Tuulta ja Tyrskyjä: Kestävä kivijalka
Kestävä kivijalka
Koti on meille kaikille tärkeä ja rakas paikka. Varsinkin lapselle koti on monesti elämän kiinnekohta ja sen perusta. Paikka jossa hän voi tuntea tulevansa hyväksytyksi ja rakastetuksi juuri omana itsenään. Paikka, jossa hänen elämänsä tärkeimmät ihmiset viettävät kiireetöntä aikaa hänen kanssaan. Koti on turvallinen tukisatama, jonka suojaisassa sylissä voi toipua sekä isoista että pienistäkin vastoinkäymisistä ja haasteista, niin lapset kuin me aikuisetkin.
Ei riitä että rakennuttaa perheelleen talon, sillä valmiina on silloin vasta pelkkä ulkokuori. Talosta tulee koti asukkaidensa ansiosta. Vanhempien paikalla ollessakin voi koti tuntua henkisesti tyhjältä. Vasta vanhempien lapsilleen tarjoama läsnäolo ja läheisyys tekevät kodista viihtyisän ja turvallisen.
Onnellisen kodin kestävä kivijalka muodostuu lämpimästä ja kannustavasta ilmapiiristä, vanhempien asettamista rajoista ja säännöistä, sekä lapsilleen että toisilleen osoittamasta rakkaudesta ja tuesta.
Rakkautta lapselle
Anna läsnäoloasi enemmän kuin lahjojasi. Naurakaa, tanssikaa ja laulakaa yhdessä.
Kuuntele sydämelläsi. Rohkaise. Ymmärrä. Salli hänen rakastaa itseään.
Sano kyllä aina tilaisuuden tullen. Sano ei tarvittaessa. Kunnioita hänen kieltojaan.
Kosketa hellästi. Rakenna linnoja huovista. Ole avoin. Tehkää yhdessä lumilyhtyjä.
Vältä vertailua. Usko mahdollisuuksiin.
Lue ääneen kirjoja. Opeta tunteita.
Luo hiljaisuuden piiri. Kerro unelmistasi. Kävelkää lumisateessa.
Ilkkukaa erehdyksille. Tunnusta omat virheesi.
Puhu ystävällisesti. Ole hänestä ylpeä.
Vastaa hänen kysymyksiinsä. Hymyile, vaikka olisitkin uupunut.
Kunnioita hänen erilaisuuksiaan. Arvosta häntä.
Muista, ettei hän ole ollut vielä pitkään maan päällä.
Näin joulun alla on hyvä muistaa, että arvokkain lahja jonka lapsi voi saada, on vanhempien kanssa vietetty aika. Myös vanhemmat tarvitsevat jo parisuhteensa toimivuuden takia kahdenkeskistä aikaa, mutta myös siksi, että jaksavat olla lastensa kanssa. Isovanhemmat, ystävät ja kummit voivat tässä kohtaa olla suureksi avuksi ja tukea lapsiperheen hyvinvointia ja jaksamista.
Aika on arvokkainta mitä voimme toisillemme antaa. Olemmehan täällä toinen toistamme varten? Olemmehan.
Lähettänyt Ansku klo 09:50
Tunnisteet: ajatuksia, koti, onnellisuus, perhe, rakkaus, turvallisuus, ystävyys, ystävät
Hannele Ruusukummusta 19/12/16 10:53
Kaunis kirjoitus ja niin kauniit kuvat♥
Ansku 19/12/16 18:20
Kiitos kovasti Hannele ♥
Viikon takaiset kuvat ovat läheiseltä Kymijoelta ja Kyminlinnasta.
Mirjam-Matilda 19/12/16 11:11
Miten hieno postaus! <3 Ihan mahtava ja tärkeä!
Olen niin onnellinen, että pystyin vastaamaan myöntävästi jokaisen "rakkautta lapselle" kirjoituksen lauseeseen.
Olen saanut tyttäreltäni 50-vuotis lahjaksi aikoinaan kirjeen, jossa hän kiittää minua kaikesta niin, että itkin vuolaasti sitä lukiessani.
Ja poikani halaa vielä 26-vuotiaana äitiä aina, kun menen kädet ojossa sitä haluamaan, ja minä häntä, kun hänellä on sen tarve :)
Toivon, että olen tehnyt paljon oikein lasteni kanssa,koska riideltykin on,kun on ollut niiden aika, mm.tyttären kasvukipujen aikoina. :)
Mutta meillä halitaan paljon ja osataan pyytää myös anteeksi.
Tästä postauksestasi tuli lämmin ja jouluinen tunne sisälleni! <3
Kunpa nuoremmat vanhemmat muistaisivat laskea ne puhelimet ja somen pidemmäksi aikaa pois ja sekin muistettaisiin, että lasten toivomusten joulu on raitis.
IIIIIISO hali sinulle Ansku! <3
Raikkaan talviset, kauniit kuvat!Voi, kun edes aurinko palaisi, kun lumet ovat jo sulaneet...
Ansku 19/12/16 18:31
Oi että, miten kuulostaakin tutulta! Meilläkin on riidelty mutta myös rakastettu lujasti. Molempien tyttöjen murrosiät ottivat aika koville, ainakin minulle ;)
Meilläkin halataan ja puhutaan paljon, myös asiaa =D
Näin se juuri on. Aito läsnäolo ei onnistu jos jatkuvasti keskittyy puhelimeen, tablettiin tms. puhumattakaan että molemmat vanhemmat ovat humalassa tai joissain aineissa.... ahdistaa jo pelkkä ajatus.
Kiitos sinulle ihanaiselle ♥
Meillä on nyt ihan kivasti lunta, enemmän kuin näissä viikon takaisissa kuvissa, mutta eipä ole enää kauaa, jos kelit eivät tämänpäiväisestä kylmene.
Halaus luoksesi ♥
Mirjam-Matilda 19/12/16 20:21
Anu 19/12/16 11:16
♥ Viisaita sanoja.
Ansku 19/12/16 19:04
kristiina kortelahti 19/12/16 12:40
Hienoja ajatuksia ja ohjeita!
Oikein ihanaa ja rauhallista joulunaikaa sinulle <3
Ansku 19/12/16 19:05
Tällainen ikuinen pohdiskelijaluonne kun olen, niin kaikenlaisia ajatuksia tulee mielessään pyöriteltyä. Jotkut sattuvat päätymään tännekin :)
Kaksi huonetta 19/12/16 13:24
Kauniita kuvia ja ajattelemisen aihetta antavia sanoja.
Ansku 19/12/16 19:06
Sinulle myös mukavaa joulun odotusta!
Vikki 19/12/16 15:22
Tämän päivän paikallislehdessä oli juuri juttu vanhempien ja lasten välisistä suhteista.
Siinä oli esimerkiksi näin että, helpoimmat keskustelut ovat juuri yhteisen tekemisen lomassa.
Posoitiivisena asiana nähtiin että, perhekulttuuri on muuttumassa,se suosii kotoilua ja perheen ympärille tiivistyvää elämää.
Negatiivisena asiana nähtiin mm. että nuorten syrjäytyminen tulee olemaan aikapommi.
Ansku 19/12/16 19:23
Voi miten mieltä ilahduttavia uutisia! Kotoilu kunniaan :)
Niinpä niin, nuorten syrjäytyminen on surullinen ilmiö, joka toivottavasti ei sentään ihan käsille räjähdä.
Kiitos kovasti Vikki ♥
Tiia K 19/12/16 18:51
Hieno postaus ja täydelliset sanat. Vaikka olisi paikalla, se ei tarkoita sitä, että on läsnä. Erehdyksille kannattaa ja pitääkin ilkkua. <3
Sydämellistä joulun aikaa ihana Ansku <3
Ansku 19/12/16 19:26
Valitettavan paljon näkee vanhempia joiden huomio on kiinnittynyt puhelimeen ja lapset yrittävät monin eri keinoin saada vanhemman huomaamaan heidät.
Kyllä! Erehtyminen on inhimillistä =D
Kiitos kovasti Tiia ja ihanaa joulunaikaa myös sinulle ♥
Hannah 19/12/16 19:51
Voi siskonen, niin totta ja äärettömän tärkeää muttei todellakaan itsestäänselvää. Kohtaan työssäni juurikin sitä nurjaa ja rankkaa puolta, kun lapsi unohtuu, jää vaille, tulee laiminlyödyksi, hyväksikäytetyksi. On raastavaa nähdä lapsessa vanhemman pahoinvointi ja sen seuraukset. Lapsi/nuori on niin haavoittuva ja suojaa vailla, onneksi kuitenkin kasvussa on toisaalta myös mahdollisuus avun kautta korjaantuvaan kehitykseen ja kokemuksiin.
Joulu ei ole myöskään joka kodissa suinkaan niin onnellista aikaa, pikemminkin selviytymistä huolten ja pahan olon keskellä, joillekin suoranaista helvettiä. Päättäjien suulla puhutaan kyllä kauniisti varhaisesta puuttumisesta ja teoista, mutta kovin paljon on meilläkin hyvinvointimme keskellä kehitettävää ja parantamista. Minua suututtaa, miten lyhytnäköistä on säästää lapsiperheiden palveluista ja koulusysteemeistä, kun juurikin sinne resursseja pitäisi satsata ja panostaa. Näen omassa työssäni yhä aivan liian pitkälle edenneitä ongelmia ja oireilevia lapsia. Se on sydäntäsärkevää ja asettaa työn erittäin vaativaksi nykyresursseissa, samaten kyseenalaistaa, miten todellisen arvon annamme lasten ja nuorten hädälle. Tästä tuli nyt tällainen purkaus, mutta tiedän sinun ymmärtävän. Kun on pienen puolella, ei voi olla ääneti hänen asiansa äärellä.
Sitten on todettava myös valoisa puoli. On ihanaa, miten moni perhe ja vanhempi toki myös panostaa arkiseen läsnäoloon lastensa kanssa. Ja sitähän se on, rakkautta ja rajojen rakentamista. Toki haastavaa ja raskastakin, mutta samalla niin palkitsevaa ja arvokasta.
Kiitos tärkeästä postauksesta♥
Ansku 19/12/16 23:29
Voi siskonen sinua siellä ♥ Uskon todellakin ymmärtäväni, kun itsekin aina heikomman ja pienemmän oikeuksia yritän "henkeen ja vereen" asti puolustaa.
Tästä(kin) aiheesta voisin kirjoittaa kokonaisen kirjan, jos vaan osaisin ;)
On surullista, miten itsekeskeisyys on lisääntynyt, ja lisääntynyt on myös tämän elämän suorittaminen ja menestyksen tavoitteleminen, joko itsensä tai lasten kautta.
Monilta lapsilta on omista harrastuksistaan kadonnut se tärkein asia, se niin sanottu punainen lanka eli yhdessäolemisen ja tekemisen riemu. Tilalle on tullut suorittaminen ja menestyminen.
Lapsi tulkitsee hyvin herkästi, ettei häntä hyväksytä omana itsenään, vaan ainoastaan jos hän menestyy esim. koulussa ja harrastuksissaan. Vanhempien asettamat vaatimukset voivat olla kohtuuttoman kovia ja odotukset liian suuria.
Lapsen pitäisi saada olla lapsi, niin pitkään kuin hänen yksilöllinen kehityksensä sitä vaatii. Lyhenevä lapsuus on yksi riskitekijä, sillä lapsi tarvitsee aidon lapsuuden, voidakseen kehittyä aidoksi aikuiseksi. Vanhemmilla on tässäkin asiassa suuri vastuu mm. valvoa ja rajoittaa lapsen pääsyä häntä vahingoittaville nettisivustoille ja kieltää haitallisten televisio-ohjelmien katsominen kokonaan.
Lapsiperheen arki on ajoittain todella raskasta ja haastavaa, mutta sitä varten on olemassa tukiverkostot, ainakin toivoisin sellaisten jokaiselta löytyvän.
Meistä jokainen voi tarjota apuaan ja aikaansa tukeaksemme arjen haasteiden edessä väsyneitä ja väsymässä olevia vanhempia.
Tietynlainen yhteisöllisyys ja yhteisvastuullisuus on avainasemassa silloin kun yhteiskunta ei pysty tarjoamaan riittävästi tukea ja apua sitä tarvitseville.
Kiitos Hannah sinulle kauniista ja koskettavista sanoistasi ♥ Teet todella tärkeää ja arvokasta työtä ♥
unelmoiden 19/12/16 22:30
Niin kaunis kirjoitus. Ja, hiukan tunsin pistoa sydämessä. Syksy on ollut raskas, töitä paljon, ikäviä uutisia, sairasteluja, onnettomuus. Kaikki lähipiirissä ja vienyt aikaani sekä ajatuksiani. Ja, tämä aika on otettu pois lapsiltani. Joten, toivonkin että tuleva vuosi olisi valoisampi ja äitinä olisin jälleen enemmän läsnä lapsilleni, ennen kuin on myöhäistä.
Oikein mukavaa ja rauhallista jouluviikkoa!
Ansku 20/12/16 00:02
Voi Kaisa ♥
Olet todella hyvä, vastuuntuntoinen ja rakastava äiti. Huono äiti ei tunne pistoja sydämessään, sen sijaan hyvät, tunnolliset äidit tuntevat syyllisyyttä vähän väliä ja milloin mistäkin. Useimmiten täysin turhaan, kuten sinäkin juuri nyt ♥
Lapset ovat yllättävän tarkkanäköisiä ja fiksuja. Sinunkin lapsesi ovat varmasti tiedostaneet sen, että ajatuksiesi harhailulle on joku todella hyvä syy, koska se ei ole ns. normaalia käytöstä sinulta.
Vastoinkäymiset ovat osa meidän kaikkien elämää, valitettavasti, mutta niiden kautta lapset oppivat käsittelemään myös vaikeitakin asioita.
Et myöskään ole tunteeton, joten tunteet saavat näkyä ja ehkä kuuluakin myös ulospäin. Lapsesi oppivat tulkitsemaan käytöksesi perusteella mm. erilaisia tunnetiloja, ilman että sinun tarvitsee sanoa mitään.
Pitää myös muistaa, ettei meistä kukaan ole aina sataprosenttisesti läsnä, sillä olemme ihmisiä, emme koneita.
Kiitos Kaisa ihanasta kommentistasi ja lupaathan ettet ole liian ankara itsellesi. Olet paras äiti omille pojillesi. Nyt ja aina ♥
Rentoa ja rauhallista jouluviikkoa myös sinulle ja perheellesi!
Sussi 21/12/16 16:33
viisaita sanoja ja upeat kuvat!
Ansku 21/12/16 22:09
Kiitos kovasti Sussi! :)
Kenkää kaamokselle