Suvikriisi — Kaunain Tuuletus
25.3.2014 21:45 Kimmo Laine
Suvivirrestä on tullut kiistakapula jota säännöllisesti kevään korvilla retuutetaan mediassa, ja siitä noin puolen vuoden päästä yhtä varmasti retuutetaan Enkeliä taivaan. Vapaa-ajattelijoiden kannalta tässä on harmillista se että nuo kaksi laulua eivät ole se pääasia mitä alkuperäinen kantelu ja apulaisoikeuskansleri Puumalaisen sitä koskeva päätös käsittelivät. Pahoin pelkään että monikaan asiaan kantaa ottanut ei ole ymmärtänyt päätöksen tekstiä. Vaikuttaa siltä ettei monikaan ole sitä edes vaivautunut lukemaan, vaikka se näin tekniikan ihmeiden aikaan olisi todellakin vain sekuntien päässä. Päätöstä koskevissa uutisissa mainittiin vain suvivirsi josta seuraa refleksinä hätäjarrutus ja sadattelua. Eihän nyt sentään Suvivirttä! Koska perinne! Ja sitäpaitsi, sanoinko jo että perinne!
Englanninkielisessä maailmassa ilmiötä sanotaan knee-jerk -reaktioksi: kuin lääkäri kopauttaisi polveen vasaralla, ja polvi säpsähtää tahdostariippumattoman refleksin ansiosta. Samanlainen refleksi on vastustaa automaattisesti suvivirteen kajoamista sen kummemmin perehtymättä asiaan. Ja kyllä minä ymmärrän osittain sitäkin että nykyisessä informaatiotulvassa mielipideet muodostetaan silmänräpäyksessä. Jos tarinasta näkee vain iltiksen otsikon, se on vain jäävuoren huippu. Pinnan alla on lukijalta piilossa koko se AOK Puumalaisen pitkä teksti jossa perustellaan ja pohditaan pitkällisesti miksi tähän lopputulemaan on päädytty, eikä se ole mikään pilipalipäätös joka olisi onnenpyörällä arvottu.
Jospa nyt kuitenkin sukeltaisit kanssani pinnan alle, tutkitaan vähän sitä jäävuorta. Ollakseen niinkin vähäpätöisiä asioita, kuin suvivirren ja enkelin puolustajat antavat ymmärtää, he puolustusaggressiivisuudellaan osoittavat niiden olevan erittäin isoja asioita ja niin ne ovatkin. Lienee siis syytä perehtyä niihin kokonaisuuden vaatimalla laajuudella?
"Kantelussa pyydettiin muun muassa tutkimaan toimivatko julkiset ja julkisesti rahoitetut peruskoulut ja lukiot perustuslain yhdenvertaisuus- ja uskonnon ja omantunnon vapaus -säännösten vastaisesti järjestäessään uskonnon harjoittamista kouluajalla." - Oikeuskanslerinviraston tiedote 24.3.2014
Kyse ei ole siitä saako kotona laulaa virsiä, tai saako niitä mennä kirkkoon laulamaan. Totta kai saa, ja vaikka itse pidän sitä filosofisesti ajan haaskuuna niin laulaminen on toki harrastuksena mainio. Kirkossa on yleensä urkuharmooni jonka säestys virsille sopii, ja akustiikkakin on yleensä kohdallaan. Omasta tahdosta tapahtuvat uskonnon harjoitus omassa kodissa tai oman uskonyhteisön keskuudessa on täysin sallittua. Voitte olla myös varmoja että minä puolustaisin yhtä raivokkaasti uskovan vapautta harjoittaa uskontoaan itsenäisesti tai uskonyhteisössään, kuin vaatiessani julkisen tilan neutraaliutta.
Ongelma ei ole uskonnonharjoitus itsessään, vaan se kenen tahdosta se tapahtuu, ja missä. Jos isi ja äiti määräävät lapsensa osallistumaan sunnuntaina jumalanpalvelukseen, menkööt laulamaan, mikäs siinä. Ongelmallista on se että opettaja määrää lapset osallistumaan jumalanpalvelukseen keskellä koulupäivää ja jos siinä samassa vielä erotellaan hyvät pakanoista, pakottaa kouluviranomainen oppilaan paljastamaan vakaumuksensa tavalla joka EIT:n päätöksen mukaan rikkoo oppilaan uskonnon- ja omantunnonvapautta.
Ja jos nyt yhden laulun laulaminen "ei traumatisoi lasta", kuten suvivirren puolustajat väittävät, traumatisoisiko virren laulamattajättäminen sitten aikuiset? Ei varmaankaan. Perinteet ovat perinteitä, mutta jos niistä ei voi luopua mielenrauhan järkkymättä, saattaa sairastaa pakko-oireista häiriötä jonka seurauksena asiat on tehtävä tutun kaavan mukaan aina, tai "jotain pahaa tapahtuu". Onko kommenttini nyt Reductio ad absurdum? Voi olla. Pointtina kuitenkin on että normaalit ihmiset sopeutuvat kyllä tilanteeseen jossa jokin perinteisesti tehty asia jätetäänkin jatkossa väliin.
Jos jollakulla on nyt pakonomainen tarve laulaa suvivirsi yhteislauluna niin miksipä ette menisi kirkkoon ihan oma-aloitteisesti? Tilastojen mukaan suomalaiset tapakristityt eivät varsinaisesti kuluta kirkkojen penkkejä puhki toistuvalla istumisella.
"Gallup Ecclesiastica 2011 -kyselyn mukaan kuusi prosenttia kaikista suomalaisista käy jumalanpalveluksissa vähintään kerran kuukaudessa,14 prosenttia käy muutamia kertoja vuodessa ja 15 prosenttia vähintään kerran vuodessa. 27 prosenttia ilmoittaa osallistuvansa harvemmin, 39 prosenttia ei lainkaan viime vuosina." - Kirkon nelivuotiskertomus Haastettu kirkko 2008-2011
Jos sen yhden virsen veisuu olisi nyt niin helkkarin tärkeää, niin ehkä siellä kirkossä käytäisiin useammin kuin kerran vuodessa. Yhteensä yli 80 % kirkon jäsenistä ei käy kirkossa lainkaan, tai korkeintaan kerran vuodessa. Näillä luvuilla turha hurskastelijoiden on tekopyhää itkuvirttä veisata. Jos ei tapakristittyjä kirkko kiinnosta, niin mikä pakko sitä on lapsillekaan tuputtaa? Sovitaanko niin että kouluissa ajatellaan ja kirkoissa rukoillaan.
Karri Isomeri 25.3.2014 22:16
Kumma kun tämä virrenveisuu aina kevätjuhlassa on niin pirun tärkeää. Kyllä olisi kristittyjen syytä laulaa virsiä ihan joka päivä, ainakin kotonaan. Jos on huono lauluääni, voisi rukoilla parempaa laulutaitoa. Onneksi talvinen joulupukin ja kuusen ja kinkun juhla, sekä myös keväinen pajunkissojen, trullien ja suklaapupunjuhla osataan ainakin meidän kotona hoitaa ilman virrenveisuuta. Ei se virrenveisuu keskimäärin ole mitenkään tarpeellista. Rumaäänistä laahaavaa mölinää se lähinnä on. Sopii kyllä hyvin kirkkorakennuksissa tehtäviin puuhiin. Menkääpä kristityt kirkkoon määkimään. Hyvää kevätjuhlaa kouluihin.
Heli Hämäläinen 26.3.2014 10:15
Onko nyt niin, että jokaisella on yksilönä oikeus kantaa uskontonsa tunnusmerkkejä esim vaatetuksessaan, mutta uskonto ei saisi muuten näkyä kulttuurissa?
EIT:n krusifiksitapaus Lautsi vs. Italia päätyi lopulta siihen, että krusifiksi sai jäädä kulttuurillisena symbolina luokkahuoneiden seinille.
http://fi.wikipedia.org/wiki/Lautsi_vastaan_Italia
Nämä virret ovat samanlainen traditio ja vielä pidempi.
Kimmo Laine 27.3.2014 15:03
Kulttuuri on liian laaja käsite. Valtion ja kunnan ylläpitämissä laitoksissa tulisi noudattaa neutraalia linjaa. Tämä tarkoittaa esim. kouluja, kirjastoja ja sairaaloita.
Jos joku haluaa perustaa ostarille lähetystyökirpputorin jossa on ristejä seinillä niin siitä vaan. Jos joku haluaa pitää ristiä kaulassaan, antaa mennä. Mutta jos joku haluaa laittaa ristin luokkahuoneen seinälle, siihen minä vedän rajan. Valtiovallan ei kuulu kannustaa ihmisiä seuraamaan tiettyä uskontoa ja risti luokan seinällä antaisi väärän signaalin. Krusifiksit Italian koulujen seinällä on selvästi väärä päätös.