Aamuvirkku yksisarvinen: Vie sinne mun kaihoni, Aunuksen Karjalassa 1941-1944
Lähettänyt Tessa klo 8.00
Salla 8. lokakuuta 2013 klo 19.20
Näin jälkikäteen ajatellen aika kolonialistista meininkiä tuo karjalaisten suomalaistaminen on ollut... Lapsille suomenkieliset nimetkin siis!
Tessa 10. lokakuuta 2013 klo 8.50
Kiitos! Niin oli. Karjalaiset olivat kyllä kirjaimellisesti vähän puun ja kuoren välissä, kaikki halusivat heidät ja sitten kuitenkin ei oikein kukaan. Tekee mieli selvittää enemmänkin vanhaa rajojen muotoutumista, ei se ainakaan heimorajojen mukaan ole mennyt!