10 syys 2015 • 3 min read
Liikuntapalveluiden budjetti kasvoi lähes 18 prosenttia kahdeksan vuoden aikana.
Kunnat käyttävät vajaat 700 miljoonaa euroa vuodessa liikuntapalveluiden järjestämiseen. Tämä on sen kokoluokan investointi, että päätimme paneutua tarkemmin kuntien talouslukuihin ja etsiä trendejä viimeisen kahdeksan vuoden ajanjaksolta. Kuntien talousluvut ovat saatavilla vasta vuoteen 2013 asti, joten tarkastelujaksona on vuodet 2005-2013.
Eri vuosien vertailukelpoisuuden mahdollistamiseksi lukujen reaaliarvo on indeksikorjattu vastaamaan vuoden 2015 rahanarvoa. Absoluuttisiin talouslukuihin 2005-2013 voi tutustua sivun lopussa olevan painikkeen kautta.
Kuntien liikuntapalveluiden taloutta tarkastellaan kolmen talousmuuttujan avulla. Käyttökustannukset osoittavat kaikki liikuntapalveluiden järjestämisestä aiheutuvat kustannukset. Käyttötuotot pitää sisällään kunnan perimät pääsymaksut ja muut käyttömaksut liikuntapaikoista. Nettokustannukset osoittaa kunnan liikuntapalveluihin todellisuudessa sijoittaman rahamäärän, sillä siitä on vähennetty käyttötuotot.
Vuosien 2005-2013 välillä liikuntapalveluiden käyttökustannukset nousivat 21 prosenttia. Suuri loikka käyttökustannuksissa tapahtui 2008-2009, jolloin kustannukset kasvoivat noin 40 miljoonalla eurolla. Käyttökustannusten kokoluokka oli vuonna 2013 noin 650 miljoonaa euroa.
Kunnat keräävät joistakin liikuntapaikoista pääsymaksuja ja muita tilankäyttömaksuja. Näistä maksuista muodostuvat liikuntapalveluiden käyttötuotot. Käyttötuottojen määrä vaihtelee erittäin paljon kuntien välillä, mutta valtakunnallisesti vuonna 2013 kerättiin lähes 140 miljoonaa euroa pääsymaksuja ja muita tilankäyttökorvauksia.
Käyttötuotot ovat kasvaneet talousluvuista kaikkein eniten, sillä nousua on vuosien 2005-2008 välillä 36 prosenttia. Voidaan sanoa, että kunnat ovat jonkin verran siirtäneet liikuntapalveluiden rahoitusta itse palveluiden käyttäjille, mutta muutos on kuitenkin ollut maltillinen. Tämän osoittaa se, että käyttökustannuksista katettiin vajaat 18 prosenttia käyttötuotoilla vuonna 2005, kun kahdeksan vuoden kuluttua vastaava luku oli noussut 20 prosenttiin.
Kokonaistaloudellisesti merkityksellisin talousmuuttuja on liikuntapalveluiden nettokustannukset. Tarkasteluvälillä nettokustannukset nousivat 18 prosenttia, mikä merkitsee sitä, että kunnat ovat lisänneet liikuntapalveluiden resursointia kahdeksassa vuodessa lähes viidenneksen. Nettokustannukset nousivat 440 miljoonasta eurosta yli 520 miljoonaan euroon.
Kuntien myöntämät avustukset ovat pysyneet kahdeksan vuoden aikana lähes samalla tasolla. Vuonna 2005 kunnat myönsivät avustuksia noin 45 miljoonaa euroa ja vuonna 2013 avustuksia maksettiin noin 50 miljoonaa euroa. Avustuksiin kuuluvat erinäiset yhdistyksille maksettavat avustukset kuten toiminta- ja hankeavustukset.
Lähde: LIPAS 2015. Indeksikorjattu vastaamaan vuoden 2015 rahanarvoa.
Miten liikunnan kovat odotukset ovat näkyneet kuntien liikunnan budjeteissa?
Suomalaisista noin 70 prosenttia liikkuu terveytensä kannalta liian vähän. Tämä on valitettava totuus, joka aivan viimeisimmän tiedon mukaan koskee myös muuten hyvinkin aktiivisia korkeakouluopiskelijoita. Erityisryhmien kohdalla tilanne on vieläkin huolestuttavampi, sillä esimerkiksi ikääntyneistä ainoastaan 10 prosenttia liikkuu riittävästi.
Näiden ja muiden vastaavien lukujen perusteella suomalaisten liikkumaan saamiselle on kasattu suuret odotukset. Oppimistulosten parantaminen, sote-kustannusten hillitseminen, työssä jaksaminen, 2 miljardin tuottavuusloikka, ekologisuuden parantaminen ja varmasti muutama muukin povaus liikunnan ihmeellisestä vaikutuksesta on pyörinyt ilmoille.
Liikuntasektorilla toimivat ovat tästä toki mielissään, sillä oman työn merkityksen tunnustaminen ja tiedostaminen tuntuu aina hyvältä. Liikunnan positiivisten vaikutusten esiin tuomisessa liikuntaväki on toki ollut syystäkin aktiivinen jo oma-aloitteisesti. Nykyisin monesta asiasta ajatellaan, että raha ratkaisee todellisen arvostuksen.
Liikunnan kohdalla kehityssuunta vaikuttaa vakaalta, sillä suurin julkinen rahoittaja eli kunnat on kasvattanut resursointiaan valtakunnallisesti tarkasteltuna. Liikuntapalveluiden käyttäjien maksuosuuden kasvu ei kuitenkaan sovi yleiseen puheeseen liikunnallisten tapojen tukemisesta. Tässäkin on kuitenkin kaksi puolta - jos käyttäjien maksamat sisäänpääsymaksut ja tilavuokrat mahdollistavat laadukkaammat palvelut, niin kustannusten siirtäminen käyttäjille on perusteltua. Muissa tapauksissa kunta ainoastaan paikkaa käyttäjien kukkarolla omaa talouttaan.
Seuraavaksi kuntien liikuntapalveluiden talouden kehittymistä tarkastellaan alueellisesta ja seudullisesta näkökulmasta. Mitkä alueet ovat onnistuneet parhaiten liikuntapalveluiden resursoinnissa taantumasta huolimatta. Tähän asiaan palataan vielä...