Amerikkalaiset ovat toivottoman uskonnollisia ja isänmaallisia öykkäreitä. (Huomasitko, tein sen taas? Yleistin ja leimasin kokonaisen kansakunnan.) Amerikassa on kuitenkin muutamia asioita, joita pidän todella hyvänä - kapitalismi, New York ja amerikkalainen unelma.
Kapitalismista olen kirjoitellut jonkin verran ja New Yorkiin tykästyin käydessäni siellä viitisen vuotta sitten. Esimerkiksi Helsinkiin verrattuna Nyki oli mielestäni todella mukava paikka ja ensimmäistä kertaa ymmärsin, miksi joku haluaa asua suurkaupungissa. Itse tosin valitsisin edelleen mielummin jonkin korpikämpän kaukana kaupunkien vilskeestä.
Mutta mennäänpä asiaan. Amerikkalainen unelma on todella hieno asia sekä yksilön, että koko Amerikan kannalta. Wikipedia kiteyttää amerikkalaisen unelman näin:
Amerikkalainen unelma on yhdysvaltalainen kansalliseetos, jonka mukaan maan kansalaisille taattu vapaus sisältää myös lupauksen mahdollisuudesta onnen tavoitteluun ja menestykseen.
Amerikkalaisen unelman merkitys
Teknisesti meillä suomalaisilla on ihan sama vapaus ja edellytykset menestykseen. Iso ero on se, että toisin kuin amerikkalaiset, me emme usko siihen. Jenkeissä unelma menestymisestä istutetaan lasten päähän jo kouluiässä ja amerikkalainen unelma ohjaa miljoonien ihmisten toimintaa ja ajatusmaailmaa koko elemän ajan. Meillä Suomessa taas lapset kasvatetaan nöyryyteen ja herran nuhteeseen. Opettajat ja vanhemmat varoittelevat yrittämisen vaaroista ja siitä, että pitäisi olla vähään tyytyväinen. Suurin kunnia on raataa tunnollisesti raskasta ja pienipalkkaista työtä, kunnes sydäri tai syöpä viimeistään eläkeiässä korjaa.
Väitän, että amerikkalaisella unelmalla on ollut valtava merkitys koko Amerikan menestyksen takana.
Mikä meidän suomalaisten unelma on? Eppujen: Työttömyys, viina, kirves ja perhe. Lumihanki, poliisi ja viimeinen erhe?
Puhumme jostain talvisodan hengestä ja suomalaisesta sisusta. Itse en ole kumpaakaan päässyt koskaan todistamaan. Kyllä me aikamoista itsesäälissä rypevää synkkää kansaa olemme. Senhän todistaa jo tämän kirjoittajankin suhtautuminen meihin itseemme.
PS. Eräässä firman saunaillassa juttelin, melkoisessa tuiskeessa, yhden naispuolisen kollegani kanssa, joka kertoi kuinka häneen vetoaa suomalaisen miehen itsesääli. Hän kertoi, ettei mikään ole seksikkäämpää, kuin suomalainen perusjuntti, joka rypee itsesäälin syvimmissä ja synkimmissä syövereissä.
PPS. Jos suomalaisten unelma olisi, sanotaan vaikka toisten maailman sodan päättymisestä alkaen, ollut pörssissä rikastuminen, saattaisimme olla maailman vaurainta kansaa tällä hetkellä. Aloita menestyminen ja vaurastu osakkeilla - aloita avaamalla ilmainen osaketili.
Lähettänyt Rikas Erakko klo lauantaina, syyskuuta 29, 2018
Tunnisteet: Amerikka, menestyminen
Anonyymi 29. syyskuuta 2018 klo 12.11
Masentuneisuudesta ja muusta olet enemmän kuin oikeassa - Amerikan kulttuuriperimässä on piirteitä joista olisi ollut hyvä ottaa mallia.
Vaikkei Suomi ole läheskään maailman vaurain valtio, on se kuitenkin monessa asiassa (lähes) maailman paras, ainakin korkeakouluopiskelijan näkökulmasta. Jenkeissä kun ei ole ilmaista koulua, ja monien unelmien (esim. hyvä korkeakoulutus) eteen joutuu tekemään huomattavasti enemmän töitä.
Palkkaa täällä ei paljoa saa, mutta se syy siihen on selvä => voidaan tarjota hyvinvointiyhteiskunta.
Onneksi sentään nykyään kasvuyrittäjyys on pienessä nousussa ja ilmapiiri on alkanut muuttua perus 8-16 palkkatyöhelvetin ihannoimisesta.
Rikas Erakko 29. syyskuuta 2018 klo 13.46
Niin, kyllä Suomi on monessa suhteessa tosi hyvä maa, enkä mitenkään ihannoi jenkkitouhua noin ylipäätään. Asenteesta ja yrittelijäisyydestä voisimme kuitenkin tosiaan ottaa oppia.
Anonyymi 29. syyskuuta 2018 klo 15.57
Kiitos tästä blogista. Mainoita kirjoituksia :)
Rikas Erakko 29. syyskuuta 2018 klo 18.57
Kiitos palautteesta ja kiva että pidät 😄
Anonyymi 29. syyskuuta 2018 klo 16.29
Amerikkalainen unelmahan on ihan huuhaata valtaosasta väestölle. Taitaa mediaani nettovarallisuuskin olla suomalaisella suurempi kuin jenkillä.
Rikas Erakko 29. syyskuuta 2018 klo 19.00
Kyse ei olekaan varallisuudesta vaan asenteesta. Sinne aikanaan lähteneet uudisraivaajat ovat hyvä esimerkki - köyhiä kuin koirat mutta sitkeitä ja yrittelijäitä.
Unknown 29. syyskuuta 2018 klo 23.59
Suomalainen mies on onnellisimmillaan omassa saunassaan kossupäissään miettiessään että " jos nyt kuolisin niin kyllä sitte surisivat"
Rikas Erakko 30. syyskuuta 2018 klo 8.56
Hyvin kiteytetty 😄
Mukimies 30. syyskuuta 2018 klo 15.12
Jotenkin yleistämisestä huolimatta on helppo tunnistaa meille suomalaisille tuttuja piirteitä kuten itsesääli ja näköalattomuus, näihin ominaisuuksiin törmää erityisen paljon netin kommenttipalstoilla.
Toisten onnistumisesta iloitseminen on sangen harvinaista ja ainakin kaverin uusi koti tai auto tiedetään ostetun oman rahan sijaan lainarahalla. Ihme kyllä näillä muistuttajilla ei ole koskaan hienoa menopeliä allaan vaikka omien sanojen mukaan kuka vaan saa sellaisen melkein ilmaiseksi rahoitusyhtiöltä...
Rikas Erakko 30. syyskuuta 2018 klo 16.43
Kateus on kieltämättä yksi kansantauti täällä ja se lisäntyy vaiheittan mitä pohjoisemmaksi mennään. Kuten synkkyys ja itsesäälikin.
Netin kommentointipalstat on hyvä huomio. Suodatan muuten aikamoisen määrän roskakommentteja tässäkin blogissa. Kun jengi huomaa, että minulla on suosittu blogi, rahaa ja varallisuuutta mikä kertyy vauhdilla, alkaa se joillakin selvästi mennä tunteisiin ja sitten on pakko lähettää negatiivisia avautumiskommentteja. Ei ne minua liiemmin häiritse - olen jo tottunut ilmiöön, mutta ihmetyttää minkälaista negatiivisuuttaa joidenkin korvien välissä oikein kytee.
Sinänsä pidän siitä, että jengi on kanssani eri mieltä ja kertoo sen. Jos kaikki olisivat samaa mieltä, tämä olisi aika tylsä blogi :) En kuitenkaan julkaise kommentteja, joita en pidä rakentavina.
Osinkokuningas 30. syyskuuta 2018 klo 20.05
Jos meilläkin olisi tuollainen kunnianhimo niin saisimme varmasti enemmän asioita aikaan. Suomessa on helpompi tyytyä nykytilaan kun pienelläkin yrittämisellä saat ihan ok elintason aikaiseksi.
Rikas Erakko 30. syyskuuta 2018 klo 20.23
Pienellä vaivalla saa hyvän elintason ja tekemättä mitään kohtuullisen. Sosiaaliturva on hyvä asia, mutta ei kyllä kannusta yrittämään kauheasti mitään.
Paaluttaja 2. lokakuuta 2018 klo 7.53
Tämä on iso maa jossa kohtaloita on monenlaisia. Oma kokemukseni on toki hyvin rajattu, mutta jaanpa sitä tässä silti.
Tuo elämänasenne on kyllä huomattava, mutta se on aika kaksiteräinen miekka. Toki se auttaa yrittämään, mutta myös tyhmillä ideoilla joilla ei ole realistisia mahdollisuuksia koskaan onnistua. Peruspositiivisuuden vuoksi jengi ei moista lauo päin näköä. Eikä toisen onnistuminen ole itseltä pois, ja saa ehkä yrittämään jotain itsekin.
Mutta, vauraus on täällä jakautunut hyvin epätasaisesti ja heikommassa asemassa olevien asema on aika kuvottava ns kehittyneeksi maaksi. Aika iso osa tuosta tulee samasta asenteesta - tehkööt itse asialleen jotain. Samalla yhteiskunta perustuu myös isoihin palkkaeroihin, joiden ansiosta työtä voidaan ylipäätään teettää. Se, että saat jengiä leikkaamaan nurtsia vaatii sen, että saat paljon enemmän palkkaa. Tämä auttaa rikkaiden ja köyhien alueiden muodostumisessa, ja koska esim koulut saavat tästä johtuen enemmän tai vähemmän rahaa niin kehä alkaa ruokkia itseään.
Mielenkiintoista on myös seurata kumpaisenkin maan mediaanipalkkausta, jotka eivät ole niin hirveän erilaiset, etenkään jos suhteuttaa tuon kustannuksiin. On ainakin minulle yllättävää, miten moni täällä joutuu/pystyy elämään vaikkapa tuolla mediaanipalkalla. Täällä on myös porukkaa jotka ovat asunnottomia vaikka ovat töissä, koska varaa asuntoon ei pienillä tuloilla ole. Monesti heikompien auttaminen tapahtuu vapaaehtoistyönä, keräyksillä tai muilla tuilla, joita (rajoituksin) voidaan käyttää veronpalautuksiin. Eli, jossain määrin sitä tuen antamista kierrätetään yksilöiden kautta, vrt tarjoilijoiden tipeillä eläminen.
En tällä nyt tarkoita, että jenkkilä on mikään pahuuden tyyssija, vaan sitä, että sielläkin on omat hyvät ja huonot puolensa. Monesti kuulee vain niistä, joilla menee hyvin tai ainakin tyydyttävästi.
Rikas Erakko 2. lokakuuta 2018 klo 16.23
Tosi hyviä pointteja ja kuten sanottu, en ole mitenkään kovin innostunut jenkkien meiningistä kokonaisuutena. Mutta asennepuolella meillä olisi heiltä opittavaa.
Mutta ei Amerikka ole myöskään yhteiskuntana epäonnistunut. Suomeen verrattuna monia asia toki huonommin, mutta maailmanlaajuisesti se on kuitenkin erinomainen paikka elää kaikkine puutteineenkin.
Anonyymi 3. lokakuuta 2018 klo 16.54
Mutta onko USA menettämässä maailman supervaltio asemansa Kiinalle?
Kuten JOMin Mykkänen sanoi:
"200-300 vuotta sitten Aasia oli maailman suurin talousalue. Sitten se kärsi huonoista johtajista, ja talouden herruus siirtyi läntiselle pallonpuoliskolle. Nyt Aasia on ottamassa takaisin paikkaansa maailmantaloudessa. Siellä on eniten väestöä, ja ihmiset ovat erittäin toimeliaita.”
Rikas Erakko 3. lokakuuta 2018 klo 16.59
Täysin mahdollista! Kiina toteuttaa omaa roadmappiaan hurjaa vauhtia, eikä pelaa samoilla säännöillä kuin muut. Ja kiinalaiset ne vasta ahkeria ovatkin. Mistähän kiinalaisten ahkeruus oikein kumpuaa?
Anonyymi 3. lokakuuta 2018 klo 19.16
Siinäpä olisikin sulle toinen artikkeli kirjoitettavaksi :)
Rikas Erakko 3. lokakuuta 2018 klo 19.42
Aihe olisi tosi hyvä, mut täytyy sanoa että tunnen Kiinaan liittyviä asioita tosi huonosti. Täytyy katsoa jos ehdin paneutumaan jossain välissä aiheeseen 😄