Takkii tuli…
Jaa et mitä? No euroviisuis meinaa. Taas o kertaalles läpi käyty euroviisut ja voisko ny sit sannoo et huanol menestyksel. Tiä hänt? Ei killat tommost, eikos? Toiset meist sannoo ettei vois vähempää kiinnostaa moiset karkelot. Sit taas o ne, joil viisut o ain ollu yks kevvää varrottu ehtoo. Mää kuulu niihi jännääjii.
Kaut aikai meil o viisut katteltu ja sakil sit freistattu voittajaa arvat. Tämä täst hyvälläkki menestyksel ja toisinas o menny iha piälee. Viime vuasin koko tää vähti o paisunu ninko pullasmeeti. Ny ko jourutaa pittää niit karsintoiki etukättee jo parinakki ehtoon, ni aika lujil ne osallistujat siäl tällätää. Suami selliitti tiäs finalii kuulemma tuamariäänil. No sama se ko pääsi kumminki ja sai meikäläiset höörninkii. Oli ne siäl Moskovas melkoset kalaasit reerannu viisui läpiviämiseks. Nii avvaamiset, kaikki välinummerot ko sit viimitteeks enne tuloksii viisattu vesileikkiki oli huippufiinii, vaikkei kaikkii kyl iha oikeesti eres ymmärtänykkää. Se uimarinäytös oli mul valla liikaa taik sit meni yli hilsee. Armeijakuaroo ja palalaikkaorkesterrii, jokka esitti niit vanhoi viisui oli kiva kuulustel ja ne kaikki tanssahtelevist karhuist ruvete osas kyl joonis ja väje ilahruttamise. Palettilaiset nii miähet ko naisekki niis kansallispuvuisas tanssi pikkuryssää, teki erilaisii ympyröit ja sai tossuihis töpinää reippaitte ja tuttui sävelte tahris. Väkkee oliki ko mere muttaa ja mekkalaa piisas. Flakui huiskutti tuhannet ihmiset ja tunnelma senku vaa nousi.
Niist loppukilpailuu päässeist tykkäsi siit fiksuolosest ja taitavast virolaisest flikkaporukast. Must soli nii nätti sävelmä kuulustel ja sit nii helppoo kattel konnei ollu stää kauheet leimet eikä voimistelluu niitte ympäril. Nii huilas korva ko silmäki. Nämä makuasjat o ain nii konstikkait eikä passaa yhtää ruvet triihaa. Päivä jälkee viisui kuuli kahre rippiskouluikkäise flika flauteeraava keskenäs ja asjast. Niitte miälest se Englanni kipale oli nii syvält, nii syvält. Varmistinki sit et huano vai?? Ni, mut oli siin silti sit jottai.. Mää kyl pualestani tykkäsi siittäki. Norja poika pokkas ittelles kilpailu voittopysti ja oikee suurel äänivyäryl, voitti mee loordinki pisteis. Ei mittää, poika lahjakas ko mikä laulo, soitti viuluu ja hyppeliki siin jossai välis. Kaikki oli kohrallas, just se mitä Eurooppa vartos voittajalt.
Sit se mee Valdo ja kumppanit, kyl neki klaaras tavallas, muttei se ny vaa taas sit piisannukkaa. Jäätii viimitteeks, muttei ollu sentää nolla pistet, ko oli 22. Kyl se niittenki musikki soimaa jää ja suvel lavatansseis vissii kuullaa usseempaa kerttaa. Ne poikai valkeet oli kommeit ja heiluttajakki jäi miälee. Ussei se hävinnykki muistetaa niättettei ny harmitel sentää ränttää.
Se tarttee sannoo et tämmöse vanha miälest nykysis viisui o iha liikaa stää muut toonaa. Kyl mää ymmärrä et se kuuluu nykyaikaa, mukko iha silmist sattuu se kauhee fleime ja klitteri. Ja sit ne mahrottoma kirjavat färit joka pual vaihtuvin pakkaa oikee hiukka ahristammaa meikäläist. Kirjava o ny, tiärä hyvi vallanki muatii, mut kohtuus kaikes. Aika ajoi ne laval konstailleet valla meni hukkaa sihe viirakkoo, no laulu kyl kuulu. Ei silti olis kai voinu vaa kuulustel rarjost koko viisut ja saar vaik viäl paremma osviita lauluist.
Kaikesorti killuttimet ja kettinkit ko ny o ja nii muatis ja nähtii viisuiski, mut tämä ny kumminki iha porilaisest marketist. Sakki nuarii, semmosii killuttimellissii seiso kassa likel. Äiti lykkäs kärrys pikkust flikkaa, joka äkspree kajautti et,” katto ny noitaki”… Äiti käänsi kärry äkäsee ja vissii hiljaa totes ittekses, et älä muut san
Hyvvää helatorstait teil kaikil…