Peilimaa · Grossman-Stiglitz paradoksi
On the impossibility of Informationally Efficient Markets artikkeli ilmeistyi The American economic review- lehdessä kesäkuussa 1980. Se on melkoista matemaattista juhlaa oleva artikkeli. Artikkelissa päädytään sanallisiin toteamuksiin, jotka on hyvä ymmärtää, sillä kysymyksessä on ns. Grossman-Stiglitz paradoksi.
The only way informed traders can earn a return on their activity of information gathering, is if they can use their information to take position in the market which are "better" than the positions of uninformed traders. "Effecient Markets" theorits have clamed that at any time price fully reflect all avalaible information. (see Eugene Fama p. 383). If this were so then informed traders could not earn a return on their information.(Sanford Grossman ja Joseph Stiglitz,1980)
Ainoa tapa, jolla tietoa kerännyt sijoittaja voi hyödyntää tiedon keruunsa on, että hän voi käyttää tietoaa paremman
markkina-aseman luontiin kuin ne sijoittajat, joilla vastaava tietoa ei ole. Tehokkaiden markkinoiden teorian mukaan
hinta kuvastaa koko ajan kaikkea saatavilla olevaa tietoa( Eugene Fama s. 383).
Jos tämä on näin, niin tietoa kerännyt sijoittaja ei pysty hyödyntämään saamaansa tietoa.
Effient markets theorists seem to be aware the costless information is a sufficient condition for prices to fully reflect all available information (Eugema Fama p 387); they are not aware that is necessary condition. But this is reducto ad absurdum, since price systems and compitive markets are important only when information is costly(see Fredric Hayek, p. 452). (Sanford Grossman ja Joseph Stiglitz,1980)
Tehokkaiden markkinoiden teoreetistit näyttävät olevan tietoisia, että hinnoissa oleva
maksuton tieto on riittävän pätevää heijastamaan kaikkea saatavilla olevaa tietoa(Eugema Fama p 387);
he eivät ole tietoisia vaatimuksen pakollisuudesta. Mutta tämä on **reducto ad absurdum**,
koska hinta järjestelmällä ja markkinoiden kilpailulla on merkitystä vain jos tieto on maksullista (katso Fredic Hayek, s. 452).
Tässä on esitetty yksi merkittävimmistä paradokseista, joka löytyy ns. tehokkaiden markkinoiden teoriasta. Sijoittaja voi hyödyntää tietoa kilpailuetuna pörssimarkkinoilla. Hän voi olla tietoinen yrityksen taloudellisesta tilasta, koska hän on perehtynyt vaikka taseeseen tai tehnyt pitkä analyyseja yrityksen toimintaympäristöstä... tai käyttänyt aikaa yrityksen toiminnan ymmärtämiseen. Jos kuitenkin kaikki tieto on jo yhtiön osakkeen kurssissa absoluuttisesti saatavilla, niin hän on tavallaan hukannut aikaansa; siis ei ole mielekästä yrittää työläästi hankkia tietoa, jonka kaikki voivat jo saada pelkästään markkinahinnasta. Tiedon esiin kaivaminen jostain muualta kuin kurssista maksaa - se vaatii aikaa ja työpanosta.
Eli jos käytää aikaa tiedon etsimiseen ja hyödyntämiseen ja pystyy hyödyttämään sitä markkinoilla, niin tietohan tulee silloin kurssin ulkopuolelta. Tai toisinpäin, jos tieto löytyy vain kurssista, eikä sitä tarvitse muualta etsiä, niin mistä tieto tulee itse kurssiin - onko kurssi vain satunnaista liihoittelua, jolla ei ole mitään tekemistä niiden yhtiöiden kanssa, joista sen pitäisi kertoa jotain? Kurssissa oleva hinta ei siis todellisuudessa voi olla ilmaista ja suoraan hinnasta saatavilla, koska tiedon pitää siirtyä jostain kurssiin, ja se vaatii työtä.
Sanford Grossman ja Joseph Stiglitz eivät kuitenkaan artikkelissaan halunneet kaataa tehokkaiden markkinoiden teoriaa, vaan jalostaa sitä. He toivoivat, että teoria hyväksyisi, että tieto olisi toisinaan epätäydellistä, koska ajatus, että hinta sisältäisi täydellisen sen hetkisen tiedon ei käytännössä voi olla mahdollista.
Tehdään sijoitusmaailmassa perus kysymys, mikä on indeksi? Indeksi on kuvitteellinen kori, josta löytyy joidenkin pörssiyhtiöiden osakkeita tietyllä painotuksella kuvitteellinen määrä. Charles H. Dow esitti jo aikoinaan, että indeksi kertoo kehityssuuntaa koko pörssin markkinahinnan kehitykselle. Hänen mukaansa kaikki indeksit tuk(Sanford Grossman ja Joseph Stiglitz,1980)evat toisiaan ja kulkevat suurin piirtein samaan suuntaan. Indeksiä jotkut tahot pitävät mittarina talouden kehittymiselle, sillä tehokkaiden markkinoiden sääntöjen mukaan, indeksin pitäisi sisältää kaiken sen informaation yhtiöstä, jonka sijoittaja tarvitsee. Tosin voi kysyä asettaako Grossman-Stiglitz paradoksi tuon viimeisen kohdan hieman kyseenalaiseksi. Vai onko niin, että indeksin käsittämän tiedon likiarvo sisältää tarpeeksi tietoa talouden tilasta.
Grossman-Stiglitz pardoksi ja indeksisijoittaminen.
Joidenkin sijoittajien mielestä Grossman-Stiglitz paradoksi osoittaa, että indeksisijoittaminen tehokkaiden markkinoiden kannalta vaarallista toimintaa. Indeksisijoittamiselle olleellista on juuri hakea tietoa markkinahinnan kehityksestä. Sijoittaja toimii täysin paradoksin osoittamalla tavalla eli ei pyri käyttämään aikaa markkinatilanteiden ymmärtämiseen vaan pyrkii vain liikkumaan sen tiedon varassa, jonka näkee kurssissa.
Grossman-Stiglitz paradoksin oleellinen kohta on pohtia, että jos kaikki tieto on kurssissa, niin miten tieto pääsee kurssiin, ellei kurssin kehityksen syihin perehdy kukaan. Jos tiedonlähde on pelkästään kurssi, niin mikä on kurssin liikkumista ohjaava tekijä? Eli tavallaan tehokkaiden markkinoiden teoria väittää kurssin olevan meressä kelluva lauta, joka vain heiluu sinne tänne kuvaamatta millään tavalla todellisuutta.
Eli se pelko, joka joillakin sijoittajilla on indeksisijoittamisen luonteesta ja merkityksestä markkinoilla, on nimenomaan että se aiheuttaa kurssien eritymisen todellisuudesta; että kurssit vain kelluvat hetkellisten sijoittajien mielenjuolahdusten varassa.
Mutta entäs jos asiat ovat jo näin? Tehokkaiden markkinoiden käsite perustuu matematiikkaan, joka ei todellisuudessa huomioi riittävästi yksittäisten sijoittajien tai sijoittajaryhmien mielialojen merkitystä kursseihin. Eikö indeksisijoittaminen vie markkinoita enemmän tehokkaiden markkinoiden sääntöjen mukaiseen maailmaan, jossa pelkkä hinnan tieto ratkaisee? Mutta kysymys tietekin kuuluu liittyykö hinnan tieto oikeasti niihin yrityksiin, jotka ovat muodostamassa hintaa vai ihmisten haluun sijoittaa markkinoille rahaa? Eli jokainen voi kysyä tässä vaiheessa, kertooko indeksi nykyään totuutta talouden tilasta, kuten niin monet haluavat ymmärtää, vai vain tietoa siitä, että ihmiset haluavat sijoittaa rahaa markkinoille ja saada sieltä voittoa.
Ymmärsittekö kysymyksen ytimen? :)
Oma päätelmä.
Kyllä, matemattiikkaa on hyödynnetty sijoitusmaailmassa paljon. Erillaisia teorioita on rakennettu laskukaavojen ympärille. Matematiikka on kuitenkin väline, ei totuuden kertoja. Matematiikalla pyritään kertomaan asioita ja kertomiseen tarvitaan aina ihminen, jolla on tietty näkemys maailmasta. Matemaattinen kaava on siis enemmänkin kertomus kaavan kirjoittajan näkemyksestä todellisuudesta kuin absoluuttinen totuus. Grossman-Stiglitz pardoksi on herkullinen yksityiskohta, joka osoittaa, että maailma voi olla paljon monimutkaisempi paikka, mitä muutama matemaattinen kaava kuvaa. Ei ole itsestään selvää, että markkinaindeksin käsittämätä tieto on yhtä kuin talouden tila. Markkinaindeksin tieto voi sitältää yhtä hyvin ihmisen taloudellisen maksukyvyn tietoa, eli kuinka paljon he haluavat laittaa rahaa yhä nousevan indeksiin. Koska indeksirahastot eivät ota kantaa indeksissä olevien yritysten taloudelliseen tilaan, vaan siihen tietoo, miten paljon rahaa indeksiin laitetaan, niin indeksin arvo nousee. Tässä kohtaa voikin miettiä, että kuvaako S&P indeksi ihmisten halua rikastua, kun heillä on rahaa eikä suinkaa esimerkiksi USA:n taloudellista tilaa. Jos tämä ajatustapa pitäisi paikkansa, niin indeksin liikkeet kulkisivat enemmän sellaista rataa kuin: Kun olemme väsyneet sijoittamaan indeksiin, niin tämä indeksi menee alas. Kun taas olemme innostuneet sijoittamaan, tämä indeksi kulkee ylös.
Nykyään mainostetaan sijoittamista paljon. Ihmisten pitäisi sijoittaa enemmän, sanotaan. Kun yhä enemmän ihmisiä haluaa sijoittaa indekseihin, jotka ovat rahastojen hoidossa, niin rahastojen arvo kasvaa, koska ne sijoittava yhtä enemmän rahaa tuottaviin indekseihin. Onko mainonnan perustavoite juuri tämä? Tietenkin tässä kohtaa voi olettaa, että kun korot nousevat ja tulee vaihtoehtoisia hyviä sijoitusmahdollisuuksia indeksirahastoille, niin indeksit alkava syöksylaskunsa alaspäin. Ja mikäli kysymys oikeasti on ihmisten mielialoista, niin silloinhan syöksylasku voisi olla kova? Vai onko ihmisille vain tankattu päähän, että pienistä syöksyistä ei kannata välittää?
Mutta yksi fakta on. Jos ihmisiltä loppuu yksinkertaisesti raha, niin liike loppuu. Eli jokainen voi kysyä: Mistä raha markkinoille tulee.
Oma loppupäätelmäni tästä on, että markkinat ovat monimutkainen kone, jossa on tilaa erillaisille spekulaatioille. Äsken lukemanne spekulaatio oli yksi niistä. Spekulaatiot kuvastavat samaa kuin matemaattiset kaavat - ihmisen näkemystä todellisuudesta. Ja todellisuuksia on yhtä monta kuin ihmisiä.
Sanford Grossman ja Joseph Stiglitz (1980). On the impossibility of Informationally Efficient Markets.
E,Fama(1970). Effient Capital Markets: Review of Theory and Empirical Work
F.H Hayek(1945). The Use of Knowledge in Sosiety
Indeksirahastot Määritelmiä Sijoittaminen