Pieniä iloja | Tillman
Itä-Suomen yliopisto jakaa ilmaisia kirjoja nuorisolle. Sitä minä pidän hienona asiana. Niitä oli perjantaina jaossa kirjastossa ja humanistisen osaston kahvilassa. Minä join tyttären kanssa kahvia ja jälkiruuaksi otin kolme kirjaa. Yliopisto antoi minulle evääksi jotain hyvin konkreettista.
Ilmaiseksi voisi jakaa paljon muutakin. Hammashoitolassa voisi jakaa hammaslankaa asiakkaille. Ei maksa juuri mitään, mutta asiakas saattaisi ehkä suhtautua kalustoonsa vakavammin.
Viime viikolla auton merkkihuollossa jaettiin ilmaiseksi kahvia. Se oli vähän kummallista. Kahvia jaetaan melkein missä vain, sillä olettamuksella, että kaikki kahvista tykkäävät ja kaikki ilmaisen kahvin ajattelevat huomattavaksi lahjaksi. Kummallista. Luulisi, että autoliikkeessä jaettaisi pieniä autoshampoo pulloja asiakkaille. Parturista lähtiessä olisi mukavaa, jos saisi pienen shampoopullon taikka kamman mukaansa. Optikolta saisi ilmaisen puhdistusliinan, jolla katse kirkastuisi.
Vakuutusyhtiö on jakanut minulle karkkia käyntini yhteydessä. Sitä pidän kohtuullisen onnistuneena. Brutaalia olisi, jos vakuutusyhtiö jakaisi asiakkaille tulitikkurasioita. Pankista saa usein kynän. Eduskuntavaaliehdokkaalta postikortin ja lahkosaarnaajalta saa lipareen, johon säästösyistä on kirjoitettu kaikki mahdolliset ja mahdottomat synnit ja niihin oikeat lääkkeet.
Stora Enson ostomies antoi toissa vuonna minulle firman nimellä varustetun kärpäslätkän. Asia ei oikein auennut minulle. Menenkö mustikkaan metsään ja huidon lätkällä UPM-yhtiön kiusakseni lähettämiä hyttysiä?
Pahinta roskaa ovat järjestöjen lähettämät joulukortit ja arvat. Minä katson kaikki arvat joka kerta, mutta koskaan sieltä ei sitä henkilöautoa tule. Minulle tulee aina kampa. Yleensä violetti kampa, jota ei uskalla koskaan laittaa taskuunsa, jos nimittäin sattuisi hiuksia olemaan.
Violetti kampa on pirullinen liikelahja. Sen kun pistät taskuusi ja ryhdyt kulkemaan, niin kohta on jo perässä mies, joka kiinnostuneena on huomannut vihjeen ja oitis lähestyy sinua tarkoituksenaan ryhtyä harrastamaan kanssasi sitä, mitä jotkut presidenttiehdokkaat harrastavat. Melkoinen sotku syntyy yhdestä arpajaiskammasta.
Oman ammattialani kansainväliset ihmiset ovat onneksi lahjuksissaan johdonmukaisia ja vilpittömiä. He tietävät tarkasti, mitä Suomeen tuodaan lahjaksi. Heidän tuliaisensa ja lahjuksensa ovat nekin tarkoitettuja päähän meneviksi, mutta ne eivät ole kampoja, eivätkä pipoja.
Filed Under: pohdiskelua
3 kommenttia to “Pieniä iloja”
Minun kampaamossani pitkän käsittelyn aikana ja merkkihuollossani, jos joudun odottamaan, tarjotaan aina kahvia virkistykseksi tai ainakin vettä. Tukka- tai autoshampoo ei sovi juotavaksi.
20.3.2012 6.40
Tillman asuu väärässä maassa. Viime viikolla sain sekä parturista kamman ja optikolta puhdistusliinan.Katseenkirkastusaine piti kyllä ostaa itse.
20.3.2012 7.13
/mek…Ohhh.. hienoa. Minä olen haaveillut semmoisesta, että jos vaikkapa poliisi tien päällä kulkiessaan pysäyttäisi tunnollisia ja lainkuuliaisia kansalaisia ja antaisi vaikka ruusun hyvästä liikennöinnistä muistoksi. Jos vaikkapa naiskonstaapeli jakaisi niitä