MELNIKOV, ŠOSTAKOVITŠ JA MAHLER – Tapiola Sinfonietta
perjantai 22.3.2019 19.00 Kausikonsertti 7
25/19/11€, Yhteislippu (22.3. ja 24.3.) 35/25/15 € Lippupisteen myyntipisteistä ja puhelinmyynnistä
25/19/11€, Yhteislippu (22.3. ja 24.3.) 35/25/15 € Lippupisteen myyntipisteistä ja puhelinmyynnistä Espoon kulttuurikeskus
Pianisti Alexander Melnikov luo parhaillaan merkittävää kansainvälistä uraa. Hän on toiminut Tapiola Sinfoniettan taiteellisena partnerina vuodesta 2014 lähtien, ja nyt on tullut jäähyväiskonserttien aika. Melnikov hyvästelee orkesterin ja yliesön kahdessa hyvin erilaisessa konsertissa, jotka kuvastavat hyvin hänen muusikkouttaan.
Espoon kulttuurikeskuksessa olevassa kausikonsertissa 22.3. kuullaan Mahlerin ja Šostakovitšin teoksia; molemmilta säveltäjiltä Melnikoville tyypillisesti sekä orkesteri- että kamarimusiikkia. Solisteina vierailevat sopraano Ilona Domnich ja baritoni Ville Rusanen.
Sunnuntaina 24.3. Melnikov kutsuu yleisön Ritarihuoneelle kuuntelemaan hänen suosikkiteostaan, Dmitri Šostakovitšin sooloteosta 24 preludia ja fuugaa op. 87.
Yhteislippu molempiin konsertteihin: 35/25/15 €. Myynti Lippupisteen myyntipisteissä ja puhelinpalvelussa 0600 900 900.
Ilona Domnich Sopraano
Esittelijänä Paavali Jumppanen. Vapaa pääsy. Paikat täytetään saapumisjärjestyksessä.
Vaeltavan kisällin lauluja, sov. Arnold Schönberg
Mahlerin vuonna 1885 valmistuneessa laulusarjassa Lieder eines fahrenden Gesellen (Vaeltavan kisällin lauluja) vaeltamisen tematiikkaan liittyy toinenkin romantiikan ajan arkkityyppinen elämys, onneton rakkaus.
Hän kirjoitti itse sanat kuuteen lauluun, joista neljä päätyi lopulliseen laulusarjaan, Mahlerin ensimmäiseen mestariteokseen. Sittemmin hän käytti toisen ja neljännen laulun aihelmia ensimmäisessä sinfoniassaan (1888).
Ensimmäisessä laulussa Wenn mein Schatz Hochzeit macht asettuvat vastakkain suru rakastetun menettämisestä ja keskitaitteen hetkellinen valoisuus. Toinen laulu Ging heut' Morgen über's Feld on pääosin onnentäyteinen vaelluslaulu, jossa vaeltaja ihastelee maailman kauneutta. Lopussa pettymys kuitenkin palaa ja kärjistyy seuraavassa laulussa Ich hab' ein glühend Messer viiltäväksi elämäntuskaksi. Surumarssin tapaan tyylitelty, paikoin mollin ja duurin välillä häilyvä Die zwei blauen Augen päättää sarjan koskettavan alakuloisissa tunnelmissa.
Mahler sävelsi laulusarjan alun perin lauluäänelle ja pianolle mutta laati teoksesta 1890-luvun alkupuolella orkesteriversion, jota nykyisin yleisimmin esitetään. Pian ensimmäisen maailmansodan päätyttyä, siis jo useita vuosia Mahlerin kuoleman jälkeen, Arnold Schönberg laati teoksesta oman versionsa kamariyhtyeelle. Orkesteritekstuurin siirtäminen kamariyhtyeelle sujui Schönbergiltä luontevasti ja alkuteoksen yksityiskohtia myötäillen, sillä jo Mahlerin omassa orkestraatiossa kamarimusiikillisen pelkistetyt linjat korostuvat laveamman maalauksellisuuden sijaan.
Toinen pianokonsertto kuuluu Šostakovitšin vapautuneimpiin luomuksiin. Yhtäältä tähän vaikutti se, että hän sävelsi teoksen pojalleen, joka oli Moskovassa toukokuussa 1957 olleen kantaesityksen aikaan vasta 19-vuotias nuorukainen. Toisaalta kepeämmän teoksen säveltäminen saattoi olla Šostakovitšin tapa rentoutua sen molemmin puolin syntyneiden suurimuotoisten kymmenennen (1953) ja yhdennentoista sinfonian (1957) välissä.
Toinen pianokonsertto ei ole mikään suuri virtuoosikonsertto mutta vaatii kyllä sorminäppäryyttä. Sen musiikkia leimaa hyväntuulinen uusklassismi, josta Šostakovitšille usein ominainen kireys ja ahdistus puuttuvat lähes täysin. Osista moniulotteisin on kepeästä alustaan keskivaiheen painokkaaseen huipennukseen kasvava ensiosa. Keskiosa on lempeässä surumielisyydessään Šostakovitšin koskettavimpia ja herkimpiä hitaita osia. Tauotta seuraavassa finaalissa hilpeys saa vallan, ja paikoin Šostakovitš tuntuu pilailevan pianististen sormiharjoitusten kustannuksella. Musiikin ylitsepursuavaksi yltyvää rientoa ei yksikään varjo himmennä.
Pianokvartetto a-molli
Mahlerin harvat kamarimusiikkikokeilut sijoittuvat hänen konservatoriokaudelleen. Mahler sävelsi konservatoriossa ainakin viulusonaatin, pari osaa pianokvintetille ja yhden osan pianokvartettoa. Näistä viimeksi mainittu valmistui 1876 hänen ensimmäisen opintovuotensa päätteeksi, ja sen ensiesitys oli heinäkuussa 1876 Mahlerin istuessa itse pianon ääressä. Pianokvarteton käsikirjoitus jäi myöhemmin säveltäjän leskelle Almalle ja kulkeutui hänen mukanaan New Yorkiin, missä se palasi julkisuuteen 1964 olleen esityksen myötä.
Pianokvartetto on tyyliltään ja ilmaisultaan vahvasti sidoksissa Brahmsiin. Sitä hallitsee lavea, intensiivinen ja tummasävyinen laulavuus; tempomerkintä on Nicht zu schnell (Ei liian nopeasti), ja jousten tullessa sisään on esitysmerkintänä Mit Leidenschaft (Intohimoisesti). Teoksessa esitellään ensin teemamateriaali, sitten seuraa aiheiden kehittelyä ja kehittelyvaiheen vaimennuttua kertaus. Vahvassa tunnepaatoksessaan kvartetto on selvästi nuoren miehen musiikkia, mutta yhtä selvää on, että sen säveltäjä on ollut ilmiselvä lahjakkuus.
Seitsemän romanssia Aleksandr Blokin runoihin
Seitsemän romanssia Aleksandr Blokin runoihin syntyi hänen läheisten muusikkoystäviensä sopraano Galina Višnevskajan ja tämän aviomiehen sellisti Mstislav Rostropovitšin aloitteesta. He pyysivät Šostakovitšilta sopraanolle ja sellolle kirjoitettua lauluteosta, jota he voisivat esittää yhdessä. Šostakovitš otti mukaan myös pianon itseään varten ja viuluosuuden David Oistrahin soitettavaksi.
Šostakovitš on pukenut hienon venäläissymbolistin Aleksandr Blokin (1880-1921) varhaisia runoja kaikesta koristeellisuudesta riisuttuun, intensiivisen vaikuttavaan soivaan asuun. Runoissa tulee esiin rakkauden, erilaisten uhkakuvien ja näkyjen tuntoja, ja teokselle antaa tummaa väritystä se, että monissa teksteissä liikutaan yön maailmoissa.
Lauluista kolme ensimmäistä on kirjoitettu sopraanon ja eri soittimien duoiksi, kolme seuraavaa trioiksi, ja vasta päätöslaulussa kaikki esittäjät ovat yhdessä mukana. Sarja etenee Ofelian laulun surumielisen rakkauslaulun tunnelmista seuraavan laulun (Gamajun, ennustajalintu) väkeviin tuhon ennustuksiin, Olimme yhdessä –laulun herkkävireiseen rakkauslyriikkaan, Kaupunki nukkuu –osan öisiin tunnelmiin, Myrskyn kuohuvan dramaattisuuteen, Salaisten merkkien pelkistetyn kauniiseen syvämietteisyyteen ja sarjan päättävään, muita laajempaan Musiikki-laulun.