Hiljaiseloa Porvoossa: uusi vuosi, uudehkot kujeet
Vuosi vaihtui miltei huomaamatta. Iltaunet jäi pieneltä mieheltä väliin, mutta yöunilta raketit eivät häntä enää herättäneet. Itse menin heti puolen yön jälkeen unille myös. Vahva gin tonic humatti unen nuppiin nopeasti. -- Menetin viinapääni odotusaikana. En ole osannut vielä kaivata sitä takaisin.
Tämä ei ole uuden vuoden lupaus; päätin jo syksyllä, että aion kuunnella levyhyllyni läpi, lopulta listata kokoelman ja poistaa sieltä turhaa. Uuden vuosikymmenen aamuja ovat säestäneet The Gardigans (uuden Dekon inspiroimana), The Killers, Carla Bruni (matkamuisto häämatkalta Pariisiin) ja PMMP. Olemme kuunnelleet Matiaksen syntymän jälkeen niin vähän aikuisten musiikkia, että tämä on ollut todella virkistävää ja siksi tärkeä projekti jatkettavaksi.
En ole intoutunut ale-shoppailuun. Päätin varhain, etten osta pikku kaverille alesta mitään, sillä tämän koon vaatetta on paljon ja koska kaverin pituuskasvu on niin omanlaistaan, etten osaa lainkaan arvioida, mitä kokoa meillä keväällä käytetään. En halua ostaa syksyn ja talven sävyjä nyt. Ensi talveksi olen miettinyt pitäisikö ostaa jo aleista hyvä haalari, mutta sama pulma vaivaa tätäkin projektia.
Itselleni olen tehnyt kaksi tärkeää hankintaa. Kaksi uutta takkia. Olen kulkenut melkoisissa ryysyissä ja sain lopulta heitettyä ylle miltei lahonneet takkini pois. Toinen uusista takeista kulkee nimellä ulkoilutakki. Mikään ei voisi olla vähemmän minua kuin ulkoiluvaate, mutta tämä onkin kai sitä kasvamista ihmisenä. Ensin kuomat, sitten ulkoilutakki.
Isoäitini tilasi meille joululahjaksi sunnuntai-hesari. Tämä oli miltei ensimmäisiä kertoja kun näen uutta ulkoasua ja täytyy sanoa, että inhoan sitä. Omi urahaaveitani on joskus ollut päästä tekemään sanomien ulkoasua, mutta tästä on todettava, etten halua olla sen kanssa tekemisissä.
Mutta sunnuntai-hesarin idea ei sentään ole kadonnut mihinkään. Istuin lattialla vilttiin kääriytyneenä ja kääntelin valtavia sivuja. Matias ähisi vieressä. Kaipasin kaakaokuppia, sivusilmällä pelkäsin, että noinkohan painomuste tarttuu uuteen mattoomme.
Elämäni miehet nukkuvat parhaillaan, yritän miettiä, mikä levy pääsisi tänään lautaselle.
Muut bloggaajat ovat tarttuneet minuun uuden - pahan - haaveen/himon: Ultima Thule -vati. Lapsuuden kodissani oli muutama sarjan juomalasi ja ne kulkivat mukana veljeni ja minun elokuvista ammentavissa leikeissämme. Puoli lasillista kolaa ja muutama jääpala. Se meni lapselle vaikkapa James Bondin juomasta.
Ainut asia, mikä vuoden taittuessa masentaa on yksinäisyyteni tässä kaupungissa. Käytännössä ainut oma kaverini täältä muutti juuri pois. Vaikken kadukaan muuttamista rakkauden perässä, harmittelen jatkuvasti saamattomuuttani tutustua muihinkin ihmisiin.
Lähettänyt Hanni klo 9.03
Tunnisteet: astiat, koti, pieni mies, tyyli, vaatteet