Helsingissä kannettiin huolta kodittomista - Ihmiset - Helsingin Sanomat
Ihmiset | HS sata vuotta sitten
Helsingissä kannettiin huolta kodittomista
Huhtikuussa 1916 Helsingin Sanomat kertoi muustakin kuin sodasta: Helsingissä kannettiin huolta kodittomista ja Venäjällä kamppailtiin sisäisiä vihollisia vastaan.
Pojat voimistelivat Esplanadin puistossa vuonna 1917. (KUVA: Ivan Timiriasew Helsingin Kaupunginmuseo)
Julkaistu: 17.4.2016 2:00 , Päivitetty: 20.4.2016 11:23
Huhtikuussa Helsingin Sanomat oli täynnä sotaselostuksia eri ”sotanäyttämöiltä”, mutta mahtui lehteen muutakin.
Helsingissä keskustelua herättivät katulapset, ja eräs kirjoittaja kynäili heistä poikkeuksellisen kaunopuheisesti:
”Oi, olemme kaikki nähneet tuon onnettoman kadun lapsen. Olemme nähneet hänet talvisin värjöttelevän kadun kulmauksessa, sanomalehtipakka kainalossa, surkealla äänellä laulamassa tai tunkeilevan luoksemme kengännauhakimppu kädessä. Kesäisin on tämä ’punanahka’ kiillottanut ehkä kenkämme tahi kantanut jonkun arvokkaan rouvan koria torilla.”
Eräänä talvi-iltana oli tällainen nuori kulkija pyytänyt kirjoittajalta yösijaa: ”Missä sinä vietit viime yön? kysyin.
Poliisikamarissa, oli vastaus.
No mutta miten sinä sitten sinne jouduit?
Meninhän vain itse. Ulkosalla oli niin hirveän kylmä, ja poliisiputkassa oli kyllä tilaa.
Sydämeni vavahti. Tämä on sentään jo liikaa, mutta kuitenkin totta.”
Kirjoittajasta oli selvää, että aikuisena tällaiset pojat päätyvät ”sakilaisiksi, amatööreiksi, ammattivarkaiksi, rantajätkiksi, köyhäinhoitolaisiksi ja vankila-asukkaiksi”.
Kirjoittaja tahtoi asettaa katupoikien hädän ”jokaisen ajattelevan kaupungin asukkaan sydämelle, etenkin niiden, joilla on valtaa ja voimaa”.
”Pelastakaamme heidät. Miten moni kallis helmi onkaan likaantunut kadun loasta. Nostakaamme ne sieltä ylös. Moni aarre makaa pahatapaisuuden saastaisessa lammikossa. Saakaamme ne pohjalta pinnalle.”
Tehtävää varten tarvittiin kirjoittajan mukaan ”oma joukkue työntekijöineen”. Hän pyysi kaikkia asiaa harrastavia saapumaan kokoukseen R.W. Balderin http://www.hs.fi/haku/?search-term=r.w.+balderinhuoneistoon Yrjönkadulle.
Kirjoittaja oli muuan pastori Arvo Hursti http://www.hs.fi/haku/?search-term=arvo+hursti– Veikko Hurstin http://www.hs.fi/haku/?search-term=veikko+hurstinisä ja Heikki Hurstin http://www.hs.fi/haku/?search-term=heikki+hurstinisoisä.
Viikon päästä HS uutisoi kokouksesta, johon oli tullut 30 henkeä. Herra Hursti ilmoitti alkavansa työn katupoikien keskuudessa jo ensi viikolla hankkimalla heille työtä ja yrittämällä houkutella heitä maalle.
Helsingin Sanomat raportoi huhtikuussa 1916 myös edistysaskelista Helsingin vedenpuhdistuksessa sekä aivan uuden lehden, Maaseudun Tulevaisuuden, perustamishankkeesta.
Emämaa Venäjällä kamppailtiin paitsi ulkoista vihollista Saksaa, myös sisäisiä vihollisia vastaan: tulilinjalla olivat Venäjän juutalaiset ja saksalaiset.
Juutalaisten oleskelua koskevat rajoitukset ulottuivat Suomeenkin: ”Viipurin kuvernööri on sallinut juutalaisten huvila-asukkaiden asettua ensi kesänä asumaan seuraaville huvilaseuduille Viipurin läänistä: Uudenkirkon pitäjästä Uudenkirkon, Lounatjoen ja Mustamäen huvilaseuduille, Raivolan seudulle sekä Kivennavan pitäjässä oleville huvilaseuduille, mutta ei kuitenkaan Kuokkalan, Kellomäen, Ollilan eikä Terijoen huvila-asutuksille.”
Erityistä huomiota herätti Venäjällä niin sanottu ”tolstoilaisten juttu”, jota käsiteltiin Moskovan piirisotaoikeudessa.
Kyse oli edesmenneen kirjailija Leo Tolstoin http://www.hs.fi/haku/?search-term=leo+tolstoinkannattajista koostuvasta ryhmästä, joka oli hätkähdyttänyt liimaamalla julistuksiaan ympäri Venäjää.
Ilmeisesti sensuurin takia HS ei voinut kertoa julistuksen viestistä muuta kuin että ”se ei sisältänyt kehotusta toimintaan”, vaan oli ennemminkin ”määrätty uskontunnustus”. Julistus alkoi sanoilla ”Hyvät veljet ja sisaret.”
Ryhmän päätekijäksi osoittautui kiinni otettu ”kiharapartainen talonpoika” Sergei Popovhttp://www.hs.fi/haku/?search-term=sergei+popov, joka oli asunut pitkiä aikoja Tolstoin kartanossa Jasnaja Poljanassa.
Popov oli lähtöisin varakkaasta pietarilaisesta perheestä, mutta hän oli kieltänyt rahan ja valinnut kodittoman kulkijan elämän kiertäen läpi Venäjän.
Sitten hän oli rakentanut itselleen tuvan. Hän neuloi itse paitansa ja teki töitä talonpojille saaden palkaksi perunaa ja leipää. Popov oli vegaani: hän ei syönyt edes maitotuotteita eikä hunajaa. Hevosella kyntämistä hän piti syntinä.
”Popov ei tunnusta minkäänlaisia ulkonaisia määräyksiä”, lehti kertoi. Viranomaisia hän sinutteli ja kieltäytyi nousemasta heidän edessään seisaalleen.
”Minulla ei ole päälliköitä, lukuun ottamatta Jumalaa, jonka lapsia olemme sinä ja minä”, hän vastasi kerran vankilapäällikölle ja kehotti tätä luopumaan virastaan.
Popov oli suosittu talonpoikien keskuudessa, ja voitti kristillisellä lempeydellään jopa poliisien sydämet.
Sen sijaan hänen puheensa eivät vakuuttaneet oikeudessa, jonka puheenjohtaja totesi rikoksen olevan valtiollinen.