Lumiomena - Kirjoja ja haaveilua: Tua Harno: Oranssi maa
Tämä kirjasyksy tuntuu täyttyvän erinomaisista kotimaisista: Katja Ketun Yöperhosen ehdin jo lukea, vuoroaan odottavat muun muassa Laura Lindstedtin Oneiron ja Emmi Itärannan Kudottujen kujien kaupunki. Tua Harnon Oranssi maa on myös niitä kirjoja, joiden ilmestymistä olen odottanut siitä saakka kun kustantajan kirjakuvastoa luin; Harnon esikoinen Ne jotka jäävät näet suorastaan lumosi minut. Pidin romaania "taideproosana, muodon ja kielen kudelmana, ja kuitenkin tarinansa puolesta luettavana vangitsevuuteen saakka".
Oranssi maa rakentuu moniteemaisesti ja useamman kertojanäänen varaan: pääosin kertojina vuorottelevat Sanna ja Martti, mutta arvoituksellinen minäkertoja saa myös vuoronsa eikä sivuhenkilöitäkään unohdeta. Teemoja Oranssissa maassa on runsaasti: ulkopuolisuus, raskaus, monenlainen rakkaus, toimeentulo, sukupolvien väliset suhteet, selviytyminen, luottamus ja epäluottamus, Suomi ja Australia, ääriolot kaivoksella ja aavikolla. Teemoja, sivuhenkilöitä ja muutamia juonenlankoja on liikaakin, minkä vuoksi Oranssi maa ei ihan lunasta niitä odotuksia, joita Harnon esikoinen minussa synnytti. Australiaan sijoittuvia sivuhenkilöitä koskevaa (lopulta turhaa) dramatiikka olisi voinut pudottaa poiskin, kolmikko Sanna, Ralda ja Martti olisivat varmasti sen kestäneet.
Harnon toinen romaani on jakautuu paitsi monen kertojan näkökulmaan, myös kolmeen osaan. Osista ensimmäinen on melko tavanomaista perhe- ja hapuilukuvausta: nuori nainen on hukassa omassa elämässään, perheen murheet painavat hänen olemustaan lyttyyn entisestään, joskin Australia toki antaa lupauksiaan. Toinen, Kaukana-nimeä kantava osa on jäntevä, kaunis ja sopivasti eksoottinen. Aavikko, oranssi maa on nimensä veroinen, rauhan ja hiljaisuuden alla piilee vaaransa. Kolmas osa nivoo kaiken yhteen, vangitsevasti ja valoisasti. Kokonaisuudesta muodostuu kelpo romaani, muttei sellaista (erästä) syksyn kotimaista kirjatapausta, jollaista odotin.
Tunnisteet: Australia, Harno Tua, kotimainen kaunokirjallisuus, Otava, Suomi
Mai Laakso 11. lokakuuta 2015 klo 12.00
Tämä on lukuvuorossa, kunhan saan sen kirjastosta. Esikoinen oli mielenkiintoinen tuttavuus :)
Katja / Lumiomena 11. lokakuuta 2015 klo 15.19
Mai, toivottavasti tykkäät. Minä miltei rakastuin Harnon esikoiseen, tästä "vain" pidin. :)
Mai Laakso 26. lokakuuta 2015 klo 20.01
Esikoinen oli hieno, mutta minäkin vain pidin tästä, en löytänyt samaa intensiivisyyttä tästä kirjasta.
Kaisa Reetta 11. lokakuuta 2015 klo 14.12
Tämä on minullakin tulossa lukuun. Harno on minulle uusi kirjailijatuttavuus, joten odotan lukukokemusta mielenkiinnolla! <3
Katja / Lumiomena 11. lokakuuta 2015 klo 15.29
Kaisa Reetta, suosittelen lämpimästi myös Harnon esikoista. Se on ihan huikea kirja. <3
Sara / p.s. rakastan kirjoja 12. lokakuuta 2015 klo 5.07
Minäkin aion tämän lukea jossain vaiheessa. Kirja kiinnostaa kovasti kahdesta syystä: Tietenkin siksi, että Harnon esikoinen oli niin mainio löytö, ja toisaalta siksi, että yksi elämäni suurista haaveista on matka Australiaan, ja siihen asti kunnes se haave joskus tässä elämässä toteutuu, haluan lukea kirjoja, jotka sijoittuvat tuohon eksoottiseen maailmankolkkaan. :)
Tuo kansi on jotenkin tosi hieno. Rakastan sen oranssia ja tuulessa liehuvia hiuksia. ❤️
Katja / Lumiomena 19. lokakuuta 2015 klo 18.23
Sara, tämä on varsin hyvä romaani. Harno on taitava kirjoittaja ja Australian syrjäseutuja hän kuvailee väkevästi. Ihan Australiankin vuoksi kannattaa lukea, mutta muutenkin toki!
Olen ihan samaa mieltä kannesta. Se on upea! <3