Annella: Uimassa
Kävimme tänään uimassa paikassa, jossa itse uiskentelin kymmenkesäisenä lähes päivittäin.
Tytöt eivät tahtoneet ensin edes kastella jalkojaan vedessä, mutta pienen totuttelun jälkeen räiskyttivät vettä sekä käsillään että jaloillaan. Poika taas teki rauhallisia tutkimusretkiä, eikä tahtonut koko aikana kastautua kokonaan saati kokeilla surffilautaa.
Vasta nyt sen käsitin: tytöt ovat kuin minä pienenä, poika kuin minä nyt. Minä, joka seisoin nytkin vedessä shortseissa ja t-paidassa. Minä, joka en ole käynyt aikuisiällä uimassa kovinkaan mainittavasti. Minä, joka hytisen vedessä ja kainostelen vartaloani.
Esimerkin voima. Se on mahtava, kunniallinen ja velvoittava.
Minä voisin ottaa uimisessa mallia tytöiltä, ehkä poikakin sitten ottaisi mallia minusta.
We went swimming to a place where I used to go swimming almost daily when I was 10 summers old.
At first the girls didn't even want to get their feet wet. But after a while they splashed the water with both hands and feet. The boy did calm expeditions and didn't even want to get all wet or try the surf board.
Now it hit me: the girls are like me when I was little, the boy is like me now. Me who stood today in the water in shorts and t-shirt. Me who hasn't really gone swimming in my adult life. Me who shivers in water and am kind of prudish of my body.
The power of an example. That is huge, honest and responsible.
I could take an example of the girls in water, maybe the boy would then take an example of me.
Lähettänyt Anne M klo 12.27
Tunnisteet: minä, poika, tytöt, uimassa