Kilpailuvalttina monipuolinen osaaminen – Sosiaalipsykoblogi
Kilpailuvalttina monipuolinen osaaminen
sannaseppanen	TYÖ	 20/05/2017 20/05/2017
Teksti: Mia-Marisa Ranta, puheenjohtaja, Suomen sosiaalipsykologit ry
“Lopetetaan antropologia!”, kirjoitti Suomen Kuvalehti helmikuussa (8/2017). Tarkoituksella provosoivaa otsikkoa seurasi kiinnostava artikkeli, jossa pohdittiin antropologian sekä sen sukulaistieteiden kuten muiden yhteiskuntatieteellisten ja humanististen oppialojen merkitystä työmarkkinoiden näkökulmasta. Aihe on ajankohtainen, sillä esimerkiksi opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasonen on ollut huolissaan korkeakouluopiskelijoiden “laadullisesta työllistymisestä” valmistumisen jälkeen.
Opetus- ja kulttuuriministeriö on myös esittänyt, että jatkossa yliopistojen rahoitusta tulisi ohjata siihen suuntaan, että hyvin omalle alalle työllistäviä tutkintoja tarjoavia oppiaineita palkittaisiin. Mutta mitä laadullinen työllistyminen sitten käytännössä tarkoittaisi ja miten sitä olisi tarkoitus mitata? Esimerkiksi sosiaalipsykologit työllistyvät niin monenlaisille aloille ja työtehtäviin ja tekevät töitä niin erilaisilla nimikkeillä, että olisi sula mahdottomuus määrittää laadullisen työllistymisen astetta kovinkaan objektiivisesti.
Subjektiivisiin arvioihin perustuen sosiaalipsykologeilla ei sinänsä kyllä pitäisi olla suurta huolta. Suomen sosiaalipsykologit ry:n Sosiaalipsykologi 2016 -selvityksessä 76 % työssä olevista vastaajista ilmoitti oman näkemyksensä mukaan olevansa koulutustaan vastaavassa työssä. Eri aloista varsinkin opetus- ja koulutusalalla (93 %), tutkimuksessa (88 %), henkilöstöalalla (86 %), sosiaali- ja terveysalalla (83 %), tiedotus- ja viestintäalalla (78 %) sekä hallinnossa (71 %) toimivat vastaajat raportoivat olevansa koulutustaan joko täysin tai läheisesti vastaavissa tehtävissä. Alalla tarkoitettiin kyselyssä oman työn keskeistä sisältöä, ei työnantajan toimialaa.
Sosiaalipsykologian työelämärelevanssi näyttäisi siis melko hyvältä, vaikka myös sosiaalipsykologian alalla keskustellaan toisinaan tutkinnon antamasta hyödystä työmarkkinoilla. Silti nykyisestä tendenssistä huudella laadullisen työllistymisen perään voi ja kannattaa olla huolissaan. Käytännössähän keskustelussa on kyse siitä, mitkä alat nähdään yhteiskunnassa hyödyllisinä ja mitkä turhina ja hyödyttöminä. Tulilinjalla lienevät juuri antropologian kaltaiset ihmistä ja kulttuuria tutkivat tieteenalat sekä taideaineet.
Suomessa on perinteisesti arvostettu sellaista kovaa osaamista, joka on helppo kaupallistaa ja valjastaa etenkin teollisuuden käyttöön. Jostain syystä osaaminen, jonka katsotaan omaavan kaupallisesta näkökulmasta sovellutusarvoa, nähdään kuitenkin kovin kapeasti. “Oikeina” aloina on yleensä pidetty etenkin luonnontieteitä, kaupallisia ja teknisiä aloja sekä insinööritieteitä. Vaikka nämä alat ovat toki monella tapaa tärkeitä, on niiden tarpeellisuutta ylitse muiden korostava ajattelutapa kuitenkin melko ahdaskatseinen – hyöty määrittyy tässä katsantokannassa hyvin suppeasti ja yksipuolisesti.
Onko meillä varaa kouluttaa vain tietynlaisia osaajia ja opettaa vain tietynlaisia taitoja? Onko meillä varaa pitää kiinni kaavoihin kangistuneista käsityksistämme ja palkata tietyntyyppiseen työhön vain tietynlaisen taustan omaavia ihmisiä? Mielestäni ei. Tarvitsemme vastakin sosiaalipsykologeja, antropologeja, historioitsijoita, taiteilijoita ja myös niitä insinööritieteiden osaajia, mutta emme pelkästään heitä. Tarvitsemme laajoja kokonaisuuksia hahmottavia asiantuntijoita, jotka ymmärtävät ihmistä ja pystyvät tarkastelemaan asioita ja ilmiöitä eri näkökulmista, visioimaan tulevaa sekä tulkitsemaan ja selittämään sitä, mitä tapahtuu ympärillämme.
Mielestäni esimerkiksi tutkimusyritys Kuulas Helsingin tuore mainoskampanja avaa hyvin ihmis- ja yhteiskuntatieteellisen osaamisen, vaikkapa juuri sosiaalipsykologisen tutkimuksen, hyötyjä. Huhtikuussa lanseerattu kampanja on oivaltava ja hätkähdyttävä. Se lainaa Meksikosta tutun Día de los Muertos’in eli vainajien päivän kuvastoa mainoksissaan. Kampanjan slogan kuuluu “Ymmärrä tai kuole”. Se lähettää voimakkaan viestin: vain kohderyhmiään syvästi ymmärtävä liiketoiminta voi kukoistaa, muuten se kuihtuu pois.
Työmarkkinoilla tarvitaan hyvin erityyppistä osaamista. Tarvitsemme yhteiskunnallisten ilmiöiden ja ihmisten käyttäytymisen, vuorovaikutuksen, kulttuurin, taiteiden ja historian ymmärtäjiä ja analysoijia, sillä muuten olemme vaarassa mennä metsään monellakin tavalla. Ja pahimmillaan näivettyä yhteiskuntana.
Monipuolinen osaaminen on myös kilpailuvaltti. Nykyhallitus on kovin mieltynyt kiky-ajatteluun, mutta oikeastaan pahinta, mitä pieni maa voi kilpailukyvylleen tehdä, on kaventaa perspektiiviä jäämällä kiinni vanhaan ajatteluun ja rajoittamalla monimuotoisuutta. Meidän tulisi päinvastoin laajentaa ajattelutapaamme, kouluttaa yhä ennakkoluulottomammin eri alojen osaajia ja tuoda yhteen erilaisista taustoista tulevia. Innovaatiot syntyvät siellä, missä erilaiset näkökulmat, vaikutteet ja osaaminen kohtaavat. Siksi työmarkkinoilla tarvitaan entistä rohkeampaa rekrytointia ja sellaisen ajattelun hylkäämistä, että “tässä tehtävässä tarvitaan nimenomaan X-alan tutkinto”.
Se, mitä emme tarvitse, on yhä kapeampaa käsitystä hyödyllisestä osaamisesta.
Kirjoitus julkaistaan myös Sosiaalipsykologi-lehden numerossa 1/2017.
Julkaistu 20/05/2017 20/05/2017
Previous Post Sosiaalipsykologi-psykoterapeuttina sote-uudistuksen rattaissa
Next Post Päihdehaittojen ehkäiseminen ja vähentäminen on merkityksellistä työtä