Sirpaleinen taideteos: Altistaako erityisherkkyys mielenterveysongelmille?
Altistaako erityisherkkyys mielenterveysongelmille?
Pohdin, voiko erityisherkkyys altistaa vahvemmin traumoille ja kirjassa Erityisherkkä ihminen (Elaine N. Aron) vahvistaa tämän epäilyn. Erityisherkkä ihminen kokee kaiken voimakkaampana kuin ei-erityisherkät, jolloin niin positiiviset kuin negatiiviset tapahtumat elämässä vaikuttavat meihin enemmän. Joten lapsuudessa ja nuoruudessa koetut mielekkäät ja hyvät asiat voivat lisätä henkilön pohjustusta "tulevaan maailmaan" eli hyvä lapsuus vahvistaa erityisherkkän mahdollisuutta menestyä elämässä. Kuin taas raskas ja vastoinkäymistäytteinen alkutaipale vaikeuttaa erityisherkän polkua ihmiskunnassa. Ei niin, etteikö nämä asiat vaikuttaisi kaikkiin ihmisiin, mutta tutkitusti erityisherkkiin nämä palikat vaikuttavat vahvemmin, sillä erityisherkät ovat alttiimpia ympäristötekijöille.
"Erityisherkät ihmiset, joilla on vaikea lapsuus olivat suuremmassa vaarassa masentua, ahdistua tai muuttua ujoiksi verrattuina ihmisiin, joilla on samankaltainen lapsuus mutta jotka eivät olleet herkkiä. Sen sijaan erityisherkät, joilla on riittävän hyvä lapsuus, eivät olleet suuremmassa vaarassa kuin muutkaan. Tutkimuksessa löytyi jopa viitteitä, että herkät pärjäävät paremmin kuin hyvän lapsuuden kokeneet ei-herkät ihmiset, aivan kuin ympäristö vaikuttavat heihin enemmän." Elaine N. Aron , HSP Erityisherkkä ihminen 1999.
Erityisherkkää lasta ja nuorta saatetaan helposti leimata vaikeaksi, araksi, heikoksi ja herkkikseksi, tietämättä erityisherkkyyden moninaisuutta ja taustaa. Saan itse kuulla usein, että "anna olla". Ihan kuin tuntemukseni ovat turhat tai ylimääräiset. Kun tunnen jotain, tunnen sen erittäin voimakkaasti ja aistin "kaikkea" eikä siinä ole mitään väärää. Tämä piirre on haitaksi välillä, mutta usein myös hyödyksi. Erityisherkkyyttä tulisi kohdata neutraalisesti, yhtä lailla kuin jokin ihmisen piirteeseen. Se ei ole huonoa tai hyvää, siitä on molempiin. Kuitenkin sitä tulisi yrittää ymmärtää, jottei tekisi vahinkoa lisää tuomitsemalla erityisherkkää vaan hankalaksi ihmiseksi. Erityisherkkä ei yritä tehdä itsestään suurta numeroa, vaan tämän tuntemuksien kirjo saattaa olla vaan laajempi ja herkempi.
Lapsena ja nuorena koetut asiat vaikuttavat pitkälle elämään. Silloin kun ihminen kehittyy, elämän runkoa voi joko vahvistaa tai hajottaa. En väitä kuitenkaan, että kaikki olisi vanhempien käsissä vaan monet asiat vaikuttavat kuten ympäristö, muut ihmiset kuin laspen sisäinen maailma. Kaikki tapahtumat rekisröityvät erityisherkkään herkemmin kuin toisiin. Erityisherkkyyttä voi siis kokea vahvuudeksi ja se voi olla ihmisen heikkous, jos sitä ei tunnisteta eikä anneta tulla osaksi peroonaa ja hänen elämää.
Väitetään, että jokainen meistä kantaa jonkinlaisen trauman. Sen vahvuus ja vaikeus voi vaihdella todella suuresti, eikä kukaan toinen voi määrittää kuinka paljon toinen kärsii jostakin tapahtumasta. Voi olla hyvin tavanomaista, että saman perheen sisarukset, jotka kasvavat samassa ympäristössä ja joilla on samat kasvatukset kokevat silti jonkin tapahtuman aivan eri tavalla. Tässä voisin nostaa tämän erityisherkän lapsen traumatisoituminen, sillä meidän perheessä huomaan selkeästi kuinka erityisherkät sisarukset ovat traumatisoituneita ja oireilevat vahvemmin mielenterveyshäiriöinä kuin taas toiset saattavat elää normaalia elämää, ihan kuin kauheat tapahtumat perheessä olisivat kevyitä kantaa.
Niinkuin aiemmin totesin, kukaan ei voi nähdä pinnan alle, mutta näkyvällä tasolla näin asiat vaikuttavat olevan. Erityisherkät ovat alttiimpia mielenterveyshäiriölle, jos tämä traumatisoituu. Olemme herkempiä huomaamaan ja kantamaan pitkään nämä elämämme alun hankaluudet ja kriisit. Ne muokkaavat meitä enemmän kuin ei-herkkiä. Mielestäni olemme enemmän "kohtalon omia" silloin, jos ei tunnista herkkyyttä itsessään, eikä ole vielä osannut käyttää sitä esim. työkaluna. Näin saattaa vaikeudet näkyä ahdistuksena ja masennuksena herkemmin.
Olen omalta osaltani todennut, että DID:n syntyminen on alkujaan johtunut todennäköisesti erityisherkkyydestäni. Sillä onhan se looginen. Jos vauva tai lapsi herkkänä kokee trauman vahvasti, eikä ole kykyä suojautua millään, syntyy helposti dissosiaatio, joka on mielen puolustus- ja selviytymismekanismi. Koska kun on herkkä aistimaan ja tuntemaan, voi niin sanotusti pienetkin hylätyksen kokeminen tai kaltoinkohtelu vaikuttaa suuresti dissosiaation kehittymiseen ja traumat myöhemmin elämässä sitten vahvistanut tämän ja vaikeuttaneet dissosiaation tasoa. Sillä itselläni on vauvaosa ja Miumau, joka on 2v, silloin kun häneen ekan kerran tutustuin. Eikä tietoisuuteen ole tullut sen suurempia traumoja, mutta tiedostan, että elämäni alku ei ollut helpoimmasta päästä. DID:n syntymiselle on siis ollut otolliset tekijät mukaanlaskien minun erityisherkkyyttäni.
Mutta summaisin niin, että kyllä, erityisherkkä voi traumatisoida herkemmin ja näin erityisherkät ovat enemmän riskissä saada mielenterveysongelmia ja sairastua mielenterveyshäiriöihin. Erityisherkkyys altistaa mielenterveyongelmille, kuitenkaan se ei ole käsi kädessä, että erityisherkkä=mielenterveyspotilas vaan siihen kombinaatioon sisältyy kokemukset traumoista ja elämän vastoinkäymisistä. Lapsuudessa ja nuoruudessa koetut asiat vaikuttavat vahvemmin, sillä silloin kehitys tapahtuu eniten.
Erityisherkkyys ei ole kirous, eikä siunaus, vaikka sen voi mieltää kumpanakin. Eri päivinä tai eri sekuntteina, sillä itselläni ainakin tämä tunteiden vuoristorata ja aistien täyttymys on eri hetkinä eri asioita. Otan vastaan kaikki ja opin joka päivä enemmän itsestäni ja hyväksyn tätä osaksi itseäni. Sillä miksi kieltää ja yrittää turruttaa osan itsestään, minkä voi valjastaa vahvuudeksi?
Aiemmat tekstit erityisherkkyydestä:
Tunnisteet: ahdistus, DID, dissosiaatio, erityisherkkyys, erityisherkkä, masennus, mielenterveyshäiriö, mielenterveysongelmat