Rakkaudella, sitkeydellä ja itsepäisyydellä – Leena Nikkari-Östman
Helmi syntyi pimeänä marraskuisena iltana vuosi Suomen itsenäistymisen jälkeen. Keskelle suuria tapahtumia maailmalla. Samana hetkenä kun hän syntyi, hänen äitinsä kuoli. Tragedia, josta Helmi oli autuaan tietämätön silloin, mutta joka varjosti hänen loppuelämäänsä. Äidin kaipaus. Helmi syntyi liian aikaisin ja oli hyvin, hyvin pieni. Hänet peiteltiin pumpulilla täytettyyn puulaatikkoon saadakseen mahdollisuuden selviytyä. Vastoin kaikkia todennäköisyyksiä pieni, äiditön tyttö selviytyi. Hän selviytyi samalla sitkeydellä ja itsepäisyydellä millä pärjäsi loppuelämänsä.
Elämä ei ollut helppoa Helmille, joka löysi Karlinsa sota-aikana. Siihen aikaan elämä oli rankkaa eikä heidän elämänsä ollut poikkeus. Perheeseen alkoi tulla lapsia ja kohtalo antoi heille lisää koettelemuksia. Heidän esikoispoikansa hukkui viisivuotiaana, tapahtuma, joka jätti heihin syvät jäljet. He saivat kahdeksan lasta ja elivät elämän, joka oli täynnä kovaa työtä ja joka pakotti heidät olemaan kekseliäitä ja toimeliaita selvitäkseen. He säilyttivät rakkautensa toisiinsa läpi elämän ja muisto siitä rakkaudesta on asia josta muistan heidät parhaiten: suurin kaikista on rakkaus. Valitettavasti heidän tiensä erosivat aivan liian aikaisin, koska Karl kuoli keuhkosyöpään jo 63-vuotiaana.
Minun mummi, Helmi
Helmi oli minun mummuni. Kun me olimme pieniä, hän kutsui meitä mummun pikkutytöiksi, koska meitä tyttöjä on suvussa paljon. Mummu ja muffa elivät pienessä keltaisessa talossa kauneimmalla paikalla maailmassa, Maksamaan Brudsundissa. Viime kesänä siitä idyllistä sai nauttia moni muukin, kun vanhaan taloon avattiin kahvila, Olivia Kahvila & Grilli. Mummun koti oli paikka, missä sai täyden palvelun, hän leipoi pullaa ja leipää, kutoi meille lapsenlapsille sukkia, siivosi ja laittoi ruokaa. Hän huolehti meistä kaikista omalla hiljaisella ja itsestäänselvällä tavalla. Tekemättä asiasta mitään numeroa, pyyteettömästi. Pienessä talossa meren rannalla, niin täynnä rakkautta. Koko elämänsä hän oli taistellut selviytyäkseen, huolehtinut suuresta perheestään, kokenut menetyksiä, kaivannut, rakastanut ja elänyt. Hän on yksi niistä ihmisistä, joita ihailen eniten.
Kalastajan vaimon elämä oli kuin eläisi Myrskyluodon Maijan elämää. Odotusta ja huolta. Se oli saaristolaisten arkea. He oppivat elämään epätietoisuudessa, ei ollut mitään tapaa tietää oliko kalastaja turvassa ennen kuin näki veneen lähestyvän laituria. Kuitenkin Helmillä oli aina nauru herkässä ja vaikka hän eli hyvin yksinkertaista elämää hän oli viisas. Hän tiesi niin paljon asioita ja kertoi usein lapsuudestaan juttuja, jotka tuntuivat hyvin eksoottisilta. Hänen olisi ollut helppoa katkeroitua. Olisi ollut helpompaa antaa periksi. Mutta hän jatkoi taistelua eikä ehkä koskaan itse tajunnut miten ihailtavaa se oli. Helmi on sen ajan naisten symboli. Vahvoja naisia, jotka elivät yksinkertaisissa oloissa, synnyttivät lapset kotona kaikkine riskeineen, nousivat ylös ja hoitivat kaiken minkä hoitaa piti. Jos ei lämmittänyt taloa, paleltiin. Jos ei työskennellyt ruuan eteen, oltiin ilman ruokaa.
Helmi ei eroa paljon muista sen ajan saaristolaisnaisista. He olivat maanläheisiä ja ahkeria. He eivät odottaneet elämältä mitään ja uneksivat yksinkertaisista asioista. He pitivät yhtä ja auttoivat toisiaan tarvittaessa. He olivat kestäviä naisia, jotka eivät odotelleet apua vaan tekivät itse.
Yhteistä minulla ja mummulla on rakkaus luontoon. Mummu tapasi istua keittiön ikkunan ääressä ja katsella rakasta merimaisemaa. Itse en tiedä mitään parempaa kuin katsella merelle, se rauhoittaa. En ole syntyjäni saaristolainen, mutta olen pienestä asti tuntenut oloni kotoisaksi saaristossa. Nyt olen asunut saaristossa 26 vuotta ja rakastan edelleen kotiin palaamisen tunnetta. Saaristossa asuminen vaatii paljon autolla ajoa eikä lähipalvelut ole enää parhaasta päästä. Mutta sitäkin tärkeämpää on kehittää sitä mikä siellä on hyvää. Luonnon läheisyys, meri ja rauha. Monet maksavat nykyään saadakseen kokea elämyksiä luonnossa, me saaristolaiset asumme jo keskellä paratiisia. On ylpeyden aihe olla saaristolainen! Juuremme pohjalaisessa mullassa on myös suuri ylpeyden aihe. Siksi haluan työskennellä vahvan Pohjanmaan puolesta ja aktiivisesti tukea mahdollisuuksia elää ja toimia myös maaseudulla!
Sisaret Svea ja Helmi istuvat terassilla, joka on nykyään Olivia Café & Grillin terassi.