Tärkeä oma aika - Yhden yön staycation hotellissa - Vain Äitien Jutut
Lasten syntymän myötä oman ajan arvon ja merkityksen on tajunnut paremmin kuin koskaan ennen. Ennen lapsia omaa aikaa oli yllin kyllin, eikä Netflixin äärellä vietettyjä sadepäiviä, mahdollisuutta nukkua pitkään tai rauhaa uppoutua tuntikausiksi hyvän kirjan pariin osannut arvostaa kuten nyt osaisi.
Niinhän sitä sanotaan, että usein asioiden merkityksen ymmärtää vasta kun sen menettää. Meillekin muistuteltiin esikoisen raskauden aikana, että nauttikaa nyt kun vielä voitte. Käykää leffassa, ulkona syömässä, nukkukaa pitkään ja katsokaa rauhassa leffoja, koska lapsen syntymän myötä oman- tai parisuhdeajan järjestäminen on huomattavasti hankalampaa. Ei sitä silloin kuitenkaan pystynyt ymmärtämään, miten paljon lapsi vaikuttaa kaikkeen. Tai toisaalta ymmärsi, mutta ei kuitenkaan osannut kuvitella, miltä se oman ajan vähäisyys käytännössä sitten tuntuu.
Oman ajan puute tuntuu näännyttävältä
Nyt pian kolme vuotta äitinä olon jälkeen tiedän, että oman ajan puute tuntuu välillä näännyttävältä. Kuten olen aiemminkin täällä blogissa kertonut, meillä ei ole tukiverkostoa, jolta saisimme lastenhoitoapua arjessa. Siskoni hoitaa poikia silloin tällöin ja sen avun turvin olemme voineet pari kertaa lähteä mieheni kanssa yhden yön yli kestäneille treffeille. Muuten pyöritämme perheemme arkea kaksin ja annamme toisillemme mahdollisuuden ottaa aikaa itselleen harrastusten ja muiden menojen merkeissä.
Molemmat lapset ovat myös olleet koko ajan kotihoidossa, osittain omien valintojen ja osittain pakon edessä. Olen halunnut hoitaa lapsia mahdollisimman pitkään kotona ja esikoiselle olen yrittänyt saada hoitopaikkaa vasta tämän vuoden alusta, hänen ollessa silloin noin 2,5-vuotias. Meidän alueella vain on todella huono tilanne päivähoitopaikkojen osalta, joten emme ole ottaneet vastaan kauempaa tarjottua hoitopaikkaa, sillä toiveissa olisi vielä saada molemmat pojat toiveidemme mukaiseen päiväkotiin.
Alle kahden vuoden ikäerolla syntyneiden lasten hoitaminen ei ole aina ollut kevyimmästä päästä ja olenkin saanut kantapään kautta oppia sen, miten käy, jos ei osaa ottaa omaa aikaa ja pitää tarpeeksi hyvin huolta omasta jaksamisesta.
Vaikeus ottaa omaa aikaa
Olen koko äitinä olemisen ajan ollut todella huono irtautumaan lapsistani ja tähän asti olen ollut heistä erossa todella harvoin ja vain korkeintaan yhden yön kerrallaan. En osaa selittää toimintaani mitenkään järjellä, jostain syystä minun on vain todella vaikea lähteä heidän luotaan, vaikka tiedän tasan tarkkaan, miten paljon janoan omaa aikaa ja miten hyvää pieni breikki tekisi. Tiedän myös, että lapset pärjäävät isänsä kanssa ihan yhtä hyvin kuin minunkin kanssani, joten mihinkään sellaiseen ylihuolehtimiseen lähtemisen vaikeus ei liity.
Kuopuksen vauvavuosi oli ajoittain todella raskasta aikaa ja väsymys sekä alakuloinen mieli on yrittänyt ottaa vallan liiankin usein. Ehkä koronan aiheuttama koteihin eristäytyminen myös pahensi tilannetta, elämä kun tuntui olevan 24/7 lastenhoitoa ja kotonaoloa. Keväällä, esikoisen kielteisen päiväkotihakemuksen myötä päätinkin, että minun on pakko alkaa ottaa omaa aikaa ja huolehtimaan omasta jaksamisestani. Huomasin, että olin liian usein hurjan väsynyt ja kärttyinen. Koin katkeruutta aivan kummallisista asioista ja ajattelin jollain tavalla epäonnistuneeni, kun en osannut nauttia täysillä lasten kanssa kotona olemisesta.
Liikunnasta hyvää fiilistä ja omaa aikaa päiviin
Kuten olen Parempaan kuntoon kahden raskauden jälkeen- postaussarjassa kertonut, olen kevään ja kesän myötä päässyt kiinni säännöllisempään liikuntaan. Se on ollut ensimmäinen askel oman ajan ottamiselle ja olenkin käynyt yksin lenkillä lähes päivittäin. Iltaisin on ihanaa vetää lenkkarit jalkaan, laittaa kuulokkeet korville ja käydä kävelemässä tai juoksemassa. Myös kerran viikossa olevat ulkotreenit ovat tehneet etenkin omalle mielelle todella hyvää, vajaa kaksi tuntia poissa kotoa piristää hurjan paljon ja sen jälkeen on paljon jaksavampi fiilis olla kotona lasten kanssa.
Jo pienillä irtiotoilla ja omista jutuista kiinni pitämisellä on aivan älyttömän iso merkitys omaan jaksamiseen. Oli se oma aika sitten liikunnan tai jonkin muun harrastuksen tai toiminnan parissa, tärkeintä on, että sitä omaa aikaa osaa ottaa.
Hotelliyö Lilla Robertsissa
Viime viikolla otin omaa aikaa hieman enemmän ja varasin itselleni hotelliyön Lilla Robertsista. Tätäkin päätöstä pyörittelin monta päivää ja jahkailin, sillä toisaalta halusin kuollakseni lähteä, mutta toisaalta olisin halunnut olla perheen kanssa kotona. Loppujen lopuksi päätin kuitenkin lähteä, perjantaista lauantai aamuun kestävä miniloma ei haukkaisi viikonlopustamme kuin pienen palasen ja muistin, kuinka hyvä mieli viime kerrasta tuli. Tämä oli siis toinen yksin hotellissa viettämäni staycation, viimeksi olin tammikuussa yhden yön Klaus K:ssa.
Rakastan hyviä hotelleja ja minusta on ihanaa silloin tällöin varata yö ja mennä viettämään kiireetöntä aikaa. Hotelliyö myös tarjoaa kipeästi kaipaamaani yksinoloa, aikaa vain omien ajatuksieni parissa, jota ei kotona ole pieniä hetkiä lukuunottamatta saatavilla. En ollut aiemmin yöpynyt Lilla Robertsissa ja hotelli olikin todella upea ja kauniisti sisustettu. Sänky oli mielettömän hyvä, palvelu ystävällistä ja aamupalakin oikein mainio. Kaikki onnistuneen hotellikokemuksen elementit siis täyttyivät.
Lähdin yhden yön lomalle perjantaina miehen työpäivän jälkeen ja alkuilta menikin puistossa ihmisvilinää ihastellen. Kävin ostamassa Akateemisesta kirjakaupasta itselleni iltalukemista ja Stockalta kasvonaamion, sekä kosteuttavat jalkojenhoitosukat. Kiertelin ja katselin kesäistä Helsinkiä ja kävin parilla drinksulla. Ihanan rentouttava ilta ilman aikatauluja, rutiineja tai sitä, että joku muu tarvitsisi tai kaipaisi minua.
Harkitsin jo, että voisin meidän perheen kesälomalla toteuttaa vielä toisen yhden yön oman loman hotellissa, niin kivaa yksin oleminen taas pitkästä aikaa oli.
Hieman kliseisen kuuloinen lause: "Olen paljon parempi äiti, kun saan välillä tehdä jotain aivan muuta ja olla hetken itsekseni", pitää myös minunkin kohdalla paikkansa. Kun vaan muistaisin noudattaa tuota neuvoa hieman useammin.
klo 7/13/2020
Tunnisteet: arki, loma, Tanja, äitiys