Luen, mutta en kirjoita: George R.R. Martin – A Storm of Swords 2: Blood and Gold
George R.R. Martin – A Storm of Swords 2: Blood and Gold
Talvi tullee. Ei ihan vielä, mutta syksyinen meininki Westerosissa alkaa jo olemaan. Tämä sarjan 3 ½. osa tarjoaa kyllä edeltäjiään enemmän shokeeraavia tapahtumia ja hurjempia tilanteita. Eniten dramatiikkaa nähtiin hääjuhlissa, niin Twinseillä kuin King’s Landingissakin. Lordi Freyn bileistä ei voi sanoa muuta kuin, että voi pojat! Ja kuningaskin on taas vaihteeksi kuollut – huikeaa!
Jaime alkaa olemaan jo oikein sympaattinen ja kunniallinen hahmo, vaikka miekkailutreenit miehelle tuottaisivatkin ongelmia. Impin seikkailut pääkaupungissa on tältä osin myös seikkailtu ja jännä nähdä mihin herran tie vie seuraavaksi. Vaikka tapahtumia on älytön määrä ja kynnys petokseen pieni, on hieno huomata, että menneitä ei noin vain kuitata uusien kuvioiden alle, vaan vanhat teemat ovat yhä ajankohtaisia ja niiden merkitystä syvennetään, esimerkiksi Branin puukotus, Tysha ja Jon Arrynin kuolema. Tämä kunnian ja velkojen maksamisen periaate tekee sarjasta mielekkään väkivaltaisen pullistelun sijasta. Jäi vaan hirvittämään, aiheuttaako Tyrionin viimeinen valhe Jaimelle vielä verenvuodatusta tulevaisuudessa.
Littlefinger is back! Kavalampana kuin koskaan. On kyllä paha mennä lajittelemaan häntä ja Varysia perinteisen hyvä/paha kategorian puitteissa. Arya on kova mimmi tappamaan noin nuoreksi. Ja Cleganet? Molemmat kuoleman kielissä, toivokaamme jatkoa heillekin. Jokohan Sansan immenkalvo pian saa kyytiä? Bran muurin pohjoispuolella? Mitä hiivattia siitä oikein tulee?
Pidin Night’s Watchin vaaleista. Vaikka paikka on yhtä taistelukenttää, ei uutta johtajaa nimitetä noin vain jonkin tekosyyn varjolla vaan politiikan sääntöjä noudatetaan orjallisesti. Jon alkaa olla oikea mies ja kypsä määräämään muita. Nyt vaan rauha villimiehien kanssa ja muurin korjaukseen. Stannisin räpistely Blackwaterin tappioiden jälkeen tuntui pakotetulta, mutta uskomaton avunanto pohjoisessa leimautti hänen osakkeensa täysiin liekkeihin. Davosia lainaten: älä yritä valloittaa valtaistuinta pelastaaksesi valtakunnan vaan pelasta valtakunta valloittaaksesi valtaistuimen.
Aloittelin jo hiljalleen Feast for Crowsia ja tuntuu, että olen monen vuoden tauon jälkeen vihdoin päässyt tilaan, jossa lukeminen aiheuttaa todellisia tunteita, jännitystä ja odotusta. Alussa tutustutaan Oldtowniin, jonka tärkeää roolia jo aiemmin ennustelinkin, sekä upeaan ja ihmeelliseen Dorneen, jonka käärmesuku tullee tuottamaan jännitteitä koko valtakuntaan. Pääsemme myös uusien henkilöiden päiden sisään, kuinka siistiä!
Nyt lukemaan lisää!
Lähettänyt Reckon klo 15.38
Paula / Luen ja kirjoitan 9. heinäkuuta 2012 klo 1.29
Blogillasi on niin hieno nimi, että minun on suorastaan pakko kirjautua lukijaksi ja jäätävä seuraamaan! ;-D
Game of Thronesia olen katsellut tv-sarjana. Jotkut ovat sanoneet, että juoni seuraa tarkasti kirjoja. Toiset taas ovat sanoneet, että kirjoissa on huono suomennos. Sinä kuitenkin luet ilmeisesti alkuperäiskielellä, jolloin käännös ei haittaa?
On helppo tajuta, miksi jotkut jäävät sarjan koukkuun. Kyse on perusasioista. Minulla koukuttuminen on vienyt aikaa, enkä vieläkään ole kovin pahasti satimessa ;-)...
Ibdrahim 9. heinäkuuta 2012 klo 15.22
Olenkin aiemmin bongannut blogisi ja piti silloin oikein tarkistaa, kuka tässä plagioi ja ketä :D muistaakseni blogien perustamisien välillä oli reilu vuorokausi aikaa, sinulla oli siis hivenen vanhempi. Sangen mielenkiintoinen sattuma.
Enkuksi luen ja nyt myös ymmärrän, miksi kannessa lukee "insomnia-inflicting": sain laskettua kirjan käsistäni viime yönä vasta herätyskellon soidessa, nyt muuten nukuttaa...
George R.R. Martin – A Storm of Swords 2: Blood an...