27 | elokuu | 2011 | Tiedebasaari
Daily Archives: elokuu 27, 2011
Chilistä apua nuhan hoidossa
27 lauantai Elo 2011
≈ Kommentit pois päältä artikkelissa Chilistä apua nuhan hoidossa
chilipaprikat, chilipippurit, chilit, kapsaikiini, kapsaisiini, masutekasvit, nenän tukkoisuus, nenäsumute, nuha, päänsärky, rohdoskasvit
Ruoka- vai apteekkiostoksilla? Chilit ovat tehokkaita sekä mausteina että lääkityksessä.
Varsinkin itämaisen ruokavalion suosion kasvun myötä suomalaisetkin ovat oppineet käyttämään erilaisia chilipaprikoita ja -pippureita, joiden maku ja tulisuustaso vaihtelevat suuresti. Tuliset chilit, kuten kasvikset yleensäkin tunnetaan antioksidanttivaikutuksiltaan, joilla on myönteinen vaikutus useiden sairauksien ennaltaehkäisyssä ja hoidossa. Lääketieteellistä käyttöä chilien tehoaineilla on erityisesti kipujen poistossa. Uusimpana aluevaltauksena chili (Capsicum annuum) näyttää löytävän tiensä myös nuhanenien hoitoon, osoittaa yhdysvaltalaisen Cincinnatin yliopiston tutkimus.
Professori Jonathan Bernsteinin johdolla Annals of Allergy, Asthma & Immunology -tiedelehden elokuun 2011 numerossa julkaistussa kokeessa vapaaehtoiset koehenkilöt saivat kahdesti päivässä kahden viikon ajan nenäsumutetta, jossa oli mukana chilin tehoaineena tunnettua kapsaisiinia (kirjallisuudessa käytetään myös muotoa kapsaikiini) sekä mentolia. Vertailuryhmän jäsenet saivat vastaavan määrän nenäsumutetta, jossa ei ollut lainkaan kapsaikiinia. Testissä selvitettiin molemmilta ryhmiltä nuhatilanne – vaivaako ei-allerginen nuha juuri sillä hetkellä, ja jo niin millaisin oirein. Kahden viikon jakson jälkeen ryhmien jäsenten nenäontelon oireiden ja niiden erilaisten ilmaantumismuotojen yleisyyttä verrattiin lähtötilanteeseen. Lisäksi selvitettiin, kuinka kauan nenän nuhaoireiden helpottuminen tai paraneminen jatkuivat sumutekäsittelyjen jälkeen. Seurantaa tehtiin 5, 10, 15, 30 ja 60 minuutin kuluttua sumutteen käyttöhetkestä.
Kapsaikiinia saaneilla oli tilastollisen analyysin perusteella merkitsevästi vähemmän nuhaa kuin vertailuryhmän jäsenillä. Eriteltyinä eri vaivoihin analyysi osoitti, että chilin tehoainetta käyttäneillä oli nenän tukkoisuutta, nenäontelon kipua tai paineen tuntua sekä päänsärkyä jokseenkin merkitsevästi vähemmän kuin vertailuryhmän jäsenillä. Kapsaisiinikäsittelyn myönteinen vaikutus nenän tukkoisuuden ja kiputilojen poistossa kesti ainakin tunnin ajan.
Nenäontelon nuhaoireiden helpottuminen oli testiryhmällä hyvin nopeaa, sillä parannusta havaittiin keskimäärin jo 52.6 sekunnin kuluttua sumutteen käytöstä. Kapsaisiinikäsittely osoittautui myös turvalliseksi. Nenäsumutteisiin joskus liittyviä sivu- tai haittavaikutuksia kuten limakalvojen ärtymistä tai hajuaistin heikkenemistä ei havaittu kummallakaan testiryhmällä.
Korvameduusa on vaaraton ajelehtija
≈ Kommentit pois päältä artikkelissa Korvameduusa on vaaraton ajelehtija
Aurelia aurita, eläimet, korvameduusa, merieläimet, murtoveden eläimistö, polttiaiseläimet
Korvameduusa on 90-prosenttisesti vettä.
Elokuun lämpimillä Itämeren vesillä ja rannoilla aikaansa viettävät ovat varmasti kiinnittäneet huomiota vedessä hiljalleen uiskentelevaan, sykkivään vaaleanpunaiseen hyytelöön. Korvameduusa (Aurelia aurita) herättää monissa ihmisissä myös pelkoa tai inhoa, eihän eläimessä ole mitään, mistä saisi edes kiinni. Meduusan painosta onkin yli 90 prosenttia vettä. Mutta aivan oikea eläin se kuitenkin on. Saaristossa eläin tunnetaan nimellä merivasikka, ja onpa korvameduusaa pidetty valtamerien meritähtenäkin.
Suomen rannikko- ja saaristovesissä korvameduusa on ainoa säännöllisesti tavattava ryhmänsä edustaja. Valtamerissä polttiaiseläimiin lukeutuvia meduusoja on hyvin monia eri lajeja, ja monet näistä ovat valitettavasti erittäin vaarallisia. Esimerkiksi suomalaisten suosimilla Välimeren lomarannoilla ei voi olla kuulematta varoituksia vedessä uivista meduusoista, joihin koskeminen aiheuttaa iholle palamisen kaltaisen reaktion. Pahimmillaan meduusan pyyntilonkeroiden aiheuttamat polttamat voivat johtaa ihmisen kuolemaan. Korvameduusa on paitsi kokonsa puolesta myös lonkeroidensa vaikutuksilta vaatimaton ja täysin turvallinen otus.
Korvameduusan kiekkomainen ruumis eli uimakello on läpimitaltaan 10–15 -senttinen. Suolapitoisuuden mukana myös meduusat kasvavat, ja jo eteläisellä Itämerellä saman lajin yksilöt tulevat yli 30 sentin levyisiksi. Valtamerten meduusat ovat omassa luokassaan, suurimmillaan yli kahden metrin läpimittaisia purjehtijoita.
Meduusan koveralla alapuolella on neljä litteää lonkeromaista suuliuskaa, joiden keskellä on eläimen suu. Ravintonsa meduusa pyydystää suulonkeroitaan heiluttaen. Lonkeroiden poltinelimet lamaannuttavat kosketuksen kohteeksi joutuneen eläimen, meidän vesissämme pikkuäyriäisen tai pienen kalanpoikasen. Ihmisen ihoa korvameduusa ei pysty vahingoittamaan mitenkään.
Meduusan liike pääosin passiivista ajelehtimista
Täysikokoiset korvameduusat ilmestyvät Suomen rannikolle veden lämmettyä, joskus jo heinäkuussa, mutta yleisimmin vasta elokuun alkupuoliskolla ja syyskuussa. Usein eläimiä tavataan suurina lauttoina, joissa yksittäiset uimakellot sykähdelleen liikkuvat. Pääsoin meduusan liikkuminen on passiivista, merivirtausten ja tuulten mukana ajelehtimista, mutta kyllä meduusa myös uimakelloaan vuoroin supistamalla, vuoroin ohentamalla pystyy ohjaamaan kulkuaan.
Selvästi meduusan pinnan läpi kuultavat neljä kaarevaa muodostumaa ovat eläimen sukuelimet. Naarailla nämä ovat vaaleanpunaiset, koirailla sinipunaiset. Meduusojen lisääntymiseen tarvitaan hämmästyttävä ja monimutkainen tapahtumasarja.
Naaras irrottaa munasolut ontelovatsaansa, missä koiraalta tulevat, vilkkaasti uivat siittiöt suorittavat hedelmöityksen. Hedelmöittynyt munasolu poistuu meduusan suuaukosta mereen ja tarttuu aluksi ”äitinsä” suuliuskoihin. Tässä solu monien jakaantumisten kautta erilaistuu vapaasti uivaksi toukaksi. Jonkin aikaa merivirtausten mukana kulkeuduttuaan toukka kiinnittyy merenpohjaan ja kehittyy muutaman millimetrin mittaiseksi, pystyssä seisovaksi polyypiksi. Kasvettuaan pitemmäksi polyyppi kuroutuu poikittaissuunnassa nivelikkääksi, ja lopulta polyypista irtautuu levymäisiä, aluksi noin millimetrin levyisiä, ripsireunaisia ”pikkulautasia”. Vähitellen nämä kasvavat ja erilaistuvat uusiksi korvameduusoiksi.
Korvameduusat ovat aitoja merieläimiä, joille Suomen rannikot ovat elinmahdollisuuksien äärirajoilla. Korvameduusa pystyykin lisääntymän vain aivan lounaisimmalla rannikollamme. Valtaosa loppukesän merillä näkemistämme meduusoista ajautuu tänne Itämeren runsassuolaisemmista eteläosista.