Päivänpesän elämää: Sivustavedettävä
Tiina 26. maaliskuuta 2015 klo 13.02
Katja 26. maaliskuuta 2015 klo 20.59
Mima 26. maaliskuuta 2015 klo 13.35
Kyllä kannatti! Upeen tumma sävy! :)
Katja 26. maaliskuuta 2015 klo 21.00
Sävystä tuli aika täydellinen, vaikka hieman pelotti, sillä pohjamaalista onnistuin sekoittamaan todella oudon sävyn.
Elise 26. maaliskuuta 2015 klo 15.59
On se hieno! Ihanaa, kun on tuollaisia taloon jo kauan kuuluneita huonekaluja :)
Katja 26. maaliskuuta 2015 klo 21.01
Kiitos, sohva on toisesta vanhasta talosta ostettu, mutta melkein sen voi jo katsoa kuuluvan Arvilan kalustoon, niin monta vuotta sai odotella vuoroaan ylisillä.
Maarit 26. maaliskuuta 2015 klo 17.53
Ja oman työn jälki! Valtavan kaunis!
Katja 26. maaliskuuta 2015 klo 21.02
Kiitos. Ootrauksen tekeminen jännitti valtavasti, lopulta en edes harjotellut kuin veto-osan sisäosiin jotka jäävät patjan alle piiloon.
Kikka 26. maaliskuuta 2015 klo 18.17
Taiten tehty ja kunnostettu, komia on!!
Katja 26. maaliskuuta 2015 klo 21.03
Kiitos :) Lopulta täytyy sanoa että työ oli kova maalinpoiston osalta ja hiomisessa, mutta onneksi puuosiltaan sohva oli hyvässä kunnossa. Mitään ei tarvinut kiristää tai uudelleen kiinnittää.
Vaahteran lehden Leena 26. maaliskuuta 2015 klo 20.39
Tuollainen sohva kelpais kyllä mullekin. Oikein hieno on ja juuri oikealla paikalla!
Tummuus tulee hyvin esiin vaaleaa tapettia vasten.
Tianna Sievänen 26. maaliskuuta 2015 klo 23.12
Katja 27. maaliskuuta 2015 klo 12.14
Jovelan Johanna 27. maaliskuuta 2015 klo 7.07
Ooh! Upea lopputulos! Puusohvaa muuten itsekin haeskelen tupaan. Sellainen melkein kuuluisi tänne :)
Katja 27. maaliskuuta 2015 klo 12.16
No ehdottomasti sopisi teille! Meidän sohva oli oikea löytö, maksoin siitä 100e ja kahvipaketin ja sain vielä sohvan yllä roikkuvan ryijyn kaupan päälle. Kunnostaminen maksoi pari kymppiä tarvikkeiden osalta. Työtä tarvittiin kyllä monta tuntia.
Minna 28. maaliskuuta 2015 klo 15.15
Tulipa siitä upea! Sun pitää tulla käymään ja tunnistamaan meidän sivustavedettävästä, että onkohan sekin ootrattu. Itsellä ei ole hajuakaan noista tekniikoista tai niiden nimistä, mutta kun katselin nyt näitä sun kuvia, ajattelin, että se voisi olla sitä. Tosin mulla on nyt käynyt jo useita kertoja mielessä, että taidan maalata sen. Vielä on mietinnässä sekin.
Katja 29. maaliskuuta 2015 klo 23.19
Pitäisi tulla muutenkin käymään, on niitä siemeniäkin sulle.
Anonyymi 28. maaliskuuta 2015 klo 18.38
Onneksi olkoon, hieno lopputulos! Ja vielä mukava, kun laitoit vertailun vuoksi loppuun kuvan alkutilanteesta, muutos on tosiaankin valtava!
Katja 29. maaliskuuta 2015 klo 23.20
Kiitos. Olihan se possunpunainen sohva ei niin kauniin näköinen ootrattuun verrattuna. Alkuperäinen ootraus oli vaaleampi, mutta minä halusin mustahkon.
Hanna 29. maaliskuuta 2015 klo 22.26
Upea sohva! Mutta huomio kiinnittyi sohvan takana olevaan ryijyyn, meiltä löytyy ihan samanlainen :). Omani on mummun tekemä, ja muistelen että mummu hankki jotain valmiita ryijypaketteja joissa oli ohje ja tarvikkeet... Teidän ryijynkutoja on käynyt samassa kaupassa ostoksilla :)
Katja 29. maaliskuuta 2015 klo 23.22
Ei vitsit! Ja minä olen yrittänyt etsiä tietoa ryijystä vaikka mistä. Ikää, mallin nimeä jne. Oliskohan tuo sitten Vuorelman vai Neoviuksen ryijy. Onko tuo meidän muuten oikeinpäin? Ei saanut siitäkään selvää :D
Hanna 30. maaliskuuta 2015 klo 17.02
Ainakin jos se on väärinpäin niin sitten on meilläkin :D. Nimestä ja valmistajasta ei ole mullakaan tietoa, mutta luulen että omani on tehty joskus 80-luvulla. Tosin en tiedä onko malli ja tarvikkeet miten kauan marinoituneet mummuni kaapissa :)