Levyarvostelu: UPS - Ennen pimeää - Kristillinen musiikki - LupausNet
Helsinkiläinen UPS on viiden lahjakkaan ja kokeilunhaluisen muusikon muodostama, kristillistä folk-rockia soittava yhtye. UPS:n musiikissa yhdistyvät monimuotoisesti siis niin pop-rock -vaikutteet kuin modernin kansanmusiikin kiehtova maailma.
Tunnelma levyllä on kaksijakoinen: perinteinen, mutta toisaalta taas kovin nykyaikainen. Perinteiset soittimet, kuten tinapilli ja viulu soivat levyllä vahvasti. Riitasointuja esiintyy tasaisesti, ja laulajan ääni on persoonallinen ja aito. Läsnä on kansanomainen aitous säröineen ja epäpuhtauksineen. Musiikillinen palo vyöryy läpi levyn ja kokonaisuus on eheä.
Kappaleiden sanoituksissa on läsnä tervettä Jumalan pelkoa. Sanomassa toistuu uupuneen, epätäydellisen ihmisen heikko huokaus armahtavan Jumalan puoleen. Sanoitukset istuvat melodioihin ja etenkin nimibiisi jää mukavasti soimaan mieleen. Levyn kuunteleminen on ehdottomasti rikastuttava kokemus.
UPS:n musiikki on erinomainen sekoitus nykyaikaista pop-rockia, jossa on mukana vahvoja mausteita modernista kansanmusiikista. Kuulostaa siltä, että UPS on löytänyt oman paikkansa ja tyylinsä ensimmäisen levyn turvallisen tavanomaisen toteutuksen jälkeen. Ennen pimeää -levy on onnistunut kokonaisuus, joka tarjoaa perinteistä kristillistä sanomaa sopivasti kristillisen musiikin valtavirrasta poikkeavassa paketissa.
Kehitettävääkin toki jäi. Olisin mielelläni kuullut enemmän miesääntä tasapainottamassa naissolistin hetkittäin ylivireeseen nousevaa ääntä. Ja vaikka kappaleet pääosin eteenpäin tasapainoisesti kulkevatkin, lyövät etenkin levyn alkupuolella rumpusoundit hieman häiritsevästi läpi.
Levy on joka tapauksessa kokonaisuutena lajissaan toimiva ja pysäyttävä. Ilman uutta lähestymiskulmaa tästä on vaikea parantaa.
17.1.2011 / Lassi
Kappaleet Veisu ja Ruhjottu soivat pitkään. Kappaleiden tunnelmaa syvennetään ja eri soittimille annetaan mahdollisuuksia päästä esiin. Levyn muissakin lauluissa uskalletaan antaa vapauksia tulkinnalle, ja sovitukset ovat omaperäisiä. On mukava huomata, että rohkeus on saanut sijaa.
PreviousLevyarvostelu: The Truth – Loppuunkulunut
NextLevyarvostelu: Michael W. Smith – Wonder