IGTT: Mitä mahtui vuoteen 2016? - RIMMA+LAURARIMMA+LAURA
Mitä mahtuikaan vuoteen 2016? Ainakin se toi mukanaa täysin uudenlaisen arjen ja sitä myötä paljon muutoksia. Vuosi oli nimittäin ensimmäinen kokonainen vuoteni yrittäjänä. Lisähaastetta yrittäjyyteen toi ja tuo edelleen kotiäitiys, mutta nyt ollaan saatu hoitokuvioita järkättyä niin, että minullakin on yksi kokonainen arkipäivä viikossa työaikaa. Lisäksi ensi viikosta alkaen poika aloittaa kahdesti viikossa kaupungin järjestämän kerhon, joka kestää pari tuntia kerrallaan. Loput työt väännetään sitten viikonloppuisin ja vaikkapa yön pimeinä tunteina. Mutta en oikeasti muuttaisi mitään. Näin on just hyvä ja ollaan koko perhe tyytyväisiä tämän hetken järjestelyihin. Olemme viime kuukausina pyhittäneet sunnuntait perheen yhteiseksi ajaksi, jolloin koitan minimoida kaiken koneella olon mieluusti lähelle nollaa. Se onkin minun uuden vuoden lupaukseni, että pyrin pitämään kynsin hampain kiinni tästä yhdestä perheen kesken pidettävästä vapaapäivästä viikossa.
Mutta takaisin viime vuoteen. Mitä silloin tapahtuikaan reissurintamalla? Käytiin tuttujen pohjoisen Suomi-kohteiden lisäksi ulkomaillakin muutamaan otteeseen niin Sveitsissä, Tanskassa, Italiassa, Saksassa kuin Espanjassakin sekä reissattiin kotikulmilla. Parhaimpana on ehkä jäänyt mieleen männä vuoden reissuista patikointiloma Suomussalmen Hossassa, yöttömät yöt mökillä, Lago di Tennon vehreys ja Matterhornin huippu. Mutta palataanpas hetkiin tarkemmin ihan kuukausitasolla.
Pääkaupungissa vietetyn lumettoman joulun jälkeen oli ihana pakata toppakamppeet ja lennähtää Kainuun takuulumisiin maisemiin. Pakkastakin oli parhaimmillaan reippaasti yli 30 astetta, joten todellakin päästiin kokemaan pikkuisen erilainen talvi. Päivä oli lyhyt, mutta auringonlaskut sitäkin kauniimpia.
Piti ihan käydä tsekkaamassa vanhoja postauksia, että minne ihmeeseen sitä on reissattu helmi-maaliskuussa. Ja vastaus on, että ei sitten yhtään minnekään. Tai ehkä valehtelen. Käytiinhän me pojan kanssa muutama päivä napapiirillä Rovaniemen ystäviä moikkaamassa, mutta otin sen niin loman kannalta, etten ole postannut koko reissusta sanaakaan saatika jakanut kuvia edes Instagramiin. Ah – se somepako tuli niin tarpeeseen. Sen sijaan tehtiin täällä Espoon sisällä muutamia pieniä päiväretkiä, joista yksi sijoittui ihan lähikulmille sorsia ihmettelemään auringon jo vähän lämmittäessä pakkasen puraisemia poskipäitä.
Kevään ottaessa valtaa talven pimeydestä lennähdimme Lauran ja pikku-poikiemme kanssa neljäksi päiväksi Köpikseen. Tämä oli ensimmäinen kertani kyseisessä Skandinavian tyylin mekassa ja loma oli oikein onnistunut! Sen tosin sillä matkalla tulin huomanneeksi, että kävelemään oppineen naperon kanssa alkaa olla nämä kaupunkikohteet hetkeksi nähtynä. Poika ei enää viihtynyt rattaissa ja kaikki piti päästä kokemaan itse omin töppösin, joka ei sitten ole kovin turvallista vilkas liikenteisessä citymiljöössä. Onneksi tykätäänkin enemmän luontokohteista.
Huhtikuu oli oikea kimppakuu, sillä kävimme myös yhdessä esiintymässä Kotimaan Matkailu-messuilla Tampereella, sekä avaamassa kevään grillikausi Luukissa.
Tätä matkaaa tulen muistelemaan aina erityisellä lämmöllä, sillä se oli ensimmäinen kerta erään todella läheisen ystäväperheen kanssa kotimaan rajojen ulkopuolella. Lensimme Müncheniin, josta vuokrasimme allemme tilavan reissupakun ja köröttelimme kohti saapasmaata. Vietimme viikon ihan uskomattoman upeissa Pohjois-Italian maisemissa, joista mieleen ovat jääneet ehkä parhaiten Braiesin kylä, Tre Cime di Lavaredo, Lago di Braies, Lago di Tenno seka Cascata Ampola. Kannattaa kurkata postaukset läpi, jos yhtään kiinnostelee käsittämättömän turkoosit alppijärvet ja pilviä halkovat lumihuippuiset vuoret. Ai että. Mun sielunmaisemia.
Toukokuussa oli myös huikeat sisältöfestarit johon osallistuimme eli PING Helsinki, jonka innoittamina perustimme rakkaan lempilapsemme – #adventuringmoms -yhteisön Instagramiin. Kiitos vain kaikille seikkaileville mutseille, sillä jo yli 1000 kuvaa on jaettu inspiraatioksi meille kaikille! Way to go!
Vihdoin se kesä saapui lempikuukauteni kesäkuun muodossa. Kesäkuussa on parasta se, että koko kesä on vielä edessä ja tietty se, että silloin on mun synttärit hehe. Tosin se oli enemmän siistiä silloin lapsena, nykyään vanheneminen ei taida olla ihan niin coolia, kuin ala-asteikäisenä. No mutta kesäkuu on meidän perheessä ollut aina myös mökkeilykuu, joten lähdettiinkin pojan ja vanhempieni kanssa ihastelemaan valoisia kesäöitä maailman rakkaimpaan paikkaan. Paluumatkalla mökiltä takaisin lapsuuden kotiini piipahdettin ihmettelemässä myös näitä aavemaisia heinäpäitä.
Juhannus vietettiin kaupungissa, sillä sen jälkeen startattiin kohti Sveitsiä. Alppimaassa huristeltiin pitkin serpentiiniteitä, käytiin pilvien päälla ja juostiin yksi ultramaraton vuorilla. Tai en minä juossut todellakaan, mutta miehet. Siitä muuten pitäisikin vielä kirjoittaa ihan oma postauksensa!
Helteitä ei viime vuonna heinäkuussa liiemmin ollut – vai oliko? En enää edes kunnolla muista, mutta aika viileää oli ainakin Kostocityssä pohjoisessa, jossa vietimme ensimmäisen telttayön ikinä koko pienen perheemme kesken. Heinäkuussa tapahtui paljon muitakin ensimmäisiä kertoja, sillä näin esimerkiksi karhun ihan ekaa kertaa lähietäisyydeltä. Piilokojun suojista toki, mutta silti kokemus oli unohtumaton. Ensi kesälle olisi suunnitelmissa samat hommat, eli ihan ehdottomasti haluan päästä viettämään kokonaisen yön erämaassa karhuja ja toivon mukaan muitakin villieläimiä katsellen. Janille sekä pojallemme heinäkuinen vierailu Hossan tulevaan kansallispuistoon oli myös ensimmäinen laatuaan ja ai että mikä uniikki elämys se olikaan! Kesäloman viimeisinä päivinä teimme päiväretken Paavolan tammelle ja vihdoin mekin näimme ensimmäistä kertaa tämän mystisen jättiläisen. Tosin poika ei nähnyt muuta kuin unia, sillä veteli tyytyväisenä sikeitä koko reissun ajan kantorepussa.
Kelmeä loppukesän aurinko ja elokuu toivat tullessaan paljon retkiä lähimaastoon. Vierailimme äitimaan kohdussa, juhlimme kolmatta hääpäiväämme ja pyörimme muutenkin vain pääkaupunkiseudun kulmilla. Ostin myös taloon kuvauskopterin, jonka käyttöä aloimme harjoitella vielä niin valoisina elokuun iltoina.
Syyskuu oli kohdallani jokseenkin eeppinen, sillä silloin minun ottamani valokuva koristi ensimmäistä kertaa lehden kantta. Fiilis oli jotain uskomattoman ja huikean väliltä, kun sain käsiini tuon RETKI-lehden. Mallina toimineelle miehelle tunne oli kuulemma myös aikamoinen, kun näki oman naamansa kaupan lehtihyllyssä. Fifteen minutes of fame. Syksy jatkui #adventuringmoms-hengessä tehtyjen retkien muodossa ja vietimme pojan kanssa ihanan ruskaloman lapsuuden maisemissani Kainuussa.
Syksyn väritulitus alkoi jo hiljalleen karista puista, kuin läksimme viettämään viikonloppua Repoveden kansallispuistoon. Reissu oli mahtava ja olimme tosi tyytyväisiä niin vuokraamaamme mökkiin, kuin tekemiimme päiväretkiin. Yöt olivat jo pakkasella ja päivisinkin kylmän viiman saattelemana lämpötila pysytteli vain hieman nollan yläpuolella, joten oli vähän haasteita saada pidettyä kantorepuissa viihtyneet naperot lämpiminä, kun emme olleet tajunneet varata mukaan talvikenkiä. Mutta loppu hyvin kaikki hyvin – lähtisin samalla kokoonpanolla retkeilemään milloin vain uudestaan!
Lokakuussa yötkin pimenivät siihen malliin, että pääsin ensimmäistä kertaa ikinä testaamaan yökuvauksen taianomaista maailmaa. Kävin ikuistamassa Porkkalanniemessä linnunrataa ja Oittaalla välkkyneitä revontulia. En tajua miksen ole aiemmin uskaltautunut rohkeasti kuvaamaan pimeällä, sillä loppujen lopuksi se oli aika mahtavaa. Kiinnostaisiko teitä kuulla tarkemmin yökuvauksesta? Voisin ilomielin naputella aiheesta postauksenkin tai jopa järkätä jonkun yhteisen kuvausreissun lukijoille!
Ensilumi satoi marraskuussa ja emme voineet uskoa onneamme todeksi! Lunta oli ihan sikana ja oli mahtavaa pelmuta pojan ja koirien kanssa pulkkamäessä ja metsäretkillä. Sitä iloa kesti viikon verran, kunnes perus syksyn ihana mustuus valtasi joka paikan. Mutta emme antaneet sen haitata menoa ja mieli pysyi kirkkaana mm. sen ansiosta, että sain taas käydä uhmaamassa esiintymiskammoani Lauran kanssa Metsämessuilla. Synkät säät jäivät lopullisesti taakse loppukuusta, kun täräytimme reiluksi viikoksi aina aurinkoisille Kanariansaarille. Sieltä on vielä ainakin pari postausta tulossa, mutta olenkin ehtinyt jo kertoilla teille alkufiiliksiä Tenskulta, öisestä vierailusta Teiden tulivuorelle sekä La Gomeran vehreistä sademetsistä.
Vuoden viimeinen kuukausi käsillä ja poikamme täytti kaksi kokonaista vuotta. Samassa rytäkässä tein päätöksen venyttää minun ja lapsen välistä napanuoraa aavistuksen ja vietin ensimmäisen yön erossa pienokaisestani. Joulun kolkutellessa ovelle pakkasimme kapsäkit sekä koirat autoon ja karautimme koko perhe pohjoiseen hevosta lukuunottamatta. Siellä oli ihanaa. Talvi ja kaikkea, eikä tietoakaan mustasta maasta. Joulun välipäivinä kävimme vielä lomailemassa Iso-Syötteen huikeissa maisemissa, josta tulossa juttua blogiin ihan lähiaikoina lisää.
Semmoinen vuosi se 2016 sitten oli näin blogin kautta katsastettuna. Paljon ehti tapahtua ja jälkituntumana suuhun jäi oikein hyvä maku. Onnistumisia, haaveiden täyttymisiä ja ihanaa aikaa perheen kesken. Toki joukkoon mahtui huonojakin päiviä ja epäonnistumisen tunteita – kellepä ei. Toivotaan, että tästä uudesta vuodesta on tulossa niin sinulle kuin minullekin mitä mahtavin. Kaikkien aikojen paras vuosi.
Hyvää uutta vuotta siis kamut vielä minunkin puolestani. Olkaa onnellisia.
Tämä postaus on osa Instagram Travel Thursday -kampanjaa, jonka ideana on jakaa matkailuinspiraatiota ja hyvää reissufiilistä Instagram-kuvien avulla. Instagram Travel Thursdayhin voit osallistua Travelloverblogin tai Muru Moun kautta. Tarkempia ohjeita saat täältä.
Meidät löydät Instasta nimillä @laurarumbin ja @rimmanen sekä blogimme nimellä @rimmalaura. Kurkkaa myös @adventuringmoms ja @fallintofinland.
#adventuringmoms#suomiretkiFiilistelyähelmihetkiäIG Travel ThursdaySuomi
Reply	Heidi / Seikkailujen helmiä January 8, 2017 at 13:56
Hienoja hetkiä kuulunut teän vuoteen. 🙂 nuo yökuvat on aivan upeita! Ite nyt tässä parina päivänä harjoitellut kans yökuvaamista. Huonolla menestyksellä tosin vielä 😀 mutta nyt tiiän missä mättää ja seuraavalla kerralla menee varmasti jo paremmin.. nuo pilvet sais vaan väistyä että pääsee illalla kokeileen.. 🙂 postaus tästä aiheesta kyllä kiinnostaa!
Reply	Rimma January 8, 2017 at 15:46
Kyllä oli hienoja hetkiä. Olen ihan samaa mieltä 🙂 Kiitos kovasti kehuista! Siitä se lähtee ja harjoitus tekee mestarin 😀 Itsekiin vähän säikähdin, että näin kivojako näistä ekoista yökuvista tuli, mutta varmaan vähän tuurilla hehe. Itse mietin tänään ihan samaa, että oispa taas kirkasta! Tekee hirveesti mieli kuvaamaan tähtiä 🙂
Reply	Erika January 8, 2017 at 14:57
Ehdottomasti kiinnostaa tuo yökuvaus! Olen monesti hermoillut, kun ei pimeällä oikein mikään kuva tunnu onnistuvan, vaikka kamera yökuvauksella olisikin…
Reply	Rimma January 8, 2017 at 15:47
Hei kiva kuulla! Se oli itsellekin niin jotenkin henkisesti iso harppaus lähteä kuvaamaan yöllä, että voisin mieluusti siitä kirjoitella, josko postauksesta olis muille apua 🙂 Eli se on tulossa kyllä!
Reply	Terhi / Muru Mou January 9, 2017 at 03:42
Hienoja hetkiä on sinun vuoteen mahtunut! Ja upea juttu tuo, että ottamasi kuva on ollut lehden kansikuvana 🙂 Hyvää alkanutta vuotta!
Reply	Rimma January 9, 2017 at 16:10
Kiitos Terhi! Se oli kyllä upea juttu. Yksi isoista haaveistani! 🙂 Tänä vuonna kohti uusia tavoitteita! Hyvää alkanutta vuotta myös sulle <3
Reply	Travelloverin Annika January 24, 2017 at 16:19
Valokuvasi ovat NIIN UPEITA! Usein en ole kovin innostunut esimerkiksi lapsikuvista, mutta saat ikuistettua pikku-ukonkin kuviin kuin hän vain olisi luonnollinen osa sitä kaikkea. Ihana vuosi! Toivon tästä kuluvastakin vähintään yhtä ihanaa!
Reply	Rimma January 24, 2017 at 16:22
Voi kiitos kovasti Annika <3 Ihanasti sanottu. Sillä just sitä tavoittelenkin kuvissani, että lapsi sulautuu osaksi maisemaa eikä vie liiaksi huomiota maisemalta 🙂
Reply	Skimbacon Katja January 27, 2017 at 16:58
IHANIA kuvia, ja mahtava matkavuosi. Pakko päästä Sveitsiin, ja siis Suomi on vaan niin ihana…
Reply	Rimma January 29, 2017 at 14:51
Kiitos Katja <3 Sveitsi on kyllä huikea, Suomesta puhumattakaan! 🙂 Ihanaa ku muutatte tänne!