Parisuhdeillallinen ja mitä siellä oikeasti tapahtuu - Salamatkustaja
ei, idea! Viimeinen lomapäivä ennen töiden alkua, päiväkodin alkua, harrastusten alkua ja asumme edelleen anoppilassa hyvässä sovussa. Pitä...
Parisuhdeillallinen ja mitä siellä oikeasti tapahtuu
5.8.14 Satu Kommentteja: 15
ei, idea! Viimeinen lomapäivä ennen töiden alkua, päiväkodin alkua, harrastusten alkua ja asumme edelleen anoppilassa hyvässä sovussa. Pitäisiköhän juhlistaa alkavaa syksyä lähtemällä parisuhdeillalliselle, nyt kun lapsenvahtikin löytyy viereisestä huoneesta? No totta ihmeessä pitäisi. Ajatustasolla parisuhdeillallinen hipoo romanttista elokuvaa, jossa tuijotellaan toisiaan silmiin, puhutaan romantiikasta ja nautitaan vuosikertaviineistä. Sen jälkeen ehkä kävellään käsikkäin kaupungin yössä.
No ei se niin mene. Tietenkään.
Nopeassa lähdössä ehtii laittaa ponnarin ja huulipunaa.
Reykjavikin suosikkiravintolamme (Fridrik V) on maanantaisin kiinni. Piti keksiä joku muu vaihtoehto. Päätimme varata pöydän uudesta ravintolasta, joka on saanut hyviä arvosteluja TripAdvisorissa. Ensimmäinen vikaliike. TripAdvisoriin ei voi ikinä luottaa, kun tekee valintoja omassa kotikaupungissaan. Eivät turistit voi tietää parhaita paikkoja. Tiedän kokemuksesta, että he (me) menevät sinne, missä on tilaa tai minne on helppo löytää. Jos ruoka on ollut ok ja palvelu menettelee, koetaan helpotuksensekaista onnellisuutta siitä, että löysimme tämän upean ravintolan!
Pöytään päästyämme kaivan kännykän esiin ja alan kuvata pöydällä olevia nättejä lautasliinoja. Tarjoilijan lähestyy pöytäämme, mutta puoliso kehottaa häntä odottamaan hetken, koska vaimon pitää ensin instagrammata puupöytä. Tämä on osa arkipäiväistä vinoiluviestintäämme, jossa lempeästi hihittelemme toistemme heikkouksille. Pistän luurin laukkuun.
Nätit pellavalautasliinat!
Ensin tarjoilija iskee käteen cocktail-listat. (Ovela veto: ravintolahan saa isoimmat katteet juomista, joten asiakkaille ei edes anneta ruokalistaa, ennen kuin he ovat pläränneet läpi juomalistan ja todennäköisesti valinneet sieltä jotain.) Melkein kaksikymmentä euroa pienestä juomasta on liikaa ja sitä paitsi olemme autolla, joten jäämme odottelemaan tarjoilijaa, joka toisi ruokalistat.
Jaamme alkupalalautasen ja tilaamme molemmat omat pääruoat. Alkupalalautanen on yhtä jännittävä kuin kuolinilmoitussivu päivälehdessä. Näitä makkaroita saa viereisestä lihakaupasta ja juustot voi hakea ruokakaupasta. Olisivat nyt edes tuunanneet tähän kylkeen jonkun oman hillon tai keksineet jonkun jännän makuyhdistelmän. Sitä paitsi leivässä on rusinoita (!!!). Alan epäröidä ravintolan hinta-laatusuhdetta.
Mies tilaa vehnäoluen, mutta saa tavallisen hanabissen. Huomautuksen jälkeen se haetaan pois pöydästä ja tuodaan uusi tilalle, mutta kukaan ei pahoittele kömmähdystä. Kyllä pitäisi 40 euron pääruokien ravintolassa osata käytöstavat. Kuiskuttelen pöydän yli nihkeästä palveluasenteesta.
Ehdin näppäistä yhden annoskuvan pöytäseuralaisen vessatauolla.
Kokeilen pääruoaksi kasvisannosta, pähkinäpihviä. Se on hyvä ja maukas, mutta tarjoillaan perunamuusin kanssa, joka on samanväristä ja rakenteeltaan samaa kuin pähkinäpihvi. Lopputulos on väritön ja mössömäinen lastenruoka-annos. (Lupasin olla instagrammaamatta ruokapöydässä, joten en saanut siitä kuvaa, sorry!) Miehen pihvi on hiilillä kypsennetty ja lisukkeena on samaa muusia. Enää en kuiskuttele. Puhun jo puoliääneen pettymyksestä.
Kökkö palvelu ja keskitason ruoka (mutta huipputason hinta) eivät houkuttele jäämään jälkiruoalle. 120 euron lasku kirpaisee. 120 euroa keskinkertaisuudesta. Olen saanut ikimuistoisia illallisia katukojuissa viidellä eurolla. Tasokkaissa ravintoloissa 120 eurolla saa jo taidemuotoa lähenevän ruokanautinnon. 120 euroa keskinkertaisesta ruoasta on yksinkertaisesti törkeän kallista.
Ehdotin kyllä double-selfietä. Sain puolet.
Tulemme kotiin ja mielessä on lepuutella kehoa vaakatasossa ja jatkaa siitä, mihin rainvolassa jäätiin. Avaan makuuhuoneen oven ja huomaan, että lapsi on kömpinyt sänkyymme ja valtaa X-asennossa sen pinta-alasta noin puolet. Se kuorsaa. Äänekkäästi. Nätin yöpaidan sijasta kaapista kananttaisi siis kaivaa korvatulpat ja lätkän pelisuojat, koska metriheikki paitsi kuorsaa, se myös huitoo.
Könyän sänkyyn 30 sentin kaistaleelle. Siihen mahtuu mukavasti kyljelleen. Itsesuojeluvaistoisena käännän lapselle selkäni. Toivon, että se osuu yöllä huitoessaan hierontaa kaipaaviin hartioihini.
Ennen kuin nukahdamme huutokuiskailemme miehen kanssa sängyn äärilaidoilta. Olemme samaa mieltä siitä, että jos kerran on lempiravintola, pitää tehdä kaikkensa, että pääse sinne. Kaikki muu on riskialtista rahanhukkaa. Vaikka onhan se riskialtis rahanhukkakin ihan kivaa, jos seuralainen on hyvä.
Läts. Ja sieltähän se tuli se ensimmäinen pienen käden heilautus. Se osui korvaan.
Petra 8/05/2014 1:40 ip.
Voi tylsyys. Ma kirjotin juuri blogiini mun ja miehen illallisesta ulkona, paikka, omistaja ja kokki olivat taivastakin vanhempia mutta ruoka hyvaa ja edullista. No meillakin oli neiti keskella sankyamme kuorsaamassa kuin kotiuduimme, silla neiti ei anna ukin tai mummin nukuttaa omaan sankyynsa, kaikkea ei voi siis saada :D
Satu 8/06/2014 3:14 ip.
Ensi kerralla menemme kyllä vakkaripaikkaan. Ei näitä maksullisia huteja enää jaksa täs iässä :D
Emmi 8/05/2014 3:28 ip.
Minäkin kuorsasin muksuna. Äiti kiikutti minut lääkäriin ja yks kaks olin kita-ja nielurisaleikkauksessa. En ole sen koommin kuorsannut. Paitsi flunssaisena kerran vuodessa. :)
Satu 8/06/2014 3:20 ip.
Tuo kuorsaus on vielä niin vaimeaa (paitsi kun se tapahtuu korvan juuressa), että ei olla vielä harkittu mitään toimenpiteitä siihen liittyen.
Anonyymi 8/07/2014 10:11 ap.
Nyt nelikymppisenä kun kuorsaan ajoittain (flunssassa/jos yhtään tukkoinen olo = aika usein, erityisesti raskaana = jo viikosta 20 alkaen ja ajoittain muutenkin) niin paljon, että mies ei saa nukuttua, toisessa huonessa nukkuva kolmivuotiaskin on oppinut ihan itsekseen matkimaan äidin nukkumisääniä ja jopa herään itse korinaani!, niin olisinpa vaan toivonut, että näille jättimäisille nielurisoille olisi tehty jotain jo 30v sitten, vaikka eivät silloin mitään harmia aiheuttaneetkaan muutamaa angiinaa lukuunottamatta... :)
Riitta 8/07/2014 7:22 ip.
Meillä lääkäri katsoi kuorsaavan lapsen risoja ja totesi, että ei tarvitse tehdä mitään.
Saija Harmaa 8/05/2014 5:43 ip.
Kuulostaa hyvinkin tutulta. =| Mulla monesti käy ravintolassa niin, että mietin miten paljon parempaa ruokaa olisi saanut, jos olisi mennyt kauppaan ja kokannut itse. Eli hyvistä ravintoloista kannattaa pitää kiinni. =)
Anonyymi 8/05/2014 8:10 ip.
Samaa olen joskus pohtinut. Toinen harmistus ravintolassa on se, jos sieltä poistuu nälkäisenä pienten annoskokojen vuoksi. Yleensä hinnakkaat paikat, joissa ruoka on kyllä maukasta, mutta sitä on niukasti.
Satu 8/06/2014 3:21 ip.
Pienten annosten ravintoloissa (yleensä ne hinnakkaimmat) otan yleensä suurimman menuun (6 tai 8 annosta), sitten kyllä napa paukkuu :D
Korpikissa 8/05/2014 6:01 ip.
Riskialtista rahanhukkaa, ihan totta. Huomaan usein päätyväni samaan ruoka- tai kahvipaikkaan ja ottavani kerta toisensa jälkeen samoja juttuja. Välillä mietin onko sellaisessa järkeä ja kannattaisiko välillä vaihtaa paikkaa, mutta jos on löytänyt hyvän, niin miksi vaihtaisi? Siellä ainakin tietää, ettei tarvitse pettyä ja että saa rahalleen vastinetta.
Ehdottoman hyväksi koettua ei kannata kyllä vaihtaa, on tullut huomattua.
Sari 8/06/2014 7:18 ap.
Onneksi teillä oli sentään hyvää seuraa tuolla illallisella! Niinhän se tahtoo olla, että kun hyvän ravintolan löytää niin ei sitä sitten enää kannata vaihtaa. Vaikka välillä tuleekin sellainen kaavoihin kangistunut olo....Toivottavasti osumia sai myös hartiat eikä ainoastaan pää!
Seura oli erinomaista (vaiks vähän kyllä harmitti, että en voinut instagrammata...haha)
Anonyymi 8/06/2014 8:07 ip.
Törkeän kallista kyllä!! Miten Islannissa voi olla noin kallista :O Luulin että Suomessa on kallista! Miten miehen jalka voi? Ei kun lonkka?
Satu 8/07/2014 9:09 ip.
Perusravintolassa illallisen saa noin 15-20 eurolla. Fiinimmät paikat kyllä Suomessakin on samoissa hinnoissa, jopa kalliimpiakin. Mua alkoi vaan harmittaa se,
että oikeasti tosi tasokkaassa ravintolassa saa samalla rahalla aivan erilaista ruokaa, juomaa ja palvelua. Ketutti kun maksoi keskitason ruoasta huipputason hinnnan...