Teatterissa katsojan voimakas reaktio on hyvä merkki – Sen Pekka Milonoff ymmärsi jo teatteriuransa alussa - Kulttuuri - Helsingin Sanomat
Teatterissa katsojan voimakas reaktio on hyvä merkki – Sen Pekka Milonoff ymmärsi jo teatteriuransa alussa
Tänään 70 vuotta täyttävä Pekka Milonoff uskoo edelleen rauhanpuolustamiseen ja aseistakieltäytymiseen. ”Olen suvaitsevaisuuden kannalla ja toivon, että ihmiset herkistyisivät kuuntelemaan toisiaan eivätkä lähtisi rakentelemaan viholliskuvia.”
”Kiitos kysymästä, oikein hyvin kulkee”, vastaa Pekka Milonoff kun häneltä kysyy eläkepäivien sujumisesta. (KUVA: Juhani Niiranen / HS)
Julkaistu: 22.2. 2:00 , Päivitetty: 22.2. 13:37
Elokuussa tulee kuluneeksi kolme vuotta siitä, kun Pekka Milonoffhttps://www.hs.fi/haku/?query=pekka+milonoff jäi eläkkeelle. Taakse jäi 43 vuotta Kom-teatterissa, joista 34 johtajana. Se on harvinaisen pitkä aika, mahdollisesti jopa Suomen ennätys.
On ihan pakko kysyä, käykö Milonoff edelleen luuhailemassa teatterin nurkissa. Vastaus on selkeä. ”Pyydet­täessä käyn.”
Vastauksen lisäksi selkeä on rajanveto: vastuu vuonna 1971 perustetusta suomenkielisestä Kom-teatterista on nyt nuoremmilla sukupolvilla. ”Kun muutos tapahtuu, sen täytyy olla kertakaikkinen. Ne, jotka ottavat vastuun, kantavat sen myös ja that’s it. Näin sen on mentävä. Kom perustettiinkin sitä varten, että voidaan tehdä, mitä halutaan. Nyt on nuorempien vuoro tehdä, mitä he haluavat.”
Ei luopuminen helppoa ollut, sen Milonoff myöntää. Mutta sitä helpotti pitkä siirtymäaika sekä se, että saattoi huomata kaiken sujuvan erittäin luontevasti.
”Kasvaminen Komin henkeen oli tapahtunut, hyvät perinteet siirtyneet ikäluokalta toiselle jatkumossa.”
Milonoff tarkentaa, että uusi sukupolvi tekee tietenkin omannäköistään teatteria – mutta hänestä on ilahduttavaa huomata, että Komin tapa tehdä teatteria ja tuottaa tekstejä jatkuu.
Mikä se ”Komin tapa” sitten on? Miten se syntyi?
”Nykyäänhän teatteri on aika monimuotoista ja tarjontaa on paljon enemmän kuin aikoinaan. Me puhuttiin silloin paljon siitä, että teatteri oli aika elitististä. Sille halusimme vaihtoehdon.”
Vaihtoehtoiselle teatterille haluttiin yleisö, joka ei jostain syystä käynyt teatterissa.
”Lähdettiin kiertämään, oltiin 150 päivää vuodessa kiertueella. Ensimmäiseen seitsemään vuoteen meillä ei ollut omaa teatteritilaa.”
Tapa tehdä muotoutui kiertue-elämän ehdoilla. ”Me haastettiin yleisöä sellaisella katuteatteriestetiikalla. Mentiin ilman valoa, ilman äänentoistoa lavalle. Otettiin tila haltuun. Se oli hyvin näyttelijäkeskeistä teatteria, joka edellytti iloista röyhkeyttä.”
Jo ennen Komia Milonoff oli ­oivaltanut, että teatteri, jolla on yhteiskunnallista merkitystä, ei ole kaikkien mieleen.
Tästä Milonoffilla on muisto Teiniteatterista, josta hänen teatteriuransa alkoi.
”Teimme Sex-kabareen sek­suaalikasvatuksesta, se oli aika viaton esitys. Siitä huolimatta yksi kaupunginvaltuutettu nousi kesken esityksen ja vaati, että esitys on keskeytettävä. Ymmärsin, että tällaiset reaktiot ovat merkki siitä, että jotain olennaista ja uutta on tulossa.”
Asenteita koetteleva teatteri kiinnostaa Milonoffia myös tässä ajassa. ”Että voin olla reippaasti eri mieltä ja ärsyynnyn katsojana, se panee aina myös uusia ajatuksia liikkeelle.”
Teatterin monimuotoistumisen lisäksi Milonoff iloitsee siitä, että kotimaisella näytelmäkirjallisuudella on nykyään huomattavasti vahvempi asema kuin Komin aloittaessa.
”Silloin oli vähän kotimaisia esityksiä. Me otettiin se pää­ideaksi: suomalaisia aiheita, suomalaisella otteella ja uudella teatteriestetiikalla.”
Nuorena Pekka Milonoff toimi aktiivisesti rauhan ja aseistakieltäytymisen puolesta. Hän ei ole seurannut ilahtuneena yhteiskunnassa vallalla olevia virtauksia.
”Erilaisia rajoja ja raja-aitoja rakennellaan nyt ihmisten välille myös ihan fyysisesti. Se tuntuu hyvin huolestuttavalta kehitykseltä. Olen suvaitsevaisuuden kannalla ja toivon, että ihmiset herkistyisivät kuuntelemaan toisiaan eivätkä lähtisi rakentelemaan viholliskuvia.”
Teatterilla, joka on aina syvimmältä olemukseltaan ollut Milonoffille yhteisöllisyyttä ja jakamista, voisikin Milonoffin mukaan olla ajassamme tärkeä rooli. ”Teatteri houkuttelee kuuntelemaan, herkistää kuuntelemiselle. Se on siinäkin hyvä. Kun yhteiskunnassa suljetaan ovia, teatteri voisi avata niitä.”
Miltä vanhan rauhanpuolustajan korviin kuulosti, kun puolustusministeri Niinistöhttps://www.hs.fi/haku/?query=niinisto kutsui siviilipalvelukseen siirtyneitä reserviläisiä karkureiksi?
Milonoff miettii hetken.
”Se on jotain muuta kuin rauhan edistämistä. Se on sotaan valmistautumista. Minä aikoinaan uskoin ja edelleen uskon, että aseista luopuminen on ­oikea tie. Varustautuminen on päinvastaista. Se lisää jännitteitä. Tuntuu, että aseista luopumisen ajatus on tässä yhteiskunnallisessa tilanteessa todella kaukainen. Mutta edelleen aion siitä puhua.”
Edelleen Milonoff uskoo myös siihen, että yksilöt voivat yhdessä muuttaa maailmaa.
”Totta kai. Koko Komin ideakin on ollut, että tehdään yhdessä ja sillä on vaikutusta. Iloisesti, innostuneesti puhutaan asioista, jotka meidän mielestä ovat tärkeitä.”
Tärkeimmät teatteriesitykset
1 Théâtre du Soleil
”Pariisilaisen Soleilin kaik­ki esitykset ovat ol­leet todella tärkeitä omassa teat­teri­ajat­telussani. Heillä on aina ollut ensemble­henki­syyttä, heittäytymistä ja ennakko­luulottomuutta.”
2 Aleksis Kivi
”70-luvulla, kun Kalle Holm­berg ja Ralf Långbacka olivat Turun kaupungin­teat­terissa, tehtiin Veijo Meren kirjoittama Aleksis Kivi. Yhdis­tel­mä, jossa Kalle ja ensem­ble näyttelivät hyvin sisäis­tettyä Kiveä, oli tajunnan­räjäyttävä.”
3 Godardin Hullu Pierrot
”Kolmanneksi haluan valita elokuvan. Hullu Pierrot on ehkä eniten teat­teriajatteluuni vaikuttanut teos. Samaa koin, kun aikoi­naan luin Pentti Saari­koskea ja ajattelin, että nyt joku ker­too maailmasta samalla äänellä kuin minusta tuntuu.”