Morning, Montenegro: Kesäpäiviä.
Jotenkin on sellainen olo, että näitä kesäpäiviä ei enää pitäisi olla paljoa jälellä. Tuntuu, että kohta pitäisi alkaa tuulla ja sataa olla muutenkin kaikin puolin miserable ilma. Kunnes sitten muistaa, että ei, näitä on vielä paljon, paljon jälellä. Ei kesästä ole näin helposti selvitty!
Istuin eilen rannalla lukien, ja odotin niin kauan että näin auringon laskevan. Horisontti muuttui punaiseksi, vesi metallisen siniharmaaksi. Oli aika mahtavaa. Just tuollaisina hetkinä, joita ei aina muista arvostaa, sitä huomaa miten mahtavaa elämä ja koko maailma on, ja miten onnekas on että saa olla juuri siellä missä on. [Eli selkokielellä oon niin onnellinen että oon täällä!]
Gerardo tuli ja meni, se oli täällä vaan päivän läpikulkumatkalla Kotorista Albaniaan. Käytiin sunnuntaina iltauinnilla ja vaikka vesi oli kauhean kylmää, oli kiva kellua Adrianmeressä. Käytiin läpi koko Mostarin porukan juorut, ja oli huippua - Gerardo on selvästi paljon enemmän perillä kaikesta kun minä!
Kirjoittanut Anna-Erica klo 23.15