Saako näin onnellinen ollakaan? - Juliaihminen | Lily.fi
29.12.2017 07:30 Juliaihminen	Juliaihminen
Oi! Ihanaa, että olen kirjoittanut vuosi sitten summauksen siitä, mitä haluan ottaa mukaan ja mitä jättää jäljelle vuodesta 2016. Tuntuu hassulta lukea noita mietteitä, koska nyt tajuan, miten järjettömän pihalla olin tuolloin elämäni kanssa. Koko syksyn kolmenkympin kriisi oli nostanut päätään, ja se kasvoi vielä keväällä 2017 valtavasti. Lopulta kesällä homma eskaloitui suureksi urakriisiksi, jonka seurauksena irtisanoin itseni vakituisesta työstä ja ryhdyin freelancer-toimittajaksi.
Miten paljon mä jännitikään sitä, tein plus miinus -listoja ja SWOT-analyysiä tulevaisuudesta. Miten mä kiroilinkin sitä, että "sen vain tietää" on maailman kamalin ohje ihmiselle, joka pohtii vimmatusti ratkaisua tilanteeseensa. Olen edelleen sitä mieltä, että se on huono elämänohje, mutta samalla myös sitä mieltä, että kyllä minä sitten loppujen lopulta "vain tiesin", mikä tuntui oikealta.
Kuuntelin koko viime kesän Iisan Kun olit nuori -biisiä ja olin sitä mieltä, että olen taas murrosiässä. Jos mä olisin vuosi sitten tiennyt, miten hyvin asiat voivat mennä, kun on hetken saanut olla pihalla ja vaiheilla, en olisi edes uskonut. Minä ihan oikeasti luulin, etten tule enää koskaan olemaan varma suunnastani tai täysin onnellinen elämässäni. Ajattelin, että tulen syyttelemään koko loppu elämäni vääristä valinnoista.
Niin ihanaa, että jaksoin stressata ja panikoida etukäteen, itkeä välillä ahdistustani ja valvoa öitä. Piinasin perhettä, ystäviä ja puolituttuja pohdinnoillani ja kysyin ihan joka suunnasta neuvoa. Kun tein etukäteen kaiken ajatustyön, nyt jälkikäteen ei ole enää tarvinnut miettä yhtään. En ole puolta sekuntiakaan katunut päätöstä ryhtyä yrittäjäksi.
Törmäsin vanhaan opiskelukaveriini Juttaan Turun kaupungin kirjastossa juuri, kun olin elokuussa irtisanonut itseni. Sattumalta Jutta oli itse tehnyt saman pari kuukautta aiemmin: irtisanonut itsensä vakityöstä ja perustanut oman yrityksen. Hän hehkui onnea ja sanoi, että menneet viikot hän on kysynyt itseltään: "Saako näin onnellinen ollakaan?"
Jutta muutti perheineen Italiaan ja tekee nykyään sieltä käsin töitä. Nyt jouluaattona, kun olin kävelemässä siskoni luo Turussa, me törmättiin sattumalta jälleen. Jutta kysyi, miten on mennyt. Kerroin hänelle, että nuo hänen sanansa ovat jääneet ikuisiksi ajoiksi mun sydämeen. Saako näin onnellinen ollakaan? Siltä musta on koko tämän syksyn tuntunut. Jokainen päivä on ollut ihana, vastaan on tullut uskomattoman kivoja projekteja ja mahdollisuuksia, minä saan viettää päiväni yhden parhaimmista ystävistäni seurassa.
Ja olen tullut siihen tulokseen, että kyllä saa. Näin onnellinen saa olla.
No, jos olin vuosi sitten pihalla, niin oli mulla onneksi vähän viisauttakin sialussain. Kirjoitin tuolloin, että olin äitiyslomalla oppinut elämääni uuden prioriteetin: pitää tehdä paljon niitä asioita, joista tulee onnelliseksi. Viettää paljon aikaa ystävien, Alpun ja Tikin kanssa.
Hihii, lisäksi moni noista tuolloin unelmoimistani asioista on käynyt toteen erinomaisesti: Olen päässyt bailaamaan kunnolla, viettänyt ihanaa crapulépäivää (viimeksi muutama viikko sitten Mirjan luona), olen juossut puolimaratonin ja käynyt paljon elokuvissa. Okei, toivomaani päämäärätöntä löysää aikaa ei vielä oikein ole ollut, kun olen ahtanut elämäni niin täyteen kaikkea kiinnostavaa, mutta kaikkea ei voi saada!
Mutta juu. Jos siellä on kohtalotovereita, jotka miettivät kuumeisesti suuntaansa ja kuvittelevat, ettei mikään koskaan ratkea, niin minä julistan teille toivon evankeliumia. Kyllä ne hommat ratkeavat, asiat järjestyvät, koska ihminen järjestää ne itse itselleen.
Oletteko onnellisempia vai onnettomampia kuin vuosi sitten?
Kuvat: Vaellettiin Tikin kanssa joulupäivänä ympäri Turun Itäharjua ja summattiin vuoden kohokohtia
Lue tekstissä viitatut postaukset:
Sen vain tietää on surkea elämänohje
Kolmenkympin kriisi on täyttä totta
Urakriisi kasvaa
Ikäkriisi on edelleen päällä
nuppunen	Valopäiväkirja	 29.12.2017 10:19
Tämä vuosi on ollut ehkäpä elämäni kamalin. Masennuksen, uupumuksen ja melkein puolen vuoden sairasloman musta aukko, jossa on riittänyt tarpomista. Mutta se on myös saanut miettimään ja tekemään ratkaisuja, joita emme muuten olisi tehneet. Tänään pääsemme asumaan 1-20 kilometrin päähän läheisimmistämme ja vuosien räpistely satojen kilometrien välimatkan kanssa loppuu.
Niin kliseistä kun se onkin, on kaikella kurjallakin ainakin joskus tarkoitus :) Minäkin olen onnellisempi kuin vuosi sitten!
Juliaihminen	Juliaihminen	 30.12.2017 11:25
Upeaa kuulla, että olet tuon kaiken kammottavan koettelemuksen jälkeen vuoden takaista onnellisempi. Huh! Masennus on niin viheliäinen sairaus, ihanaa että menee jo paremmin.
Paljon tsemppiä muuttomeininkeihin ja ensi vuodelle! <3
annatakk (Ei varmistettu)	 29.12.2017 16:06
Moikka! Oon löytänyt tieni tänne sun blogiin vasta viime syksynä, ja nyt oli pakko tulla kommentoimaan. On nimittäin ihan mahtava blogi! Tykkään sun nasevasta kirjoitustyylistä ja sarkasmista. Kirjoituksesi on aina sellaisia elämänmakuisia ja aitoja. Itse elän näin 22-vuotiaana vielä kovin erilaisessa elämänvaiheessa, mutta silti kaikki blogisi aiheet kolahtavat ja inspiroivat. Varsinkin kommenttisi ajankohtaisiin aiheisiin herättävät aina ajatuksia. Kiitos mahtavasta blogista! :)
Että miten kiva kuulla!! Kiitos ihanasta kommentista!
Periaatteen Nainen (Ei varmistettu)	HTTP://www.periaatteennainen.com	 29.12.2017 20:43
Tämä vuosi on ollut varmaan tapahtumarikkain pitkään aikaan - okei, ei yhtään vauvaa (onneksi!) mutta yliopistotutkinto (alempi, kröhm) ulos ja muutto ulkomaille. Matkaan on mahtunut pettymyksiä niin itseen, muihin ihmisiin kuin esim. työelämäänkin mutta pääasiassa joka päivä olen vain illan päätteeksi miettinyt, miten onnellinen olen. Hämmentävä tällainen "high" ihan vaan siitä ilosta, että pitää omasta elämästään näin paljon. Ja vahva luotto siihen, että 2018 lunastaa lisää lupauksia.
Juliaihminen	Juliaihminen	 30.12.2017 11:27
No herregud, todellakin! Eeppinen vuosi takana, ja tuossa riittää sulateltavaa. Ja mitä kaikkea ihanaa edessä varmasti onkaan :)
Vierailija (Ei varmistettu)	 29.12.2017 20:54
Vuosi sitten olin vielä äitiyslomalla puolivuotiaan kanssa ja niin onnellinen! Nyt olen uupunut 1,5-vuotiaan äiti, joka yrittää rämpiä töistä ajoissa tarhaan ja kotiin, tekee silti liikaa ylitöitä, ehtii lukea liian vähän ammattikirjallisuutta, lenkkeilee enää murto-osan siitä, mitä vuosi sitten, yrittää venyttää pinnaa ja jaksaa iltaisin lapsen mentyä nukkumaan olla vielä puolison kanssa. Elämä on kuormittavampaa kuin ikinä ja toivon tulevani tulevan vuoden aikana uudelleen raskaaksi - myönnän, että sen lisäksi että haluan toisen lapsen, haluan myös toisen breikin työelämästä (ja koska työnantajani ei anna mahdollisuutta osa-aikaisuuteen,on äitiysloma ainoa downshiftaamisen muoto).
Juliaihminen	Juliaihminen	 30.12.2017 14:10
Oi! Mä niin fiilaan. Tuo on niin arsesta, jos työnantaja ei jousta tässä tilanteessa. Elämä muuttuu äkkiä suorittamiseksi :(
Toivottavasti ensi vuosi tuo mukanaan uuden preggoutumisen!
Millie's	Randomilla	 29.12.2017 23:57
Tää on ollut kyllä erittäin omituinen vuosi. Takana yhdet 'potkut', oma irtisanoutuminen ja unelmaduunin löytäminen. 50 uutta kaveria ja pari syventynyttä ystävyyttä, kaukana asuvan ystävän ikävöintiä. Parisuhteen lujittumista ja yhteisiä unelmia. Lisäksi kirjoittaminen maistuu. Eli kyllä tämä oli hyvä vuosi, vaikka keväällä mietin että mistä minua rangaistaan.
Kiitos sun blogista, joka kertaa tulee hyvä mieli kun näitä juttuja lukee + oivalluksia myös itsestä. :)
Juliaihminen	Juliaihminen	 30.12.2017 18:00
Huh! No ainakin on tapahtunut! Tuo on kyllä tarkkanäköistä ja huomionarvoista, että vuosi voi lujittaa parisuhdetta. Sama fiilis täällä nimittäin!
Missä olet Laura? (Ei varmistettu)	http://missaoletlaura.fi	 30.12.2017 09:40
Julia, aivan liian harvoin jätän kommenttia tänne mutta täällä ollaan. Olen aidosti todella onnellinen puolestasi, ja vaikka ei olla nyt hetkeen ehditty nähdä, on ihanaa katsella sun stooreista kuinka hehkut oikean ratkaisun tehneen ihmisen onnea. Jee! Onnea myös tulevalle vuodelle, pus.
Juliaihminen	Juliaihminen	 30.12.2017 18:03
Samat sanat Laura: luen kyllä kaiken kirjoittamasi, mutten luonnollisestikaan mitään kommentoi koskaan lols.
Isoja ratkaisuja molemmin puolin. Onnea sun kandin valmistumisesta, tuo on iso ja tärkeä juttu!
Ja paljon halauksia uuteen vuoteen, tuokoon se myös meidän treffit mukanaan! <3
Annamam (Ei varmistettu)	 30.12.2017 11:32
Ihanan rehellistä ja hyvää pohdintaa kuten aina. Löysin sun blogin tänä vuonna Jodelin suositusten perusteella ja oon siitä älyttömän iloinen :) Kiitos laadukkaasta, ajankohtaisesta ja elämänmakuisesta (kamala sana, mutta sopii tähän) blogista! Toivottavasti jatkat samaan malliin vuonna 2018!
Terkuin vähän eri elämäntilanteessa oleva 23v opiskelija, joka on tällä hetkellä aika hukassa oman elämänsä kanssa :D
Juliaihminen	Juliaihminen	 30.12.2017 18:07
Ooo! Nyt olen tuplaimarreltu! Nimittäin siitä, että aloit seurata blogia ja siitä, että sitä oli suositeltu Jodelissa!
Poistin sovelluksen ajat sitten puhelimesta, kun iski pelko, että mitä jos joku siellä alkaa pilkata mun blogin sepustuksia. :D Kestäisinkö sen kuin nainen vai musertuisinko kuin kuiva keksi.. ei voi tietää.
KooS (Ei varmistettu)	 31.12.2017 01:32
Tosi hienoa, että sinulla on elämä reilassa. En oikeasti oikein tiedä, mitä kommentoida. Jos tekee nettihaun nimelläsi, tulee osumia miten säästit 10 000 €. Eli teit vakkarityön ohessa friikkujen työt. Kirjoitat miten veronpalautukset pitäisi sijoittaa – näin yh:na ne menevät kyllä lasten takvikamppeisiin ja omiin silmälaseihin. Joskus voi olla hyvä katsoa sieltä omasta hyvinvointikuplasta ulos, niitä jotka eivät voi taloudellisesti hyvin eivätkä voi sijoitella oikealle ja vasemmalle. Tuntuu irvokkaalta lukea näitä hehkutuksia, kun toimittajan työ on kärsinyt sekä taloudellisen että intellektuaalisen inflaation viime vuosina.
Juliaihminen	Juliaihminen	 31.12.2017 12:39
Ymmärrän täysin, että on ankeaa lukea sijoittamisesta, jos itsellä on taloudellisesti tiukkaa. Olen kuitenkin yrittänyt mainita jokaisessa rahapostauksessani myös siitä, että pitää aina muistaa, ettei kaikilla ole samaa tilannetta. Esimerkiksi sijoituspostaukset on suunnattu keskituloisille, joille jää jonkun verran rahaa, mutt jotka jättävät ne makaamaan tilille. Olin itse sellainen vuosikaudet, ja tästä syystä haluan pointtaa muille keskituloisille, ettei sijoittaminen ole vain hyvätuloisten hommaa. Lisäksi olen sitä mieltä, että on ekologista ja järkevää jättää jotain semi tarpeetonta ostamatta ja laittaa samat rahat sijoitukseen.
Tuntuu vähän keljulta, että syyttelet mua hyvinvointikuplassa elämisestä, ikään kuin en saisi kertoa elämästäni, jos minulla menee taloudellisesti ok. Kaikenlaisia ääniä tarvitaan talouskeskusteluun, ei pelkästään pienituloisten tai suurituloisten kokemuksia.
Joka tapauksessa, toivottavasti ensi vuosi on sinulle parempi ja hyvää uutta vuotta! :)
Thufia	Hunting Acousmêtre	 1.1.2018 17:37
Aina välillä jengi valittaa täällä blogissa kuinka ärsyttäviä ne Julian etuoikeus-disclaimer-blablabla-lisäykset jokaisessa postauksessa on. Tämän ankeuttajan kommentti taas osoittaa, miksi semmoinen olisi pitänyt kai sit tunkea myös tähän random "hei 2018, nyt menee hyvin" -postaukseen ihan vain siltä varalta, että joku voi PAHOITTAA MIELENSÄ GOOGLAAMALLA :D
KooS (Ei varmistettu)	 31.12.2017 01:36
Friikkutoimittajien parissa on puhuttu paljonkin siitä, onko oikein, että vakisuhteessa oleva toimittaja kahmii myös friikkujen työt. Mutta mikäs siinä, kun kontaktit on jo omasta takaa ja voi tienata ekstraa.
Vierailija (Ei varmistettu)	 1.1.2018 00:56
Minusta on ihan oikein, että ahkera ja lahjakas saa lisätöitä, jos niitä haluaa tehdä. Tässä tilanteessa ei ehkä voi aivan rehellisesti sanoa, että "ei se ole sinulta pois", mutta ei tuo todellakaan mitään ilmaista rahaa ole Julialle ollut, vaan duunia on saanut varmasti tehdä.
Ikäviä kommentteja täällä nämä viimeiset. Kyllä Suomessa pitää voida kirjoittaa myös omasta menestyksestään, jonka eteen on tehnyt töitä ja onnellisuudestaan, johon voi myös vaikuttaa (disclaimer nyt varmuuden vuoksi, että ei toki koske esim.sairauksia) ilman että kaikki jollain tapaa vähempiosaiset (= ne joilla on pienemmät tulot, tylsempiä ystäviä kuten minulla (haha), tahatonta lapsettomuutta tai millä tahansa saralla vähemmän saaneet) kokevat tulleensa loukatuiksi. Huoh. Julian blogi on niin freessi, kun täällä ei vain itketä sitä, kuinka perseestä työssäkäyvän lapsiperheellisen elämä on, vaan nautitaan niistä asioista, joista voidaan!
Toimittaja-tuottaja (Ei varmistettu)	 1.1.2018 17:29
Täysin absurdi ajatus, että pätevän ja ahkeran toimittajan pitäisi kieltäytyä töistä tai olla tarjoamatta juttuaiheita siksi, että joku toinen toimittaja jossain voisi saada samasta työstä rahaa. Miten tällainen hyväntekeväisyys toimii muka käytännössä? Verot niistä palkoista maksetaan kuitenkin. Mikä muu ammattiryhmä toimisi samalla logiikalla? Tosi omituinen ajatteluketju tuo, että yhden toimittajan menestys on muulta ammattikunnalta pois.
KooS (Ei varmistettu)	 4.1.2018 00:00
Pyydän vilpittömästi anteeksi, että kommentoin ikävästi. Oli huono hetki, raha-asiat ahdistivat. Päätin että lopetan blogisi seuraamisen, se on niin eri maailmasta. Hyvää jatkoa sinulle.
Juliaihminen	Juliaihminen	 6.1.2018 22:32
Oi voi! Tosi kurja kuulla, että raha-asiat ahdistavat jne, noi on tosi kinkkisiä hommia. Ymmärrän todellakin turhautumisesi.
Mun mielestä somessa kannattaa lopettaa kaiken sellaisen seuraaminen, mistä ei tule hyvää mieltä. Itsekin esimerkiksi olen lopettanut instassa sellaisten tyyppien seuraamisen, joista saatan tulla kateelliseksi. Somehommeleiden pointti ei todellakaan ole aiheuttaa pahaa mieltä.
Lähetän vielä paljon empatiaa ja halauksia sinne!
Mummu (Ei varmistettu)	 4.1.2018 16:57
Kiitos Julia blogistasi! Olen itse mummuiässä ja onnellisesti mummu, mutta myös työelämässä - elättänyt itseni koko ikäni free-toimittajana. Aloin seurata blogiasi googlattuani sen puoli seiska -vierailusi jälkeen ja olen huomannut, että jostakin merkillisestä syystä olen kanssasi NIIN samaa mieltä kaikesta :D Tämänpäiväinen osuu sekin suoraan suoneen: olin tehnyt tänään mielessäni päätöksen "hypätä uuteen" vuoden puolentoista aikajänteellä eli jättäytyä pois nykyisestä antoisasta työkuviosta ennen kuin toiset joutuvat kohteliaasti osoittamaan ovea. Tarkoitukseni ei oe kuitenkaan siirtyä välttist (pienelle) eläkkeelle, vaan vaikkapa - yrittäjäksi. Free lanceriydestä ei siihen ole oikeastaan mitään matkaa: voin pudota vain matolta lattialle :D Sitten tulin lukemaan tämän postauksesi - nappi! Ei kun mieli avoinna kohti uusia mahdollisuuksia. Kiitos!
Juliaihminen	Juliaihminen	 6.1.2018 22:34
Ihanaa ja ihana kuulla! Suunnitelmasi yrittäjyydestä kuulostaa myös mahtavalta, oikeastaan ihan täydelliseltä: mielekästä hommaa, muttei kuitenkaan pakollista, siinä vasta life goal itsellenikin :)
lapso (24)
suosittelen (114)
vanhemmuuspohdinnot (80)