PERINNEMAISEMIEN HISTORIAA - PDF
Download "PERINNEMAISEMIEN HISTORIAA"
1 PERINNEMAISEMIEN HISTORIAA 1800-luvulla niitty- ja laiduntalous luvulla niittyjä 1,6 miljoonaa ha (peltoja alle 0,8 milj. ha) - karja laidunsi vapaasti peltojen ja niittyjen ulkopuolella, - karjan rehu kerättiin niityiltä, rannoilta, soilta. Maatalouden koneellistuminen ja tehostuminen - viljelty nurmiala lisääntyi, raivattiin uusia peltoja, - rehuntuotanto siirtyi luonnonmailta viljellyille pelloille, - luonnonmaiden tuottoa pyrittiin parantamaan keinolannoitteilla, - viljanviljelystä lypsykarjatalouteen, luvulla niittyjä alle ha.
2 PERINNEMAISEMIEN HISTORIAA, METSÄLAITUMET 1930-luvulla metsälaitumia 7,6 milj. ha (karja laidunsi asutuksen ulkopuolella) 1960-luvulla metsälaitumia vielä 1,3 milj. ha. Hakamaat syntyivät asutuksen lähipiiriin kun kaskimaat metsittyivät.
3 ARVOKKAAT PERINNEBIOTOOPIT; NYKYTILA tyyppi pinta-ala ha koko maa ha Uudellamaalla Hakamaat Metsälaitumet Kaskimetsät Nummet Kedot ja kalliokedot tuoreet ja kosteat niityt merenrantaniityt järven- ja joenrantaniityt tulva- ja suoniityt lehdesniityt 23 - yhteensä
4 PERINNEBIOTOOPPIEN MÄÄRÄN VERTAILUA SUOMI (ha) RUOTSI (ha) Kuivat ja tuoreet niityt merenrantaniityt järven- ja joenrantaniityt hakamaat metsälaitumet nummet lähteet: Suomi: Perinnemaisemaprojekti, Ruotsi: Naturvårdsverket 1997
5 UHANALAISTEN LAJIEN JAKAUTUMINEN ENSISIJAISEN ELINYMPÄRISTÖNSÄ MUKAAN (yhteensä 1505 lajia)
6 PUUSTOISET PERINNEBIOTOOPIT metsälaitumet - kaskilaitumet hakamaat lehdesniityt lepikkoniityt
7 METSÄLAITUMET parhailla metsälaitumilla on niittyaukkoja, monipuolinen puusto, vaihteleva ikärakenne, vanhaa puustoa, lahopuuta, runsas sienilajisto, kookkaita muurahaispesiä. nykyisin metsälaitumet lähinnä talousmetsiä, joissa laidunnuspaine on alhainen.
8 HAKAMAAT hakamaat ovat puita kasvavia laidunalueita, joita luonnehtivat puuryhmien väliset niittyaukot, latvusten peittävyys on yleensä %, niittykasvillisuutta on runsaammin kuin metsäkasvillisuutta.
9 PERINNEBIOTOOPPIEN KUNNOSTUS Kunnostettavia kohteita: - entiset hakamaat ja metsälaitumet, - ruovikoituneet ja pensoittuneet rantaniityt, - pensoittuneet ja metsittyneet niityt. raivaus - Ajoitetaan mieluiten usealle vuodelle, - jälkihoitona niitto, laidunnus!
10 KUNNOSTETTAVIEN PERINNEBIOTOOPPIEN TAVOITEPINTA-ALAT inventoitu haat metsälaitumet kaskimetsät nummet Kedot ja kalliokedot tuoreet niityt merenrantaniityt muut rantaniityt lehdesniityt kunnostettavat tulva- ja suoniityt TAVOITE yhteensä alle
11 PERINNEBIOTOOPPIEN HOITO Perusperiaate: negatiivisen ravinnetalouden ylläpitäminen, vaikuttaminen lajien väliseen kilpailuun suosimalla matalia, valoa vaativia niittylajeja. Lähtökohta: alueen käyttöhistoria, lajisto, kunnostus- ja hoitotarpeet. Hoidossa jäljitellään perinteisen käytön mukaisia toimia ottaen huomioon alueen lajiston asettamat vaatimukset. Käytöstä pois jääneillä kohteilla pyritään hoidolla palauttamaan alueen biologiset ja maisemalliset arvot.
12 PERINNEBIOTOOPPIEN HOITO / HOITOMENETELMÄT Laidunnus - tärkein hoitomuoto, - eri laiduneläimet syövät kasvillisuutta eri tavalla, - oikea laidunnuspaine tärkeä, -perinnebiotoopit aidattava erilleen peltolaitumista rehevöitymisen estämiseksi.
13 PERINNEBIOTOOPPIEN HOITO / HOITOMENETELMÄT Niitto - niittyjen perinteistä hoitoa, loppukesällä siementen kypsyttyä, - ei-toivotun kasvillisuuden hävittämiseksi niitto ennen kukinta-aikaa ja uudelleen myöhemmin kesällä. Soveliaat niittovälineet leikkaavateräisiä: - viikate -mininiittokone - maataloustraktoriin kytkettävät niittokoneet.
14 PERINNEBIOTOOPPIEN HOITO / HOITOMENETELMÄT Niitto Koneellinen niitto soveltuu laajojen, tasaisten, esim. merenrantaniittyjen hoitoon karjan vähetessä. Niittotavasta riippumatta on tärkeää korjata niitetty heinä pois perinnebiotoopilta. Myös kulotusta voidaan käyttää hoitomuotona; jälkihoitona aina niitto tai laidunnus.
15 TVÄRMINNEN KETOJEN HOITOSUUNNITELMA; KUVIOT 1 Kangasmetsä, dyynit teiden välissä 2,01 ha 2 Lettokorpipainanne + reunametsä 0,27 ha 3 Lehto 0,79 ha 4 Hiekkaharjanne (kangasmetsää) ja kallio 0,38 ha 5 Korpipainanne 0,71 ha 6 Kedot (risteys ja Norrgård N) 0,64 ha 8 Keto, Norrgård SW 0,16 ha 9 Kyläniitty 1,41 ha 10 Tiilitehtaan ympäristö (ruderaatti)0,40 ha 11 Kallio 0,17 ha
16 TVÄRMINNEN KETOJEN HOITOSUUNNITELMA; hoito kuvioittain 1.Kangasmetsä, dyynit teiden välissä 2,01 ha Kuvaus; - mäntymetsää dyynimaastossa - hakamainen, karu, valoisa, väljä, matalakasvuinen, eriikäisrakenteinen, - paikoitellen umpeen kasvava, - kahden sukupolven mäntyjä: vanhat yli 100v käkkyräisiä, nuoret alle 60v - varsinkin koillispäässä kenttäkerroksessa ajuruohoa. Tulevaisuus ilman hoitoa Hoidon tavoitteet Hoito - metsän sulkeutuminen jatkuu ja valoa vaativa lajisto taantuu. - valoisuuden lisääminen, ajuruohoisen ketokasvillisuuden elvyttäminen. nuorista männyistä poistetaan valtaosa, hakkuutähteet raivataan ja poltetaan, pohjan sammalkerrosta rikotaan paikoitellen.
17 PERINNEBIOTOOPPIEN HOITOTAVOITE ALUEITTAIN Varsinais-Suomi Uusimaa Satakunta Pirkanmaa Häme Keski-Suomi Kaakkois-Suomi Etelä-Savo Pohjois-Savo Pohjois-Karjala Länsi-Suomi Pohjois-Pohjanmaa Kainuu Lappi yhteensä invent hoitotavoite
18 Luonnon monimuotoisuus puustoisilla perinnebiotoopeilla Juha Pykälä Suomen ympäristökeskus Puustoisia perinnebiotooppeja ovat hakamaat, lehdesniityt ja metsälaitumet. Latvotut lehdesniityt ovat eliölajistoltaan runsaimmat luontotyyppimme. Sen sijaan muutoin hakamaiden ja varsinkin metsälaitumien merkitys eliöstölle tunnetaan huomattavasti puutteellisemmin. Tiedetään, että ainakin puustoiset perinnebiotoopit, joilla on vanhaa puustoa ja lahopuustoa, ovat varsin merkittäviä luonnon monimuotoisuudelle. Puustoisten perinnebiotooppien merkitys on varsin erilainen eri eliöryhmissä. Ne ovat ilmeisesti tärkeitä etenkin monille hyönteisille ja sienille. Laidunnetuissa metsissä on enemmän sieniä kuin laiduntamattomissa. Hakamaat, lehdesniityt ja metsälaitumet on arvioitu ensisijaiseksi elinympäristöksi viidelle hävinneelle (sienet 1, pistiäiset 1, kovakuoriaiset 3), 63 uhanalaiselle (putkilokasvit 10, sienet 17, jäkälät 5, kovakuoriaiset 16, pistiäiset 8, perhoset 7) ja 21 silmälläpidettävälle lajille (putkilokasvit 4, sienet 5, kovakuoriaiset 4, pistiäiset 6, perhoset 1, hämähäkkieläimet 1). Puustoisilla perinnebiotoopeilla keskeisiä tekijöitä ovat mm. valaistusolot, vanhat puut ja lahopuut, maaperän ravinnepitoisuudet sekä laidunnus ja/tai niitto. Useimmat laidunnuksesta ja niitosta riippuvaiset / hyötyvät eliölajit vaativat valoisia olosuhteita ja esiintyvät pääasiassa niityillä, mutta myös riittävän harvapuustoiset hakamaat ovat niille soveliaita. On myös puolivarjoa ja ehkä varjoakin suosivia laidunlajeja, mutta niiden määrä tunnetaan huonosti. Monet puilla elävät eliölajit menestyvät vain valoisissa ja puolivarjoisissa oloissa. Suomessa on n lahopuusta riippuvaista eliölajia. Näistä monet, eräissä eliöryhmissä puolet tai ylikin, vaativat lahopuun lisäksi valoisia olosuhteita. Näille lajeille lehdesniityt ja hakamaat, joilla on lahopuustoa, ovat suotuisimpia elinympäristöjä. Monet hyönteiset, etenkin pistiäiset, vaativat sekä niittyjä (niittykasvit ravintona) että lahopuustoa (pesäpaikat). Niittyjen eliölajeista pääosa menestyy vain olosuhteissa, joissa maaperän fosfori- ja typpipitoisuudet ovat alhaisia. Puustoisten perinnebiotooppien lajiston osalta tilanne lienee samankaltainen, mutta asiaa ei ole tutkittu. Puustoisilla perinnebiotoopeilla kaikkien puulajien vanhat puut ja lahopuut ovat luonnon monimuotoisuudelle merkittäviä. Hakamailla tulee yleensä suosia lehtipuustoa kuten tammea, haapaa, raitaa, pihlajaa ja koivuja. Useimmat puustoiset perinnebiotoopit ovat luonnon monimuotoisuuden kannalta haitallisesti rehevöityneet, kun niitä on joko lannoitettu, eläimille annettu lisärehua tai niitä on laidunnettu peltolaitumien yhteydessä. Useimmilla hakamailla on liikaa nuorta ja keski-ikäistä puustoa ja liian vähän vanhaa puustoa. Nuoren puuston, etenkin alikasvoksen harvennus / poisto onkin hakamailla keskeinen hoitotoimenpide. Eri laiduneläinten vaikutuksia ei ole tutkittu erikseen puustoisilla perinnebiotoopeilla, mutta nautakarja lienee myös niillä sopivin laiduneläin.
19 Puustoiset perinnebiotoopit De trädbevuxna vårdbiotoperna och skogsbruket Romi Rancken Yrkeshögskolan Sydväst Hur beaktar skogsbruket i den nyländska kustregionen skogsbeten och hagar? Kustens skogscentral: finns kod (400, 450) för hagmarker, lövängar att fylla i vid skogsbruksplanering, annars inga rutiner Södra skogsreviret: inga rutiner. Om skogsägaren lyfter fram behovet av att beakta hagmarker görs det. Hur har det blivit så? Några kursoriska nedslag i historien: 1864: Slut på fritt bete, betesmarkerna måste gärdas in. Slutet på 1800-talet: Rätt skötsel av trädbeståndet på hagmarkerna betonas, vården av skogsbeten och hagmarker engagerar skogssektorns representanter. Början av 1900-talet: Både jord och skogsbrukets representanter arbetar aktivt för att få ut korna ur skogen för att befrämja produktionen inom respektive sektor. Motstånd bland torpare/småbönder. I den första riksskogstaxeringen i början av 1920-talet konstaterades att 25 % av privatskogarna i södra Finland var skogsbeten eller hagmarker. Närmare 50 % av OMT och lundskogarna var skogsbeten eller hagmarker. 1939: I Silva Fennica (50) konstateras att skogsbetet utgör en betydande nationalekonomisk förlust. 1954: Alf Henriksson besjunger i Sverige den i pågående förlusten av hagmarker (Om hundra år) talet: Lockrop från norra Tenala ännu hämtade man korna från skogen > Vårdbiotoper börjar skötas på frivillig bas (WWF) > Naturvårdslagen, förordningar och finansieringssystem beaktar vårdbiotoperna. 2000: Bara ca ha vårdbiotoper (sammanlagt) kvar i Finland. 2003: WWF och Tapio ordnar seminarium om vårdbiotoper. Att fundera på: Varför finns det inte fler representanter för skogsbruket på seminariet? Borde det finnas? Hur fungerar sektoröverbryggningen? Vilken är/borde vara skogsbrukets/skogsfackmännens uppgift? Hur identifiera potentiella skötselobjekt? Hur motivera markägarna? Hur skall objekten skötas? Jatkuva kasvatus (Lähde)?