Mayday mayday Estonia please… – Antti-Juhani Kaijanaho
Posted on 2014-09-28 2014-09-28 by Antti-Juhani Kaijanaho
Taisin olla koulun ruokalassa syömässä aamupäivällä kun kuulin muiden puhuvan jostain kamalasta tapahtumasta. En ollut seurannut uutisia, joten kysyin, mistä oli kyse. Kuulin, että ruotsinlaiva oli uponnut, paljon kuolleita.
Posted in FinnishTagged contingency planning, Estonia, onnettomuus, situational awareness, vaaratilanne, varautuminen
Doctor Who: Tohtorin päivä
Jyväskylän yliopisto lööpissä
Harjunkulma kuukausi sitten
3 thoughts on “Mayday mayday Estonia please…”
2014-09-29 at 16:11
Kiitos hyvästä kirjoituksesta, A-J.
Kuulin Estoniasta onnettomuuspäivän aamuna, kun kirjoitusviestinnän harjoituksiin saavuttuamme lehtori kertoi tapahtuneesta ja vietimme hiljaisen hetken. Seurasin silmät pyöreinä kaikki uutiset ja dokumentit aiheesta. Järkyttävintä oli nähdä puolialastomien ruumiiden kelluvan pelastuslautoissa. Tapahtuma tuntui uskomattomalta. Hurjempaa kuin Titanicin kohtalo.
Seuraavan kerran Estonia-tragedian jälkeen risteillessäni minäkin selvitin kaverini kanssa evakuointiohjeita ja kuljetin mukanani mm. pientä taskulamppua hätätilanteen varalta. Paljon siitä oli siihen aikaan puhetta, nykyään vain satunnaisesti. (Taskulamppuakaan en ole enää kuljettanut mukana…) Erityisiä pelkoja tapahtuneesta ei ole jäänyt, mutta monissa poikkeuksellisissa tilanteissa mietin, kuinka tästä voisi hätätapauksessa pelastautua.
Kaikesta huolimatta on hyvä, että onnettomuutta käydään vielä 20 vuoden jälkeenkin läpi ja että meriliikenteen turvallisuuteen on tullut noiden uhrien jälkeen merkittäviä parannuksia.
Onkos siitäkin jo 20 vuotta…? Asuin silloin yksin ja eräs kaveri herätti minut aamulla, ei edes sanonut huomenta vaan hökäisi heti että on tapahtunut paha laivaonnettomuus. Sellaista en olisi halunnut kuulla ihan unenpöpperössä ja ennen kuin olin saanut kahviakaan. Päivän mittaan asia sitten kaikessa kauheudessaan hahmottui uutisista ja työpaikan kahvihuonekeskusteluista. Illalla katsoin televisiosta uutisfilmeistä kootun ohjelman, jossa pintapelastajat poimivat ihmisiä oransseista pelastuslautoista helikoptereihin, monien osalta liian myöhään. Selostuksen sijaan taustalla soi jokin riipaisevan kaunis ooppera-aaria.
En osaa sanoa, vaikuttiko Estonia-tapaus omaan käyttäytymiseeni mitenkään. Laskuvarjohyppyä tuohon aikaan aktiivisesti harrastavana olin tottunut siihen että tietyt turvallisuusrutiinit käydään aina läpi, tiettyjä vaaratilanteita ns. kuivaharjoitellaan ja mielikuvaharjoitellaan toistuvasti. Tiedostin muutenkin, että elämässä on riskejä ja on hyvä miettiä miten vaaratilanteista selvitään.
Laivalla en tullut matkustaneeksi pitkään aikaan ennen tuota tai tuon jälkeen, mutta ei siksi että se olisi Estonian vuoksi pelottanut. Lentokoneiden turvaohjeet olen kyllä kuunnellut ja lukenut ja hotellien poistumistiekartat katsonut. Myöhemmin olen ollut laivalla useinkin, ruotsinlaivaa paljon pienemmillä paateilla ja valtamerelläkin (ongelmana on pikemminkin merisairaus, mutta siihen on onneksi tehokkaita lääkkeitä). Viime vuonna Grönlannin rannikolla jäävuorten seassa seilatessa tuli kieltämättä Titanic mieleen.
Olinpa sitten laivassa, lentokoneessa, rakennuksessa tai autossa, tiedostan vaaratilanteiden mahdollisuuden ja vastatoimet, mutta en kuluta niihin kovin paljon aikaa ja energiaa. Hyvä silti, että onnettomuuksia tutkitaan ja niistä opitaan jotain, mikä auttaa pienentämään uusien onnettomuuksien riskiä.
2014-10-01 at 02:59
Eipä nuo kaikki asiat minullakaan välittömästi Estoniasta johdu 🙂