Vaikutukset - ilmasto-opas.fi
Itämeren erityispiirteet saattavat kadota ilmaston muuttuessa
Luonnonympäristö ja alkutuotanto
Kalastus ja kalatalous
Poro- ja riistatalous
Itämeren erityispiirteet saattavat kadota
Maatalousekosysteemit
Suomen sisävesien tulevaisuus
Suoekosysteemit
Tunturiekosysteemit
Maailman suurekosysteemit
Ekologiset prosessit
Sosio-ekonomiset vaikutukset
Terveys, turismi ja vapaa-aika
Vaikutusmalleista
Maatalous- ja perinneympäristöjen köyhtyminen jatkuu ilmastonmuutoksen myötävaikutuksella
Suomalaisen maatalousluonnon yksipuolistumiselle ei näy loppua. Viljelyn tehostuminen, maatalouden rakennemuutokset, tuotantoyksiköiden kasvu ja lypsykarjatilojen väheneminen ovat muuttaneet maatalousekosysteemejä yhdessä hieman aikaistuneiden kylvöjen ja pidemmän kasvukauden kanssa. Maatalouden muutosten vuoksi arvokkaiden perinneympäristöjen eli perinnebiotooppien määrä on vähentynyt sotien jälkeen yli 90 %. Ilmastonmuutos saattaa lisätä luonnon monimuotoisuuden köyhtymistä, mutta tuoda mukanaan myös uusia lajeja.
Ilmastonmuutos kytkeytyy monin tavoin maatalousympäristöjen monimuotoisuuteen
Arvokkaita perinnebiotooppeja uhkaa rehevöityminen ja umpeenkasvu
Muita muutoksia maatalousluonnossa
Maatalousluonnon tulevaisuuteen vaikuttaa eniten ihmisen toiminta ja maankäyttö. Ilmastonmuutoksen epäsuorat vaikutukset maatalouden kannattavuuden ja viljelykäytäntöjen sopeutumistoimenpiteiden, kuten peltojen muokkauksen, torjunta-aineiden käytön ja viljelytoimenpiteiden ajoituksen kautta ovat merkittäviä varsinkin lyhyellä aikavälillä. Myös suorat vaikutukset kuten kasvukauden piteneminen, ilman hiilidioksidipitoisuuden kasvun lannoitusvaikutus ja uusien lajien leviäminen vaikuttavat maatalousluonnon tulevaisuuteen [1]. Ilmastonmuutoksen vaikutukset maatalousluonnon monimuotoisuutta ja tuotantoa ylläpitäviin ekosysteemiprosesseihin tunnetaan vielä puutteellisesti [2].
Maatalousympäristöä hallitsevat viljapellot ja laitumet ovat usein yksipuolisia elinympäristöjä eliöiden kannalta. Maatalousympäristöissä luonnon monimuotoisuus onkin runsainta kulttuurivaikutteisilla eli perinteisen laidun- ja niittotalouden muovaamillaperinneympäristöillä, kuten niityillä, kedoilla ja metsälaitumilla. Niillä elää merkittävä osa avoimien ympäristöjen hyönteis-, lintu- ja kasvilajistosta. Perinneympäristöissä ja muissa ihmisen muuttamissa ympäristöissä elää 23 prosenttia Suomen uhanalaisista lajeista ja se on ollut ensisijaisena elinympäristönä 37 prosentille jo hävinneistä lajeista [3]. Maatalouden rakennemuutosten vuoksi perinneympäristöjä uhkaa hoidon loppuminen ja umpeenkasvu ja ne ovatkin tällä hetkellä uhanalaisimpia luontotyyppejämme [4]. Ilmastonmuutoksen aiheuttamat epäsuorat vaikutukset voivat heikentää perinneympäristöjen hoitoa entisestään [5].
© Tapio Heikkilä
Niityt ja kedot harvinaistuvat.
Tulevaisuuden lämpimien ja runsassateisten talvien seurauksena eroosio ja valunta pelloilla lisääntyvät huomattavasti, jos viljelytapoja ei muuteta. Ilman maan kevyempää muokkausta, pysyvää kasvipeitettä tai syysviljojen viljelyä ravinteita huuhtoutuu entistä voimakkaammin, mikä rehevöittää sisävesistöjä ja Itämerta [1].
Rehevöityminen on jo aiheuttanut useiden luontotyyppien uhanalaistumisen ja ilmastonmuutoksen seurauksena rantaniittyjen ruovikoituminen ja tulvavesien nummia rehevöittävä vaikutus kasvaa. Merenrannoilla veden suolapitoisuuden sekä rantaniittyjä avoimena pitävien jäiden kulutusvaikutuksen ennustetaan vähenevän, mikä voimistaa merenrantaniittyjen rehevöitymistä. Myös merenpinnan vähittäinen nousu vaikuttaa rantaniittyihin ja -kosteikoihin. Suomella on suuri kansainvälinen vastuu maankohoamisrannikolle omaleimaisten merenrantaniittyjen säilymisestä [4], minkä vuoksi ilmastonmuutoksen vaikutuksia niihin tulisi hillitä.
Perinneympäristöjen rehevöitymistä ja umpeenkasvua lisäävät ravinnekuormien ohella kasvukauden pidentyminen, ilman hiilidioksidipitoisuuden nousu ja lisääntyvä lämpö. Esimerkiksi karut niityt ja laitumet saattavat kärsiä, mikä voi vaarantaa usean niukkaravinteiseen ja avoimeen ympäristöön sopeutuneen lajiston säilymisen. Kesän ajoittaiset kuivuusjaksot saattavat hillitä rehevöitymisen vaikutuksia kuivimmissa elinympäristöissä, kuten kallioilla. Rehevöitymisen seurauksena perinneympäristöt vaatinevat entistä enemmän hoitotoimenpiteitä kuten niittoa ja laidunnusta [5] [4].
Lämpö tuo mukanaan uusia eliölajeja myös maatalousympäristöön. Perhosten ja lintujen osalta lajistomuutokset ovat jo havaittavissa ja useiden lajien levinneisyysalueet ovat myös laajentuneet kohti pohjoista. Tulokaslajien leviäminen voi lisätä kilpailijoiden, luontaisten vihollisten tai tautien määrää ja vaikuttaa maatalous- ja perinneympäristöjen eliöiden lajimäärään ja runsauteen. Kasvitautien ja tuholaisten lisääntyminen saattaa lisätä torjuntaruiskutusten tarvetta, mikä lisää myrkkyjen määrää ympäröivissä ekosysteemeissä ja yksipuolistaa eliöstöä [1].
Muutokset maatalousmaiden kyvyssä varastoida hiiltä ovat epävarmat. Kasvukauden pidentyminen ja lämpötilannousu saattavat lisätä hiilen sitoutumista, mutta toisaalta myös hajotusprosesseissa vapautuvan hiilen määrä voi lisääntyä [1].
Schulz T. M. 2009. Ilmastonmuutoksen vaikutukset Suomen maatalouteen. Vulnerability assessment of ecosystem services for climate change impacts and adaptation, Action 7: Assessment of impacts and adaptation measures for agricultural production, Deliverable 1: Review of warming impacts in boreal agriculture. 33 s. http://www.ymparisto.fi/download.asp?contentid=114258&lan=en
Walls, M. Monimuotoisuuden merkitys ja ohjauskeinot. MTT. [Viitattu 21.12.2010.] https://portal.mtt.fi/portal/page/portal/www/Tietopaketit/Monimuotoisuus/Monimuotoisuuden%20merkitys%20ja%20ohjauskeinot
Rassi, P., Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.) 2010. Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki. 685 s. http://www.ymparisto.fi/default.asp?contentid=371160&lan=fi
Schulman, A., Alanen, A., Häggström, C.-A., Huhta, A.-P., Jantunen, J., Kekäläinen, H., Lehtomaa, L., Pykälä, J., & Vainio, M. 2008. Perinnebiotoopit. Julkaisussa: Raunio, A., Schulman, A. & Kontula, T. (toim.). 2008. Suomen luontotyyppien uhanalaisuus – Osa 1: Tulokset ja arvioinnin perusteet. Suomen ympäristökeskus, Helsinki. Suomen ympäristö 8/2008: 149–174. http://www.ymparisto.fi/default.asp?contentid=287730&lan=fi
Berghäll, J. & Pesu, M. 2008. Ilmastonmuutos ja kulttuuriympäristö. Tunnistetut vaikutukset ja haasteet Suomessa. Ympäristöministeriö, Helsinki. Suomen ympäristö 44/2008, Rakennettu ympäristö. 34 s. http://www.ymparisto.fi/default.asp?contentid=303971