Ulinaa yössä | Kotikaupunkina Bengaluru
Ulinaa yössä
Etusivu / Ulinaa yössä tammikuu 31, 2015
Asuinalueemme on urbaanissa paikassa vilkkaan Bangaloren liikenteen keskellä. Ulkoa kuuluu jatkuvaa autojen hurinaa ja loputonta tööttäilyä. Välillä ambulanssin tai poliisiauton pillit ulvovat. Kun aurinko laskee ja ilta hämärtyy, liikenteen äänet vaimenevat ja sen tilalta alkaa koirien konsertti: haukkumista, rähinää, ulinaa. Jos ilta on tuuleton, sisälle kantautuva mekkala on melkoinen ja jatkuu pitkälle aamuyöhön saakka. Aluksi heräilin öisin koirien haukku- ja ulinakuoroon, nyt se on muuttunut taustameluksi, johon en enää juuri reagoi.
Päivisin koirat norkoilevat kadunkulmissa ja korkeintaan pikkuisen penkaisevat tienvieren jätekasoja. Jos sattuu löytymään oikein hyvä roskakasa-apaja, sen päällä koiran on leppoisaa nukkua kerällä koiranunta auringon lämmössä ja samalla vahtia ateriaansa. Bangaloren citykoirat eivät autoja pahemmin väistele tai pelkää. Kaduilla liikkuvia ihmisiäkään ne eivät kavahda, vaan laiskasti lönkötellen antavat tietä. Pimeän tultua lähikujien ja –kortteleiden kulkukoirat venyttelevät, nousevat makuulta ja lähtevät kierrokselle etsimään ruokaa ja koiraseuraa sekä selvittelemään reviiririitojaan. Siitä alkaa koirien kiivas yöelämä. Kaduilla käydään todellisia taisteluita ja välillä korvaa hyytää jonkun alakynteen jääneen koiraparan tuskainen ulvonta.
Vaikka olen pohjimmiltani koiraihminen, minun on vaikeaa ymmärtää täkäläistä tapaa suhtautua kulkukoiriin. Niiden annetaan elää ja lisääntyä vapaasti, tonkia roskia siellä, missä ikinä sattuvatkin kulkemaan. Kulkukoiria myös ruokitaan, siksi kai ne harvemmin ihmisille ärhentelevätkin. Koirat eivät ole hylättyjä, kun ei niitä kukaan koskaan ole omistanutkaan. Kukaan ei tietystikään kulkukoiria myöskään rokota tai vie lääkäriin. Paljon näkeekin kolmijalkaisia tai muuten poloisia, ontuvia ja sairaita. Katukoira ei ole ollut osa ihmislaumaa, siksi nämä koirat eivät ole kesyjä, vaan ihmisen lähellä elämään sopeutuneita citypetoja. Maaseudulla kulkukoirilla kai on jonkin verran kiinteämmät siteet ihmisiin. Kaupungin katukoiria ei koulita tai ohjata millään tavoin, mutta fiksuina eläiminä oppivat laijtovereiltaan kaupunkielämän pelisäännöt. Tärkein oppi taitaa olla reviirin puolustaminen ja ruuan hankkiminen.
Koirien annetaan täällä makoilla ja kulkea missä vain, mutta aika yleisesti ihmiset näyttävät kuitenkin enemmän tai vähemmän pelkäävän niitä. Monella ihmisellä on kulkukoirista ikäviä omakohtaisia kokemuksia. Koska koirat eivät ole ihmisen kanssa eläneitä lemmikkejä, niitä ei pysty niin hyvin ”lukemaan” kuin kotikoiria. Parempi siis pitää kunnioittavaa etäisyyttä. Vaikka olin Bangaloreen muuttaessani tietoinen kulkukoiraongelmasta, koirien valtaisa määrä kuitenkin edelleenkin hämmentää. Omaa pientä koiraamme ulkoilutamme kotikorttelimme porttien ulkopuolella kaupunkialueella vain päiväsaikaan, kun kulkukoirat ovat rauhallisimmillaan. Silloinkin on parasta pitää kädessä keppiä kaiken varalta ja mielellään myös pieniä kiviä. Kuulostaa julmalta, mutta valppaana on syytä olla, sillä kaikki koirat eivät valitettavasti ole rauhallisia tai terveitä. Tähän saakka oma koiramme on selvinnyt yksillä ”läheltä piti” -naarmuilla.
Bangaloren kulkukoiraongelman ajatteleminen saa minut väistämättä hieman alakuloiseksi. En keksi asialle mitään ratkaisua, ja vaikka jonkin keksisinkin, tuskin idea olisi täällä toteuttamiskelpoinen. Koirapuistoja tottakai toivoisin lemmikeille, ja että mahdollisimman moni koira saisi olla kiinteä osa ihmislaumaansa. Jos ihmiset tuntisivat vastuunsa koiran kasvattajina ja hoitajina, koiralla olisi perustason käyttäytymissäännöt hallussa ja elämä ihmisten sekä toisten koirien kanssa sujuisi mutkattomammin. Omalle koiralleni lupaan yrittää tarjota mahdollisimman turvallisen, kuitenkin virikkeellisen ja elämisen arvoinen elämän, niin kuin nyt sen pystyn täällä järjestämään.
Avainsanat: Bangalore, Intia, Koira, Yhteiskunta
4 kommenttia aiheesta “Ulinaa yössä”
Lexyn emäntä :) sanoo:
helmikuu 2, 2015 1:02 pm
Me täällä Lexyn ja Mehikaanon kanssa seuraamme rännäntäyteisestä Suomesta käsin tekstejäsi. Todella kivasti kirjoitettuja kertomuksia, ja ihan pääsee mukaan autenttiseen tunnelmaan kotisohvaltakin käsin. Jäämme odottelemaan uusia blogikirjoituksia- erityisesti kuvat Bangaloren arkielämästä kiinnostavat kovasti, voi kuinka erilaista ja antoisaa tavallisen jokapäiväisen elon täytyykään siellä ristiriitojen ja moninaisuuksien kulttuurissa olla! Kiitos että jaoit blogisi osoitteen myös koiraporukalle, ja rapsutuksia sinne!
helmikuu 2, 2015 4:50 pm
Kiitos palautteesta! Mukavaa, että viihdytte matkalla mukana 🙂 Koetan kertoa tästä ihan arkisesta elämästämme, mutta kyllä sekin tarpeeksi tapahtumarikasta ja värikästä täällä on.
maaliskuu 29, 2015 7:39 pm
Tuntuu kuin itsekkin olisin matkalla,
niin hienosti soljuu tarinasi eteenpäin kuin silkkiä vaan.
Tosta koirankielestä tuli mieleen etten minäkään millään osaa tälle meidän laumalle kertoa kuinka onnellisia saavat ollal etteivät ole
syntyneet kulkemaan 🙂 mitä nyt vähän tässä kotipihalla ja kesän tullen vähän enemmänkin. Tapahtumarikasta on ja olkaa turvassa !
maaliskuu 30, 2015 4:42 pm
Kiitos Pia! Kerro terveiset omalle koiralaumallesi, vaikkapa ihmisten kielellä tai sitten rapsutuksilla.