Pionihulluutta ja puutarhaunelmia. Peonies and garden dreams.: Taitaa olla aika esitellä uusi partnerini
Lähettänyt Tiina klo 1.09
Sadun blogi - Satu's blog 19. syyskuuta 2012 klo 8.54
Jos kätesi on kipeä, toivottavasti joku muu kaivaa nuo ostoksesi maahan...Hienot hankinnat olet tehnyt! Viehättävä tuo kapteenskan tarina ja komea partneri.
Tiina 20. syyskuuta 2012 klo 22.32
Joo,en ala vielä mitään kaivutöitä tekemään,enkä muutakaan raskasta.Aika pitkälti oon siirtyny kohopenkkien tekoon,mutta tietysti puille täytyy aina jonkinmoinen kuoppa kaivaa.
Tiina 19. syyskuuta 2012 klo 12.07
Ui, onpas komea marja-aronia! Muista sitten laittaa tuo lyhtykukka maahan talvehtimaan. Se on perenna :)
Tiina 20. syyskuuta 2012 klo 22.34
Mukava saada noin muhkea puun alku,useimmitenhan ne ovat pieniä ohutrunkoisia ruippanoita.joo,laitan lyhtykukan maahan.
Katja 19. syyskuuta 2012 klo 12.31
Ärhäkän näköinen uusi menopeli :)
Huomattavasti kivampi tehdä töitä toimivilla vekottimilla,eikä aina olla väsäämässä ihme-virityksiä,että homma toimii.
Tiina 20. syyskuuta 2012 klo 22.36
Sanos muuta.Tänä kesänä on vastustanut melkein kaikkien vempaimien kans.yx ainoa uskollinen palvelija on pelannut hyvin eli raivaussaha.Jos aikoo pitää näinkin ison tontin kunnossa,on pakko olla kunnon välineet.
Laura 19. syyskuuta 2012 klo 15.01
Hienoja uusia hankintoja kaikki tyyni!
On se höh, ku mie en oo ees käyny Särkällä, vaikkei tuota matkaa oo kovin paljon sinne, alle 30km! Synttärit lähestyy kohta, uskaltaiskohan lahjaksi itselle lähteä sinne, vai täyttyykö auto ja tyhjeneekö tili.=)
Tiina 20. syyskuuta 2012 klo 22.37
Voi,mee ihmeessä käymään Särkällä,kun noin lähellä asutkin!Todennäköisesti siinä käy just niin,eli auto täyttyy ja tili tyhjenee:)Mutta on se sen arvoista<3
Eeviregina 19. syyskuuta 2012 klo 15.10
Kyllä mullakin on joskus auto aika täynnä puita ja pensaita...
Meillä jäi mustikat metsään kun se karhu seikkaili naapurissa mustikka-aikaan. Jos puolukoita uskaltaisi kerätä. Täälläkin oli ihanan aurinkoinen sunnuntai ja keräsin meren rannalla seitikeitä lankojen värjäykseen.
Kottikärryllinen istutettavaa olis vielä tälläkin pihalla!
Ihmeen paljo muuten mahtuu kasvillisuutta tuommoseen normihenkilöautoon:D meillä ei onnex oo karhuja riesana,tyttären kans mietittiin sunnuntaina,että mitenköhän sitä uskaltaisi marjaan ollenkaan,jos karhuja hiippailisi ympärillä.
intopii 19. syyskuuta 2012 klo 15.30
Sun autosi näyttää olevan mun auton kauan kadoksissa ollut kaksoissisar, niin samannäköinen on tuo sisäkuva ;-)
Ja OOH, mikä tumma ja tulinen kumppani sinulla siellä on. Oikea latinopäristelijä. Kyllä nyt kelpaa käyskennellä sen kanssa käsikynkkää pitkin pihaa... siinä kuule naapurit ja ohikulkijat vihertyvät kateudesta!
Onnea kaikkien hankintojen johdosta ♥
Tiina 20. syyskuuta 2012 klo 22.43
On se niin kiva,että on muitakin autoja,joissa on samat näkymät<3 joskus sitä tuntee itsensä hiukka...hmm,miten sen nyt sanoisi....no,tiedäthän,kun ajelet jossain ja puiden oksat heiluvat iloisesti,jos nyt ei silmien edessä niin ainakin korvilla...tulee pakosta mieleen,miltäköhän se mahtaa näyttää vastaantulijoiden silmissä...
joo,ja tuo partneri tosiaankin vie eikä vikise:)
pirkko 19. syyskuuta 2012 klo 22.24
Vau, hyvännäköinen Partneri ja kuulostaa myös hyvätapaiselta ;)
Odottelen höyhenjuttujen sun muiden ihmeellisyyksien kuvia!
Tiina 20. syyskuuta 2012 klo 22.44
On se,oikea unelmien täyttymys<3 pitää kuvata loputkin hankinnat.Se ripsialpi on tosi söpö.
Geranium 22. syyskuuta 2012 klo 16.59
Upea partneri, tuo sähkökäynnistys kuulostaa ihan luksukselta! Niin kun noita raakkuja on revitty käyntiin olkapäät irtonaisina, huh huh. Minäkin haluan tuollaisen sähköleikkurin, kyllä.
Ja ostoksesi ovat ihan aarteita, ruukkuharjasta katajaan ja isompiin kasveihin. Mustikkapaistos on niin herkullinen ajatus, höläytti vedet kielelle.
maatuska 28. syyskuuta 2012 klo 21.47
Hauskasti kirjoitettua tekstiä...mukava lukea ja tempaa mukaansa.
Tuollainen sähköstartti on taatusti mieluinen, varsinkin jos kädet on kipeinä. Jos vielä pystyisin leikata nurmea, haluaisin ehdottomasti tuollaisen napin kans koneeseen. Kyllä tekee ihan pahaa, kun näkee ihmisten repivän ittensä melkein hajalle noiden riivatun koneiden kans kun ei ne käynnisty!
En tohi mennä enää mihinkään taimiliikkeeseen, jokaisesta lähtee jotain mukaan ja kun ei yksin pysty isompaa koloa kaivaan eli tarvin siihen apua, niin ei pysty olla aina miestä vaivaamassa.
Totta puhuen, on menny jotenkin maku nyt tämän viheliäisen syksyn mittaan koko puutarhatouhuista. Sataa ja sataa....aina vaan, tänään kyllä oli pouta, ihme siis!