Maman samosat ja uutta yhteisöllisyyttä | Anun ihmeelliset matkat
Maman samosat ja uutta yhteisöllisyyttä
helmikuu 22, 2013 / anukatri
Viime viikonloppuna osallistuin ensimmäistä kertaa Ravintolapäivään myyntipuolella. Hervannan Herkku tarjoili perinteistä suomalaista ja aasialaista ruokaa Ässäkotien kerhohuoneella Lindforsinkadulla. Toiminnassa olivat mukana Hervannan Uusi Paikallisuus-hanke, Hervannan aikapankki ja meidän aluillaan oleva yhteisöteatteriryhmämme. Päivän valmistelut jännittivät ainakin tätä ensikertalaista, ja koska en monien kiireiden vuoksi ehtinyt mainostaa sitä tarpeeksi omille piireilleni, pelkäsin väkikatoa.
Olin lukemassa Aravind Adigan romaania Between the Assassinations (2008), ja koska siinä vietetään paljon aikaa asemien ja tienvarsien tee ja samosa-kaupoissa, sain päähäni paistaa ravintolaamme samosoja. Samosat ovat totisesti globaalia ruokaa; olen syönyt niitä konferenssireissujen teetauoilla neljällä mantereella. Alkuperä on varmasti intialainen, mutta intialaisten maahanmuuttajien kautta ne ovat levinneet snacksiksi moneen kulttuuriin.
Samosoiden valmistamisessa yllätti käsityön määrä. Homma oli vähintään yhtä työlästä kuin karjalanpiirakkojen rypytys, plus uppopaistossa oli omat vaiheensa, joista vähäisin ei ollut mausteisen rasvankäryn poisto ilmasta ja ihohuokosista. Karjalainen piirakkapulikkani pääsi pitkästä aikaa töihin – taikinan käsittely tosiaan muistutti piirakkatalkoita. Tuotosteni ulkonäkö oli varmasti liikuttava, mutta onnistuin a) pitämään ne koossa b) olemaan polttamatta niitä, eli ensikertalaisena onnistuin luultavasti hyvin. Chiliä tuli täytteeseen laitettua liikaa ja inkiväärikin olisi voinut olla paremmin hienonettu. Mutta erityisen iloinen olen siitä, että tekeleeni menivät kaupaksi! Samosojen vieressä oli sulassa sovussa aitokarjalaisia luomupiirakoita ja irakilaista leipää.
Päivämme oli todella kiireinen, kauppa kävi vilkkaasti ja monet jäivät paikalle seurustelemaan pidemmäksi aikaa. Paikalle tuli myös vanhempaa väkeä ja maahanmuuttajia, ei pelkästään nuoria hipstereitä. Takahuoneessa taiteiltiin hennatatuointeja ja ravintolasalissa kaikki halukkaat pääsivät kokeilemaan shiatsu-hierontaa. Viimeiset asiakkaat tulivat muutamaa minuuttia ennen sulkemisaikaa, ja lähes koko ajan pöytämme olivat täynnä. Tämä on rohkaiseva viesti – hervantalaiset ovat rohkeasti mukana kokeilemassa uusia yhteisöllisyyden muotoja. Moni tuli paikalle päiväkävelyllään tietämättä enempää ravintolapäivän ideasta.
Pop up-ravintolaa tuskin kannattaa perustaa ansiomielessä, vaan pikemminkin sosiaalisista syistä. Päivän aikana voi tutustua uusiin ihmisiin ja mainostaa yhteisöllisiä hankkeita. Aikapankki-idean kehittelyssä olennaista on ihmisten tapaaminen reaalimaailmassa: pelkkä rekisteröityminen aikapankin sivuille ei välttämättä motivoi ottamaan yhteyttä ventovieraisiin ihmisiin palvelujen vaihtamistarkoituksessa. Teatteriryhmämme sai myös päivästä huomattavaa synergiaetua: saimme potkua varainhankintaan ja onnistuimme rekrytoimaan potentiaalisia uusia jäseniä. Odotan jo innolla seuraavaa ravintolapäivää toukokuussa – varsinkin, jos päästään kokkailemaan ulkoilmassa vähin taminein.
Aktivismi, Lähiömaisema, Monikulttuurisuus, Ruoka
aikapankki, Hervannan Uusi Paikallisuus, Hervannan Yhteisöteatteri, Hervanta, Ravintolapäivä, samosat, Tampere, yhteisöllisyys
← Barracudaa keittobanaaneilla
Intia dickensiläisin silmin →