Patentoitavuuden perusteet – Nopein voittaa | Tekniikkatalous
Harri Koivisto, 19.9.2017 12:49
Seurasin sivusta softapuolen oppineiden julistusta patentteja vastaan. Heidän mielestään systeemiä pitäisi jotenkin kehittää, koska patentteja myönnetään liian helpoille keksinnöille ja asioille, jotka ovat jo kaikkien tiedossa.
Suurin osa keksinnöistä yhdistää aikaisemmin tunnettuja osia uudeksi ratkaisuksi. Jälkikäteen moni keksintö vaikuttaakin ilmiselvältä. Hankalampaa on olla ensimmäinen, jolle asia tulee mieleen.
Myönnettävän patentin pitää olla sekä uusi että keksinnöllinen. Uutuus on käsitteenä helppo. Sen mukaan täsmälleen samanlainen ratkaisu estää patentoinnin, kunhan se on esitetty aikaisemmin. Nopein voittaa. Jos aikaisemmin onkin esitetty jotain uutta keksintöä muistuttavaa, keksintö on yhä uusi – ei välttämättä keksinnöllinen.
Keksinnöllisyys on käsitteenä hankala ja usein väärin ymmärretty. Milloin keksintö poikkeaa olennaisesti aikaisemmista ratkaisuista?
Suomessa keksinnöllisyyttä on vanhastaan arvioitu ns. ”keskimääräisen alan ammattimiehen” mukaan. Tällaisella ammattimiehellä on käytössään kaikki maailman tieto, mutta rajalliset älynlahjat hyödyntää tietoa. Tästä määritelmästä varmasti monet ammattimiehiksi itsensä tuntevat loukkaantuvat.
Määritelmä on epätarkka, se on antanut patenttiviranomaisille työkalun tehdä päätöksiä näppituntumalta.
Aikana ennen tietokoneita patenttihakemuksia tutkittiin karusti, selaamalla ja lukemalla valtava määrä dokumentteja. Sopivan esteen löytäminen oli vaikeaa.
Patenttihakemuksen sai hylättyä perustelemalla keksintö itsestäänselvyydeksi keskimääräiselle alan ammattimiehelle. Menettely oli epätäsmällistä ja keksijän vasta-argumentit lähinnä inttämistä, mielipide vastaan mielipide.
Saksalaiset rakastavat faktoja ja kehittivät systeemin, jolla mielipiteet voitiin unohtaa. Nyt keksinnöllisyys määritellään tarkasti ”ongelma-ratkaisu”-menetelmällä. Maailma on täynnä tietoa ja nykyisten hakukoneiden avulla sitä on helppo löytää. Mitä jos keksinnön osat onkin kuvattu useammassa eri paikassa? Keksinnöllisyys puuttuu, jos osat sopivat yhteen ilman mitään muutoksia ja jostakin löytyy myös vihje osien valitsemiseksi.
Keksinnöllisyyden todistaminen tai sen kumoaminen on työlästä. Valitettavasti kehitetty ”ongelma-ratkaisu”-menetelmä on vaikea – myös monille patenttialalla. Tästä on seurannut paljon väärinkäsityksiä. Liian heppoisin perustein myönnetyt patentit saadaan kyllä kaadettua.
Euroopassa patenttihakemusten käsittely on nykyisin järjestelmällistä ja ennustettavaa. Samaan aikaan USA:ssa tilanne on muuttunut. Siellä itsestäänselvyyden käsite on yhä voimissaan patentin kaatoperusteena.
2000-luvun alkupuoliskolla suurin osa patenttihakemuksista tuntui menevän helposti läpi. Nykyisin USA:n patenttivirasto hylkää patenttihakemuksia itsestäänselvyyden perusteella huomattavasti useammin kuin Euroopassa.
Itsestäänselvyyden tulkintaa kiristettiin rahalla – USA:n patenttiviraston tutkija saa hylkäämistään patenttihakemuksista suuremman henkilökohtaisen tulospalkkion.
Termien tulkinnat kehittyvät jatkuvasti. Kaikkien etu on hyvin ennustettava järjestelmä, jotta vältytään virheinvestoinneilta turhaan patenttihakemukseen.