Venäjän lomatalous
Näin kesän kynnyksellä ajatus alkaa itse kukin väistämättä harhailla lomasuunnitelmissa. Mitä enemmän haaveilee lähestyvästä lomasta, sitä enemmän ajatukset muistuttavat Venäjän saavutuksia 1990-luvulla. Lomallahan yleensä taloudellinen toimeliaisuus laskee, aikatauluja noudatetaan vaihtelevan kesäsään vallitessa, merkittäviä päätöksiä lykätään loman jälkeiseen aikaan ja omavaraistalous kukoistaa.
Venäjää voi hyvällä syyllä nimittää lomataloudeksi. Lomautuneeseen tai paremminkin lamautuneeseen talouteen viittaa ensinnäkin se, että Venäjän reaalinen BKT tippui roimasti. EBRD:n mukaan Venäjän talous supistui viime vuosikymmenen aikana huikeat 40%. Itänaapurimme talouspoliittisten julkilausumien toteutumiseen voitiin luottaa yhtä paljon kuin Sammakkomiehemme sääennustuksiin. (Toivottavasti Sammakkomies ei koe rinnastusta loukkaavana.) Merkittäviä päätöksiä, kuten esimerkiksi lainsäädäntöä maanomistuksesta, lykättiin. Epävirallinen talous kasvoi kohinalla, ja sen arvioitiin olleen noin 20-40% Venäjän kokonaisaktiviteetista.
Vladimir Putinin nousu Venäjän presidentiksi näyttää ensi silmäyksellä päättäneen vuosikymmenen kestäneen loman/laman. Talous on lähtenyt kasvuun. BKT hyppäsi vuonna 2000 ennätykselliset 8%. Talousohjelmassa esitetyt suunnitelmat näyttävät selkeiltä ja täsmällisiltä - tosin niiden toteuttaminen voi osoittautua yllättävän vaikeaksi. Lainsäädäntöä yritetään kehittää yksiselitteisemmäksi ja aukottomammaksi. Venäjällä on myös aloitettu järjestyskampanja, jonka avulla kuutamourakointi pyritään tuomaan päivänvaloon. Valitettavasti kurikuuria ei ole suunnattu yksinomaan harmaaseen talouteen, vaan kontrollia on lisätty myös niillä yhteiskunnan osa-alueilla, joissa se ei ole tarpeen tai edes toivottavaa.
Hemohesiä myös Venäjän taloudessa ?
Vaikka taloustilastojen mukaan venäläiset ovat vihdoinkin alkaneet paiskia töitä, huippukunnon selityksenä on pikemmin taloudellinen hemohes kuin todellinen suorituskyvyn parantuminen. Toisin sanoen talouskasvun taustalla ei ole venäläisten ahkeruuspuuska, vaan pikemmin öljyn ja raaka-aineiden korkea hinta. Korkean hintatason ansiosta Venäjän vienti hypähti ylös. Se nousi viime vuonna 105 miljardiin dollariin. Viennin arvo kasvoi noin 40% viennin volyymin säilyessä lähes muuttumattomana, mikä on selkeä merkki hintahemohesin käytöstä.
Venäjän kauppataseen ylijäämä oli huikea 60 miljardia dollaria. Tuontihan jäi ainoastaan 40 miljardiin. Itse asiassa vuoden 2000 tuonnin arvo tippui Neuvostoliiton hajoamista seuranneiden vuosien tasolle. Itänaapurimme tuonnin jyrkkää alamäkeä kuvaa osuvasti se, että vielä vuonna 1997 Venäjä toi tavaroita lähes 70 miljardilla dollarilla. Pääsyy tuonnin romahtamiseen oli ruplan voimakas devalvoituminen syksyllä 1998.
Ruplan arvon aleneminen toimi Venäjän taloudessa lähes kuten doping. Se kohotti keinotekoisesti venäläisten kotimarkkinayritysten taloudellista suorituskykyä poistamalla tuontikilpailun lähes kokonaan. Vaikka devalvaatio ei suinkaan löydy kiellettyjen toimenpiteiden listalta, menetelmän varjopuolena on menetelmän lyhytkestoisuus. Toisin sanoen tuloksellisuutta parantava vaikutus poistuu useimmiten ennen kuin suoritus on kyetty viemään kunnialla päätökseen.
Näin näyttää käyvän myös Venäjän taloudessa. Venäjän talouden arvioidaan kasvavan tänä vuonna enää 2-5% ja kasvun ennustetaan hidastuvan entisestään vuonna 2002.
Suomen idänkauppa on vielä kasvussa
Suomen vienti Venäjälle on lisääntynyt tämän vuoden kahden ensimmäisen kuukauden aikana 25%. Myös idäntuontimme on piristynyt. Tosin tuonnin kasvu jäi kuitenkin vain neljään prosenttiin, mikä johtuu osin edellisen vuoden huippuhyvästä suorituksesta.
Suomen tuonti itänaapuristamme ylsi viime vuonna yli 20 miljardiin markkaan. Idäntuontimme korkeaa tasoa ilmentää se, että alhaisimmillaan tuontimme Venäjältä oli vuonna 1992. Tällöin tuonti jäi alle seitsemään miljardiin. Idäntuonnin arvot on pumpannut ylös kallis energia, joka muodostaa lähes 70% tuonnistamme Venäjältä.
Idänvientimme on kasvussa, vaikka vientimme Venäjälle ei ole vielä täysin toipunut ruplan devalvoitumisesta. Kun idänvientimme jäi vuonna 1999 alle 10 miljardiin markkaan, se oli jo viime vuonna 13 miljardia. Mikäli tämän vuoden alun kasvuvauhti onnistutaan ylläpitämään vuoden loppuun saakka, idänvientimme tulee ylittämään 15 miljardin tason. Jos näin onnellisesti tulee käymään, vientimme Venäjälle nousee korkeammalle kuin vuonna 1997, joka on tähän mennessä Venäjän-vientimme paras vuosi. Mikäli kuitenkin teollisuustoiminnan kasvu Venäjällä hiipuu, se heijastuu todennäköisesti negatiivisesti Venäjän-vientiimme. Muodostuuhan idänvientimme noin 40%:sti koneista ja kuljetusvälineistä.
Venäjän teollisuustuotannon arvioidaan kasvavan tänä vuonna 'vain' noin nelisen prosenttia. Tosin neljänkin prosentin kasvu on mainio saavutus, jos tätä suoritustasoa kyetään ylläpitämään useamman vuoden ajan. Valitettavasti näköpiirissä on jo kuitenkin merkkejä devalvaatio- ja öljydopingin epäonnistumisesta.
Dopingin epäonnistunut kokeilu johtaa johdon erottamiseen?
Talouskasvun hidastuminen on voimistanut huhuja syksyn aikana toteutettavista muutoksista Venäjän hallituskokoonpanossa. Mikäli ministerivaihdoksiin päädytään lienee syytä muistuttaa, että laivan huippunopeus ei lisäänny miehistöä vaihtamalla. Tosin laivan kurssi saattaa muuttua.
Muutoksen tulevaa suuntaa ennakoitaessa on syytä palautella mieliin, miten venäläinen kadunmies kuvasi Venäjän kehitystä 1990-luvulla. Tämä 'katufilosofi' on varsin lakonisesti todennut, että "Venäjällä on viime vuosikymmenen aikana tapahtunut paljon, mutta mikään ei ole muuttunut". Toivottavasti samainen kadunmies ei pääse tämän vuosikymmenen lopulla irvailemaan, että tällä vuosikymmenellä taasen muuttui paljon, mutta mitään ei tapahtunut. Toivoa sopii myös, että Venäjän muutos on sopusoinnussa ympäröivän maailman kehityksen kanssa.
Tämän vuosikymmen strategisesti merkittävimpiä kehitysprosesseja ovat eittämättä EU:n itälaajeneminen, NATO:n mahdollinen jatkolevittäytyminen kohden itää ja Venäjän valmistautuminen WTO-jäsenyyteen.
Vaikka Venäjästä ei ainakaan lähitulevaisuudessa tule EU-jäsentä, itänaapurimme tulee hyötymään unionin laajenemisesta, minkä tähden se ei ole asettanut ehtoja unionin laajenemiselle. Tilanne on toinen NATO:n itälaajenemisen suhteen. Venäjä on vastustanut sitä ponnekkaasti erityisesti entisten neuvostotasavaltojen kohdalla. WTO-jäsenyyden toteutumisaikataulu taas riippuu Venäjän omasta reformikyvystä. Optimististen arvioiden mukaan Venäjän WTO-jäsenyysneuvottelut saadaan päätökseen jo vuoteen 2003 mennessä. Realistisempi liittymisvuosi löytynee kuitenkin tämän vuosikymmenen lopulta. Jäsenyyden toteutumista hidastavat erityisesti immateriaalioikeuksiin liittyvät avoimet kysymykset. Jäsenyys kauppajärjestössä ei ole suinkaan utopistinen päämäärä. Onhan entisistä neuvostotasavalloista jo Baltian maat, Georgia ja Kirgisia kelpuutettu WTO-jäseniksi. Moldovankin jäsenyys on maan parlamentin hyväksymistä vaille selvä.
Ulkoisten muutospaineiden ohella itänaapurimme sisällä on monia tekijöitä, jotka vaativat erityistä huolenpitoa. Esimerkkeinä sisäisistä kysymyksistä voidaan mainita mm. Venäjän puoluekentän muovautuminen uuden puoluelainsäädännön varjossa, vapaan tiedottamisen asema, keskuksen ja alueiden välisten suhteiden tuleva kehitys sekä valtion rooli strategisesti merkittävien toimialojen ja yritysten ohjailussa.
Mielestäni lähitulevaisuudessa tulisi kiinnittää erityistä huomiota siihen, että Venäjän sisäinen muutos ei ajaudu ristiriitaan ulkoisen toimintaympäristön kehityksen kanssa.
Elokonferenssi päättää lomatalouden aikakauden
Muun muassa edellä mainittuja teemoja tullaan käsittelemään Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa toimivan Venäjän ja Itä-Euroopan liiketoiminnan tutkimusryhmän järjestämässä kansainvälisessä konferenssissa. Muita pääteemoja ovat entisen Neuvostoliiton taloudellinen murros ja tuleva kehitys, Itämeren talousalueen kehitysnäkymät, EU:n pohjoinen ulottuvuus ja itäyritysten levittäytyminen länteen.
Konferenssin pääpuhujia ovat suurlähettiläs Heikki Talvitie, Venäjän entinen pääministeri Jegor Gaidar ja Viron entinen talousministeri Jaak Leimann. Pääpuhujien lisäksi konferenssi kokoaa idän talouskehityksen johtavia asiantuntijoita sekä Suomesta (mm. Urpo Kivikari, Pekka Sutela ja Tauno Tiusanen) että noin 20 muusta maasta. Tilaisuudessa ovat keskeisessä roolissa myös suomalaiset idänkauppaa käyvät yritykset, kuten esimerkiksi Fortum (Seppo Remes), Nokia (Stefan Widomski), Valio (Jyrki Jauhiainen) ja Finreila (Reijo Lappalainen).
Elokuun lopulla järjestettävä tilaisuus pyrkii ajankohtaan soveltuvalla tavalla lopettamaan Venäjän kymmenvuotisen lomakauden ja valmistamaan Itä-Eurooppaa lähestyvään EU-jäsenyyteen sekä muihin uuden vuosituhannen haasteisiin. Lisätietoja tilaisuudesta voi saada allekirjoittaneelta tai kotisivuiltamme (www.lut.fi/tuta/rgreeb).
Kari Liuhto, professori
Venäjän ja Itä-Euroopan liiketoiminnan tutkimusryhmä
Email: kari.liuhto@lut.fi
Kotisivumme: www.lut.fi