Oivallus ja uskallus: joulukuuta 2010
Niin yksinkertaista, välttämättömyydellä ei ole päämäärää.
Pelosta puheen ollen... Pelon voittaminen on ymmärtääkseni yksinkertaista, ainakin periaatteessa. Pelko kohdistuu aina tulevaan. Aina. Niinpä pelon voittaminen tapahtuu elämällä nykyhetkessä. Hyväksymällä se mikä on ja tekemällä asioita jotka ovat tässä hetkessä tehtävissä. Ja huomenna tehdään se mikä silloin on tehtävissä. Konkretisointi. Nukun teltassa savannilla ja pelkään että huomisellä kävelyllä tulee vastaan leijona. Vatsaa kuristaa ja ajatukset pyörivät kuvittelemassa mitä silloin tapahtuu. Kun kävelen seuraavana päivänä ruohikolla ja se leijona tulee vastaan, mitä teen? Juoksen, huudan, tartun pyssyyn ja ammun. Mutta sillä hetkellä kun leijona tulee, luultavasti teen sen mikä on tehtävissä. En pyöritä sitä ajatuksissani.
"Mitä tehdä kun unelmat hajoavat?" Opettelen hyväksymään, sanon itselleni "Tapahtukoon sinun tahtosi..." ja toimin tilanne kerrallaan, niin kuin koen oikeaksi tehdä. Ajattelen vähemmän, olen enemmän läsnä. Tässä ja nyt. Kun menneet asiat ja teot tulevat mieleeni, sanon itselleni "Ne oli silloin nyt on nyt. Mikä nyt on olennaista?". Ja kun tuleva pelottaa sanon "Huomista ei ole. Mikä nyt on olennaista?"
Elämä opettaa syvimmin silloin, kun rakkaimmat unelmat hajoavat. Opettele siis
rakastamaan pyyteettömästi ja luopumaan kaikesta, valittamatta. Vain siten löydät sisimpäsi ja elävän voiman, joka siellä odottaa. Voiman, joka odottaa tilaa tulla osaksi elämääsi.Voiman, joka sinä oikeasti olet.
"Just before a dream is fulfilled, the Soul of the World decides to test everything