Äitienpäivän toive: Jos saisi aamupalan sänkyyn | Siikajokilaakson uutisia - Siikajoki, Siikalatva, Pyhäntä
Per­heen pie­nin
Lu­cas Toi­vo Jo­han­nes
Syn­ty­nyt 15.2.2019
Syn­ty­mä­pai­no 3820 gram­maa
Syn­ty­mä­pi­tuus 51 sent­ti­met­riä
Äi­ti Jo­han­na Tau­ri­ai­nen, s.1993
Isä Ant­ti Ter­vo, s. 1994
Kol­mi­sen kuu­kaut­ta sit­ten Jo­han­na Tau­ri­ai­sen ja Ant­ti Ter­von per­hees­sä al­koi uu­si ko­men­to. Tah­ti­puik­kon hei­lut­ta­jak­si syn­tyi hel­mi­kuun 15. päi­vä pot­ra poi­ka, joka ky­se­le­mät­tä mää­rää tah­din. Tuo­rei­den van­hem­pien ilok­si pie­ni pomo on tyy­ty­väi­nen ja hy­vän­tuu­li­nen. Äi­ti­nä ole­mi­nen on­kin ol­lut hel­pom­paa kuin Jo­han­na etu­kä­teen ajat­te­li.
– Olen yl­lät­ty­nyt. Lu­cas on ol­lut help­po lap­si. He­rä­tyk­siä on mak­si­mis­saan kak­si ker­taa yös­sä ei­kä hä­nel­lä ole ol­lut ko­via vat­sa­ki­pu­ja, esi­koi­sen äi­ti my­häi­lee.
Ta­los­sa ele­tään nor­maa­lia lap­si­per­heen ar­kea, joka pyö­rii pit­käl­ti sa­mo­jen ru­tii­nien ym­pä­ril­lä. Pik­ku­her­ra py­syy tyy­ty­väi­se­nä, kun pal­ve­lu pe­laa ku­ten pi­tää­kin.
Äi­tiys on tuo­nut Jo­han­nal­le uu­sia huo­lia. Kun Lu­cas it­kee, miel­tä vai­vaa, mikä hä­nel­lä on hä­tä­nä. Mut­ta mur­heet ovat vie­lä pie­niä ja kaik­ki vau­van iha­nat puo­let päi­hit­tä­vät ne.
– Lu­cas tuo pal­jon iloa, kun hän op­pii uu­sia asi­oi­ta. Poi­ka hy­myi­lee ja nau­res­ke­lee pal­jon, Jo­han­na ker­too.
Esi­koi­nen on hie­man muut­ta­nut Jo­han­nan suh­det­ta omaan äi­tiin­sä. En­nes­tään lä­hei­nen suh­de on saa­nut uut­ta ulot­tu­vuut­ta ja äi­dil­tä on help­po ky­sel­lä neu­vo­ja vau­van­hoi­toon.
– Jos vau­va it­kes­ke­lee pal­jon ja mie­tin, mikä on hä­tä­nä, läh­tee äi­dil­le hel­pos­ti pu­he­lu, Jo­han­na nau­rah­taa.
Äi­tien­päi­vää Jo­han­na pi­tää nyt isom­pa­na ja ar­vok­kaam­pa­na kuin en­nen – hän ei vie­tä sitä vain tyt­tä­re­nä, vaan myös äi­ti­nä. Lap­suu­ko­dis­sa oli ta­pa­na vie­dä äi­tien­päi­vä­nä äi­dil­le aa­mu­pa­lan sän­kyyn lau­lu­jen kera. Sil­loin jo Jo­han­na ajat­te­li, et­tä ha­lu­ai­si it­se­kin jos­kus sa­man­lais­ta huo­mi­o­ta.
– Aa­mu­pa­la jär­jes­tyy, mut­ta lau­lu eh­kä tu­lee pu­he­li­men kaut­ta, vih­jaa Ant­ti.
Jo­han­na ja Ant­ti ovat ol­leet yh­des­sä vii­si vuot­ta. Kun per­heen­li­säys tuli ajan­koh­tai­sek­si, eh­dit­tiin vau­vau­u­tis­ta odo­tel­la jon­kin ai­kaa. Sil­ti po­si­tii­vis­ta tu­los­ta näyt­tä­nyt ras­kaus­tes­ti oli iloi­nen yl­lä­tys.
– Tuli tosi on­nel­li­nen olo. Se oli tosi hyvä uu­ti­nen, Jo­han­na ker­too.
Tar­koi­tus oli saa­da vau­va maa­il­maan nor­maa­lis­ti ala­kaut­ta syn­nyt­tä­mäl­lä. Mut­ta toi­sin kävi; kun syn­ny­tys­tä oli kes­tä­nyt 40 tun­tia, puh­ke­si Jo­han­nal­la in­fek­tio ja vau­van sy­dä­nää­net al­koi­vat las­kea. Oli pak­ko lei­ka­ta.
– Leik­kaus oli lo­pul­ta hel­po­tus. Sii­nä sel­vi­si, et­tä vau­va oli vir­he­a­sen­nos­sa, ei­kä se luul­ta­vas­ti oli­si syn­ty­nyt­kään ala­kaut­ta, Jo­han­na sa­noo.
Vas­ta­syn­ty­nyt poi­ka pää­si en­sim­mäi­se­nä isän sy­liin ja äi­ti sai pie­no­kai­sen­sa rin­nal­leen vas­ta seu­raa­va­na päi­vä­nä. Isä pää­si mu­kaan po­jan en­si­kyl­ve­tyk­seen.
– Se oli yh­tä huu­toa. Mut­ta sen jäl­keen on poi­ka iloi­se­na pols­ki­nut, Ant­ti ku­vai­lee.
Nuk­ku­mi­nen ja syö­mi­nen ovat niin te­hok­kai­ta kas­vu­lääk­kei­tä, et­tei­vät vau­vat ei­vät ole pik­ku­vau­vo­ja kuin muu­ta­man vii­kon ajan.
– Nyt jo hai­ke­a­na lai­tan pie­niä vaat­tei­ta pois laa­tik­koon, Jo­han­na huo­kaa.
Pik­ku­mies on kas­va­nut ki­lon kuu­kau­des­sa ja pai­naa jo kuu­si ki­loa. Ike­nis­tä jo nou­see en­sim­mäi­set ham­paat ja var­maan pian isän­tä ha­lu­aa näk­kä­riä purk­ki­so­seit­ten ti­lal­le.
Omat lap­set ovat ai­na ol­leet Jo­han­nan haa­veis­sa, ja tu­le­vai­suu­des­sa Lu­cas luul­ta­vas­ti saa pik­ku­sis­ko­ja ja -vel­jiä. Heil­le Jo­han­na ha­lu­aa ol­la mah­dol­li­sim­man hyvä äi­ti: huo­leh­ti­va, kuun­te­le­va ja so­pi­vat ra­jat aset­ta­va.