Varjojen maailma | Kansallisteatteri
Lavastus- ja pukusuunnittelija, taiteen tohtori
Etusivu > Blogi > Varjojen maailma Varjojen maailma
Tänä päivänä taiteen tekeminen, kaikki taiteilijoiden työ ja erityisesti teatterin rohkeat irtiotot ovat aina vain tärkeämpiä. Teatterin on jälleen aika ottaa paikkansa yhteiskunnallisena vaikuttajana. Teatterilaisten on aika ajatella, mitä se tarkoittaa nyt tässä ajassa, kun Suomi on 100. Teatteriesityksen lumo pitäisi saada jaettua myös uusille katsojille.
Tuntuu, että maailmassa juuri astuttiin monta askelta eteenpäin – nyt on kyllä astuttu askel jos toinenkin taaksepäin. Eurooppalaisten leirien pakolaislapset palelevat kengättöminä lumessa, rakennetaan muureja, halutaan ulos kansainvälisistä yhteisöistä, eriarvoisuus ja ääriliikkeet lisääntyvät, ilmastonmuutos on vääjäämätöntä, suurvallat pullistelevat ja maiden johtajat twiittaavat tunteenomaisesti mielipiteitään vailla mitään vastuuta, todellisia visioita tulevaisuudesta. Puhetta riittää ja populismi jyllää. Arktisen hysterian kirjoittajan Marko Tapion sanoja lainatakseni: ”Puhutun sanan voima on varmaan suurin mahti maailmassa.” Ihmisten maailma murtuu. Missä ovat oikeat, välittävät johtajat?
Hyvä taide tuo kokijoilleen valoa, viisautta, voimaa, ymmärrystä, energiaa, leikillisyyttä sekä älyllistä iloa ja nautintoa. Taide vaikuttaa tietoisesti ja tiedostamatta. Kun teatteri on elävää, ajankohtaista ja todellista, se tarjoaa katsojilleen elämyksiä. Teatteri on kohtaamisen ja jakamisen taidetta. Katsoja katsoo esiintyjää silmästä silmään. Esiintyjä välittää ja kertoo näyttämön maailmassa tarinaa, jonka koko katsomo voi jakaa ja kokea – kukin katsoja tietenkin omalla tavallaan. Parhaimmillaan näyttämön, esiintyjien ja katsojien yhteinen energia on täynnä yhteisiä kokemuksia ja oivalluksia. Esitystaide on yhteisöllistä, samassa paikassa ja ajassa tapahtuvaa ’ruumiillista somea’.
Vaikka toisinaan tuntuu, että taiteilijoita ei juuri arvosteta, koska uutta ja ajankohtaista taidetta on yleensä vaikea muuttaa rahaksi, listata pörssiin, huutokaupata miljoonilla tai saada edes taloudellisesti kannattavaksi, uusia taiteen tekemiseen uskovia taiteilijasukupolvia kuitenkin kasvaa sitkeästi. Tekijät haluavat tehdä mielekästä työtä. Teatteritaide on taiteilijalle hieno ilmaisumuoto, koska se on mitä suurimmassa määrin yhteistyötä ja henkilökohtaisesti voi antaa syntyvälle teokselle kaiken. Teatteri on myös moniosaajien taidetta. Ideat syntyvät kommunikoimalla ja yhteisessä ajatuksen virrassa. Hienossa tiimissä on onnekasta työskennellä.
Jos Suomessa pelialalla on matala johtamisen hierarkia ja työn tekemisen itseohjautuvuus (HS 8.1.2017), teatterissa se on vallinnut esitystä suunnittelevan ja toteuttavan tiimin keskellä jo pitkään. Ohjaaja on toki esityksen suunnannäyttäjä, ohjaaja mahdollistaa omalla taiteellisella rohkeudellaan esityksen rohkeuden, mutta esitys on aina sitä toteuttavien tekijöiden summa. Usein puhutaan ohjaajan kädenjäljestä, ohjaajan visuaalisesta teatterikielestä – mutta todellisuudessa kaikki tiimin taiteilijat palvelevat tasavertaisina syntyvää esitystä. He luovat koko esityksen visuaalisen, havaittavan ja aistittavan maailman. Koko taiteellinen työryhmä (kirjailija, dramaturgi, ohjaaja, koreografi, lavastaja, pukusuunnittelija, valosuunnittelija, videosuunnittelija, projisointisuunnittelija, säveltäjä, äänisuunnittelija sekä tietenkin näyttelijät) on merkittävä tulevan esityksen taiteellisia tavoitteita määriteltäessä ja vaikuttaa sen kokonaisilmeeseen. On tärkeää, että tekijöillä on yhteinen kieli ja ymmärrys sekä keskinäinen arvostus.
Teatteriesitys on aina kokonaistaideteos. Näytelmäteoksen toteuttamisen yhtenä työkaluna toimii näytelmäteksti ja sen suhde esitystilaan. Visuaaliset ratkaisut määrittävät tapahtumien ajan ja paikan. Näyttämökuva on myös aina siihen osallistuvan ryhmän taiteellis-filosofinen kannanotto tämän hetken elämään, maailmantilanteeseen – näytelmätekstistä esille nouseviin asioihin. Visuaaliset ratkaisut luovat merkittävän pohjan ohjaajan ohjaussuunnitelmalle ja näyttämön toiminnalle. Ne avaavat myös uusia mahdollisuuksia näyttämölliseen kokeiluun. Teatterileikissä kaikki on mahdollista. Teatteri on leikki, jossa kaikkien osa-alueiden tulee kuitenkin olla totta, olla samassa yhteisesti sovitussa todellisuudessa. Lavastus luo esitykselle pohjan, sen maiseman, jossa näytelmä tapahtuu ja jossa näyttelijät esityksen ajan elävät. Lavastus ohjaa esityksen tyylilajia. Valot ja äänet luovat esityksellistä tilaa ja tukevat tapahtumien maisemaa. Näyttämötoiminta määrittää äänimaailmaa ja valoja. Näytelmälle valittu arkkitehtoninen esitystila ohjaa lavastuksellisia ratkaisuja ja näyttelijävalinnat ohjaavat pukusuunnittelun ideoita. Lavastusratkaisu, puvut tai valot eivät koskaan ole arkisia realiteetteja ja pelkkää naturalismin, näytelmätekstin tai epookin kuvausta, vaan aina avaimia jonnekin. Ne voivat auttaa myös näyttelijöitä aivan uusille tulkinnallisille urille.
Taiteellista työtä tehdään aina vakavasti ja tosissaan – tehdään kohti sitä yhteistä päämäärää, johon koko ensemble lujasti uskoo. Monet asiat ratkaisevat itsensä harjoitusprosessissa näyttämöllä. Tekeminen ei kuitenkaan välttämättä ole ryppyotsaista. Harjoituksissa huumori kukkii ja nauretaan paljon. Näytelmän harjoituksissa saattaa olla siis erittäin hauskaa. Hyvän teatteriesityksen toteuttaminen on kuitenkin aina todella, todella vaikeaa. Teoksen tekemisen prosessin keskeltä tekijöiden on hankala arvioida sitä, mitä yleisö lopullisesta tuloksesta pitää. On vain uskottava itseensä. Filosofi Maurice Merleau-Ponty kirjoittaa täydellisen taideteoksen tavoittelemisesta: ”Jos mikään maalaus ei voikaan tehdä maalaustaiteesta lopullista, jos yhdestäkään työstä ei koskaan tulekaan ehdottoman lopullista, jokainen luomus muuttaa, valaisee, syventää, vahvistaa, nostattaa, luo ennakolta ja uudestaan kaikki muut.”
Hämmentävä maailmantilanne ei varmasti ehdi muuttua ennen näytelmämme ensi-iltaa, mutta toivottavasti Arktinen hysteria herättää katsojien uteliaisuuden. Nykyään kaiken kun pitää taiteessakin nousta ilmiöksi, jotta suuri yleisö liikkuu. Varjojen maailmaan tarvitaan ehdottomasti valoa. Utsjoella nousee kuitenkin jo aurinko – kuljemme kohti ihanaa kevätvaloa!