3. maaliskuuta 1911
7. kesäkuuta 1937 (26 vuotta)
Jean Harlow, oikealta nimeltään Harlean Carpenter (3. maaliskuuta 1911 Kansas City, Missouri – 7. kesäkuuta 1937 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja 1930-luvun seksisymboli. Hänet tunnettiin platinanvaaleiden hiuksiensa vuoksi lempinimillä ”platinablondi” (engl. ”Platinum Blonde”) ja ”Blonde Bombshell”. Nykyään Harlow'ta pidetään yhtenä Hollywoodin kultakauden legendaarisimmista näyttelijöistä. Vuonna 1999 Amerikan elokuvainstituutti valitsi hänet kaikkien aikojen 22. merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi.[1]
Harlow esiintyi useissa elokuvissa, jotka oli suunniteltu hänelle. Niissä korostettiin Harlow'n seksuaalista vetovoimaa ja valkokankaalla läsnäoloa. Hän kuitenkin siirtyi myöhemmin monipuolisimpiin rooleihin ja nousi suureen suosioon Metro-Goldwyn-Mayerin sopimusnäyttelijänä. Harlow'n suuri suosio ja ”nauravan vampin” imago olivat ristiriidassa hänen mutkattoman luonteensa ja omassa elämässään kokemiensa pettymysten ja surujen kanssa.
Harlow oli alkuperäiseltä nimeltään Harlean Harlow Carpenter[2]. Hän syntyi 3. maaliskuuta 1911 Kansas Cityssä hammaslääkäri Mont Clair Carpenterille (1877–1974) ja tämän vaimolle Jean Poe Carpenterille (o.s. Harlow, 1891–1958). Sukunimi kirjoitetaan joskus virheellisesti muodossa Carpentier, joka on peräisin studion lehdistötiedotteista, kun Harlow’n sukunimen haluttiin kuulostavan hienommalta.[3]
Harlean oli vanhempiensa ainoa lapsi ja isovanhempiensa ainoa lapsenlapsi, ja häntä kutsuttiin ”Babyksi”. Lempinimi pysyi koko hänen loppuelämänsä ajan. Harlean oli niin hemmoteltu, että hän tajusi nimensä olevan ”Harlean” eikä ”Baby” vasta aloittaessaan Miss Barstow’n tyttökoulun viisivuotiaana.[6] Koska Harleanilla ei ollut sisaruksia, hän ja hänen äitinsä olivat hyvin läheisiä. Jean Carpenter kohdisti kaiken huomionsa tyttäreensä, joka tarjosi hänelle tilaisuuden olla tarpeellinen kokemastaan tyhjyydestä ja onnettomasta avioliitosta huolimatta. ”Hän oli aina ’kokonaan minun’”, hän sanoi tyttärestään.[7]
Vuonna 1923 Mama Jean – kuten hänet tunnettiin siitä pitäen, kun Harleanista tuli elokuvatähti – muutti tyttärensä kanssa Hollywoodiin ja toivoi tulevansa tähdeksi. Harlean kävi Hollywoodissa tyttökoulua, joka otti siitä huolimatta kouluun myös joitakin poikia. Samaa koulua kävivät muun muassa tulevat Hollywood-kuuluisuudet Douglas Fairbanks nuorempi, Joel McCrea ja Irene Mayer Selznick. Mama Jeanin unelma tähteydestä ei toteutunut: 34-vuotiaana hän oli liian vanha elokuva-alalle aikana, jolloin naispääosien esittäjät olivat pääasiassa teini-ikäisiä.[11] Kahden vuoden kuluttua rahattomuuden uhatessa äiti ja tytär palasivat Kansas Cityyn. Skip Harlow oli uhannut tehdä tyttärensä perinnöttömäksi, mikäli he eivät palaisi. Harlean jäi pois Hollywoodin koulustaan keväällä 1925.[12] Kesällä 1925 Skip Harlow lähetti Harleanin Cha-Ton-Kan kesäleirille Michigammeen Michiganiin. Leirillä Harlean sairastui tulirokkoon. Tällöin Mama Jean matkusti Michiganiin ja joutui soutamaan järven yli leirille päästääkseen hoitamaan tytärtään.[13]
Kansas Cityn muutettuaan Harlean kirjoittautui Ferry Hallin kouluun, joka sijaitsi Lake Forestissa Illinois’ssa. Yhtenä syynä oli se, että Mama Jean tapaili Marino Belloa, joka asui lähistöllä Chicagossa.[14] Harleanin koulussa oli tapana, että vanhemmat tytöt opastivat nuorempia, ja hänen isosiskokseen nimitetty tyttö esitteli hänet syksyllä 1926 yhdeksäntoistavuotiaalle Charles "Chuck" McGrew’lle, joka tulisi aikanaan perimään omaisuuden. Harlean ja McGrew alkoivat tapailla.[15] 18. tammikuuta 1927 Mama Jean nai Marino Bellon (1883–1953), mutta Harlean ei ollut paikalla.[16]
Harlean Carpenter ja Charles McGrew rakastuivat ja karkasivat vihille 21. syyskuuta 1927. McGrew oli kahdenkymmenen ja Harlean kuudentoista. Kaksi kuukautta avioliiton jälkeen McGrew täytti kaksikymmentäyksi ja sai haltuunsa osan perinnöstään. Pariskunta muutti Los Angelesiin ja perusti kodin Beverly Hillsiin, missä Harlean eli varakkaan seurapiirirouvan elämää. McGrew toivoi muuton etäännyttävän Harleania äidistään. Kumpikaan ei käynyt töissä, ja molempien, erityisesti McGrew’n, on arveltu käyttäneen reippaasti alkoholia.[17]
Casting-toimistosta soitettiin ”neiti Harlow'lle” useita kertoja, ennen kuin tämä lopulta otti vastaan töitä, osittain juuri Los Angelesiin muuttaneen äitinsä painostuksesta. Harlow esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan Honor Bound seitsemän dollarin päiväpalkalla.[19] Ensimmäinen rooli johti pikkuosiin mykkäelokuvissa Kiinalaisten vallassa, Chasing Husbands ja Unkissed Man. Joulukuussa 1928 Harlow allekirjoitti viiden vuoden sopimuksen Hal Roach Studiosin kanssa. Hänen viikkopalkkansa oli 100 dollaria.[20] Harlow sai hieman isomman roolin Ohukaisen ja Paksukaisen lyhytelokuvassa Hotellissa tapahtuu ja esiintyi myöhemmin kaksikon kahdessa muussakin filmissä. Maaliskuussa 1929 Harlow kuitenkin purki sopimuksensa Hal Roachin kanssa. Roach repi sopimuksen, kun Harlow kertoi Roachille elokuvauran rikkovan avioliittonsa.[21] Kesäkuussa 1929 Harlow erosi McGrew’sta, joka syytti erosta hänen äitiään. Erottuaan Harlow muutti äitinsä ja Bellon luo.[21]
Eron jälkeen Harlow palasi elokuviin ja esiintyi vuonna 1929 statistina elokuvissa Fugitives, Jazzikuningatar, Close Harmony, This Thing Called Love, New Yorkin öitä ja Prinssi-puoliso. Samana vuonna hän esiintyi pienessä osassa Clara Bow’n elokuvassa Tavaratalon tuulispää sekä statistina elokuvassa Weak But Willing (1929), jonka kuvauspaikalla hän tutustui James Halliin. Hall oli parhaillaan mukana Howard Hughesin elokuvassa Hornan enkelit, jota Hughes kuvasi uudestaan mykkäelokuvasta äänielokuvaksi. Hughes tarvitsi uuden naispääosan esittäjän, koska alkuperäinen näyttelijä Greta Nissen puhui englantia norjalaisella aksentilla. Harlow kävi koekuvauksessa ja sai osan.[22]
Harlow allekirjoitti Hughesin yhtiön kanssa viiden vuoden sopimuksen 100 dollarin viikkopalkalla 24. lokakuuta 1929. Hornan enkelien ensi-ilta oli Hollywoodissa 27. toukokuuta 1930 Grauman's Chinese Theatressa. Harlow'n saattoi ensi-iltaan Metro-Goldwyn-Mayerin tuottaja Paul Bern, jonka hän oli tavannut kuvausten aikana. Hornan enkelit teki Harlow’sta kansainvälisen tähden. Yleisö oli haltioissaan, mutta kriitikot eivät olleet kovin innostuneita. Variety-lehti sentään huomautti, että “ei ole väliä, kuinka lahjakas hän on… kukaan ei ole koskaan kuollut nälkään, jos on sellaisia avuja kuin hänellä”.[23]
Koska Hughesilla ei ollut Harlow’lle tiedossa muita projekteja, hän lähetti tämän Hornan enkelien promootiokiertueelle.[24] Vuonna 1931 Harlow esiintyi Hughesin Caddo Companyn lainaamana muiden studioiden elokuvissa Salaperäinen kerho (vastanäyttelijöinään Wallace Beery ja Clark Gable), Goldie, Iron Man sekä Yhteiskunnan vihollinen (vastanäyttelijänään James Cagney). Vaikka elokuva olivat joko kohtalaisen onnistuneita tai jymymenestyksiä, kriitikot tuomitsivat edelleen Harlow’n näyttelemisen ja pilkkasivat häntä.[25] Hughes lähetti Harlow’n taas promootiokiertueelle. Harlow kammosi julkisia esiintymisiä eikä kiertue ollut menestys.[26]
Harlow'n seuraava elokuva oli Platinapommi (1931). Elokuvan nimi vaihdettiin alkuperäisestä nimestä Gallagher Platinapommiksi Harlow’n vuoksi, jolle nimitys oli juuri keksitty Hughesin mainososastolla. Harlow’n naispuoliset fanit värjäsivät hiuksiaan platinanvaaleiksi, ja Hughesin yhtiö perusti ”Platinapommi”-kerhoja ympäri maata hyötyäkseen villityksestä. 10 000 dollarin palkintoa tarjottiin kampaajalle, joka onnistuisi luomaan Harlow’n sävyä vastaavan värin. Jostakin syystä Harlow kielsi, että hänen tukkansa olisi värjätty.[27]
Harlow’n seuraava elokuva oli Three Wise Girls (1932), minkä jälkeen Paul Bern lainasi häntä MGM:n elokuvaan Poliisin kynsissä (1932). Kuvausten päätyttyä isäpuoli Marino Bello järjesti Harlow’lle kymmenen viikon kiertueen itärannikolla. Harlow houkutteli kaikki teatte