MMM Arja Rytkösen väitöstilaisuus
Vastaväittäjänä on emeritusprofessori Asko Suikkanen (Lapin yliopisto). Kustoksena toimii professori Harri Melin.
Tutkimus käsitteli hoivatyöntekijöiden työn kuormittavuutta ja teknologian käyttöä vanhustyössä. Kuormituksen vastapainoksi selvitettiin myös työn kannustavia tekijöitä.
Moni hoitaja oli toiminut alalla pitkään, ja heidän keski-ikä oli 48,9 vuotta. Monet hoidettavat vanhukset olivat monisairaita, paljon apua tarvitsevia ja dementoituneita. Vanhusten hoiva muodostui lähinnä ruokailusta, hygieniasta, lääkityksestä huolehtimisesta sekä hoitotoimenpiteistä. Hoitajat myös tukivat ja lohduttivat asiakkaita.
Hoitajat pitivät työtään fyysisesti raskaana ja pakkotahtisena. Moni hoitaja työskenteli päivittäin hankalissa asennoissa. Lisäksi he nostivat tai siirsivät raskasta esinettä tai ihmistä ja työskentelivät hankalissa työolosuhteissa. Moni hoitaja tunsi itsensä fyysisesti väsyneeksi töiden jälkeen. Usealla oli hankaluuksia töistä palautumisessa.
Työhön sisältyi monelta suunnalta myös henkistä kuormitusta. Valtaosa hoitajista oli kokenut kritisointia ja haukkumisia asiakkaiden taholta. Usea hoitaja oli kohdannut asiakkaan väkivaltaista käytöstä, uhkailua ja sukupuolista häirintää. Työpaikoilla tapahtui myös työpaikkakiusaamista. Moni oli kokenut, että esimies oli suosinut toisia työntekijöitä. Työn kuormittavuutta lisäsi henkilöstömäärän vähyys. Moni teki palkallista ylityötä ja ajoittain myös palkatonta ylityötä. Usea hoitaja kokikin ristiriitaa ammattietiikan ja henkilöstöpulan välillä.
Yleinen vanhustyön arvostus koettiin vähäiseksi. Suurin osa hoitajista arvioi, etteivät kunnan virkamiehet ja poliitikot arvosta heidän työtään tai arvostavat vain vähän. Myös ”suuren yleisön” arvostuksen moni hoitaja koki vähäiseksi. Hoitajat itse arvostivat omaa työtään. Arvostusta koettiin saatavan asiakkailta ja työtovereilta. Eniten töistä palautumisessa auttoivat elämän pienistä asioista nauttiminen, keskustelut työtovereiden kanssa, hiljaisuudesta nauttiminen, harrastukset ja liikunta.
Asiakkaat olivat tärkeä voimavara työssä. Merkityksellisiä olivat myös työn sisältö, työyhteisö ja turvattu toimeentulo. Halu auttaa ihmisiä olikin yleisin peruste hakeutua hoiva-alalle.
Enemmistön mukaan teknologialla pyritään liikaa korvaamaan ihmisten vuorovaikutusta vanhusten hoivatyössä. Hoitajat eivät nähneet, että teknologian käyttö antaisi enemmän aikaa toimia asiakkaiden parissa. Teknologian tarpeellisuus tiedostettiin silloin, kun se vastaa tarkoitustaan, on helposti käytettävää, joustavaa ja toimii ilman toimintahäiriöitä. Sähköistä tietojen kirjaamista toivottiin kehitettävän joustavammaksi ja eri ohjelmia paremmin yhteensopiviksi. Nyt koettiin, että työajasta menee paljon aikaa tietokoneelle kirjaamiseen.
Hoitajia huolettivat erityisesti kotihoidossa olevat vanhukset. Osa kotihoidon asiakkaista on heidän mielestään niin heikkokuntoisia, ettei kotihoito ole heille enää asianmukainen hoivapaikka. Hoitajat toivoivat pienempiä hoitoyksikköjä, eriytettyjä yksiköitä mm. muistisairaille ja enemmän aikaa virikkeelliseen toimintaan ja ulkoiluun vanhusten kanssa. Hoitajamitoitukseen toivottiin tarkennusta siitä, keitä voidaan laskea mukaan hoitajamäärään. Hoiva-alalle hakeutuville toivottiin soveltuvuustestejä.
Tutkimuksen pääaineisto muodostui vuonna 2012 tehdystä postikyselystä (N= 357) SuPerin jäsenille. Vastausprosentti oli 30 %. Valmiiden vastausvaihtoehtojen lisäksi käytettiin hoitajien vapaamuotoisia vastauksia ja ryhmähaastatteluja.
Rytkösen väitöskirja ilmestyy sarjassa Acta Universitatis Tamperensis; 2410, Tampere University Press, Tampere 2018. Väitöskirja ilmestyy myös sähköisenä sarjassa Acta Electronica Universitatis Tamperensis; 1920, Tampere University Press 2018.