Kukka & Kaali: SITKU
Between 30. maaliskuuta 2017 klo 21.20
Niin se on, pitäisi kyetä nauttimaan juuri tästä hetkestä, eikä kaiken aikaa tavoitella jotain muuta. Tänään sen muistin tutkiessani pihan tilannetta ja pysähdyin kuuntelemaan lintujen mahtavaa sirkutusta. Kunpa muistaisin huomennakin.
Pauliina / Kukka & kaali 31. maaliskuuta 2017 klo 9.13
Olen huomannut, että puutarhahaaveilusssakin voi silti elää nykyhetkessä, vaikka katse onkin jo tulevaisuudessa. Nautin suunnattomasti kun saan tietokoneella sommitella uusia istutusalueita. Onhan tavallaan matkan suunnittelukin osa matkustamisen hauskuutta :)
Keväistä lintujen sirkutusta sinne teille ja aurinkoista viikonloppua!
Tita 30. maaliskuuta 2017 klo 21.33
Nauroin vesissä silmin tuolle sun "kun on vielä hallinnassa" Keväällä juu se on niin. Kesän mittaan menettää hallinnan siellä sun täällä, kun rikkaruohot ottavat kasvuspurttinsa. Sitä huomaa olevansa ensin yhden askelen jäljessä, sitten peräti kaksi. Jossain kohti voi lyödä kinttaat kenttään ja antaa olla. Menetetty peli. Sillä erää. Talven mittaan voi tehdä juonia, ettei taas pääsisi käymään samoin. Ja silti - aina jossain kohdin - jäät häviölle. Silloin on paree kääntää selkänsä ja katseensa muualle. Ei se ole niin vakavaa kuitenkaan.
Pauliina / Kukka & kaali 31. maaliskuuta 2017 klo 9.18
:D Ja sinä osuvasti jatkoit siitä mihin minä jäin! Se on juuri niin. Viimeistään lomamatkan jälkeen huomaa olevansa auttamattomasti häviöllä. Oikeastaan ihan hyvä tilanne, jos olet vain kaksi askelta jäljessä. Minusta välillä tuntuu, että niitä askeleita on kymmenen tai sata ;) Ei ole vakavaa ja aina keväällä tuntuu, että Nyt! Nyt olen oikein raipas ja yritän pysyä voitolla ;)
Pirkko Kovero 30. maaliskuuta 2017 klo 21.43
Tämä postaus on todellinen Pauliina-esimerkki: positiivinen, iloinen ja humoristinen! Vaikka jäätyy luita ja ytimiä myöten, säkkikangashuput sulautuvat kauniisti ... aina lukiessani tarinoitasi tulen hyvälle tuulelle. Tämä kaikki on totta, kaikki ihana on tulossa ja nyt on tämä hetki - vain nyt! Kiitos taas Pauliina!
Pauliina / Kukka & kaali 31. maaliskuuta 2017 klo 9.23
Oi, tulin minäkin niin valtavan hyvälle mielelle sinun palautetta lukiessani. Kiitos, Pirkko!! Minulla on sellainen ajattelutapa, että aurinko paistaa aina, mutta välillä vain pilvet ovat sen edessä :) Kiva, että ilahduit jutusta!
Mantelilaakson Susanna 31. maaliskuuta 2017 klo 11.20
Jäätelötulppaani...voih, siinä sitä onkin odottamista!!
Onneksi pitkä talvi ja kaikki puutarhan suunnitelmat ovat pian paketissa ja pääset oikeasti möyhimään multaa!
Pauliina / Kukka & kaali 31. maaliskuuta 2017 klo 11.52
Niinpä :) Tällä kertaa tuli istutettua vähän, mutta hyvää ;)
Oi, minun puutarhasuunnitelmani eivät tule koskaan valmiiksi. Ihan hyvä tietysti niin, sillä rakastan suunnittelua - vaikka saatankin sitten tehdä lopulllisen toteutuksen ihan eri tavalla :D
Mukavaa viikonloppua sinullekin, Susanna!
Sussi 31. maaliskuuta 2017 klo 13.36
osuvasti kirjoitettu:)
Pauliina / Kukka & kaali 31. maaliskuuta 2017 klo 14.30
Kiitos! Tällainen palaute lämmittää mieltä :)
vaalean vihreää 31. maaliskuuta 2017 klo 19.00
Tulevaa on välillä pakkokin miettiä puutarhassa. Osa siitä tulevan miettimisestä on jopa kivaa minun mielestäni. Osa taas ei. Moni asia tulevaisuuden miettimisessä on ihanaa, kun voi luulla onnistuvansa. Tylsää on huomata joutuvansa tekemään uudestaan asiat, kun ne eivät vaan toimi. Minusta siis uusi istutusalue on ihana. Syksyllä kevätsipuleiden istuttaminen myös ihan mukavaa hommaa. Mutta moni siistiminen, raivaus ym saattaa olla vähän hankalaakin. Ainakin aloittaa. Mutta on mahtava tunne, kun nykyisin löydän joka vuosi jotain sellaista, jonka äärellä voi vain huokailla ihastuksesta. Ja ihmetellä, että tämäkin ihanuus tai yhdistelmä kasvaa minun puutarhassani ja voin ihailla sitä joka päivä (pionien ja unikoiden kohdalla ihailulla voi olla kyllä pienoinen hoppu).
vaalean vihreää 31. maaliskuuta 2017 klo 19.02
Unohdin vielä. Olin yhtenä vuonna istuttanut ice cream-tulppaneita. En ollut lukenut kasvukorkeutta. Jäivät hujoppien jalkoihin. Sen jälkeen opin katsomaan narsissien ja tulppanien oletetut kasvukorkeudet.
Pauliina / Kukka & kaali 1. huhtikuuta 2017 klo 10.02
Niin, tulevan miettiminen on kivaa. Oleellistahan on se, että on onnellinen jo siitä mitä on saanut eikä ajattele olevansa onnellinen vasta sitten kun...
Minä olen siinä suhteessa ihan erilainen kuin sinä, että minä tykkään siistimisestä ja jopa raivauksesta. Oikein odotan sitä, että pääsen raivaamaan tonttimme yhden nurkan kun autotalli valmistuu. Siinä näkee työnsä jäljen ja yksi pitkäaikaisista haaveista taas toteutuu. Eikä sitten tarvitse rajata kuvia niin paljon ;)
Joo, eiväthän ne pionit kauan kuki, mutta jotenkin se on niin yltäkylläistä aikaa, että lyhyt kukinta riittää minulle. Juhlat ovat kivoja, mutta ei sitä määräänsä enempää jaksa juhlia ;)
Oi-joi, mahdoinkohan minä huomata katsoa niiden jäätelötulppaanien korkeudet?
Sirkku 31. maaliskuuta 2017 klo 22.51
Niinhän se on monissa asioissa, että sitku tulee haaveisiin ja suunnitelmiin. Mutta olen myös huomannut saman kuin sinä, että nauttia voi mitä hulluimmista säistä ja kaaoksesta, kun sen tietää johtavan johonkin vielä ihanampaan! Sepä juuri auttaa jaksamaankin!
Pauliina / Kukka & kaali 1. huhtikuuta 2017 klo 10.43
Eikä se sitku haittaa kun osaa olla onnellinen jo nyt. Suunnittelen tulevaisuutta, mutta nautin siitä jo nyt. Yleensä käy juuri niin, että kun saa yhden alueen valmiiksi, on ajaukset jo seuraavassa projektissa. Kun se itse tekeminen on niin kivaa - vaikka sitten räntäsateessa :)