huhtikuu « 2011 « Tepoot – Blogi
Pitkä pääsiäisloma Alavudella onnistui hyvin. Oli ihanaa olla 6 yötä, ettei heti tarvinnut lähteä takaisin. Mummu hoiti paljon Veikkaa, joten sain itse vähän lomaa päivittäisistä rutiineista. Ulkoiltiin, levättiin, treffattiin kamuja ja sukulaisia, trulliteltiin, käytiin naapuri-Erkin pääsiäisvalakialla, mutta lauantaista lähtien sairastettiin. Se vähän rajoitti ihanien ilmojen nauttimisesta. Leikkikavereita saimme mummun ja papan lisäksi Helistä, Emmistä, Jessestä, Päivistä, Nikosta, Merjasta, Sofiasta, Villestä, Sannasta, Katista, Kerttu-Maijasta ja Matista. Sapsun reissu ja jäi Lassin sairastelun vuoksi tekemättä. Mutta sairasteluista sitten seuraavassa teksissä.
Tässä kuvia viikon varrelta:
Jenna-kummin kuulumiset: pikkuinen tyttö syntyi maanantaina. ♥
maanantaina 18. huhtikuuta 2011
”Hyppää, kukkuu, pappa ja böö”. Siinä Veikan uudet sanat. Hyppää alkaa kuulumaan yleensä sängyllä tai sohvalla seistessä ja nykyään myös ruokapöydälle kiivettyä. Kuulostaa kovin turvalliselta… Piiloleikit ovat mukavia, kuten myös autolla ajelu, kirjat ja kaikki Lassin tekeminen, ulkona keinuminen on ehdoton suosikkileikki.
Lassi aloitti jokin aika sitten pyöräilykauden sekä omalla pyörällä että iskän kyytissä istuen.
Kevät on tullut kohisten. Lumet ovat oikeastaan kadonneet ja sitä myötä myös vesilätäköt, Lassin harmiksi, äitin onneksi.
Tiet alkavat pian olla lakaistut. Katupöly nousee, silmiä kutittaa, aivastuttaa ja ikkunat ovat jälleen sen näköiset, ettei niihin olisi pesurättiä näytettykään. Tosin sisäpintojen sotkuisuiteen taitaa kuitenkin syylliset löytyä ihan jostain muusta kuin lakaisukoneesta. Jospa pistäis huomenna perhetyöntekijän pesemään ikkunat, kun sain tänään Veikan kanssa siivottua muuten. Tai katsotaan nyt, ehtiihän tuota myöhemminkin…
Viikko sitten alettiin Veikan ruoissa siirtymään MCT Peptide 1+ -maidosta Nutricia Peptisorb -letkuravintoruokaan. Hitaasti edetään. Nyt ollaan päästy siihen, että 1/4 menee Petisorbia ja loput maitoa. Tämä tarkoittaa sitä, ettei Veikan ruokaa tarvitse maitojen tapaan tehdä jauheesta, vaan se on valmis seos, joka säilyy vuorokauden avattuna.
Kotisairaalan alettua käymään meillä vain kerran viikossa, siirrymme hiljalleen kaupungin ilmaisjakelun piiriin noissa hoitotarvikkeissa. Tämä tarkoittaa sitä, että haemme noin kolmen kuukauden tarvikkeet kerralla keskustasta. Tähän kuuluu infuusiopumppujen ja ruokapunpun letkustot, ruiskut, steriilit taitokset, stoomatarvikkeet jne. jne. Vähän on hankalaa näin aluksi arvioida menekkiä, mutta eiköhän se tästä. Vielä, kun tietäis, missä noita tarvikkeita meillä säilyttäis. Tilaa, kun on vaikka muille jakaa… Lisäksi alamme itse ostamaan lääkkeet ja letkuruoat. Heti, kun lääkäri saa tehtyä meille B-lausunnon, jotta olemme Kela-korvausten piirissä. Tähän asti kotisairaala on kuljettanut pyynnöstä meille kotiin sen, mitä olemme milloinkin tarvinneet. Ihanaa palvelua!
Mummu ja pappa käväisivät meillä viime tiistaina. Mä sain kirpparipaikan keskiviikosta lähtien, joten he toivat Alavudelta meidän tyttärien lapsukaisten myytävät lastenvaatteet ja lelut. Pappa oli vielä käsi paketissa, mutta keskiviikkona on siitäkin päästy eroon ja kuntoutus on alkanut.
Perjantaina Merja ja Niko tulivat meille yökylään. Menoa ja meininkiä riitti, kun serkukset pelasivat ja painivat keskenään, pienimmän yrittäessä pysyä isompien mukana.
Lauantaina kävimme tulevien naapuriemme juhlissa. Pääsankari taisi olla Viljami 3v, mutta juhlan arvoisia olivat myös puolivuotias Väinö ja tohtorin hatun väitellyt Ville. Pyysimme Villeä Veikan toiseksi kummisedäksi ja hän suostui. Nyt kummitädin perheestä tulikin Veikan kummiperhe. Ihanaa ajatella, että pian olemme naapureita. Pekkaset rakentavat siis myös Lempäälään, samalle pellolle. Kaverukset olivat vähän haastava nelikko kuvattavaksi, onnistuneita otoksiakin tuli.
Myös toiselle kummiperheelle Kontoloille kuuluu hyvää. He saivat perjantaina potran pojan. Lisää leikkikavereita meidän pojille… Seuraavaksi kuulostellaankin sitten Jyväskylän suuntaan Jenna-kummin kuulumisia.
Tänään Lassilla oli viikon ainut hoitopäivä ja Veikalla on taas immunoglobuliinien vuoro. Huomenna perhetyö tulee meille aamupäiväksi ja sitten lähden poikien kanssa Alavudelle viikoksi. Tähän astisten 1-2 yön lomien jälkeen 6 yön mummulareissu tuntuu kyllä luksukselta ja torstaina on tiedossa vielä kauan kaipaamani hieroja! Vesa-matti tulee sitten torstaina töiden jälkeen perässä pääsiäisen viettoon.
Tutustuttuani maanantaina postissa tulleisiin papereihin, on pakko kommentoida tuota kaupungin tarjoamaa ”hoitaja kotiin” -palvelua. Saamme kaupungin antamilla 100€ palveluseteleillä 3 kertaa kuussa Veikalle hoitajan korkeintaan 3,5 tunniksi, vähän kellonajasta riippuen. Mielestäni aikas vähän, mutta parempi sekin kun ei mitään…
Aihe: Koti, Omaishoito | 2 kommenttia »
Sain tiistaina tietää, että musta tuli Veikan omaishoitaja. Tämä tarkoittaa sitä, että kaupunki maksaa mulle pientä palkaa Veikan hoitamisesta kotona. Alipalkattu ja ylityöllistetty ammatti, kuten Riina (itsekin omaishoitaja) asian ilmaisi! Työtä riittää 24/7, mutta nyt mulla on mahdollisuus kolmeen vapaapäivään kuukaudessa, kunhan vain uskallan luottaa Veikan yöksi jonnekin. Aluksi tämä tarkoittaa meillä, että saamme Veikalle kolmeksi päiväksi hoitajan kotiin. Paljon sekin!
Tiistaina ulkoilimme auringosta nauttien. Muina päivinä mamma ulkoilutti poikia ja sillä aikaa mä nukuin!
Ehdoton lempileikki oli portaiden kiipeäminen ylös ja alas. Hienosti meni Veikaltakin, vaikka taisikin ollaensimmäinen kerta, kun tätä pääsi kokeilemaan. Katja opetti ahkerasti alastuloa ja pääosin sitä pylly edellä tultiinkin.
Ensimmäinen pottaonnistuminen ihmetytti:
Mukava pikkuloma takana! Tarpeeseen tuli lepo…
Vauhtia, hulinaa ja väsymystä
Eipä oo jaksanut tännekään kirjoitella. Eikä oo ehtinytkään! Tässä siis jotain kuulumisia ja kuvia.
Väsymystä riittää! Etenkin mulla ja Veskulla kuin pojilla, mutta meitä ei onneksi ole kuvattu! Pinna on kireällä kuin viulun kieli, niin Vesa-Matilla kuin mullakin. Alkaa alkuvuosi vissiin painamaan ja kyllä nää viimeisten viikkojen sairastelut ja sairaalassa vietetyt päivät verottavat aika paljon. Vesa-Mattia stressaa myös uuden kodin piirustusten muokkaaminen ja tulevan miettiminen. Huomenna onneksi paperit lähtevät viimein kuntaan lupahakemusta varten. Mutta olisi kiva, ettei jokainen pikku riita ja kinastelu poikien kanssa päättyisi siihen, että pitää uhkailla, kiristää ja vielä toteuttaakin ne… Etenkin Lassi on kokeillut hermojamme viime aikoina.
Mamma oli viime viikon apunamme, onneksi. En tiedä, kuinka olisimme selvinneet ilman apukäsiä. Mamman rooli oli olla Veikan tippatelineen vartija tiistai-illasta torstai-päivään. Toki pidimme vähän taukoakin nutritiosta, mutta paljon normaalia vähemmän, joten vauhtia ja piuhan kiristymisiä riitti. Vaarallisilta tilanteilta onneksi säästyimme. Lassille kelpasi vain äitee, kaikkeen, ihan kaikkeen, valitettavasti. Santtu oli hoidossa kipeänä keskiviikosta lähtien, joten Lassi olisi joka tapauksessa ollut päivisin kotona. Onneksi mamma oli apunamme. Toki Lassikin olisi varmaan ollut ”helpompi”, jos olisimme olleet päivisin kolmistaan, mutta olisi se silti ollut aika haastavaa, kun Veikka oli niin paljon piuhassa kiinni ja broviacin piuhaa piti varoa 48h korjauksen jälkeen. Toki mamma muuten meillä muutakin teki, kun käveli tippatelineen kanssa, mut se taitaa olla itsestäänselvyys…
Veikan vauhti on lisääntynyt, kiipeilyt onnistuu ja isoveljeä matkitaan kaikessa. Nyt päästään itse on keittiön tuolille, syöttötuoliin, näiden kautta ruokapöydälle, sänkyyn kiivetään, jos jakkara on jäänyt sängyn vierelle. Lelulaatikoiden päältä on reitti lipaston päälle ja sohvalle päästyään voi kiivetä vaikka sarjan yli. Näin meillä…
Lauantaina Lassi lähti mamman mukana Sapsulle. Hän puhui jo viikko sitten mamman ja papan vierailun jälkeen, että menee Sapsulle, joten nyt oli oiva tilaisuus. Hienosti on kuulemma mennyt. Lassi nauttii…
Saimme lauantai-iltana Senjan yökylään. Ehtipä hän nähdä kummipoikansakin pikaisesti ennen Sapsulle lähtöä. Senja sai opintoreissunsa Englannissa päätökseen ja suuntaa muutaman päivän päästä Georgiaan, tosin tehtävää opintojen parissa vielä riittää. Ihanaa oli nähdä, edes pikaisesti!
Moni on varmaan mielessään miettinyt tuota Veikan broviacin liimausta. Korjaus tapahtui Veikan yöunien aikaan. Oli kyllä aika ihme, ettei poika herännyt kesken unien, siinä sitten olisi ollut paikallaan pitämistä. Onneksi siis selvittiin ilman nukutusta ja operaatiota. Nyt vain toivomme, että tuo korjaus kestää! Näin ainakin korjauksen tehnyt anestesialääkäri oli meinannut, että piuha on nyt yhtä vahva kuin uusikin olisi. Piuha on vain pari milliä vahva ja sen ulkokuori oli alkanut murtumaan, ihan niin kuin silloin heinäkuun lopulla. Korjaus tapahtui siten, että piuha katkaistiin ennen murtumakohtaa ja siihen liimattiin puskusaumalla uusi piuha. Piuhan päällä on kutistesukan näköinen paksumpi johdon pala, ja varmaan sisäpuolellakin on samanlainen piuhaa pienempi osa. Näin on saatu liimapinta-alaa lisää ja liitosta kestäväksi.
Masunappi on alkanut tuntumaan ihan ok ratkaisulta. Nyt olemme jo vähän päässeet kärryille, milloin piuha kannattaa irroittaa ja milloin se kannattaa pitää pojassa kiinni. Toimivuus on ollut hyvä, mutta puhdistus vie aika paljon aikaa, eikä Veikka tykkää siitä yhtään, ehkä se vielä tuntuu hieman kipeältä. Tänä aamuna toinen ankkurinappi irtosi oikein paukahtamalla ja hiukan se tiputti vertakin. Mutta hyvä, että irtosi. Sen verran punakalta alusta jo näytti. Yksi ankkurinapeista on vielä paikoillaan ja sen kotisairaala saa irrottaa ensi maanantain käynnillä, ellei nappi sitten ole ennemmin irronnut.
Maitoja annamme nyt 6x 65ml. Syöttöön menee reilu tunti, joten saamme tällä hetkellä hieman syöttövapaata aikaakin. Onneksemme oksennuksetkin ovat vähentyneet. Viimeisen viikon aikana ei oo taitanut tulla kuin parina päivänä yksi oksennus, joten oliskohan tuo flunssakin jo voitettu kanta! Lassi tosin yski vielä aika paljon lauantaian ennen Sapsulle lähtöä, mutta toivotaan, että sekin olisi jo paranemaan. Tärkeintä kuitenkin tuo Veikan tervehtyminen, koska sairastaminen vaikuttaa niin kaikkeen…
Huomenna Sapsulle Veikan kanssa. Viimeisestä ja Veikan ainoasta visiitistä (jouluna) onkin kulunut jo aikaa. Vietämme siellä pari yötä. Torstaina takaisin kotiin, koska Veikalle on perjantaina aika hammaslääkärille.
Niin ja jälleen pikaiset ilouutiset Saksasta: Ira on päässyt pois sairaalasta. Hän saa asua kämpillä muun perheen kanssa ja käy aamuisin muutamien tuntien ajan sairaalassa lääkkeillä, nesteytyksessä jne. Ihanaa, ihanaa, ihanaa! Halaukset ja isot sellaiset koko Romon perheelle! ♥
Aihe: Alavus, Koti, Lassi | 4 kommenttia »