Teknetium ← Rutenium → Rodium
Os Koko taulukko
8, siirtymäalkuaine
12,37[1]×103 kg/m3
6,5[2] (Mohsin asteikko)
Hopeisen vaalea
1844, Karl Klaus
101,07[3] amu
178[2] pm
126[2] pm
+III, +IV, +V, +VII
2607 K (2334[2] °C)
4423 K (4150[2] °C)
8,22[1]×10−3 m3/mol
567,8[1] kJ/mol
24[1] kJ/mol
1,4 Pa 2523 K:ssa
5 970 m/s K:ssa
2,2[1] (Paulingin asteikko)
0,238 kJ/kg K
1.4×107 S/m
117[1] W/(m×K)
Rutenium (joskus myös ruteeni[4]) on harvinainen siirtymämetalleihin kuuluva alkuaine. Sen kemiallinen merkki on Ru (lat. ruthenium) ja järjestysluku 44. Se kuuluu myös platinaryhmään. Rutenium on normaaleissa olosuhteissa hyvin stabiili eikä reagoi happojen kanssa. Rutenium kuitenkin hapettuu helposti. Sen löysi venäläinen Karl Klaus, ja se sai nimensä muinaisen Venäjän alueen latinankielisestä nimestä Ruthenia.
Rutenium on kiiltävä, hopeanharmaa metalli. Puhdas rutenium ei ole kovin hyvin työstettävää verrattuna esimerkiksi rautaan. Ruteniumin kiderakenne on heksagonaalinen (hcp).[5] Ruteniumin sulamispiste on 2 334 °C ja kiehumispiste noin 4 150 °C. Sen sähkönjohtavuus on huonompi kuin kahdella muulla jakson metallilla[6].
Ruteniumilla on useita pysyviä isotooppeja. Moolimassan määrityksen tarkkuutta on rajannut se, että tarkkoja mittauksia isotooppien suhteellisista osuuksista luonnossa ei ole pystytty tekemään.
3,65 min
59,7 s
93mRu
EC, β+, IT
4,55 min
1 = Osuus kaikesta luonnossa esiintyvästä ksenonista.
Ruteniumia
Rutenium on hyvin kestävä metalli, eikä se reagoi ilman kanssa. Se ei reagoi ei-hapettavien happojen kanssa eikä esimerkiksi kuningasveden kanssa. Rutenium voidaan kuitenkin liuottaa suliin emäksiin ilman läsnä ollessa. Rutenium reagoi epämetallien kanssa vasta korkeissa lämpötiloissa: poikkeuksena on hapettavat aineet kuten Cl2 ja F2.[8] Ruteniumilla on useita hapetusasteita. Sen korkein hapetusaste on +VIII ja alhaisin -II. Yleisimmät hapetusasteet ovat +III ja +IV. Rutenium muodostaa kompleksiyhdisteitä koordinaatioluvuilla 4-10.[9]
Ruteniumin yleisimmät oksidit ovat rutenium(VIII)oksidi eli ruteniumtetraoksidi RuO4 ja rutenium(IV)oksidi eli ruteniumdioksidi RuO2. RuO2 on kiinteää ja väriltään joko sinistä tai mustaa, ja se syntyy tuhannen asteen lämpötilassa. RuO4 on taas hyvin haihtuvaa ja keltaista. RuO4 ei ole stabiili ja kuumennettaessa se räjähdysmäisesti pelkistyy ruteniumdioksidiksi. RuO4 voidaan valmistaa hapettamalla joko KIO4, KMnO4 tai Cl2 avulla. Rutenium muodostaa sulfidin, telluridin ja selenidin vain hapetusasteella +IV. Halideja rutenium muodostaa hapetusasteilla +II-+VI, korkeimmilla hapetusasteilla vain fluorin kanssa. Ruteniumilla tunnetaan muutamia organometalliyhdisteitä.[10] Ruteniumin klooriyhdisteitä ovat esimerkiksi rutenium(III)kloridi eli ruteniumtrikloridi (RuCl3) ja rutenium(IV)kloridi eli ruteniumtetrakloridi (RuCl4).
Ruteniumille on tehty korkeimmilla hapetusasteilla vain muutamia komplekseja, joista monet ovat epästabiileja. Suurin osa ruteniumin tunnetuista komplekseista on hapetusluvulla +IV tai +III. Hapetusasteella +IV se muodostaa [RuX6]2- komplekseja (X = F, Cl tai Br), jotka ovat oktaedrisiä, mutta helposti pelkistyvät Ru(+III)-komplekseiksi. Ru(+IV)-komplekseilla on kaksi paritonta elektronia, joten niillä on magneettisia ominaisuuksia. Myös Ru3--kompleksit ovat oktaedrisiä. Tällä hapetusasteella rutenium muodostaa useita halidi- ja syanokomplekseja. Pienemmillä hapetusasteilla rutenium muodostaa joitakin komplekseja, mutta nämä ovat helposti hapetettavissa korkeamman hapetusasteen komplekseiksi. On kuitenkin huomiotavaa, että tällä hapetusasteellaselvennä rutenium voi muodostaa pysyviä komplekseja, jotka pystyvät absorboimaan näkyvää valoa.[11]
Ruteniumilla ei ole biologista merkitystä, mutta saattaa olla karsinogeeninen, tahraa ihoa ja kertyy luihin. RuO4 on hyvin myrkyllistä.[1]
Puolalainen kemisti Jędrzej Śniadecki väitti löytäneensä 44. alkuaineen vuonna 1808 eteläamerikkalaisesta platinamalmista. Hän nimesi löytämänsä alkuaineen vestiumiksi asteroidi Vestan mukaan. Hän julkaisi tulokset, mutta muut kemistit eivät pystyneet toistamaan Śniadeckin tuloksia, jolloin hän ilmoitti vetävänsä pois alkuaineen löytämisensä. Hän ei tutkinut vestiumia enempää.[12]
1820-luvulla Uralilta löytyi platinamalmiesiintymä, josta sitä tutkiva Jöns Jacob Berzelius löysi vain platinaa. Tarton yliopiston professori Gottfried Wilhelm Osann väitti löytäneensä esiintymästä kolme uutta alkuainetta, jotka hän nimesi poluraniumiksi, ruteniumiksi ja poliniumiksi. Kazanin yliopiston kemian ja farmasian professori Karl Klaus löysi sakasta, joka jää kun platinamineraalia liuottaa kuningasveteen, rodiumia, palladiumia, osmiumia ja iridiumia. Klaus löysi ruteniumin vasta rahapajan jäännöksistä. Näin hän oli osoittanut Osannin löytämät poluraniumin ja poliniumin virheellisiksi. Klaus osoitti, että Osannin löytämä rutenium sisälsi vain pienen määrän puhdasta ruteniumia. Hän julkaisi tutkimustuloksensa 1844. Klaus antoi valmistamalleen puhtaalle metallille nimen ruthenium. Alkuaineen nimi juontaa latinan kielen sanasta Ruthenia, joka tarkoittaa Venäjää. Ruthenium oli viimeinen platinaryhmän metalli, joka löydettiin.[13]
Esiintyminen ja valmistus[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]
Rutenium esiintyy tyypillisesti muiden platinametallien kanssa samassa malmissa. Merkittävimmät esiintymisalueet ovat Etelä-Afrikka, Ontarion provinssi Kanadassa ja Uraljoki Venäjällä. Ontariosta löydetty rutenium on pentlandiitissa ja Etelä-Afrikassa löydetty pyroxeniitissa. Ruteniumin pitoisuus maankuoressa on arvioiden mukaan 0,0001 ppm.[1][14]
Rutenium eristetään kuparin ja nikkelin rikastuksessa syntyvästä sivutuotteesta tai sulfidimalmien sulatuksen sivutuotteista. Tavallisesti rutenium eristetään tislaamalla se liuotuksen jälkeen. Liuotus tehdään tyypillisesti suolahappoon, johon on lisätty klooria. Tällöin syntyy RuO4, joka tislataan. Tisle johdetaan joko natriumhydroksidin alkoholiliuokseen tai suolahapon vesiliuokseen, jolloin syntyy ammoniumruteniumkloridia (NH4)3RuCl6. Tästä rutenium voidaan pelkistää vetykaasulla. Rutenium vodaan myös eristää ydinjätteestä, jolloin saadaan myös ruteniumin radioaktiivisia isotooppeja.[1][15]
Suurin osa tuotetusta ruteniumista käytetään lejeeringeissä. Ruteniumin lisäys tekee lejeeringeistä kovia ja korroosionkestäviä: jo 0,1 % lisäys titaaniin tekee siitä yli sata kertaa korroosionkestävämpää. Ruteniumia yleensä lisätään joko palladiumiin, platinaan tai titaaniin. Ruteniumin lejeerinkejä käytetään hyvin korkeita tai matalia lämpötiloja mittaavissa instrumenteissa, elektroniikassa ja lääketieteellisissä instrumenteissa.[12]
Ruteniumia voidaan käyttää myös katalyyttinä. Merkittävä kohde on aurinkokennot, sillä osa ruteniumin komplekseista absorboi hyvin näkyvää valoa. Toinen merkittävä kohde on rikkivedyn hajottaminen kadmiumsulfidin ja ruteniumdioksidin seoksen katalysoidessa reaktiota. Ruteniumin organometalliyhdisteitä käytetään alkeenien metateesin katalyyttinä.[1][12] Ruteenia voidaan käyttää vedytys- ja muissa pelkitysreaktioissa joko yksinään tai platinan kanssa. Sen oksidit sen sijaan toimivat alkoholien ja alkeenien hapetuskatalyytteinä.[16][17]
Yksi ruteniumin merkittävistä käyttökohteista on elektroniikka, ja sitä käytetään vastuksissa. Erään rutenium-molybdeeni-seoksen on havaittu olevan suprajohtava 10,6 Kelvinin lämpötilassa.[1][18] Lisäksi ruteniumia voidaan käyttää koruissa.[12]
Rutenium-106 on käytetty lääketieteellisissä sovelluksissa. 106Ru hajotessaan vapauttaa beetasäteilyä, jota voidaan käyttää syöpähoidoissa. 106Ru on käytetty erityisesti silmäsyöpien hoidossa. Ruteniumin organometallikomplekseja on tutkittu syöpälääkkeenä.[1][12]
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rutenium.
S. Engles & A. Nowak (suom. J. Koskikallio): Kemian keksintöjä, s. 208–209. Jyväskylä: Gummerus Kirjapaino Oy, 1993. ISBN 952-903976-X.
↑ a b c d e f g h i j k l Ruthenium 3rd1000.com. Viitattu 27.3.2014. (englanniksi)
↑ a b c d e Technical data for the element Ruthenium periodictable.com. Viitattu 27.3.2014. (englanniksi)
↑ Johanna Mannila: Rutenium oli ennen ruteeni 26.9.2006. Helsingin Sanomat. Viitattu 27.3.2014.
↑ Greenwood & Earnshaw s. 1074–1075
↑ Greenwood & Earnshaw s. 1074
↑ Isotopes of Ruthenium (Z=44) The Isotopes Project Home Page. Viitattu 21.3.2014. (englanniksi)
↑ Greenwood & Earnshaw s. 1076
↑ Greenwood & Earnshaw s. 1078
↑ Greenwood & Earnshaw s. 1079–1083, 1104
↑ Greenwood & Earnshaw s. 1085–1096
↑ a b c d e Ruthenium, Chemical Element Chemistry Explained. Viitattu 23.3.2014. (englanniksi)
↑ Engel & Novak
↑ Greenwood & Earnshaw s. 1071
↑ Greenwood & Earnshaw s. 1071–72
↑ Richard J. Seymour & Julia I. O'Farrelly :Platinum-Group Metals, Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, John Wiley & Sons, New York, 2012. Viitattu 27.3.2014
↑ Hermann Renner, Günther Schlamp, Ingo Kleinwächter, Ernst Drost, Hans Martin Lüschow, Peter Tews, Peter Panster, Manfred Diehl, Jutta Lang, Thomas Kreuzer, Alfons Knödler, Karl Anton Starz, Klaus Dermann, Josef Rothaut, Ralf Drieselmann, Catrin Peter & Rainer Schiele: Platinum Group Metals and Compounds, Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, John Wiley & Sons, New York, 2001. Viitattu 27.3.2014
↑ Ruthenium-Based Thick Film Resistors (pdf) Delphi. Viitattu 27.3.2014. (englanniksi)
Periodictable: Technical data for Ruthenium (englanniksi)
PubChem: Ruthenium (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Ruthenium (englanniksi)
ChemBlink: Ruthenium (englanniksi)
Mindat: Ruthenium (englanniksi)
Webmineral: Ruthenium Mineral Data (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Ruthenium (Ru)(englanniksi)
Handbook of Mineralogy: Ruthenium (pdf) (englanniksi)
Noudettu kohteesta https://fi.wikipedia.org/w/index.php?title=Rutenium&oldid=16291462	Luokat: Lupaavat artikkelitAlkuaineetMetallitPiilotetut luokat: Merkityt versiot lista AMatematiikkaan, fysiikkaan tai kemiaan liittyvät artikkelitEpäselvät artikkelitSivut, jotka käyttävät ISBN-taikalinkkejä	Navigointivalikko
AfrikaansአማርኛالعربيةAragonésArmãneashtiAsturianuAzərbaycancaBahasa IndonesiaBahasa MelayuবাংলাBân-lâm-gúBasa JawaБеларускаяБеларуская (тарашкевіца)‎भोजपुरीབོད་ཡིགBosanskiBrezhonegБългарскиCatalàCebuanoЧӑвашлаČeštinaCorsuCymraegDanskDeutschEestiΕλληνικάEnglishEspañolEsperantoEuskaraفارسیFiji HindiFrançaisFurlanGaeilgeGaelgGàidhligGalegoગુજરાતી客家語/Hak-kâ-ngîХальмг한국어Հայերենहिन्दीHrvatskiIdoInterlinguaÍslenskaItalianoעבריתಕನ್ನಡქართულიҚазақшаКыргызчаКырык марыKiswahiliКомиKurdîLatinaLatviešuLëtzebuergeschLietuviųLigureLimburgsLa .lojban.LumbaartMagyarМакедонскиമലയാളംमराठीMìng-dĕ̤ng-ngṳ̄Nederlandsनेपालीनेपाल भाषा日本語Norsk bokmålNorsk nynorskOccitanଓଡ଼ିଆOʻzbekcha/ўзбекчаਪੰਜਾਬੀपालिپنجابیPiemontèisPolskiPortuguêsRomânăRuna SimiРусскийसंस्कृतम्ScotsSeelterskShqipSicilianuSimple EnglishSlovenčinaSlovenščinaSoomaaligaکوردیی ناوەندیСрпски / srpskiSrpskohrvatski / српскохрватскиSvenskaதமிழ்Татарча/tatarçaไทยTiếng ViệtTürkçeУкраїнськаVepsän kel’WinarayייִדישYorùbá粵語中文	Muokkaa linkkejä	Sivua on viimeksi muutettu 19. helmikuuta 2017 kello 20.47.