Hedda's: toukokuuta 2011
Nyt on monttumme valmis ottamaan vastaan anturamuotit. Kuoppa on sepelöity, tasoitettu, maapiiri- ja salaojaputket laitettu ja viimeisetkin louheen rippeet viety pois. Tänään olimme taas tontilla koko perheen voimin. Päivä oli kaunis, mutta tosi tuulinen. Kuoppaan ei kuitenkaan tuuli käynyt, päinvastoin siellä oli jopa kuuma. Söimme herneitä ja mittailimme mihin kohtaan tulee mikäkin ja kenenkin huone. Vielä ennen kotiin, eikun motivaatiokämppään lähtöä kävimme läheisessä kahvilassa syömässä maatöiden päättymisen kunniaksi jätskit. Ensi viikolla ryhdytään anturahommiin ja sitä seuraavalla viikolla saapuu ensimmäinen kuorma harkkoja. Pienin perheenjäsen nukkuu päikkäreitään kaivinkoneen huristessa taustalla.
Maatyöt tontilla jatkuivat pohjan täryyttämisellä. Kun pohja oli tasoitettu ensimmäisen kerran, päälle levitettiin suojakangas ja kuopan reunoja myöten putki maalämpöpiiriä varten. Tämän aamun lämpötilassa (reilut +10 C°) putki ei taipunut mihinkään ja sen levitys oli tosi työlästä. Kun putki oli saatu joten kuten kohdilleen, sen päälle lapioitiin toinen kerros sepeliä, jotta pysyisi varmasti paikoillaan. Sepeli täryytetään huomenna vielä kerran tiiviiksi. Talon kulmamerkinnät hävisivät maatöiden tiimellyksessä, joten jouduimme tilaamaan uuden mittauksen. Tämä hoidetaan huomenna. Hommien ollessa jo loppusuoralla työmiehet saivat niskaansa kevään ensimmäisen ukkoskuuron. Sade muutti tontin sekä tien savivelliksi ja jumitti naapurin puolella olleen rekan mutaiseen ylämäkeen. Onneksi löytyi kaivinkoneita monin kappalein auttamaan, joten rekka saatiin tuupattua takaisin tasaisemmalle maalle. Huomenna projekti jatkuu. Täryytys käynnissä
kulmamerkinnät,
maalämpöpiiri,
"Äiti, saanko mä mennä tohon kauhaan istumaan?"
Meillä kävi louheen poiskuljetuksen suhteen onnenkantamoinen. Viime viikolla selvitimme, että Kuitinmäentiellä Espoossa saatettaisiin tarvita louhetta tietöitä varten. Ensin sanoivat että tarvitsevat, sitten taas eivät tarvinneetkaan. Kaikenlaisten säätöjen jälkeen kuitenkin ottivat vastaan, joten Kirkkonummelle saakka ei tarvinnut ajaa niin paljon kuin aluksi luulimme. Isoimmat lohkareet vietiin Ämmässuolle.
Tänä aamuna kuoppa oli jo lähes tyhjä. Poiskuljetettavana oli enää yksi lavallinen lohkareita sinne Ämmässuolle. Tänä aamuna tontille tuotiin myös soraa sekä putkia. Ihanat putket! Se merkitsee ihan varmasti sitä, että jotain on alkamassa. Tässä kuoppa näyttää jo aika tyhjältä...
mutta vain yhdestä kulmasta.
Tänä aamuna kuoppaan oli ilmestynyt tuollainen mittatikku.
Täältä tulee soraa. Kuoppa on jo melkein tyhjä.
Kasvaisiko tämä Suomessa?
Raksalta ei uutta. Työ kyllä edistyy, mutta tuskastuttavan hitaasti (minun mielestäni). Kalliosta on yksi kulma enää räjäyttämättä, sitten alkaa louheen poiskuljetus. Minne, jää vielä nähtäväksi. Osa toivottavasti saadaan aika lähelle, mutta vielä en hihku enkä tee aaltoja. Peukkuja pidän! Huomenna selvinnee. Kaiken tämänhän piti olla valmista jo aikapäiviä sitten, mutta kun se louhittava alue paljastui niin suureksi...
Huomenna olemme menossa tyttöjen kanssa ostamaan parvekkeelle kesäkukkia. Ajattelin hankkia muutaman valkoisen köynnöspelargonin (niitä minulla on aina) ja erilaisia heiniä. Isossa valkoisessa Ikean saviruukussa meillä kasvaa jo yrttejä, onnistuu se yrttimaa ilman pihaakin.
Oma tuleva puutarha on ollut kovasti mielessä, varmaan näiden ihanien ilmojen takia. Luulen, että osaisin ehkä suunnitella pihan istutukset itse, mutta viherpeukalon puuttuminen saa aikaan ainakin sen, etten kyllä tarkemmin tiedä mitä kasveja mihinkin kohtaan kannattaisi laittaa, että menestyisivät. Ja tiedänkö edes, mitä kaikkea ihanaa on olemassa? Toiveissa minulla on rehevä vanhanajan puutarha - kontrastiksi modernille talollemme. Vaahteroita, kastanjoita, kirsikka- ja omenapuita, syreenejä, juhannusruusuja, hortensioita... Muutama marjapensaskin ja yrttipenkki... (ihan kuin sitä lääniä olisi meillä enemmänkin, heh). Jostain luin viime viikolla (mutta mistä ihmeestä?) että magnoliat menestyvät Suomessakin, ainakin jotkut lajikkeet. Tiedättekö te? Kasvaisiko magnolia oikeasti täällä? Sellainenkin olisi ihana pihalle istuttaa. Ehkä minun kuitenkin tarvitsee ainakin konsultoida jotain pihasuunnittelijaa...
No niin, meillä vihdoin räjäytellään. Mahti juttu, mutta mikä ei ole yhtään mahtavaa, on louheen määrä. Määrä on siis täsmentynyt ja sitä tulee olemaan n. 600 irtokuutiota. Alunperin meidän piti saada osa louheesta dumpattua naapurin rantaan, mutta se taida toteutua kuin hyvin vähäisessä määrin. Ja osan tietysti käytämme itse, mutta silti sitä jää valtavasti. Haluaisikohan joku tai tietäisikö joku paikan etelä-Espoossa, mikä ottaisi louhetta vastaan? Kirkkonummen motarille sitä piti meiltä kuljetuttaa, mutta tuollaisen määrän roudaaminen sinne maksaa maltaita. Kuorma-auton lavalle kun mahtuu kerrallaan vaan aika pieni määrä. Kaikki vinkit otetaan kiitollisina vastaan! :)
Ekaksi täytyy taas huomioida arvokas virstanpylväs, meillä on ollut jo päälle 3000 kävijää! Hienoa ja kiitos, tulkaahan vastakin!
Vapun jälkeen tontilla ei ole vielä ehtinyt tapahtua kummempaa. Omaa rakennusintoa on taas entisestään boostattu; vappukemuissa Louise (allekirjoittanut, toinen puoli Thelmasta ja Louisesta :) tapasi viisi vuotta sitten talon rakentaneen pariskunnan ja sai kuulla positiivisen kertomuksen hyvin ja nopeasti sujuneesta rakennusprojektista. Enemmän olen kuullut, ja saanut läheltäkin seurata näitä hyvin sujuneita tapauksia. Vastoinkäymisiä ja hidastuksia tulee varmasti jokaisen rakentajan tielle, mutta nämä esimerkit antavat uskoa että kyllä meilläkin se talo vielä joskus on - ehkä jopa valmiinakin.
Kävelimme eilen tuulen tuivertaessa tontille katsomaan poraustilannetta. Ja voi, tuomessa on pienet lehdet ja maa täynnä ihania scilloja! Suloista. Tontin valtiatar oli tietysti mukana tarkistamassa tiluksiaan ja merkkaamassa reviirinsä. Kalliosta oli porattu vasta n. puolet ja koko porauksen on tarkoitus olla valmis tämän päivän aikana, keskiviikkona pitäisi räjäyttää. On siis tarkoitus, mutta saa nähdä toteutuuko tämä aikataulu. Peukut pystyssä.
Hurja vehje. Oikealla näkyy kai vähän niitä punaisia kallioon porattuja muoviputkiloita. Tai mitä ne nyt on.
Tässä ihanat scillat, sävysävyyn aidan kanssa - aidasta tulikin siis sininen. Lähettänyt