Rakkaus on demokratian radikaalein muoto - PDF
Download "Rakkaus on demokratian radikaalein muoto"
1 Ä Rakkaus on demokratian radikaalein muoto Kaarina Määttä Robert J. tenrberg: Rakkaus on tarina. isäiset tarinat parisuhteissa. uom. Matti Rosvall. rt ouse sivua. Miksi jotkut ihmissuhteet onnistuvat ja toiset lopahtavat? ämä on kysymys, joka jaksaa hallita ja kiinnostaa median tuottamaa parisuhdejulkisuutta. ama kysymys työllistää yhä lisääntyvässä määrin parisuhdetyöntekijöitä eikä kysymys jätä kylmäksi yksityistä ihmistä arjen elämän pyörteissä. Rakkaus on myös kiehtova tutkimuksen kohde. Yalen yliopiston psykologian professori Robert J. ternberg on tutkinut rakkauden olemusta neljännesvuosisadan. än on pyrkinyt löytämään selityksen sille, miksi ihminen tuntee vetoa joihinkuihin, muttei muihin ja miksi toiset parisuhteet kestävät koettelemuksia, mutta toiset epäonnistuvat. Kolmiomalli rakkaudesta loittaessaan 1980-luvun alkupuolella tutkimustyönsä hän keskittyi rakkauden rakenteeseen. Rakkauden kestävyyden selitys ei löytynyt rakkauden teorian psykometrisesta tyypistä. Rakkauden rakenneosiot, rakennuspalikat tai elementit eivät tarjoa mallia siihen, miksi ihminen rakastaa joitakin ihmisiä, mutta ei joitakuita muita. Rakkauden kestävyyttä eivät riitä selittämään tunteet, ajatukset, teot tai motiivit, eivätkä sellaiset tekijät kuin huolenpito, kommunikointitaito tai arvostus, niin olennaisilta kuin ne tuntuvatkin. Vuonna 1988 ternberg kehitteli uuden, kolmiomalliin perustuvan teorian rakkaudesta. en mukaan rakkaus voidaan ymmärtää kolmen osatekijän muodossa: läheisyys (intimacy), intohimo (passion) ja sitoutuminen (decision/commitment) muodostavat kolmion huiput. Läheisyys edustaa lämpöä ja emotionaalista investointia, intohimo kuumaa motivaationaalista osaaluetta ja sitoutuminen tunnesävyltään kylmää kognitiivista panostusta suhteessa. ri komponentit painottuvat eri tavoin eri suhteissa ja niistä rakentuu rakkauden geometria. arisuhteessa on useita erilaisia päällekkäisiä kolmioita, joista esimerkkinä mainittakoon todellinen ja ideaalikolmio, oma kolmio verrattuna toisen kolmioon sekä ajatusten ja tunteiden kolmio verrattuna toiminnan kolmioon. en perusteella, millaisen painoarvon kukin kolmion komponentti saa, voidaan erottaa seitsemän erilaista rakkaustyyppiä. simerkiksi romanttinen rakkaus syntyy läheisyyden ja intohimon komponenteista. Raiteiltaan suistava, hullaannuttava tai suin päin syttyvä rakkaus on intohimon valjastamaa sitoutumishalua. äydellinen, kaikennielevä rakkaus syntyy kaikkien kolmen komponentin yhdistymisestä. Vaikka tämä teoria systematisoi rakkauden lajit aiempia malleja kattavammin, se ei silti selitä rakkaussuhteen kestävyyttä tai hajoamista luvulla ternberg löysi rakkauden kuvaukseen uuden näkökulman. än julkaisi vuonna 1994 artikkelin Rakkaus on tarina (Love s a tory), ja alkoi sen jälkeen kehitellä edelleen näkemystä rakkaudesta tarinana. rtikkeleita syntyi lisää ja lopulta teos, joka nyt on suomennettu. ternberg toteaa, kuinka hän koki välttämättömäksi ymmärtää ja systematisoida ne lukuisat tarinat, joita hän oli ihmissuhteista kuullut. arinat poikkesivat toisistaan monin ratkaisevin tavoin, eivät ainoastaan suhteesta toiseen, vaan toisinaan jopa suhteen sisässä: osapuolista kumpikin saattoi kertoa suhteestaan täysin erilaisen tarinan. ästä lähtökohdasta syntyi myös perusvaikutelma, että tyytyväisimpiä rakkaussuhteeseensa ovat sellaiset henkilöt, joiden tarinat ovat keskenään samanlaisia. Jokaisella on oma rakkaustarinansa ternberg esittelee kirjassaan 26 rakkaustarinatyyppiä. än ryhmittelee tarinat viiteen eri tarinalajiin erottaen toisistaan epäsymmetriset tarinat, objekti-, koordinaatio-, narraatio- sekä genretarinat. Kutakin tarinatyyppiä esitellään tarkemmin kertomalla esimerkkejä, tyypillisiä ajattelu- ja käyttäytymismuotoja, rooleja sekä etuja ja haittoja. aljon tarinoista ja tyypeistä onkin saatu ir- 73 Ä 6/2006
2 Ä 74 ti, mutta mikä on se perusta, jonka varaan tarinat on rakennettu? Mitä asioita tarinoista nostetaan analysoinnin kohteeksi ja miksi juuri ne näkökulmat ovat tärkeitä? Vaikutelmaksi tulee, että tarinoita ja tyyppejä on niin paljon kuin niitä jaksaa nimetä. ternberg toteaa itsekin, ettei ole olemassa lopullista tarinakokoelmaa, joten ei ole olemassa lopullista ryhmittelyäkään. Kovin vakuuttavalta ei tunnu yhdellä lauseella kuitattu perustelu, että kirjassa käytetty ryhmitys keskittyy tarinoiden sisäiseen karasteristiikkaan (s. 67). Kirjan pääteema on ajatus, että jokaisella on oma rakkaustarinansa, subjektiivinen käsitys ja tulkinta todellisuudesta. arina antaa rakkaussuhteelle tarkoituksen. oisinaan suhteen kumpikin osapuoli näkee samoissa tapahtumisessa eri tarkoituksen, koska jokainen tulkitsee toiminnot tai tapahtumat eri tarinan ehdoilla. hminen muokkaa rakkaussuhteen faktoja omiin fiktioihinsa eikä siinä auta loogisesti sommitellut, rakkaussuhteen kehitystä kuvaavat askel askeleelta -listat ei, vaikka ne olisi kuinka pantu tarjolle osana psykoterapian kurssia. odellisuus ottaa tarinan muodon. Rakkaustarinat ovat olleet olemassa kautta aikojen ja niiden perusteemat ja -juonet ovat muuttunut vain vähän. ikä yksinoikeutta rakkaustarinoihin ole kenellekään, jokainen on omansa laatija eivätkä sitä tehtävää omi suinkaan William hakespeare, Gabriel Garcia, Márques, rich egal tai Barbara Cartland. Yritykset muuttaa suhdetta epäonnistuvat usein arinat parisuhteista ovat samanlaisia kuten kaikki muutkin tarinat. Niillä on alku, keskiosa ja loppu. On helppo yhtyä ternbergin ajatukseen, että alku on rakkaustarinan kiehtovin osa. Mutta miten hän pystyy aineistonsa perusteella väittämään, että vaikka parisuhde on vasta alkuvaiheessa, useimmat valmistelevat jo mielessään nykyisen rakkaustarinan kuvitellut lopun ja loput ovat aina houkuttelevia (s. 38). ällaiseen johtopäätöksen esittäminen tuntuu oudolta otettaessa huomioon, että tutkimuksen tarkoituksena on hakea selityksiä siihen, miksi jotkut parisuhteet kestävät. Rakkaustarinoissa on ajatus- ja käytösmuotoja, juonia, teemoja ja henkilöhahmoja sekä komplementtirooleja. Juoni kertoo sen, mitä suhteessa on meneillään. iinä on sekä pintataso (se mitä näyttää tapahtuneen) että syvätaso (se mitä uskomme todella tapahtuneen). ternberg erittelee tarkoin juonen luonnetta sekä sen alle sisältyviä teemoja. Niiden rakentuminen ei kuitenkaan avaudu lukijalle kovin helposti. Käyköön selitykseksi kirjassa esitetty toteamus, että rakkaus on mieluummin synteettistä kuin analyyttistä synteettistä siinä kirjaimellisessa merkityksessä, että me konstruoimme tarinaa kokemustemme myötä. arinat mukautuvat intuitiivisuuden ja kokemuksellisuuden sääntöihin eivätkä suinkaan noudata logiikan ja rationaalisuuden ehtoja. iispä meidän tarvitsee ymmärtää parisuhteemme narraatioina eikä logiikan systeemeinä (s. 41). ämä päätelmä vaikuttaa osin ristiriitaiselta. Jos rakkautta ei voi tarkastella logiikan systeemeinä, vaan ainoastaan holistisena, intuitiivisena, epäloogisena, nopeasti koostuneena ja itsestäänselvyyden pätevöittämänä narratiivisena ajatteluna, koko tutkimuksen ja kirjan ongelmanasettelu joutuu kyseenalaiseksi. Mistä sitten löytyy välineet analysoida rakkauden säilymistä tai sen päättymistä? Kirjassa todetaan myös, että on hankala muuttaa toisen ihmisen tarinaa, sillä jos sitä yrittää, toinen käyttää usein yritystä jo ennestään olemassa olevan tarinan vahvistamiseksi (ts. että häntä yritetään manipuloida, hallita ja että yrittäjä uskoo ainoastaan oman katsantokantansa oikeuteen). ämän vuoksi myös yritykset muuttaa suhdetta usein epäonnistuvat, tapahtuipa ne parien omien ponnistusten tai avioliittoneuvonnan kautta. Ne epäonnistuvat, koska niissä jätetään huomiotta tarinat, jotka ohjaavat kunkin näkökulmaa ja tapaa suhtautua parisuhteeseen. ternberg kirjoittaa, kuinka yritykset muuttaa suhdetta eivät toimi, koska ne pyrkivät muovaamaan kognitioita, tunteita tai käyttäytymistä ilman viitteitä tarinaan, joka noiden kokemusten taustana vaikuttaa. än myöntää, että on vaikea viitata tarinaan, ellei tiedä varmasti, mikä se on. Lukijalle herää kysymys, kuka voi tarinan varmuudella tietää? i kokija eikä kanssakulkija. Mikä on kerrottua, mikä tutkijan päätelmiä? Mikä sitten avuksi niin maallikoille kuin ammattilaisille? ekö oppi, että ihmisten tulisi ymmärtää rakkautensa tarinana, joka on tyystin erilainen kuin kaikilla muilla, joka vaihtuu ajan kuluessa parempaan tai huonompaan suuntaan (s. 55). Varsin vaativa tehtävä kenelle tahansa meistä oman elämämme hallitsemiseksi. ikä apua saa paljon siitäkään toteamuksesta, et- Ä 6/2006
3 Ä tä suhteet toimivat parhaiten, kun osapuolilla on sopusointuiset tarinat. delleen ilmaan jää päätelmä siitäkin, mikä tekee tarinasta onnistuneen. Vastaukseksi ei riitä s. 45 esitetty päätelmä, että tietyillä tarinoilla näyttää olevan potentiaalisesti suuremmat mahdollisuudet menestyä kuin toisilla, mutta toisaalta se, mikä tekee tarinan potentiaaliseksi menestyjäksi, riippuu ihmisistä, heidän tilanteestaan ja kulttuuristaan, johon tarina on juurtunut. Kirjansa loppusanoissa (s. 274) ternberg haluaa vielä tiivistää johtopäätöksensä: i ole olemassa mitään taikaa, joka tekisi rakkaudesta parempaa. ikö näistä rakkaustarinoista ja -tyypeistä ole sitten mitään hyötyä? Vaikka ternberg kirjoittaakin, että tarinanäkökulmassa on aineistoa rakkauden kohentamiseen, silti harva lukija kykenee tekemään päätelmiä ja arvioita oman rakkaustarinansa elementeistä. pua ei ole toteamuksesta, joka esitetään sivulla 275: On useita tapoja, joilla kukin voi tehdä päätelmiä omasta tarinahierarkiastaan ja ymmärtää sitä kautta itseään paremmin. ämä oppi vetoaa loogiseen ja rationaaliseen ajatteluun. Mutta senhän ei pitänyt istua rakkaustarinoiden syntyyn ja olemukseen? Kirjasta ei ilmene se, miten tenberg sai aineistonsa. Ketkä kertoivat tarinansa; olivatko he ehkä harjaantuneempia kertomaan suhteestaan verrattuna ns. normaaliväestöön? Missä, milloin ja kenelle tarinat kerrottiin? Miksi ihminen luo tietyn tarinan eli mistä hän saa tarinansa ainekset ja tulkintakehikon? Voisiko tarinoiden muodostumiseen vaikuttaa ja miten? Nämä ovat olennaisia kysymyksiä, koska itse tarinat muodostavat kirjan ytimen. arinoiden kuvausten ja luokittelun eri vaiheissa ternberg toteaa saaneensa avun lukuisalta joukolta apuväkeä. utkijan tulkinnat ja parien tarinat sekoittuvat niin, että epäselväksi jää, mikä on tarinoissa kerrottua ja mikä tutkijan tekemää päätelmää. ikä lopullisia vastauksia rakkauden kestävyyteen löydy vieläkään. Kirja pikemminkin vahvistaa epäilyä siitä, onko yleispätevä vastaus koskaan löydettävissä. ternberg ei kuitenkaan aio luovuta. än kirjoittaa, kuinka hän edelleen testaa näkökulmaansa rakkaudesta tarinana, kuinka arvottamisurakka on käynnissä ja tuntuu vievän vielä pitkään. iinä mielessä hän pitää kirjaansa raporttinsa keskeneräisestä työstä eikä niinkään erään teorian valmiina todennuksena. Mielenkiintoa tämä uurastus herättää myös lukijassa sekä odotuksia ja toiveita siitä, mitä tuleman pitää. Kirja täyttää paikkansa vakavasti otettavana, paljon työtä vaatineena, mutta silti helposti lähestyttävänä teoksena. Opaskirjaksi teosta ei kuitenkaan ole yritettykään tehdä, vaikka näkökulmilla on arvonsa niin maallikoille kuin ammattilaisille. Rakkaus viep viisaalta puol mieltä, hullulta kaekki Rakkaus on todellakin monivivahteinen asia, Many-plendoured hing, kuten kuuluu an uyinin rakkaudesta kertovan teoksen nimi vuodelta ätä käsitystä vahvistaa myös esimerkiksi John Leen tunnettu rakkaustypologia, jossa hän rinnastaa rakastumismuodot sateenkaaren väreihin. Jokainen rakastaa omalla tavallaan. On vaikea löytää lainalaisuuksia ilmiölle, joka riippuu kokijastaan. ternberg painottaa, että rakkaus on jokaiselle oma sisäinen tarina. utkittuani 354 suomalaisen, vähintään kymmenen vuotta naimisissa olleen parin avioliiton pitkäkestoisuutta (kirjassani Kestävä parisuhde, 2000) päädyin samoihin johtopäätöksiin. i ole olemassa yleispäteviä sääntöjä tai ohjeita suhteen kestävyydelle, mutta myyttejä sen sijaan on sitäkin enemmän. Rakkaus tarinana romuttaa myyttejä. yypillinen harhaluulo on esimerkiksi se, että ongelmien vältteleminen tuhoaa parisuhteen. Kuitenkin monet parisuhteet ovat menestyneet hyvin siitä huolimatta, että puolisot ovat tottuneet lakaisemaan ongelmat maton alle. Jotkut ottavat etäisyyttä ristiriitoihin ja luottavat siihen, että aika hoitaa vaikeudet. hmisillä on erilaisia tyylejä ratkaista ongelmia, mikä myös ilmenee heidän rakkaustarinoissaan eikä mikään tyyli oli välttämättä toista parempi. ärkeintä on, että ristiriidat ratkaistaan tavalla, joka on sopusoinnussa kummankin osapuolen tarinan ja tarpeiden kanssa. ternbergin teoksen perusteella voi vakuuttua, että rakkaus on vapaan päätöksenteon pelikenttä, pohjimmiltaan avoin, tyhjä ja sopimukseton tila, jonka säännöt ja muodot rakastavaisten täytyy itse luoda. unnetta ja päätöstä rakkauden olemassaolosta eivät voi määritellä muut kuin rakastavaiset itse. Rakkaus on demokratian radikaalein muoto kahdelle, henkilökohtaiseen vastuuseen nojautuvat ilmiö. iihen sisältyy myös mahdollisuus olla vastuuton, sillä vain rakastavaiset itse voivat päättää rakkautensa lopettamisesta: toinen äänestää toista vastaan siitä ainoasta syystä, että tunteet ja tarina ovat muuttuneet. 75 Ä 6/2006
4 Rakkauden tavoittamiseksi tieteen keinoin ongelmana on, että tieteen kieli ei aina riitä kuvaamaan tunteen kieltä. Rakkaustarinan kertomista voi vaikeuttaa sekin, että looginen kieli ei tavoita ihmisen kokemus- ja tunnemaailmaa. ikä ainoa riittämätön ole kieli. ietoisuudellakin on rajansa pyrittäessä käsittämään, mistä rakkaudessa on kyse. ätä vakuuttaa myös sananlasku isalmesta: Rakkaus viep viisaalta puol mieltä, hullulta kaekki. Vaikka rakkaus on tarina, ihmisen kokemuksissa tunteet, ajatukset, teot ja päätökset sekä opitut mallit limittyvät toisiinsa ja muodostuvat omanlaiseksi, yksilölliseksi vaihtelevaksi tulkinnaksi jokaiselle kokijalle ja näkijälle. Mikä tahansa rakkauden arvio tai rakkauden tarinakuvaus tuottaa parhaimmillaankin yleispätevyydessään vain epätäydellisen häivähdyksen. Rakkauden salaisuuden selvittämiseksi Robert J. ternberg on ottanut yhden askeleen eteenpäin. Mitä perimmältään rakkaudesta sanoo se, että se on tarina? Kirjoittaja on Lapin yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan dekaani ja kasvatuspsykologian professori.
Pääsisipä sen pääkopan sisään. Henkilöhahmojen tajunnan kuvaus Virpi Hämeen-Anttilan romaanissa Suden vuosi
Pääsisipä sen pääkopan sisään Henkilöhahmojen tajunnan kuvaus Virpi Hämeen-Anttilan romaanissa Suden vuosi ja Olli Saarelan elokuva-adaptaatiossa Suden vuosi Henna Rytkönen Pro gradu -tutkielma Jyväskylän