Maata näkyvissä, ja VIDEO | Kolmas luonto - Uutta elämää rakentamassa vasaralla, viikatteella ja virkkuukoukulla
Selaa eri aiheita
Tutustu kirjoittajaan ja blogin ajatukseen
Tilaa kausikirje
Maata näkyvissä, ja VIDEO
Heinäkuinen hei työmaalta. Remonttipäivitysvideo meinasi unohtua työntouhussa kokonaan, eikä sopivaa hetkeä sen kuvaamiseen tahtonut oikein löytyä. Videosta tulikin ihan tyhmä. Purkutyöt ovat jo reilusti voiton puolella. Talon lattiat on purettu kokonaan pois ja maata kannettu ulos sen verran kuin matala sokkeli antaa. Miksi? Siksi koska talon suurin homma on maanvaraisen purueristeisen betonilaatan muuttaminen tuulettuvaksi rossipohjaksi. Reippaiden vanhempieni avulla hiekan kärrääminen sujui suhteellisen näppärästi. Betonisokkelin korjaus, niskaan tippuva piippu, tuettavat tulipesien jalustat ja jollain ihme konstilla räjäytettävät kivenmurikat saivat remonttiaikatauluni heittämään kuitenkin häränpyllyä. Noh, se oli odotettavissa. Haaveilen nukkuvani jouluna uudessa makuuhuoneessani, mutta saas nähdä.
Koska koirat lähtivät viettämään minusta lomaa ja apumies karkasi päiväkausiksi harjoittamaan basismia, päätin kokeilla arkiöitä ja iltatöitä mökötysmökissäni. Olen kokenut olevani melkoinen petturi pitäessäni yllä ehkä vähän virheellistä villinaisen kuvaa. Suurin osa ajastani kuluu vielä kaikilla mukavuuksilla varustetussa suuressa talossa. Blogini ei kuitenkaan kerro siitä. Kolmen viikon lomasta suuri osa vierähtää mökillä ja nyt on kokeiltu viikon verran työaamuja uudessa kodissa.
Odotan kovasti että purkaminen vaihtuisi rakentamiseen. Tiedän että talon saa jollain ilveellä lopulta kuntoon, mutta haisevien purujen, hiekan ja kivenjärkäleiden kanssa taistelu on aiheuttanut välillä uupumusta ja perinteistä vitutusta. Eräskin aurinkoinen sunnuntai istuin purujen ja betonin palojen keskellä ja vielä kerran pohdin olisiko ollut järkevämpää sittenkin vain rakentaa se oma "tiny house". Ajatus velattomuudesta ja liikuteltavasta minimökkeröstä viehättää minua vieläkin. Hetken haaveilun jälkeen jatkoin kaikesta huolimatta purujen kaivelua ja käteeni osui pala sanomalehteä. Tapanani on aina katsoa lehtien vuosi. Päivämäärä veti hiljaiseksi. Olin löytänyt tismalleen saman päivän lehden vuodelta 1959. Viikonpäiväkin oli ollut sama. Jotta hommassa olisi jotain järkeä, päätin että tämä oli kehoitus jatkaa kiltisti talon pelastamista.
Niin ja se video:
klo 06 heinäkuuta
Tunnisteet: remontti, videot
Hannele Ruusukummusta 7. heinäkuuta 2017 klo 11.04
JOuluksi kotiin, on ihan hyvä tavoite..:)
Stella 13. heinäkuuta 2017 klo 21.56
Juu ja omakotitalothan ei valmistu kokonaan koskaan ;)
pilke silmäkulmassa 8. heinäkuuta 2017 klo 9.31
Semppiä puurtamiseen, onhan tuota hommaa näköjään :). Mutten mukava loki, mutta käy tuo musta valkea kirjoitus pohja silmiin. Menee kotvan aikaa niiden palautumisessa ennalleen.
Juu muutama muukin on mustaa väriä kommentoinut. Itse tykkään siitä vain vähän liikaa, en voi muuttaa ;)
Anonyymi 9. heinäkuuta 2017 klo 0.29
Kivenjärkäleisiin etanadynamiitti! :)
Vaki-anonyymi
Joo, on jo ostettu!
Eeva 10. heinäkuuta 2017 klo 13.45
Tuo päivämäärä ei voi olla sattumaa... Mieletöntä! Käytä niitä kiviä hellan perustuksen korjaamiseen (sanoo hän joka ei ole koskaan rakentanut mitään). Tsemppiä talolle ja iloa puutarhaan :)
Stella 13. heinäkuuta 2017 klo 21.57
Voi olla ettei kivet pysy paikallaan ;) Ovat niin pyöreitä murikoita. Olen varma että niille löytyy kyllä pihalla käyttöä.
Peppi Pitkätossun ja Ronja Ryövärintyttären jälkeläisen (ja kolmen koiran) kompasteleva matka minikokoisen talon valtiattareksi. Tarina alkaa pienenpienen purkukuntoisen mökin pelastamisesta, jatkuu suuren keittiöpuutarhan perustamisella ja päättyy elämänmittaisiin yrityksiin kohti luonnonläheistä yksinkertaisempaa elämää. Joka välissä toteutetaan sata ja yksi tee-se-itse projektia.
Julkaisen uuden kirjoituksen joka torstai!
TÄSTÄ KIRJOITAN
ARKISTO helmikuuta (6) tammikuuta (4) joulukuuta (5) marraskuuta (5) lokakuuta (4) syyskuuta (4) elokuuta (6) heinäkuuta (4) kesäkuuta (5) toukokuuta (5) huhtikuuta (4) maaliskuuta (6) helmikuuta (5) tammikuuta (4) joulukuuta (1)
Kantapään kautta opittuja vinkkejä muille remontoiville naisille
Kaksi tapaa testata tapettien hengittävyyttä
Näin perustin kasvimaan puoli-ilmaiseksi
Stella Karlsson
Hei, kaiken tämän takana on vuodesta 2008 blogia kirjoittanut Peppi Pitkätossun ja Ronja Ryövärintyttären jälkeläinen, elämäntapaväkertäjä, rojuruhtinatar, mökkihöperö ja parantumaton rappioromantikko. Jos titteleillä on merkitystä, voin kertoa olevani huonekalukonservaattori ja filosofian maisteri, eli arkisemmin vaikka akateeminen askartelija.
Teen silloin tällöin kaupallista yhteistyötä blogini henkeen sopivien yritysten ja toimijoiden kanssa. Ota yhteyttä ja kerro toiveistasi. Tuotan mielelläni remontti-, puutarha-, ja DIY-sisältöjä myös blogini ulkopuolelle.
Haluan auttaa myös sinua tarttumaan rohkeasti ihan itse vasaraan, viikatteeseen ja virkkuukoukkuun sekä saamaan inspiraatiota, jos sinunkin unelmasi on oma punainen tupa ja perunamaa.
Saan loputtomasti inspiraatiota luonnosta, vuodenaikojen vaihtelusta, eläimistä sekä historiasta. Teen ohjeita ja jaan ideoita, joissa käytetään vastuullisesti luonnonmateriaaleja ja mahdollisimman paljon kierrätystavaraa. Silloin kun työhön tarvitaan jotain uutta, pyrin löytämään sopivat ekologiset ja lähellä tuotetut vaihtoehdot. Haluan että projektieni materiaalit ovat myös hinnaltaan kaikkien saavutettavissa, usein jopa ilmaisia.
© Kolmas luonto - Uutta elämää rakentamassa vasaralla, viikatteella ja virkkuukoukulla