Sana papilta: heinäkuuta 2015
Simeon - pyhä hullu
Suurin osa ihmisistä pelkää menettävänsä kasvonsa. He pelkäävät maineensa puolesta. Yksi silmä vilkuilee maineen perään.
Mitäköhän ihmiset miettivät minusta? Enemmän tai vähemmän tietoisesti eletään jopa muiden ehdoilla. Vankeudessa voisi jopa sanoa.
Moni voisi ottaa oppia 500-luvun pyhältä hullulta - Kristuksen tähden houkalta. Varmasti myös uskovat saavat siitä muistutuksen.
Simeon niminen nuorukainen eli Edessassa, nykyisessä Turkissa. Yhtenä syksynä hän oli Jerusalemissa ja pyhällä maalla juhlimassa ristiä. Paluumatkalla hän tutustui Johannes nimiseen nuoreen mieheen. Simeon oli liikkeellä vanhan äitinsä kanssa ja Johannes vaimonsa. He päättivät liittyä seurueeksi.
©Puppy Entertainment
Seurueen oli tarkoitus leppoisasti palata kotipuoleen pyhän maan vierailun jälkeen. Rikkaina ihmisinä matkailu oli heille mieluista. Mukana oli palvelijoita - orjia - ja matka eteni hevosin.
Jordanin seudulla he näkivät luostariasumuksia - kaikenlaisia rakennuksia, luolia ja vajoja. Johannes esitteli mielellään heidän näkemäänsä ja kysyikin Simeonilta tiesikö tämä ketkä asuivat täällä. Simeon kiinnostui kovasti tietämään lisää.
- Ketkä he ovat?
- Jumalan enkeleitä.
- Voimmeko nähdä heitä?
- Jos meistä tule heidän kaltaisensa.
He olivat menevinään virtsaamaan ja jättivät hevosensa orjilleen. He jatkoivat kahdestaan ja päästivät palvelijansa menemään edeltä.
Johannes osoitti kahtaalle, kohti "maailmaa" ja erämaata.
- Elämään johtava tie.
- Kuolemaan johtava tie.
He päättivät rukoilla ja heittää arpaa. Arpaonni osoitti paluuta yhteiskuntaan ja sen mukavuuksiin. Simeon kuitenkin jäi tuijoittamaan tietä erämaahan. He jättivät iloisina omaisuutensa, perheensä ja kaiken menneen.
Sabbaan luostari
Simeon ja Johannes aloittivat kilvoituksen. Rukouksessa he saivat lohdutuksen, varmuuden siitä, että heidän perheillään oli kaikki hyvin. Levollisuus rukouksessa edesmenneiden puolesta antoi heille rauhan. Heidän rakkaillaan oli kaikki hyvin. Kaikki oli anteeksiannettua, myös karkaaminen erämaahan.
Lähes 30 vuotta he elivät erämaassa. Nyt he olivat tukevasti keski-ikäisiä. Simeon päätti lähteä maailmaan, olemaan lohtuna kaikille ihmisille.
- Veljeni, mitä lisähyötyä saamme täällä erämaassa? Kuule minua ja lähde kanssani, pelastaaksemme toisia. Olemme täällä vain itsellemme hyödyksi, emmekä ole saattaneet yhtäkään pelastukseen. "Kenenkään ei pidä etsiä omaa etuaan vaan toisen parasta." "Kaikille olen ollut kaikkea, jotta pelastaisin edes muutamia." "Loistakoon teidänkin valonne ihmisille, jotta he näkisivät teidän hyvät tekonne ja ylistäisivät Isäänne, joka on taivaissa."
Johannes luuli Simeonin olevan eksyksissä, pahojen henkien riivaama. Simeon kuitenkin vakuutti, että hän aikoi mennä Kristuksen voimassa maailmaan ja pilkata sitä. Johannes oli kuitenkin murheissaan. Simeon pysyi järkkymättömänä. Johannes antoi hänelle muistutuksen.
Ole valveilla. Se minkä erämaa kokoaa, maailma hajoittaa. Hiljaisuus auttaa, hyörinä estää. Valvomisen antama uni vie. Ole valveilla, ettei maailman eksytys vie luostarielämän harkitsevaisuutta. Varo, ettei neitseellisen elämän hedelmä tuhoudu naisten kanssa. Varo, ettei rakkaus rahaan vie köyhyyttäsi, eivätkä ruuat lihota kehoasi, jonka paasto on sulattanut. Varo, ettet menetä hillintääsi naurulla ja rukoustasi huolimattomuudella... Varo, ettei kosketus saata sieluasi hipelöimään. Varo, ettei syödessäsi sydänkin syö tai että kävellessäsi sielusi tanssi... Saa Jumalalta voimaa, vain ja ainoastaan, jotta mitkä muodot tahansa tai sanat tai teot eivät liikuta sydäntäsi ja mieltäsi...
Simeon, seinämaalauksessa
Simeon saapui Emesan kaupunkiin. Nykyään kaupunki on Homs, Syyrian paljon kärsinyt paikka.
Simeon varjeli sisimpäänsä. Hän peitti sen monen silmiltä. Kilvoitus houkkana, pyhänä hulluna alkoi.
Simeon irrotti köysivyönsä löydettyään kuolleen koiran lantakasasta kaupungin ulkopuolella ja kiinnitti toisen pään raadon jalkaan, raahaten tätä juostessaan mukanaan. Näin hän astui kaupungin porteista sisään. Läheisen koulun lapset havaitsivat hänet ja alkoivat kiljua: Katsokaa, hullu isä! Kiljuvat lapset juoksivat hänen perässään ja läimäyttivät häntä korville. Seuraavana päivänä, joka oli sunnuntai, hän otti mukaansa pähkinöitä ja meni kirkkoon jumalanpalveluksen alkaessa ja alkoi viskellä pähkinöitä ja sammutella lampukoita. Kun häntä jahdattiin ja haluttiin heittää ulos kirkosta, hän kapusi saarnatuoliin ja heitteli sieltä naisia pähkinöillä. Suurella vaivalla hänet saatiin poistetuksi, mutta mennessään ulos hän kaatoi leipurien myyntipöydät ja he hakkasivat hänet henkihieveriin. (Käännös Ortodoksi.net:stä)
Kunniallinen väki oli aivan kauhuissaan. Maailmanmenoa häirittiin. Pilkan kärki kuitenkin oli paljon syvemmällä. Kamppailua käytiin ihmisten sydämistä.
Pahaa aavistamaton kauppias otti Simeonin töihin. Kauppa ei käynyt, koska Simeon antoi kaiken pois ilmaiseksi. Ruokaa ja muuta tavaraa. Simeon itsekin söi itsensä täyteen, olihan hän ollut jo viikon ilman ruokaa. Kauppias luuli Simeonin myyneen loppuun kaiken. Saatuaan tietää asian todellisen laidan hän ajoi Simeonin pois iskuin ja potkuin.
Simeon oli häpeämätön. Hän ulosti kun tarve vaati, ihan missä vain. Eräs nuori orjanainen oli tullut raskaaksi. Nainen ei halunnut paljastaa isää, vaan syytti Simeonia raiskauksesta. Nainen oli raskaana ja Simeon ruokki hänet kykyjensä mukaan. Synnytys oli vaikea ja Simeon rukoili. Vasta naisen paljastettua oikean isän synnytys eteni hyvin. Simeon vietti myös aikaa kaupungin prostituoitujen kanssa, tyttösystävikseen hän heitä kutsui.
Kaikenlaista Simeon teki. Sydämensä oli kuitenkin puhdas ja tavoitteli juuri toisten sydämiä.
Houkan kuolemasta ehti kulua kaksi päivää, ennen kuin ruumis löydettiin. Se oli jossakin kasassa. Hautajaiset olivat ikään kuin kaupungin puhtaanapidon toimesta suoritettu. Simeon haudattiin tuntemattomien hautausmaalle.
©Sotkamo-lehti
Poikkeavat ihmiset paljastavat muiden ihmisten sovinnaisuuden. Verrattuna heihin ihmiset ovat auttamattomasti sovinnaisia. He paljastavat räikeästi monen tavanmukaisuuden elämässä ja myös uskossa. Ehkä tämä on syvin syy heidän nimittämiseensä häiriköiksi.
Hyvin on ortodoksipappi Jarmo Hakkarainen (s. 1955) kiteyttänyt.
Pyhä houkka on tässä maailmassa kadonneiden vertauskuva, niiden jotka tulevat perimään ikuisen elämän. Houkkuus ei ole filosofiaa, vaan ilmaisee Kirkon elämännäkemyksen erityispiirteen... Houkkuudessa korostuu pohjaton arvostus inhimillistä olemusta kohtaan...
Houkka elää vapaana. Ortodoksipiispa Kallistos Ware (s. 1934) kirjoittaessaan heistä painottaa houkkien vapautta.
Houkka on vapaa normaaleista perhesiteistä - "ei kenenkään poika, ei kenenkään veli, ei kenenkään isä" – ja koditon maankiertäjä, usein karkotettu. Yleensä hän ei ole erakko, vaan elää ihmisten keskellä. Samalla hän pysyy kuitenkin jotenkin vieraana, maanpakolaisena järjestäytyneen yhteiskunnan reunamilla, hän elää maailman keskellä olematta silti maailmasta. Houkka on vapaa ja vieras…
Simeonin juhlapäivä on 21. heinäkuuta. Simeonista voi lukea lyhyen elämänkerran täältä. Englanniksi täältä. Uskonhulluuden aihetta on mielenkiintoisesti käsitellyt Jaroslav Pelikanin (k. 2006) Fools for Christ - Essays on the True, the Good, and the Beatufiful -kirjassa (1955). Simeon ja hänen elämänkerransa eräs tutkielma löytyy täältä.
Paluuta aitoon elämään
Ortodoksisen ja katolisen kirkon elämässä paastosta puhutaan paljon. Papit Lars Ahlbäck ja Gabriel Salmela pohtivat paastoa.