Syy moisiin ajatuksiin saattaa löytyä kirjasta, jota luen parhaillaan: Suomalaisen kuoleman historia. Sitä lukiessa tajusin muun muassa, että 1860-luvun kauheasta nälänhädästä on vain 150 vuotta aikaa, ja mun isovanhempien isovanhemmat oli niitä, jotka siitä hengissä selvisivät. Mummoni syntyessä oli vielä elossa monta sen läpikäynyttä, ja vielä äitinikin syntyessä. Ilmankos mummo muistutteli aina joskus siitä, että ruoka voi joskus loppua. Se on jättäny syvät arvet kansan muistiin.
Ja aina on ollut ihan normaalia, että kuolleet näyttäytyy eläville varsinkin jonkin aikaa kuolemansa jälkeen. Ehkä joskus saadaan tietää, miten se on mahdollista ja minkälaiset ilmiöt sen taustalla on. Ennenvanhaan niitä pelättiin enemmän kuin nykyisin - nyt niistä ei edes uskalleta puhua ettei leimauduta.
Tänään on osunut netissä roilatessa silmään liian monta kirjoitusvirhettä. Yhdyssanavirhettä. Miks ne ärsyttää mua niin paljon? Ymmärränhän mie mitä tarkoitetaan Vappu Kahvilalla, tai leipäkuvan oheen laitetulla kuvatekstillä "Yö palaa". Eihän yö voi palaa. Jossain oli väite, että kirjoitusvirheisiin tarttuva ihminen on ikävä ihminen, mutta en mie koe olevani sellainen. Tosin en myöskään mene jokaiselle nillittämään kirjoitusvirheistä - ei ne mua aina ärsytäkään, tahattomat virheet nimittäin, ja jos ihminen kertoo olevansa lukihäiriöinen, se heti häivyttää ärtymystä. Tiedän, että myös puhekielellä kirjoitetun tekstin lukeminen voi olla häiritsevää, ja itsekään en jaksa lukea tekstiä, jonka ymmärtäminen tuottaa hankaluuksia ihan sen takia, että kyseessä on mulle vieras murrealue. Paitsi Raumlaissi Jaarituksi jaksan lukea :) ja kuitenkin itse käytän jonkin verran puhekieltäkin. Mutta emmie senthän ala murthela kiriottamhan, ei sitä kukhan jaksas.
Naapurin Pera taas näkyy kököttävän pöllin päällä pihalla. Kissa. Kyttää varmaan lintuja, kun tuossa vielä on tuo ruokintahäkki, vaikkei siellä juuri kukaan enää käykään. En viitsi puoliksisyötyjä talipalloja ja -makkaroita poiskaan heittää, ja jos on tulossa niin ankaraa keliä mitä loppuviikolle luvataan, saattaa joku haluta hakeakin sieltä pientä piristystä.
Esikoinen joutuu meneen töihin vappuaattona iltavuoroon... huh. Mietin että hakisinko sen autolla sieltä, ettei sen tarttis känniläisten kanssa änkeytyä samaan junaan. Jännä miten se vappu oli nuorena niin hauskaa ja tärkeää, nyt vaan rasittava hömpötyspäivä arjen keskellä. Ei enää viitsi eikä jaksa simaa vääntää, munkkeja ja tippaleipiä ei syö muut ku mie ja se paistoöljy sitten on ongelmajätettä. Toisaalta ei se hauskuus nuorenakaan mistään simasta ja tippaleivistä lähteny, vaan juhlivan ihmismeren keskellä kavereiden kanssa olemisesta. Varmaan myös alkoholista. Nyt ei oo juhlivia kavereita eikä täällä maalla ole ihmismertakaan, enkä edes alkoholia enää juo. Pentuna tuli muuten oltua vappumarssillakin. Ja koulussa kiusattiin ku minut oli nähty siellä, enkä ymmärtäny miksi.
Kylillä kävellessäni osui silmään tällanen ihmepensas, ja muistui mieleen se mun pensas, jonka kukkimista odotin monena keväänä, eikä se ikinä kukkinut. Sitten se paleltui jonain talvena.
Cara 30. huhtikuuta 2019 klo 10.36
Vai kuoleman historiaa sinä luet. Sinulla on kyllä laaja-alainen kiinnostus eri aiheisiin, arvostan.
Kylmä tosiaan palasi, aamulla oli klapikoneella viileä vaikka koko ajan tein hommia. Lisäksi tuuli ja siitepölyä on mahdottomasti. Silmät, nenä ja korvat kutisee lääkityksestä huolimatta.
Täälläkin on metsässä tuollainen keltainen pensas, useitakin, mikä se lieneekään.
RH 30. huhtikuuta 2019 klo 13.23
Hyh, mie en oo vielä ulos uskaltautunukaan. Lähen lenkille samalla ku vien tytön junalle, illalla ehkä haen sen kaupungista asti ettei tarvi känniläisten seassa junailla kotiin.
Metsässä onnenpensaita? Jännää!
Osa tuosta kirjasta on vähän tylsää, mutta osa on ihan kiintoisaa. Monta dekkaria menikin taas välissä...
HPöllö 30. huhtikuuta 2019 klo 13.31
Olisiko se tämä; koreanonnenpensas
http://suomalainentaimi1.online.fi/koreanonnenpensas
RH 30. huhtikuuta 2019 klo 18.50
Helmi Nainen 30. huhtikuuta 2019 klo 14.26
Hurrinpurrin, kiva sana :)
Mulla osuu kyllä kaikki virheet silmään ja johonkin oikeinkirjoitushermoon. Tässä taannoin tuli tiedote räjäytyksistä, siinä oli muutamalla rivillä yhdeksän virhettä. Hiukan saivat sympatiaa, kun huomasin, että taisi olla virolaista poppoota, nimistä päätellen. Ei niin hallussa tämä meidän kieli, ehkä.
Teillä asuu naapurissa karvainen Pera, meillä Arska :-D
RH 30. huhtikuuta 2019 klo 18.51
Etkä siekään oo ikävä ihminen :)
Maarit 30. huhtikuuta 2019 klo 15.01
Mieki luin aikaa sitten kirjan, jossa mainittiin syntymäkuntani. Vanhemmat oli syöny lapsiaan, sai ne tuomion siitä.
Mulla on varmaan ainainen nälänhätä, kun en heitä roskiin mielelläni mittään. Onneks ehin päivällä mättää kaikenlaista, niin en tarvi yö palaa :)
RH 30. huhtikuuta 2019 klo 18.53
Huh. Toisaalta, söihän ne Alpeilla lento-onnettomuuteen joutuneetkin kuolleita kanssamatkustajiaan.
Mie heitän usein pois keitettyä makaroonia, pitäs opetella keittään sitäki silleen sopivasti. Ja ite ku en sitä vehnämakaroonia syö, niin en voi siinä kohtaa toimia jätemyllynäkään...
-K- 30. huhtikuuta 2019 klo 18.22
Monesti olen lukenut siitä, että varsinkin lapsilla olisi erityinen kyky tai herkkyys, miksi sitä nyt sitten voi sanoakin, nähdä edesmenneitä. Tiedä sitten, onko se totta.
Minä olen huomannut, että nyt arkikielen ollessa jo reilut 20 vuotta saksa, teen yhdyssanavirheitä. Aiemmin, en voinut oikein ymmärtää, miksi joku ei tajua niitä yhdyssanahommeleita. No, nyt olen sitten itse se joku. Ja arvaa vain, ärsyttääkö se?!
Onkohan toi pensas sama, mitä täällä on myös tosi paljon puutarhoissa. Metsässä en ole kyllä koskaan nähnyt, enkä oikein osaisi sitä edes metsään ajatella. Mutta kai joku on voinut nähdä vaivaa ja käynyt istuttamassa sinne.
RH 30. huhtikuuta 2019 klo 18.56
Ja sit väitetään, että "lapset nyt keksii juttuja". Mulle on kummitellu vaan koirat, ja sillon kerran miehen kans nähtiin se outo lenkkeilijä, joka hävis ja johon silloinen remmiräyhä koirakaan ei reagoinu mitenkään.
Oon joskus miettiny tuota, että jos asuu tarpeeksi kauan vieraskielisessä paikassa, alkaako se uusi kieli syrjäyttää vanhaa ajatuksissakin?
-K- 30. huhtikuuta 2019 klo 23.49
Kyllä siinä niin on käynyt, että ajatus kulkee myös saksaksi. Joskus ihan tarkoituksella pakotan itseni edes ajattelemaan suomeksi, sillä huomaan joka kerta suomea puhuessani, miten kamalan kankeaksi kieleni on mennyt. Puhuessa kun ei pysty sillä tavoin miettimään, kuin kirjoittaessa.
Suorastaan välillä hirvittää se, miten joskus vanhuudessa käy. Jos sitä vaikka dementoituu, niin mikä kieli silloin sitten pysyy? Jos mun aivot palaavatkin jostain syystä ihan sille alkuperäiselle kielelle, niin eihän mua täällä kukaan ymmärrä. Ei edes Michael!
-K- 30. huhtikuuta 2019 klo 23.56
Forsythiaa tarkoitin tuolla pensaalla, jos se on sama. Ne ovat yleensä ensimmäisiä väripilkkuja, kun luonto alkaa heräilemään talviunestaan. Meilläkin kasvaa sitä tuossa kaupungin omistamalla maa- alueella, joka on tuossa välittömästi meidän aidan takana.
https://www.mein-schoener-garten.de/gartenpraxis/ziergaerten/forsythien-schneiden-2596
RH 1. toukokuuta 2019 klo 7.13
Juu, onnenpensashan se.
Mun äiti sai aivoinfarktin, joka vei lähimuistin, niin se alkoi puhua vahvaa lapsuusajan murretta. Toivottavasti sie nyt et saa dementiaa!
Susanna Hietanen 30. huhtikuuta 2019 klo 21.43
Yhdyssanavirheet häiritsevät minunkin silmääni, ainakin ne, jotka huomaan ;-) Hieman on kouluaikojen tarkkuus heikentynyt ja silloin tällöin tulee epävarmuuden hetkiä. Ne ovat varmasti juuri niitä sanayhdistelmiä, joiden väärinkirjoitusta en välttämättä huomaa.
Mutta olenpa myös joskus noin sata vuotta sitten saanut sähköpostin, jossa tavanomaisten kielioppivirheiden lisäksi oli myös välimerkkivirheitä. Ne nimittäin puuttuivat monirivisestä viestistä kokonaan. Tekstiin ei myöskään ollut mahtunut mukaan isoja kirjaimia. Lisäksi joitakin sanoja puuttui selvästikin ja niin edelleen. Siinä piti hetken aikaa pohtia ja miettiä, mitä kirjoittaja on oikein mielessään ajatellut ;-)
RH 1. toukokuuta 2019 klo 7.17
Niitä ihmisiä, joiden mielestä säännöt kirjoituksessa on vain hienostelua :) En miekään osaa kaikkia yhdyssanoja, mutta perusjutut. Pilkut oli mulle koulussa vaikeita!
Puskissa 1. toukokuuta 2019 klo 17.57
Voi Peraa kököttämässä.
Yhdyssanavirheet on todella rasittavia, samoin kuin kielioppivirheet. Mua lisäksi korpeaa, kun nykyään näkee ja-ei-yhdistelmää todella paljon, vaikka siihen on oikein hyvä pieni sana: 'eikä'.
RH 2. toukokuuta 2019 klo 8.53
Ja mua suututtaa, kun muuttivat sääntöjä "rupesi satamaan - alkoi sataa" -säännön kohdalla! Kyllä riitelee silmään vanhan opin ihmiselle.
Puskissa 2. toukokuuta 2019 klo 16.17