Onnen hetkiä paratiisissa: Lapsuudenkodin kupariaarteita
Lähettänyt Teija Hakula klo 10.53
Pikkutalon Sanna 22. syyskuuta 2013 klo 11.38
Oikeinko tässä pitää ryhtyä kuparin kiillotukseen? Meitsillä on kuparia paikat väärällänsä mutta olen aina tykännyt niistä mustakylkisinä (ja pelkäänpä että kohdellut vähän kaltoin). Saattaishan sitä yhden koekiillottaa...
Teija Hakula 23. syyskuuta 2013 klo 6.57
Moikka, kiillotushommiin vaan! Kyllä kuparit minusta ovat kauniimpia kiiltävän puhtaina. Saattaa olla, että yllätyt iloisesti :-)
Satu 22. syyskuuta 2013 klo 13.09
Voi miten kiva tarina! Ei ole suoraan sanoen koskaan käynyt mielessä että kupariakin kiilloitetaan? Hopeaa kyllä tietysti. Täytyy varmaan munkin tehdä retki porukoiden kellariin, muistelen että sieltä saattaisi löytyä kuparisia esineitä :-) Jouluna esimerkiksi havunoksat näyttäisi aika kivalta kuparisessa "pytyssä".
Teija Hakula 23. syyskuuta 2013 klo 6.59
Mars kellariin Satu! Ties mitä aarteita sieltä löytyykään. Havut kuparipytyssä kuulostaa ihanalta!
Lady of The Mess 22. syyskuuta 2013 klo 13.34
Kauniita etenkin nuo ensimmäisen kuvan esineet! Ja kaunis tarina tavaroiden taustalla.
Teija Hakula 23. syyskuuta 2013 klo 7.11
Kiitos :-) Minäkin ihastuin noihin maljakoihin oitis!
Liian vähän siirtyy perimätietoa vanhemmilta lapsille. Liian harvoin on aikaa istua alas ja kuunnella tarinoita isovanhempien nuoruudesta.
Irmastiina Ruusukummusta 23. syyskuuta 2013 klo 1.01
Minullakin muutama vanha kupariesine...kahvipannuja ja kippoja...:)
Teija Hakula 23. syyskuuta 2013 klo 7.15
Laitahan ne esille, ihan paraatipaikalle. Tai hyödynnä maljakoina tai säilytysastioina. Minäkin ihan yllätyin miten kauniita kupariesineet ovatkaan!
-HEINIE- 23. syyskuuta 2013 klo 11.23
Kauniita kaikki ja ihastuin tuohon kannelliseen kannuun. Ja parasta tuo tarina niitten takana <3. Ihanaa maanantai-iltaa Teija!
Teija Hakula 23. syyskuuta 2013 klo 18.38
Voi kiitos Heinie! Kiva, kun poikkesit käymään!
Tarinat esineiden takana kiehtovat minuakin erityisellä tavalla.
Vivi ja Kalle 23. syyskuuta 2013 klo 12.15
Voi mitä löytöjä Teija! Olen niin hullaantunut kupariin, että tekisi mieli hankkia sitä koko ajan lisää. Ja kivoja tarinoita näiden esineiden taustalla. Tykkään! :)
Teija Hakula 23. syyskuuta 2013 klo 18.44
Kiitos, kiitos Vivi! Toimit inspiraationi lähteenä.
Itselläni on hakusessa kuparinen kynttilänjalka. On se jännä miten tämä kupari nyt niin koukuttaa!