Julkaistu: 16.7.2009 10:53 , Päivitetty: 16.7.2009 10:53
Sen sijaan tieteiskirjailijat ovat voineet irrotella vapaasti.
GoogleEarth, gps-kännykät, itseorganisoituvat anturiverkot, aivoimplantit, Viron nettihyökkäys, identiteettirikollisuus, ... Me elämme itse asiassa 1980-luvun scifiä!
Hyvän esimerkin tarjoaa Vernor Vingen vuonna 1981 julkaistu pitkänovelli True Names, joka nosti esiin identiteetin merkityksen tietoyhteiskunnassa. Eräskin pioneeriohjelmoija kertoo True Namesin uudessa painoksessa pomonsa kopioineen vahakopiokoneella Vingen novellin työntekijöilleen ja ilmoittaneen: ”Minä haluan tällaisen”.
1980-luvun kyberpunk, erityisesti William Gibson kuvasi puolestaan tietoverkkojen yhteiskunnallisia ja sosiaalisia vaikutuksia globaalien alakulttuurien luojana, kansainvälisten suuryritysten mahdollistajana ja kansallisvaltioiden heikentäjänä.
Toki tieteiskirjailijoidenkin rohkeus pettää joskus. Esimerkiksi Frederik Pohl oletti vielä 1977 kirjassaan Avaruuden Portti, että matkapuhelimen keksiminen edellyttää avaruusmuukalaisilta opittua teknologiaa.
Entä nyt, kun jopa tieteiskirjallisuuden on yhtä vaikeampi pysyä todellisuuden tahdissa? Mitä tulevaisuudentutkijoiden kannattaa tänä kesänä salaa lukea? No ainakin Vernor Vingen Hugo-palkittu Rainbow's End antaa ajattelemisen aihetta työn, talouden ja turvallisuuspolitiikan tulevaisuudesta. Ja Walter Jon Williamsin This is not a Game havahduttaa pohtimaan, mitä kaikkea sosiaalisten medioiden avulla voikaan tehdä.