaan ja verkkoyhteys mahdollistaa monenlaisen työskentelyn kotoa käsin.
Tietotekniikka on kuitenkin mullistanut myös kotona vietettävän vapaa-ajan. Ennen kun oltiin neljän seinän sisällä, siellä myös oltiin. Lankapuhelin oli ainoa yhteys ulkopuolelle.
Nyt ollaan verkon kautta yhteydessä vaikka mihin. Ollaan kotona, mutta henkisesti aivan muualla. Se voi tietysti olla kovin vapauttavaakin, mutta entä, jos esimerkiksi somessa roikkuminen menee liialliseksi? Milloin nykyihminen on sataprosenttisesti läsnä juuri siinä ajassa ja paikassa ja niiden ihmisten joukossa, joiden kanssa hän fyysisesti on?
Vapaa-aikaa oli ennen vanhaan kahta laatua: oikeaa vapaa-aikaa ja asioitten hoitamista. Ennenhän lähtemällä lähdettiin kaupungille asioille. Käytiin pankissa, vakuutusyhtiössä ja virastoissa. Nykyään asioitten hoitamista ei lasketa oikein miksikään puuhaksi, kun lähes kaikki voidaan tehdä netissä.
Muistan, että joskus oli mukava tunne tulla kaupungilta kotiin, kun oli saanut hoidetuksi paljon asioita – ja samalla tavannut monta ihmistä. Tällaista tunnetta on joskus ikävä.
No, vanhoja aikoja on mukava muistella, mutta turha haikailla. Nyt on nyt. Silti toivoisin, ettei pieni ihminen jäisi sähköistämisbuumissa ihan jalkoihin. Että tulevaisuudessakin apua ja neuvoja saisi tarvittaessa ihan oikeilta ihmisiltä.
Siksi minusta ei ole oikein, ettei esimerkiksi terveydenhuollon maksuja saa enää maksaa terveysasemalla eikä sairaalassa. Ennen ne sai hoidetuksi lääkärissäkäynnin yhteydessä pois päiväjärjestyksestä. Tämä uudistus on helpottanut kyllä järjestelmää, mutta ei välttämättä asiakasta.