Kesävarpaat | Viisas Elämä
21.6.2016 2.11.2017 - Leena Siitonen
Ystäväni lakkaa aina kesän alussa varpaankyntensä punaisiksi. Se on merkki siitä, että kesä saa tulla – juhuu, villi ja huoleton ranta- ja terassielämä alkakoon!
Facebookissakin näkyy kesäisin usein varvasselfieitä: paljaat varpaat kukkaniityllä, varpaat laiturinnokassa, varpaat riippumatossa, varpaat piknik-viltillä viinilasin vieressä.
Minäkin kuljen kesäisin paljain jaloin aina kun mahdollista, ja kesän suurimpia nautintoja on totta tosiaan upottaa varpaat raikkaaseen järveen, viileään nurmikkoon tai lämpimään hiekkaan.
Paljaat kesävarpaat symboloivat lämmön ja auringon lisäksi myös vapautta. Paljain jaloin, ilman hiertäviä ja hiostavia kenkiä ihminen jotenkin palaa taas rentoon, luonnolliseen tilaan.
Kengät liittyvät moderniin kaupunkikulttuuriin. Hieman vanhempi ystäväni juuri muisteli, miten vielä 60-luvulla kulki Helsingissäkin kesäisin usein paljain jaloin, ja maallahan sellainen oli itsestään selvää.
Paljain jaloin on sitä paitsi vaikea tärkeillä. Ajatuskin vakavasta pukumiehestä pitämässä tiukkailmeiselle johtoryhmälle esitystä paljain jaloin hymyilyttää. Paljaat varpaat muistuttavat: otapas ihminen ihan iisisti, nyt on kesä, kaikki hyvin, eipä hötkyillä.
Paljain jaloin olemme myös tavallista voimakkaammin yhteydessä maahan, maaäitiin. Tunnemme maan voiman, rauhoitumme.
Maahan voi asetella varpaiden lisäksi myös itsensä ihan kokonaan. Pienestä asti ykköshuvejani on ollut makoilla kesäisin nurmikolla pilviä tuijotellen. Siinä rentoutuu väkisinkin ja sitä paitsi muistaa, mistä tässä kaikessa taas olikaan kyse: taivas yllä, maa alla, ihminen siinä välissä. Jalat tukevasti maan pinnalla, pää pilvissä.
Joko sinä olet riisunut kengät ja kävellyt paljain jaloin kesänurmikolla?