anana: Shhh, äiti relaa... se on terapiaa.
Kun siis,
minähän olen hieman
[ ] neuroottinen
[x] järjestelmällinen.
[ ] äärimmäisen siisti
[x] visualisti.
sieluni lepää kun saan katsoa
[ ] tuksun häitä
[x] kauniita pinoja, rivejä ja laatikoita.
Siitä tulee
[x] harmoninen olo.
Ja se tekeminenkin.
[ ] lasten kanssa,
[x] yksin.
Lajittelu, viikkaus, kasaus ja pinous.
Yksin, rauhassa, ajan kanssa.
Yksinkertainen nautinto.
Teen sitä joka paikassa,
odotustiloissa,
[x] inhoan kirjahyllyjä.
Mutta tästä tykkään.
Ei vieläkään ole ihan valmista,
ikinä ei ole.
Siirretään ja mietititään, uusiks.
Ja kaapeista.
Olen yrittänyt tyhjätä kaiken nyt.
Huutikseenkin on vielä tulossa,
kun pääsen nuhasta.
Tänään oli ensimmäinen päivä tällä viikolla,
kun en mennyt postiin.
Huomenna taas menen.
Kaapeissa on nyt siis ne mitä käytetään,
ollaan käytetty jo pitkään.
Jotain varmasti vielä, mikä ei mahdukaan päälle,
mutta sovitellaan sitten,
kun tulee niiden käyttökausi.
Niin, ja jotain mistä en raaski luopua,
eihän kesällä haittaa jos lahkeet ovat 10 cm liian lyhyet!
Tutuissa pallolaatikoissa seuraava koko,
Ja nämähän vie aika paljon tilaa,
kun koot on 110-150 cm.
Lapset kasvaa, kaapit ei.
Alahyllyllä kevät.
Mekkokaappi on ihan sikinsokin,
viime kesää, tulevaa,
takkeja ja äidinkin vanhoja mekkoja.
Ja pompun hupparit,
ON värejä.
Eri kokoisia, erilaisia.
Kollareita ja farkkuja, t-paitoja ja pitkähihaisia.
Shortsit on alakorissa,
niinkuin kaikki kausi-ja alusvaatteet.
Pari kuukautta ja vaihdetaan paikkoja, kaivetaan laatikoista.
Pari kuukautta niin kaikki kevenee, naulakko ja lapsi.
Ei enää kerroksia.
Lopuksi vielä näytän,
kuinka kauniisti päiväkodissa laitetaan hiukset.
Joka päivä yhtä iso ilo, siis kertakaikkiaan ihanaa ♥
Nyt loppu kuvat,
[ ] viimaista viikonloppua
[x] AURINKOISTA VIIKONLOPPUA !
Piia 3. maaliskuuta 2011 klo 21.57
Ooh rakastan, rakastan minäkin järjestelyä.
Ja rauhassa, ihan yksin ;)
Täydellinen postaus minun makuuni - innostus omien kaappien ja hyllyjen järjestelyyn iskee kovasti..
Hyvä kun malttaa tuolilla pysyä :D
Nina 3. maaliskuuta 2011 klo 22.08
Komppaan täysin!:)
M. ei kestä ollenkaan, kun mä alan kaupassa järkkäämään hyllyjä. Nykyään mulla on lupa käydä vain kahdessa kaupassa, niissä on hyllyt henkilökunnan toimesta siistejä, joten mun ei tartte niitä järjestellä;).
Ja voi kuinka mä jo fiilistelen keveämmistä naulakoista, ne n ä y t t ä ä niin paljon paremmilta:).
Anskuliini 3. maaliskuuta 2011 klo 22.14
Josko meilläkin joskus olisi noin järjestelmällistä. Meillä on lähes aina kaikki vaatekaapit sekaisin ja siitä(kin) johtuen kaikki hukassa!
-S- 3. maaliskuuta 2011 klo 22.18
Oih niin minäkin!
Kunpa meilläkin joskus olisi noin siistiä. Taloudessa, jossa asuu kaksi alle kolmevuotiasta ja taiteilijaluonteinen mies, on ihan turha kuvitella, että mikään olisi järjestyksessä viittä minuuttia kauempaa. No onpahan ainakin sen viisi minuuttia!
Olen sitä mieltä, että joka tavaralla pitää olla paikkansa ja rakastan laatikoita ja sen sellaista. Jos taiteilijalta kysytään riittäisi, että on yksi laatikko, jota sitten voi penkoa. :oD
Terhi 3. maaliskuuta 2011 klo 22.23
Mahtavia kuvia niinkin arkisesta kuin pinoista ja järjestelystä! =) Inspiroi kyllä tekemään.
Tykkään kans, kun vaan saisi useammin tehdä, yksin.
Sini 3. maaliskuuta 2011 klo 23.00
Hymyilen täällä, kiitos tästä :)
Anonyymi 3. maaliskuuta 2011 klo 23.06
Ja pakko kysyä: mistä tuo iso tähti-pinni on...? Hakusessa enkä mistään ole bongannut.
Hipsu 3. maaliskuuta 2011 klo 23.21
Mikä hyvän mielen postaus! Minä teen tuota ihan samaa järjestelyä odotustiloissa, kaupoissa, lasten kavereiden huoneissa leikkien jälkeen, opiskelupaikassa, töissä ja totta kai kotona :D.
Välillä oikein nolottaa (ja harmittaa) kun koulussa vitsaillaan että sillä jolla on siisti tai tyhjä pöytätila ei liiku mitään päässä. Hmmmmh! Niinpä sitten oon koittanut hillitä jatkuvaa järkkäilyäni ja silmää miellyttävää siisteyttä siellä, mutta sitten käy niin että opettajat pamauttaa "siivoa ennen kuin otat seuraavan homman" ja sekin nolottaa (ja totta kai harmittaa), kun en oo semmoinen hujan hajan huiskis ihminen.
Minä täällä aina ihastelen noita teidän perheen vaatepinoja ja sun järkkäilyintoa :), se huokuu kaikessa mistä kirjoitat! ♥ Mii laik!
Miikkis 4. maaliskuuta 2011 klo 0.02
Minäkin rakastan suoria pinoja, lajiteltuja hiusrenksuja, ojennettuja kirjahyllyjä.
Jotkut vain syntyvät tällaisiksi, järjestyksestä nauttiviksi :)
Lisää tätä, tällaisissa postauksissa silmä ja sielu lepää!
RUMBO 4. maaliskuuta 2011 klo 0.24
Oi, minäkin tänään järjestelin. kauniita pinoja ja rivejä. postaustakin niistä ajattelin, kuvia ainakin otin.
Mari A. 4. maaliskuuta 2011 klo 7.07
Mua alkaa taas heti stressata, jos vierailen siistin ja järjestelijän kotona. Tulee heti huono omatunto, kun hukkaan heti kättelyssä kaukosäätimen (tai en laske sitä siihen paikkaan, jossa kaukosäätimen kuuluu olla), lapset räjäyttävät lelukasat enkä tajua ryhtyä siivoamaan leluja takaisin niin nopeasti ettei järjestelijä ehtisi ensin tai en saa niitä ainakaan yhtä siisteihin pinoihin.
Työssäni (siitä eksässä) oli hauska seurata, kun järjestelmällinen ja ei-järjestelmällinen ihminen törmäilivät. Tai ei se aina ollut niin hauskaakaan. Olisi kiinnostavaa tutkia, mikä toisia järjestyksessä kiehtoo ja miksi toisia se evvk.
Sitä kevättä (postaus) odotellessa =)
-Anni- 4. maaliskuuta 2011 klo 7.46
Uuh, my style.
Mä olen se hullu äiti joka järjestelee leluja jo leikkien aikana ja viikkaa aina kaulaliinat värijärjestykseen kun tullaan kotiin, kylässä koitan pysyä irti vaikka tekis mieli..
Nanna 4. maaliskuuta 2011 klo 8.15
Mahdottoman hyvä postaus!! Hihii! :D
Minulla on myös tuollainen neuroosi, mutta se ylettyy tällä hetkellä ainoastaan lastenvaatehuoneeseen :D Siitä olen todella tarkka.
Kevättä tosiaan odotellessa ♥
Anonyymi 4. maaliskuuta 2011 klo 8.48
Täällä toinen järjestelijä, jonka silmä lepää sun pinoissasi :) Mikään ei ole ihanampaa kuin saada aikaan järjestystä! Joten tuo on edessä huomenna lastenhuoneissa :)
anrinko 4. maaliskuuta 2011 klo 12.13
Järjestys on kaunista!
Mä olen ollut sellainen järkkääjä.Ja oikeasti, opettelen siitä terapiassa pois.Koska ei kukaan kestä, jos saa hervareita,kun hyllyt ei ole kuosissaan. On vapauttavaa huomata, että alkaa oikeasti sietämään kaaosta ja epäjärjestystä sopivassa määrin.=)
Ja tuo tukkajuttu, ihana!!!
Mun tytöllä paksu tukka vyötärölle, eikä siihen saa koskea.Auki tai ponnari.That´s it!
Arvaa että sormet syyhyää, et saisi tehdä kaikenlaisia ihania kampauksia. Mutta ei...
bianca 4. maaliskuuta 2011 klo 14.13
Kyllä todella silmä lepää. Täällä myös yksi jonka kotona kaiken pitäisi olla järjestyksessä ja pinna kiristyy niinä päivinä kun sotku leviää. Ja kaapit, teillä on vaatteetkin niin kauniisti paikoillaan. Kun jostain saisi aikaa käydä kaikki kaapit kunnolla läpi.
PikkuSanna 4. maaliskuuta 2011 klo 14.20
Ihanan siistiä, silmä lepää. Itsekin tykkään, jos saan rauhassa järjestellä, mutta harvoin saa, joten olen opetellut sietämään sekasotkua siellä ja täällä.
Anonyymi 4. maaliskuuta 2011 klo 14.48
Hihii, pakko kommentoida, mä en osaa edes tehdä noin siistejä pinoja paidoista.... Mua niin naurattaa kun tässä töissä muistelen meidän vaatekaappeja ja kateellisena katson teidän järjestystä, ihan kuin elokuvissa :)
Edelleen sun blogi on mahtava!!
Ihanaa ja mahdottoman aurinkoista viikonloppua!!!
Sunna 4. maaliskuuta 2011 klo 20.40
Jos jonkun ominaisuuden voisin itselleni toivoa, niin ehdottomasti edes hiukkasen järjestelijän taitoa. Ihailen kauniita asetelmia muiden blogeissa, ihania tavaroita ja vaatteita järjestyksessä. Se ei vaan minulta onnistu. Serkkuni käy kerran vuodessa järjestelemässä vaatekaappimme viivasuoriin riveihin, mutta viime käynnistä on aikaa.. Mukavaa viikonloppua!
Sokrutin 5. maaliskuuta 2011 klo 0.24
Kiva että järkkäily sujuu. Meilläkin on joskus ollu enemmän järkässä. Kunnes se muuttui jäkätykseksi. Nykysin riittää että on oikeassa paikassa ja pinossa. Se miten se on viikattu ei paljoa paina.
Ja todensanoakseni katsoisin vaikka homehtuvaa leipää keittiössä ennemmin kun Tuksun häitä ;)
Emmi 5. maaliskuuta 2011 klo 1.02
Hehee, miten tuttua! :)
Toisaalta mä myös siedän sitä kaaosta tietyissä asioissa/paikoissa, mutta ne jotkut jutut pitää olla just eikä melkein. :)
Kuten lasten vaatekaapit, leluhyllyt jne.
Monesti kaaoksessa, mutta aina siivotessa ne on pakko järjestää tietyllä tavalla. Kirjatkin järjestykseen teemoittain... ;)
En kyllä vaadi sitä muilta ( = mieheltä ), siksi teen mieluummin viikkaukset ym. yksin, kun muuten tekisin ne kuitenkin salaa uudestaan. :)
anana 5. maaliskuuta 2011 klo 23.47
Loistavaa Piia, just niin oli tarkotuskin. Inspistä, inspistä!
Nina, no eipä! Ja toppahaalari lähti jo pois naulakosta, mitähän ottasin seuraavaksi säilöön. Ja joo, mua luullaan aina kaupoissa myyjäksi, m. sanoo että se johtuu siitä kun viikkaan ja asettelen...
Anskuliini, no on meilläkin välillä -ja osa laatikoista on jatkuvasti sekasin kun en vain ikinä ehdi niihin asti. Mutta en jaksa pingottaa, revitään iloa siitä mistä voidaan :)
-S-, tuossa olohuoneen kulmassa on miehen laukut ja nyssykät, tuli juuri matkoilta. Ja makkarissa, on hänen KASA. Nalkutan välillä -en enää jaksa. Että on meilläkin. Voin myös paljastaa että nuorempi repii noin 5 pikkuhousut päivässä ja uuden yöpön joka ilta ja vanhempi lapsista riisuu vaatteet aina vessassa -ja jättää ne sinne :D
Terhi, jos löydät jostain sitä kuuluisaa _akaa_, vinkkaatko minullekin. Itsekin mielelläni useammin tätä tekisin :)
Ole hyvä Sini ♥
Silja, tähtipinnejä oli kaksi, toinen oli vaaleanpunainen -mun lempparit. vaaleanpunainen on kadonnut harmikseni -nuo on ostettu ainakin kaksi vuotta sitten Monsoonista, tai siis Accessorizesta Kampista.
Hipsu, jep, mulla on kans työpöytäkin duunissa järkässä -joka oikein korostuu kun vetaa niihin viereisiin :D Vai ei meillä liiku mitään päässä -pöh!
RUMBO, mun täytyy tulla kattomaan!
Mari A, mua ei stressaa olla sotkussa tai epäjärjestyksessä, jos se ei ole mun oma :D ENkä kyllä koe vaikeeksi olla huippusiistinkään ihmisen kotona, olen selkeästi joustava. ja onneksi sillä meillä on todella usein aivan järkky kaaos :D
-Anni-, kuules, aloin kerran silottamaan tuossa naapuritalon pihassa hiekkalaatikkoa. Siinä on 2 ja likka leikki toisessa. No eka siloihin hiekat tasaiseksi ja jossain siinä kohtaa mies tuli paikalle. Katseli ymmärtäväisesti kun otin pienen haravan ja rupesin tasoittamaan tarkemmin... ja sitten tein vielä kauniit jäljet hiekkaan sillä pikkuhiekkaharavalla. Ja 5 min. sen jälkeen, jotkut lapset tulivat siihen ja "sotkivat kaiken", nieleskelin -ja mieheni katsoi minua ymmärtäväisesti ja nauroi perään :D
Nanna, kyllä se minullakin ehkä ykkösenä tulee ;)
Viikonloppu meni mutta hyvää viikonalkua Rose!
anrinko, ei saa kertoa mulle pitkistä hiuksista, meillä kasvaa tukka väärällä lapsella =D
bianca, ne yleensä ovatkin, jos meihen vaatteita ei lasketa ;)
PikkuSanna, siedän myös, mutta nautin kun ei ole :)
Kiitos susu ♥ Ja joo, olen aika tarkka viikkaaja, itseasiassa meillä ei mies viikkaa sillä kuitenkin viikkaan ne uusiksi :D
Sunna :D Tulisiko serkkusi pesemään myös meidän lattiat, se on miehen homma ja taas vähän rästissä...
Sokrutin, samoin, olen kyllä kuullut niistä aika paljon -siis häistä. Ja lupaan, että meillä on pinoja, sotkuja ja kasoja, ja aivan liian moni asia aivan väärässä paikassa. Koska kun alotan yhdestä päästä ja pääsen puoleen väliin, on se eka paikka jo epäjärjestyksessä, ja aloitan uudestaan. En ikinä pääse loppuun asti.
Emmi, just sama, peesaan täysin ;)
stine 7. maaliskuuta 2011 klo 15.03
:) . Mä en kestä edes jos kirjahyllyn kirjat ei ole kohtisuorassa, joten lehdet on lehtikoteloissa ja osa kirjoistakin joutuu niihin jos eivät pysy pystyssä muuten ;-)
Tajusin että tämä on hieman mennyt liian pitkälle, kun huomasin keilahallilla järjesteleväni keilauskenkiä siisteihin riveihin ja kokojärjestykseen... :) . Mutta järjestys silti ennen kaikkea :), saa silmä levätä.
Idaleena 29. toukokuuta 2011 klo 22.07
Tutuissa pallolaatikoissa
-mistä sä oot hommannu nämä laatikot? :)
anana 29. toukokuuta 2011 klo 22.12
Idaleena, laatikot on ostettu Hobby Hall:sta joskus pari vuotta sitten. Kuuluivat isoon tuoteperheeseen missä on erilaisia säilytysratkaisuja pukupusseista laatikoihinn. Väreinä tuolloin oli v.sin, lime ja v.pun.