dit un dat sitä sun tätä: There is always time for teatime
There is always time for teatime
Meillä juodaan paljon teetä, aamuin ja illoin. Juomme yleensä darjeelingia, jota säilytetään ikivanhassa Liptonin purkissa. Tuttavat yrittävät joskus antaa lahjaksi uuden purkin, mutta no way. Vihreä tee on ollut terveellisen maineessa ja estää kuulemma syöpää, mutta emme pidä siitä ja juomme aina mustaa teetä. Tällä viikolla luki lehdessä, että vihreässä teessä on paljon myrkkyjä, joten siitäkin syystä jatkamme mustan teen juomista.
Tee haudutetaan japanilaisessa rautapannussa, joka on ensinnäkin kaunis ja toiseksi siitä saa kuulemma vielä rautaa, sillä teehän estää raudan imeytymistä. Tuo pannu on siinä mielessä epäkäytännöllinen, että painava kansi putoaa helposti kaadettaessa, mutta ainahan sitä pitää tehdä myönnytyksiä estetiikan takia.
Tämän komean teepakkauksen saimme ystäviemme pojalta Kiinasta. Hommasin hänelle aikanaan kiinalaisten ystävieni kautta harjoittelupaikan kiinalaisesta filmiyhtiöstä ja nyt hän on opiskelut päätettyään päässyt filmialalle Shanghaihin. Teen hän toi kiitokseksi avustani, jota ilman ei ehkä olisi Kiinaan päässyt.
Koulun kotitalouskirjassa oli scones-resepti ja "skonsseja" leivoin aina ystäväni Marjan kanssa innokkaasti.
4 dl vehnä- tai grahamjauhoja
Kuivat aineet sekoitetaan, vatkattu margariini ja maito lisätään nopeasti sekoittaen.
Taikina jaetaan kahteen osaan, jotka taputetaan jauhotetulla kädellä pellille pyöreiksi kakuiksi. Ne jaetaan neljään osaan, pistellään ja paistetaan +250° C.
Labels: Kiina, reseptejä
Clarissa 26. Oktober 2008 um 16:10
Olen aina katsellut kuvista noita rautapannuja. Ne ovat minun makuuni. Arabian Tea for two-sarja on meillä käytössä, jos teetä juodaan. Minä kyllä olen armoton kahvinjuoja. Vihreää teetä keitän silloin tällöin itselleni kannullisen päivän mittaan juotavaksi, mutta mitä, onko siinä myrkkyjä?
Nostalgisia nuo teeleivät, niitä on leivottu tässäkin perheessä. Ensin minä koulutyttönä, myöhemmin ne olivat meidän tyttöjen suosikkileivonnaisia.Pitäisipä kokeilla pitkästä aikaa.
Minna 26. Oktober 2008 um 17:00
Minä olen kyllä tyypillinen kahvikissa ;)
Nätti tuo pannu kyllä. Teeleipiä en ole koskaan kokeillut, mutta olenkin tosi huono leipuri, en leivo juuri koskaan mitään eli meidän lapsilla ei ole mitään pullantuoksuista äitiä. Poikani sanoo ilkikurisesti että meidän perheen perinneruoka on pussikeitto (pojalla on äitinsä musta huumori eli siitäs sain ;)
Ja sitten asiasta viidenteen: mistä liittovaltiosta kirjoitteletkaan, jos saan udella? Onko teillä kovin tuulista? Täällä taitaa nousta myrsky, puut jo ihan viistossa ja tuulen ulina kuuluu talon sisälle saakka. Mukavaa sunnuntai-iltaa kuitenkin sinne teille!
Allu 26. Oktober 2008 um 17:39
clarissa: niinhän ne kirjoitti, että vihreässä teessä on todettu paljon Pestizide (en tunne suomalaista sanaa). Tässä tietoa:
http://lifestyle.t-online.de/c/16/61/91/54/16619154.html viimeisimmästä tutkimuksesta.
Kyllä minä kahviakin juon, ennen mustana, nyt olen oppinut juomaan vaahdotetun maidon kanssa, kun se on terveellisempää niin, siis kuin ilman maitoa.
minna: ei ole myrsky vielä näyttäytynyt Kölnissä (eli NRW on meidän valtio). Meillä oli vielä hieno ilma kahteen asti. Kävelimme varmaan 7km Reinin rantaa ja nautimme. Sitten tuli taas harmaata mutta ei vielä ainakaan sada. Juttelin juuri baijerilaisen ystäväni kanssa ja heillä on edelleenkin ihana ilma.
M'man 27. Oktober 2008 um 15:47
Mmm... a cuppa - anytime!
Niin sanoi aina mumminikin ;) ( Lontoolainen eika osannut vetaa iltapaivaans aloppuun, jollei saanut 'her cuppa tea' ;)