Elämäntapasairauksia | Se erilainen fitness -blogi
Elämäntapasairauksia
heinäkuu 3, 2013 / lensku
Suurin elämäntapasairaus on mielestäni asennevamma. Luin (kuten tuhannet muut suomalaiset) Helsingin Sanomien artikkelin ”Rumuus on länsimaiden uusi elintasosairaus.” Mielestäni rumuus on kyllä varsin subjektiivinen käsite, joten otsikko on aika dorka. Asennevamma, itseinho ja naurettavuuteen asti vedetty irvokas yliseksuaalisuus sen sijaan ovat oikeita elämäntapasairauksia.
Facebookissa jo ehdin promota Areenalta katsottavissa olevia (ainakin osa jaksoista on vielä siellä) ”Seksiä auringon alla”-dokumenttisarjan jaksoja. Suosittelen ihan kaikille. Tässä pornoistuneessa maailmassa kärvistelevälle on ihan tervettä nähdä ja kuulla, miten muualla aiheesta ajatellaan. Ugandassa ei suinkaan mennä plastiikkakirurgille fiksaamaan häpyhuulia pornomaailman mallin, vaan niitä venytetään teinistä lähtien, jotta nainen kokee enemmän seksuaalista mielihyvää.*
Kuubalaiset ja ugandalaiset naiset tuntuvat olevan ylpeitä omasta kehostaan, oli se minkä muotoinen tai kokoinen hyvänsä. En näe syytä epäillä kommenttien autenttisuutta. Tansanialaiset ystävättäreni eivät tajua, mikä on syömishäiriö eivätkä käsitä laihuuden ihannointia. Eli he eivät tajuaisi, mistä puhun, jos olisin sellainen nainen, joka valittelisi reisien paksuutta tai vatsamakkaroita. Dokkarissa ugandalainen Harriet kummastelee, että miksi kukaan häpeäisi kehoaan. Sille ei mitään voi ja se pitää kantaa ilolla ja ylpeydellä. Vaihtelua haetaan pukeutumisella ja tukkamallia vaihtelemalla.
Istuin alkuvuodesta kampaajan tuolissa ja kuuntelin vieressä kun naapurituolin rouva ohjeisti kampausta ala-asteikäiselle tytölleen: ”Kyllä tytöllä pitää olla pitkä tukka.” Hieman hymyilytti, kun itse olin tullut leikkaamaan lyhyttä mallia vieläkin lyhyemmäksi. Olen kuullut myös lukuisilta tapauksilta, säädöiltä ja poikaystäviltäni, että pitkä tukka olisi kyllä kivempi tytöllä/naisella. Harmi vaan, että oma tukkani pitkänä on ohut hiirenhäntä ja roikkuu päätä myöten, vaikka mitä tekisi. Toisin sanoen, näytän omasta mielestäni kaikkea muuta kuin edustavalta, jos minulla on pitkä tukka. Toivottavasti pojat ovat saaneet puolisoikseen tai tyttöystävikseen oikein pitkätukkaisia tyttöjä. Minulle on ihan sama onko miehellä pitkä tukka, kalju (tai kaljuuntuu), siili, tumma vai vaalea. Paljon tärkeämpää on, mitä siellä pään sisällä on.
Osalle maailman naisista pynttäytyminen voi olla puolison tai muiden miellyttämistä, mutta kuubattaret ainakin tuntuivat huutelevan, että ”ota tai jätä” – kunhan itse tykkää, se on tärkeintä. Näinhän sen pitäisi olla. Tulen jatkossakin pysymään visusti lyhyessä tukka mallissa. Ota tai jätä.
Juttelinpa eilen syöpäpotilaan kanssa, jolla on muutamassa kuukaudessa paino romahtanut yli 25 kg. Hän tuskaili, että miksi ihmiset haluavat olla laihoja. Hänen mielestään on rumaan, kun vaatteet roikkuvat ja näyttää sairaalta. Itselleni on anorektikon kanssa vuosia eläneenä ja tätä ammattia tekevänä harjaantunut silmää sille, milloin joku on selvästi omaan kroppaansa nähden liian pieni. Näitä tyttöjä, naisia sekä miehiäkin on kuulkaas paljon. En itsekään tajua, mikä siinä ylilaihuudessa oikeasti viehättää.
Pakonomainen tarve tikistää itsensä hoikkaan ulkomuotoon on a) epätervettä fysiologisesti b) merkki siitä, että joku elämänhalu pitää puuttua, jos on valmis nipistämään syömisen ja juomisen nautinnoista. Filmitähtihaastattelut on aika diipadaapaa, mutta joskus sieltä bongailee havainnollisia seikkoja kulttuurista, jossa elämämme. Gwyneth Paltrow makrobioili itselleen osteoporoosin nuorella iällä – kerrottakoon potilastyön kokemuksella, että luuston haurastuminen on pahimmillaan hyvin kivuliasta. Lopputulema pankkikorttikoosta on kumara selkä ja hauraus iäkkäänä? Joku toinen stara kommentoi, että Hollywoodissa naiset elävät jogurtilla ja myslipatukoilla. Tämä oli ennen karppausta. Nyt syödään sitten vissiin vaan jogurttia.
Asennetta, ystävät, asennetta. Eikö tässä maailmassa ole enää yhtään kapinahenkeä? Kun muut pukeutui 501:iin, minä ostin oranssit samettihousut. Olihan ne hemmetin rumat, mutta eipähän ollut samat kuin kaikilla. Sinnittelin monta vuotta, mutta lopulta taisin ostaa viisnollaykköset – enemmän kyse oli vaihtoehtojen vähyydestä kuin siitä, että tarvitsisi olla samaa kuin muilla. Luojan kiitos pukeutumistyylit ovat monipuolistuneet sitten teinivuosien, mutta samaa toivoisin vielä suhtautumisessa ihmisten olomuotoon. Ei olla kuin pässit, joita vedetään markkinavoimien narussa – ajatellaan fiksuja ajatuksia ja tunnetaan suurella sydämellä. Järjen voittoa odotellessa.
Toivoa luo Costume-lehdestä poimimani lausahdus: ”Vaatteeni ovat mukavat, lämpimiä ja sopivan väljiä. Haluan voida liikkua, syödä ja juoda olutta ilman, että vyötärönauha alkaa kiristää. Näytän parhaalta, kun minulla onmukava olo.”
No, niin minäkin.
– Lensku
Isot hampaat on satavarmasti kova juttu aasien keskuudessa-
Genderblendausta savanni style
* Ugandasta ei sen sijaan kannata ottaa vaikutteita seksuaalisten vähemmistöjen hyväksymisessä: siellä on tekeillä laki, jossa homoseksuaalisesta yhdynnästä seuraa teloitus. Uaah. Ei näin.
asenne, häpeä, rumuusa, terve seksuaalisuus, ulkonäköpaineet
← Kirahvi vaatekaupassa
Kesän iloja →