Amy Winehouse ei ehtinyt koskaan Suomeen, mutta nyt hänen hittinsä tuotiin Helsinkiin – ja hyvin muhkeina | Konserttiarvostelut | HS
Amy Winehouse ei ehtinyt koskaan Suomeen, mutta nyt hänen hittinsä tuotiin Helsinkiin – ja hyvin muhkeina
Umo ja Amy Winehousen luottomuusikot esittivät edesmenneen laulajan kappaleita uusina sovituksina. Back to Black kääntyi jopa reggaeksi.
7.10.2016 15:57
Amy Winehouse (1983–2011).
Kuva: James McCauley
Konsertti Amy Lives & Umo: Celebrating the Music of Amy Winehouse Savoy-teatterissa.Laulaja ja lauluntekijä Amy Winehouse ei esiintynyt koskaan Suomessa, mutta läheltä piti. Kesäkuussa 2007 Winehouse peruutti Provinssirockin päätöspäivän odotetuimman keikan samana aamuna – kurkkukipuun vedoten eikä täysin odottamatta. Henkilökohtaiset vaikeudet varjostivat jo tuolloin lahjakasta Winehousea (1983–2011), jonka edellisvuotinen studioalbumi Back to Black jäi hänen viimeisekseen.Torstaina Savoy-teatterissa palautettiin mieliin valoisammat ajat jazzorkesteri Umon kahdessa lähes loppuunmyydyssä konsertissa, jonka englantilainen komppiryhmä koostui Winehousea säestäneistä luottomuusikoista.Pianisti Xantoné Blacq, kitaristi Hawi Gondwe, basisti Dale Davis ja rumpali Nathan Allen soittivat Winehousen kiertuekokoonpanoissa vuosia – myös kesällä 2007 – ja esiintyvät nykyään nimellä Amy Lives.Savoyssa huomion keskipiste oli silti italialainen laulaja Manuela Panizzo, joka kuulosti aika ajoin erehdyttävän maneerittomalta Winehouselta, vaikka tietysti imitoiden, ääniroolia näytellen. Muissa yhteyksissä, enemmän omana itsenään, Panizzon soundi on toisenlainen.
Amy Winehousen kappaleita tulkitsi Savoy-teatterissa Manuela Panizzo.
Otsikon mukaan konsertissa ”juhlittiin” Winehousen musiikkia. Pitää muistaa, että Winehouse todella sävelsi ja sanoitti suurimman osan levyttämistään lauluista. Umon ja Amy Livesin yhteisessä konsertissa niihin pyrittiin lisäämään ensi kertaa vielä yksi täydentävä taso, jazzahtavan big bandin muhkeampi soundi.Ja olihan se levytyksiä runsaampi, sillä Umon kolmeatoista puhaltajaa täydensivät Amy Livesin oma huilisti, tenorisaksofonisti ja trumpetisti. Myös solistina esittäytyneen huilisti Gareth Lockranen kuuden ammattimaisen sovituksen oivalluksellinen lisäarvo jäi melko vähäiseksi. Neljä kappaletta sovittanut ja orkesteria johtanut Mikko Hassinen onnistui omissaan paljon paremmin, Winehousen sävellyksiä sekä avaten että assosioiden – ja kääntämällä aivan ensimmäiseksi Back to Blackin kevyeksi reggaeksi. Mutta huippujen huippu oli tässä suhteessa Rehab, jossa Hassinen käytti hauskasti hyväkseen Antônio Carlos Jobimin Ipaneman tyttöä, kuuluisaa bossa nova -melodiaa. Sen sekä Hassisen niinikään oivaltavasti sovittamien I’m No Goodin ja Me & Mr. Jonesin jälkeen kaikki muut kuulostivat vain tavanomaisilta tribuuteilta.Ja karsimisen varaakin olisi ollut: Amy-teemasta ulos livennyt Panizzon oma akustinen laulunumero oli väärään aikaan väärässä paikassa, kuten oli Amy Livesin tavanomainen soulfunk.
Nimi: Celebrating the Music of Amy Winehouse
Laji: Pop / jazz
Säveltäjä: Amy Winehouse
Esittäjä: Amy Lives & Umo
Konsertti Amy Lives & Umo: Celebrating the Music of Amy Winehouse Savoy-teatterissa.Laulaja ja lauluntekijä Amy Winehouse ei esiintynyt koskaan Suomessa, mutta läheltä piti. Kesäkuussa 2007 Winehouse peruutti Provinssirockin päätöspäivän odotetuimman keikan samana aamuna – kurkkukipuun vedoten eikä täysin odottamatta. Henkilökohtaiset vaikeudet varjostivat jo tuolloin lahjakasta Winehousea (1983–2011), jonka edellisvuotinen studioalbumi Back to Black jäi hänen viimeisekseen.Torstaina Savoy-teatterissa palautettiin mieliin valoisammat ajat jazzorkesteri Umon kahdessa lähes loppuunmyydyssä konsertissa, jonka englantilainen komppiryhmä koostui Winehousea säestäneistä luottomuusikoista.Pianisti Xantoné Blacq, kitaristi Hawi Gondwe, basisti Dale Davis ja rumpali Nathan Allen soittivat Winehousen kiertuekokoonpanoissa vuosia – myös kesällä 2007 – ja esiintyvät nykyään nimellä Amy Lives.Savoyssa huomion keskipiste oli silti italialainen laulaja Manuela Panizzo, joka kuulosti aika ajoin erehdyttävän maneerittomalta Winehouselta, vaikka tietysti imitoiden, ääniroolia näytellen. Muissa yhteyksissä, enemmän omana itsenään, Panizzon soundi on toisenlainen.Otsikon mukaan konsertissa ”juhlittiin” Winehousen musiikkia. Pitää muistaa, että Winehouse todella sävelsi ja sanoitti suurimman osan levyttämistään lauluista. Umon ja Amy Livesin yhteisessä konsertissa niihin pyrittiin lisäämään ensi kertaa vielä yksi täydentävä taso, jazzahtavan big bandin muhkeampi soundi.Ja olihan se levytyksiä runsaampi, sillä Umon kolmeatoista puhaltajaa täydensivät Amy Livesin oma huilisti, tenorisaksofonisti ja trumpetisti. Myös solistina esittäytyneen huilisti Gareth Lockranen kuuden ammattimaisen sovituksen oivalluksellinen lisäarvo jäi melko vähäiseksi. Neljä kappaletta sovittanut ja orkesteria johtanut Mikko Hassinen onnistui omissaan paljon paremmin, Winehousen sävellyksiä sekä avaten että assosioiden – ja kääntämällä aivan ensimmäiseksi Back to Blackin kevyeksi reggaeksi. Mutta huippujen huippu oli tässä suhteessa Rehab, jossa Hassinen käytti hauskasti hyväkseen Antônio Carlos Jobimin Ipaneman tyttöä, kuuluisaa bossa nova -melodiaa. Sen sekä Hassisen niinikään oivaltavasti sovittamien I’m No Goodin ja Me & Mr. Jonesin jälkeen kaikki muut kuulostivat vain tavanomaisilta tribuuteilta.Ja karsimisen varaakin olisi ollut: Amy-teemasta ulos livennyt Panizzon oma akustinen laulunumero oli väärään aikaan väärässä paikassa, kuten oli Amy Livesin tavanomainen soulfunk.