Max Payne 3 (2012) :: elitisti.net
Max Payne -peleistä puhuttaessa nousee yleensä ensimmäisenä pintaan pelisarjan kotimaisuus ja sen synnystä vastannut Remedy Entertainment. Nyt pelisarjan kolmannen osan kohdalla on show'n vetovastuu ja toteutus kuitenkin siirtynyt kokonaan Atlantin toiselle puolelle aiemmat kaksi peliä tuottaneelle Rockstar Gamesille. Uuden isännän astuminen ohjaksiin näkyy välittömästi niin huonossa kuin hyvässä.
Kolmannessa tulemisessaan Max Payne on hahmona edelleen sarkastisen itseinhoinen ja maailmaa kohtaan nihilistisen kyyninen, mutta ruumiinrakenne ja olemus ovat muuttuneet dramaattisesti. Sami Järven Paynelle lahjoittamat kasvonpiirteet ovat tiessään ja naamataulu on runnottu lähentelemään vanhan kalifornialaisen rantapummin elähtänyttä lookkia. Pelin eri vaiheissa Maxin kampaus ja naaman karvoitus kokevat tosin erilaisia muunnosvaiheita.
Film noir -vaikutteet ovat tiessään, kun tällä kertaa turvamiehenä toimiva Max nähdään juoksentelemassa ympäriinsä huvipursilla ja loistohotelleissa. Nahkatakki on heivattu pääosin naftaliiniin ja tilalle vaihdettu havaijipaita sekä muita rennompia vaateparsia. Maailmankuvakontrastiksi rikkaiden ja köyhien välistä kuilua esitellään hypähtelemällä klubeilta ja huvipursilta suoraan São Paulon faveloihin.
Ulkoisesti paljon on muuttunut, mutta pelimekaniikan osalta ei niinkään. Bullet time on paikoillaan ja Max popsii edelleen henkensä pitimiksi särkylääkkeitä. Kentät ovat tuttuun tapaan tylsiä putkijuoksuja, ja irtaimistoa voi tuhota ammuskelun tiimellyksessä - joskin ominaisuuden uutuusarvo on kokenut pahan inflaation. Uusina ominaisuuksina peliin on tuotu mukaan seinien ja huonekalujen taakse suojautuminen sekä "Last Man Standing" -hetket, jotka aktivoituvat kun Max saa nahkoihinsa kriittisen osuman ja pelaajalle tarjotaan vielä viimeinen pelastautumismahdollisuus ampua kuolettavan luodin ampunut kriminaali hengiltä ennen aikarajan umpeutumista. Suojautumismahdollisuuden mukaan tuonti vähentää osaltaan suuresti Bullet timen käyttötarvetta ja samalla pelin omalaatuisuus ottaa rankasti osumaa. Max Payne ei koskaan aiemmin ole ollut yhtä lähellä tavanomaista geneerisen tylsää fps-räiskintää.
Uudelleenpelattavuusarvoa on yritetty nostaa lisäämällä yksinpeliin mukaan kultaisia aseenosia, joita olisi tarkoitus jaksaa etsiskellä suoraviivaisten kenttien kaikki nurkat koluten. Ärsyttäväksi piirteeksi tässä muodostuu kuitenkin se, että kentät sisältävät välietappeja, jotka aktivoivat välianimaation, jonka jälkeen paluuta takaisin aiemmalle alueelle ei enää ole (paitsi tietenkin, jos aloittaa kentän peluun alusta uudelleen). Oman "jännittävän" lisävivahteensa tuo vielä mukaan se, että välianimaation aktivoivia pisteitä on useimmiten erittäin hankala ennustaa. Toisinaan tällaista pistettä lähestyessä Max hidastaa kävelyään, mutta aina näin ei kuitenkaan käy.
Tästä pääsemmekin itse välianimaatioihin; ovathan ne toki kauniita, mutta ongelma on se, että peli on TÄYNNÄ niitä, ja ne kestävät useimmiten viidestä kymmeneen minuuttiin. Toisin sanoen hetket jolloin pelaaja pääsee oikeasti pelaamaan peliä ovat harmillisen harvassa. Välianimaatioiden aikana ei ole myöskään asiaa jääkaapille, koska animaation lopuksi pelaaja saattaa joutua äkillisesti reagoimaan tilanteeseen (yleensä bullet time -ammuskelun muodossa). Animaatiot sisältävät myös ärsyttäviä "tyyliteltyjä" tekstivilahduksia ja muuta häiritsevää filtterisotkua, mikä kuitenkin on varsin pieni haitta verrattuna siihen, että animaation päätteeksi pelihahmo on usein alkutilanteesta poiketen siirtynyt pelaajalle tuntemattomalle alueelle keskelle tulitaistelua ja käteen on isketty aiemmin valitun rynnäkkökiväärin sijaan joku aivan toinen useimmiten tilanteeseen sopimaton ase.
Lyhyesti summattuna yksinpeli on varsin tylsä, itseään toistava ja mielikuvitukseton. Max Payne 3 tarjoaa myös moninpelimahdollisuuden, mutta siinäkin on omat ongelmansa. Ainakin ensimmäinen kosketus PC-version moninpeliin oli suoraan sanottuna hirviömäisen ala-arvoinen. Useimmiten palvelin ei tuntunut löytävän läheltä omaa sijaintia minkäänlaista järkevää peliseuraa, ja jos löysikin, niin valitettavan usein pelisession viimein käynnistyessä vastaus peliserveriltä oli tyly "received bad data from the host" -ilmoitus. Myös useat muut pelin estävät virheviestit tulivat nopeasti tutuiksi.
Siltä osin kun moninpeliä pääsi pelaamaan, oli kokemus varsin laimea. Ainoan kiinnostavan "Payne Killer" -pelimoodin (Max Payne & apuri Passos vastaan muut kuusi pelaajaa) lisäksi tarjolla on lähinnä erikokoisia deathmatch-otteluja, joissa tarkoituksena on kerätä rahaa ja kerryttää kokemusta eri aseisiin. Prosessi on tylsä ja järkyttävän hidas. Jos tahtoo pelihahmonsa osaavan kannatella kahta pistoolia kädessä samanaikaisesti on paras valmistautua ammuskelemaan pari iltaa putkeen pelkällä peruspistoolilla. Kokemusta eri aseisiin karttuu vain kyseistä asetta käyttämällä. Aseiden lisäksi rahalla voi ostaa myös erilaisia apuvälineitä ja ominaisuuksia, jotka ovat joko jatkuvasti voimassa tai jotka voi aktivoida käyttöön pelin aikana kertyvän adrenaliini-mittarin ollessa tarpeeksi täynnä. Osan näistäkin hienouksista saa käyttöönsä kuitenkin vasta kun oma hahmon kokemustaso on tarpeeksi korkea, eli mahdollisesti vasta useiden satojen - ehkä jopa tuhansien - moninpelikertojen jälkeen.
Myös bullet time on saatu sisällytettyä mukaan moninpeliin, joskin sen aktivointi vaikuttaa saman aikaisesti kaikkiin pelaajiin, eikä pelaaja pääse näin ollen hyötymään hidastuksesta yksin. Peruskarttoja pelailuun on vakiona tarjolla vain muutama hassu ja tuttuun tapaan niitä saa ostettua lisää erillisinä DLC-paketteina. Jos moninpelissä enemmistö deathmatch-pelaajista sattuu valitsemaan seuraavaksi kentäksi jonkin DLC-kentän jota et ole ostanut, heivataan sinut surussa pois pelisessiosta. Moninpelikokemus kärsii siis pahasti, jos et ole valmis syytämään jo valmiiksi kalliin pelin hinnan päälle vielä lisää rahaa.
Yhteenvetona kokonaisuudesta voisi todeta, että Rockstar on kyllä onnistunut tuttuun tapaansa luomaan ulkoasultaan erittäin näyttävän pelin, mutta juuri missään muussa ei sitten ollakaan onnistuttu. Alun perin peli oli tarkoitus julkaista jo kolme vuotta aiemmin, mutta erinäisistä ongelmista johtuen julkaisu lykkäytyi aina vuosi toisensa jälkeen.
Valitettavaa sinänsä, mutta tällaisena Max Payne 3:a on hankala suositella erikseen oikein kenellekään. Yksinpeli kestää yhden pelikerran, moninpeli pari kertaa, ja sen jälkeen koko roskan voikin unohtaa ja siirtyä muiden pelien äärelle.
Meno sopivan brutaalia
Bullet time on unohdettu sivuosaan
Tylsät ylipitkät välianimaatiot
Yksinpeli on monotoninen parissa illassa läpipelattu putkijuoksu
Buginen ja mielikuvitukseton moninpeli
© Jetro Suni, julkaistu: 19.9.2012