Opettajat valokeilassa: Tea Lindroos – Järkimagazine
by Katri Lempiäinen · 23.4.2018
Miten päädyit opettajaksi?
Ei ole ikinä ollut nuorena sellaista ”musta tulee kuvataiteen opettaja”-fiilistä, ennen kuin menin taikkiin ja päätin tehdä pedagogiset opinnot. Enemmän on ollut se, että visuaaliselle alalle. Olen käynyt kuvataiteilijan perustutkinnon ja sen jälkeen mennyt taideteolliseen korkeakouluun ja funtsinut, että mistä saisin työpaikan. Olen toiminut kuvataiteilijana ja freelancerina rinnalla koko ajan, ja nyt mä olen täällä.
Milloin tiesit haluavasi taidealalle?
Luin just jotain vauvakirjoja, niin siellä lukee, että musta tulee kampaaja tai dinosaurus. Mulla oli se tosi pitkään, että haluan olla parturikampaaja. Nyt oon miettinyt, että kyllä mä senkin haluaisin joskus opiskella, että voisin itse värjätä hiuksia vaikka. Mutta kyllä se siinä yläasteella on vakiintunut se homma, että haluan taidealalle.
Haluatko jatkaa opettajan töitä vai tehdä vielä jotain muutakin?
Haluan jatkaa, mutta tietysti haluan tehdä myös muutakin. Varsinkin kuvataiteen ja visuaalisen kulttuurin opettajana on kauhean tärkeää, että on aina ajan tasalla ja hallitsee tämän alan, joka on niin laaja ettei sitä edes käsitä. Sen takia haluan koko ajan kouluttautua ja löytää uusia välineitä sekä kehittyä.
Kuka on lempitaiteilijasi?
Niitä on liikaa. Jos mietin taidehistoriaa, niin aina on ollut Frida Kahlo sellainen fanituksen kohde. Ehkä aiheiden vuoksi ja sen, mitä hän on omassa elämässään tehnyt naisena ja taiteilijana. Marina Abramovic on myös yksi ihailun kohde.
Uusina suomalaisina taiteilijoina Tea mainitsi myös Emma Ainalan sekä Anna Estarriolan.
Kumpaa tykkäät tehdä enemmän, mediapuolta vai traditionaalista kuvaamataitoa?
En jaottele niitä. Ne kävelee käsi kädessä. Enää ei ole sitä, niin kuin silloin kun lähdin opiskelemaan kuvataidetta, että mummo kysyi multa tuleeko musta muotokuvamaalari vai maisemamaalari.
Onko tatuointiesi takana merkityksiä? Entä oletko suunnitellut ne itse?
Kaikki on itse piirtämiä, paitsi muotokuva. Ei millään niistä mitään hirveän suurta merkitystä ole, mutta niissä on joitakin sellaisia symboleja ja visuaalisia elementtejä, joista mä tykkään tai jotka kertovat mun aatteista tai ideologioista siinä hetkessä. Sehän niissä hauskaa onkin, että kun ensimmäiset on jostain seitsemäntoista kesäisestä, niin niitä on mukava miettiä sellaisella historiallisella katseella.
Parhaita muistoja opettajana?
Apua, niitä on niin paljon. Joka kevät on kiva, kun on vuosinäyttely ja yksi ryhmä kasvaa vähän niin kuin aikuisiksi, ja vuosi on paketoitu siihen yhteen tapahtumaan. Sitten tietysti kaikki erityisprojektit, kuten Italia- ja JUST-projekti. Vaikka tää jokapäiväinen töttöröinti on myös ihan hauskaa; joka päivä on vähän erilainen.
Älkää ressatko. Se elämä kantaa kuitenkin, vaikkei nyt tietäisi täsmälleen mitä haluaa tehdä. En mäkään tiedä, mitä mä teen vaikka 20 vuoden päästä, kun aikaa on. Niin ressi pois ja antaa elämän kantaa.
Pikkukysymyksiä
Täytän 33. Täytänkö? Joo täytän 33.
Musta kuin mun sielu. Tää värikirjo on valtava (vaatteissa).
Yleisesti ruoka. Kaikki.
Vaaka. Tasainen ja rauhallinen vaaka.
Tags: Ihmisetlukioopettaja
Järvenpään lukio kakkosluokkalaisten silmin
by Emma Virtanen · Published 26.4.2017 · Last modified 24.4.2017
Tarina ensin, vaikuttaminen sitten
by Vilhelmiina Virtanen · Published 16.11.2015 · Last modified 30.3.2016
Järvenpään lukion projektiryhmä vierailulla ystävyyskaupungissa Buchholzissa
by Aliisa Rantanen · Published 2.8.2016