Elokuu | 2012 | Ajastaika
{ Arkisto } Elokuu 2012
Miehen puheenvuoro
Kesän viimeisen päivän kunniaksi eräs haaste, jonka tekemisen aloitin joskus keväällä jo. Sain luvattoman kauan aikaa sitten Furilta haasteen, jota varten annetaan tällä kertaa puheenvuoro rakkaalle puoliskolleni. Äijelillä on ollut vähän vaikeuksia saada jokaiseen kohtaan jotain, osittain siksi tämän toteuttamisessa on kestänytkin. Nyt sain puristettua viimeisetkin kohdat, joten täältä pesee!
7 faktaa minusta miehen näkökulmasta
1. Dominoiva diktaattori
Mitäpä sitä kieltämään, mies puhuu totta – onhan siitä ennenkin ollut puhetta. Itse sanoisin vain olevani hyvin voimakastahtoinen nainen… Onneksi mies antaa mun jäpätyksen mennä toisesta korvasta sisään ja toisesta ulos, kuitenkin poimien välillä joukosta ne oikeasti tärkeät asiat.
2. Melko laiska kokki
Viitannee siihen, että laitan useimmiten miehen kokkaamaan. ;) Mutta kun puolisko vaan tekee niin paljon parempaa sapuskaa! Melko siksi, että tämän talouden leipomiset mä sentään hoidan itse ja mies keskittyy tuotosten tuhoamiseen.
3. Käy melkein tiskikoneesta
Kuulemma tiskaan reippaasti, mutta jälki ei ole aina ihan niin priimaa. Joskus sitten mies tiskaa uudestaan mun muka pestyjä astioita… Oho hups.
4. Koko ajan saa juosta ottamassa kuvia
Liittyy oletettavasti päivän asujen kuvaamiseen. Mä en vaan kerta kaikkiaan jaksa lähteä ulos kikkailemaan jalustan ja itselaukaisimen kanssa, jos puolisko on kotona – homma on niiiiin paljon nopeammin hoidettu kun toinen ottaa kuvat. Ihmettelen aina miten päivän asuista bloggaavat saavat nakitettua miehensä ottamaan asukuvia niin usein ja paljon!
5. Söpö kuin sika pienenä
Liittyyköhän tämä jotenkin rakkauteeni possuja kohtaan..? :)
6. Blogiriippuvainen
Myönnän. Olen Jose ja riippuvainen blogeista… Mulla on seurannassa suunnilleen 100 blogia pelkästään Bloglovinissa, joitakin seuraan lisäksi vielä Blogilistan/Lilyn kautta tai suoraan. Osa toki on päivitystahdiltaan aika hiljaisia, mutta parin päivän poissaolo koneelta tietää lähes poikkeuksetta vähintään 80 uutta postausta luettavaksi. Toisaalta blogien avulla pysyy kärryillä monista ajankohtaisista jutuista + omat suosikkiblogit tuovat paljon inspiraatiota tavalliseen arkipäivään!
7. Pitää siivoamisesta – atomitasolla
Joo tosiaan, siivoaminen on yksi intohimoni ja rakastan sitä hetkeä, kun siivousrupeama on ohi ja kaikki on taas ihan tiptop. Remontin keskellä se on ollut hieman vaikeampaa toteuttaa, oi miten odotankaan rempan valmistumista (tällä menolla ehkä joskus jouluna 2013…) kun pääsee järjestelemään tavaroita!
En nyt erityisesti haasta ketään tekemään tätä, vaikka tehtävän ohjeistukseen sellainen virallisesti kuuluikin. Tehköön se ken saa puoliskonsa avaamaan suunsa. :) Ja jos joku tämän postauksen seurauksena innostuu haasteeseen tarttumaan, kommenttiboksiin saa mieluusti huikata niin käyn kurkkaamassa.
(Kuvan otti Mia eräänä heinäkuisena iltana – kiitos!)
Samuli Putro – Olet puolisoni nyt [NRJ Live]
Itsepaljastuksia, Listausta, Omakuva, Rakkaus
Synttärijuhlien täyteinen lauantai
Tapahtumat / Wrooom!
Parin viikkoa takaperin lauantaille osui kahdet synttärikekkerit – sekä niin täydellinen elokuinen säätila kuin vain voi kuvitella ja toivoa. Aurinko paistoi lämpimästi eikä tarvinnut kietoutua neuleeseen, ei avata sateenvarjoa. Ajoitus ei olisi voinut olla parempi, sillä iltapäivä juhlittiin isolla sukulaisporukalla mummini 75-vuotissyntymäpäivää.
Juhlien yllätysesiintyjä oli Laila Kinnunen, jonka aikakone oli vahingossa tuonut 2010-luvulle. Puolen tunnin show sisälsi mm. vanhoja hittikappaleita ja välispiikeille sai nauraa hörähdellä monta kertaa. Olin hieman kateellinen Lailan upeasta mekosta, jonka kaunis mintunvihreä sävy ei kuvassa aivan pääse oikeuksiina. Selkäpuolelta koristi samalla kankaalla päällystettyjen nappien rivi, oi että!
Iltapäivän aikana syötiin ja juotiin, kuten juhlissa on tapana. Iloinen puheensorina täytti puutarhan, kun sukulaiset pitkästä aikaa näkivät toisiaan. Olen nähnyt Mömmeli-serkkua (varpaat kuvassa) kesän aikana vain pari kertaa ja hui että, miten hänestä on kasvanut iso tyttö! Parin kuukauden päästä vietetäänkin jo ekoja synttäreitä. Apua miten nopeasti yksi vuosi voikaan hävitä – muistan vielä sen pienen peikkotytön, johon en meinannut uskaltaa koskea etten vain hajota sitä… Yllättävää miten sitä lopulta tottuu pieneen ihmiseen, jopa tällainen lapsikammoinen outolintu kuten allekirjoittanut.
Alkuillasta sanoin heipat sukulaisille, kävin vaihtamassa vaatetusta ja karautin prätkällä maaseudulle meren rannalle. Nahkapuvulla tarkeni vielä erinomaisesti! Vuorossa oli Desthean etukäteiskolmekymppiset löyhällä ysäriteemalla, oma pukeutumiseni perustui tylsästi ihan vain siihen mikä oli helppoa vaihtaa päälle nahkapuvusta kuoriutumisen jälkeen. Mun oli kuitenkin lähdettävä paluumatkalle ajoissa, pimeässä prätkäily kun ei ole mitään suurinta herkkua.
Päivällä alkaneiden bileiden ohjelmasta missasin osan, mutta en sentään kaikkea! Pääsin nauttimaan illan keikasta á la Tipsu & the Boys ja vähän sain rääpittyä jäljelle jääneistä ruokatarjoiluistakin. :) Ulkorakennuksen oviaukkoon oli rakennettu komea stage, jonka edessä olivat yleisölle oli varattu istumapaikat. Lähtiessäni yhdeksän maissa ajelemaan kotia kohti muut jäivät ravaamaan saunan ja meren väliä. Olisi itsekin tehnyt mieli pulahtaa, jos vain olisin ollut pidempään mestoilla.
Kotimatka meni ihan jouhevasti, vaikka vähän jo hämärsi ja visiiri muuttui itikoiden hautuumaaksi heti isolle tielle päästyäni. Tämän kesän nahkapukukelit taisivat olla siinä, nyt tarttisi ehtiä hakemaan paksummat ajovarusteet kotikotoa että kykenee syksylläkin ajelemaan ilman umpijäätymistä.
Suvi Teräsniska – Särkyneiden sydänten tie [2008]
CBR, Kesä, Lapset, Sukulaiskekkerit, Synttärit
Silloin Taiteiden yö -torstaina oli vielä ihanan lämmin ilta, joten laitoin päälleni Raumalta löytyneen uuden ihastukseni. Busstop ei turhaan ole lempikauppani Raumalla: siellä se odotti alerekillä, kaunis Samujin sinikukertava mekko, -50% hintalapulla varustettuna. En ole kukkamekkotyttöjä enkä sinisestäkään välitä sen kummemmin, mutta Peacock II Dress tuntui jotenkin juuri oikealta.
Suurin haaveeni Samujilta on keväästä asti ollut Swallow Print Dress, jonka hihatonta versiota kävinkin jollain Helsingin reissulla hipelöimässä. Vaan ei raaskinut laittaa yli kahtasataa mekkoon ja sitten ne jo myytiinkin loppuun. Nettikaupasta saisi edelleen lintuja valkoisella sekä mintunvihreällä pohjavärillä ja vieläpä puoleen hintaan, mutta ei tätä kroppaa saisi ängettyä kokoon 34 mitenkään päin.
Nyt kun olen tutustunut kunnolla kukkamekkooni, en enää ajattele lintuja vaan iloitsen sinisestä kukka- ja pitsimerestä. Pidän mekon simppelistä mallista. Kevyt yläosa korostaa kapoista ylävartaloani, vyötärö löytyy oikealta paikaltaan ja väljä alaosa kadottaa lantion leveyden eikä reisien muhkuroistakaan tarvitse kantaa huolta (ei sillä että niin normaalisti edes tekisin, anteeksi vain kanssaihmiset). Helman pituus on tavallaan mummo, mutta virkistävä sellainen ainaisten minihameideni seassa.
En nykyään osta vaatetta, ellen jo heti sovituskopissa keksi sille useampaa yhdistelytapaa. Kukkamekon kuvittelin heti maihareiden kaveriksi syksyyn, nahkaliivikin voisi ehkä toimia. Mekko muuntuu hameeksi kun päälle heittää neuleen tai muun pitkähihaisen. Entäs sitten värikkäät sukkahousut, vaikkapa violetit! Ainoa jarru käytölle on tässä vaiheessa jokapäiväinen asia nimeltä polkupyörä, en ole vielä uskaltautunut kokeilemaan luonnistuuko fillarointi mekko päällä.
Taiteiden yönä sinisessä mekossa ei vielä ollut yhtään syksyä. Olalla keikkui Mhannin Tomi, jalassa Vagabondin kiilakorkosandaalit. Aurinkolasit D&G, hopeiset sulkakorvikset Fashionology, kaulakoru Carnival Skulls, sormus Kalevalakoru sekä ranneketju H&M men. Hyvin samanlaisessa kokonaisuudessa juhlin pari päivää myöhemmin isoäitini syntymäpäivää, korut vain vaihtoon niin mekko on juhlakelpoinen!
(Kuvista kiitos S:lle.)
Ihkutus, Jotain uutta, Kesä, Samuji, Suomi Design