Scifi-kirjailijuus on kuin vanhuus – moni sanoo arvostavansa, mutta kukaan ei halua olla | Yle Uutiset | yle.fi
7.9.2019 klo 15.28
Finlandia-palkittu kirjailija Johanna Sinisalo tuli nuorena kirjoittajana tunnetuksi perinteisestä avaruusscifistä. Sinisalon mielestä kirjallisuutta rajaavista lajityypeistä voisi hiljalleen luopua. Hyvä kaunokirjallisuus on hyvää kirjallisuutta.Antti Haanpää / Yle
Booker-palkitun brittikirjailijan Ian McEwanin romaani Kaltaiseni koneet on kolmiodraama, jonka yhtenä osapuolena on androidi, lähes ihmisen kaltainen robotti.
Kirjailija kertoo teostaan koskevassa haastattelussa halunneensa tutkailla tulevaisuutta, mutta ei kuitenkaan maailmaa, jossa “matkataan avaruussaappailla kymmenkertaisella valonnopeudella”. The Guardian lehden artikkelissa (siirryt toiseen palveluun) McEvanin asennetta kutsutaan genresnobismiksi. Arvostettu romaanikirjailija asettaa lauseellaan selkeän raja-aidan itsensä ja tieteiskirjailijoiden väliin.
Kirjailija Johanna Sinisalon mielestä McEvanin lausahdus on epäoikeudenmukainen ja rajaava, vaikka se hiukan myös huvittaa.
– Sehän on ihan sama kuin joku sanoisi, ettei hän lue dekkareita, sillä niissä on aina joku englantilainen mummeli, joka juo teetä, Sinisalo hymähtää.
Science fiction, scifi - Yleisnimitys tarinoille, jotka käsittelevät tyypillisesti tieteen ja tekniikan vaikutusta yhteiskuntaan ja ihmisiin.
Like kustantaa paljon kirjoja, jotka voi luokitella science fictioniksi. Kustannustoimittaja Sara Nykäsen mukaan on paljon niitäkin kirjailijoita, jotka kirjoittavat lajille uskollisina ja tietoisina siitä.Antti Haanpää / Yle
Like-kustannuksen kustannustoimittaja Sara Nykänen ihmettelee brittikirjailijoiden nyrpistelyä. Hänestä on outoa, että tämän kaltaista kritiikkiä kuullaan kirjallisuuspiirien sisäpuolella.
– Ymmärrän, että määritelmät ovat vaikeita. Ja scifissäkin on aste-eroja. On esimerkiksi kovaa scifiä, johon kuuluvat muun muassa avaruusseikkailut. Niiden kirjoittajat profiloituvat tyylilajiin mielellään.
– Sitten on monenlaisia tyylilajien ylityksiä. Kirjailijoita, jotka käyttävät scifin keinoja, vaikka kirjoittaisivatkin perus kaunokirjallisuutta, Nykänen sanoo.
Kirjoittaisit oikeaa kirjallisuutta, kun kerran osaat!
Science fictionista, scifistä, tieteiskirjallisuudesta, on tullut erikoinen kuuma peruna kirjamarkkinoilla. Dystopiat, näyt tulevaisuudesta, tuntuvat kiehtovan kaikki niin lukijoita, leffafriikkejä kuin tv-sarjojen katsojiakin. Margaret Atwoodin kirjasta Orjattaresi (Handmaid´s Tale) sovitettu tv-sarja on tällä hetkellä yksi maailman seuratuimmista.
Ilmastonmuutos ja sen seuraukset, tekoäly, robotiikka, kaikki tieteen edistysaskeleet vetävät ihmismieltä puoleensa. Tuntuu kuin koko maailma kyselisi: Entä jos? Mitä sitten, jos? Olisiko mahdollista, että?
Dystopia - Epätoivottava yhteiskunta, kauhukuva tulevaisuuden yhteiskunnasta, utopian vastakohta.
Silti vaikuttaa siltä, että tieteiskirjailijoiden kastiin ei ole tunkua. McEwanin lisäksi scifi -termiä on aikoinaan karsastanut jopa tieteiskirjailijoiden ykköskaartiin kuuluva Atwood. Jo 1960-luvulla rinnakkaistodellisuuteen sijoittuvaa romaania kirjoittava Vladimir Nabokov ilmoitti, ettei kyse ole tieteisromaanista, ja kertoi halveksivansa science fictionia. (siirryt toiseen palveluun) Suomalainen menestyskirjailija Emmi Itäranta on määritelmissä milloin fantasiakirjailija milloin aktivisti.
Titteliä karsastaa jopa Sinisalo, joka nuorena kirjoittajana teki paljon myös puhdasveristä avaruuscifiä. Scifi-menneisyys ei kuitenkaan hävetä häntä, päinvastoin.
– Vielä kultaisella 80-luvulla minulta saatettiin kysyä, miksen kirjoita ihan oikeaa kirjallisuutta, kun kerran osaan. Itse ajattelen, että jos kirjoittaa tällaiseen lajityyppiin kuuluvaa kirjallisuutta, pitäisi olla pikemminkin ylpeä siitä kuin hävetä.
Johanna Sinisalon romaaneja on julkaistu usealla kymmenellä kielellä. Auringon ydin on yhteiskuntasatiiri tulevaisuuden Suomesta.Antti Haanpää / Yle
Sinisalo on lunastanut paikkansa kirjailijana moneen kertaan. Hänen romaaninsa Ennen päivänlaskua ei voi sai Finlandia-palkinnon vuonna 2000. Sitä ja muita hänen teoksiaan on käännetty yhteensä parillekymmenelle kielelle.
Juuret kioskiviihteessä tuntuvat yhä
Kirjallisuustieteen mukaan science fictionia kirjoittivat jo muinaiset sumerilaiset. Yhden teorian mukaan sen juuret ovat 1920-luvun kioskiviihteessä. Vielä 70-luvulla suomalaiskaupunkienkin katukuvaan kuuluneissa lehtikioskeissa (siirryt toiseen palveluun) myytiin muutaman kolikon arvoisia, kehnolle paperille painettuja pikkukirjoja.
Steampunk - Tieteiskirjallisuuden suuntaus, jossa tapahtumaympäristön muodostaa 1800-lukua ja usein viktoriaanista Englantia muistuttava vaihtoehtoinen todellisuus.
Aiheet ruokkivat erityisesti nuorten seikkailunnälkää ja maalasivat kuvaa toisista todellisuuksista jossain kaukana koulun pulpetista ja opettajan karttakepistä. Kirjoissa seikkailtiin villissä lännessä, historiassa tai avaruudessa. Mielikuva viiden pennin viihteestä jäi elämään ja varsinkin vanhemman polven kirjailijoiden on ollut vaikea hyväksyä lajityyppiä.
Johanna Sinisalo viittaa taas dekkareihin. Samanlainen hömppäviihteen leima niilläkin oli.
– Ennen ajateltiin, että kunniallinen ihminen ottaa dekkarin käteensä korkeintaan laiturinnokassa kesälomalla. Sen katsottiin olevan aivot narikkaan -kirjallisuutta. Ja tänä päivänä ajatellaan, että rikosromaanit ovat yhteiskunnallisen kirjallisuuden tärkeä alalaji.
Aavetaajuus-kirjakauppa Helsingin Kalliossa on lattiasta kattoon täynnä kumma-kirjallisuutta. Antti Haanpää / Yle
Atwoodin Orjattaresi-romaani on kirjoitettu vuonna 1985. Dystopiabuumi nostaa lukulistoille myös muita klassikoita. Aldous Huxleyn Uljas uusi maailma, George Orwellin 1984 tai vaikkapa viime vuonna edesmenneen Ursula K. Le Guinin fantasiatieteiskirjat ovat teoksia, joiden arvoa ei kenellekään tulisi mieleen kyseenalaistaa.
Uljas uusi maailma Valtosen kuvitteleman (siirryt toiseen palveluun)a
Lajityypittely voi sulkea lukijoita pois
Vaikka Johanna Sinisalo haluaakin puolustaa tieteiskirjailijoiden kunniaa, hän myöntää itsekin tuskastuneensa kaunokirjallisuuden karsinointiin. Sinisalo uskoo, että lajityypittelystä on jonkin verran hyötyä kirjastossa kävijälle, kustantajalle kirjojen markkinoinnissa ja ehkä kirjallisuusagenteille. Pääasiassa hän kuitenkin näkee luokittelun kielteisenä asiana. Vaikka lajityyppejä sekoitellaan nykyään vapaasti, scifin teknomielikuva on tiukassa. Hänelle itselleen oli ainakin aiemmin haittaa scifi-leimasta, vaikkei hän sitä hävennytkään.
Sinisalon mukaan lukijat, jotka kaipasivat esimerkiksi avaruusseikkailuita, pettyivät, kun tieteiskirjailijana tunnetun kirjoittajan teksti olikin jotain ihan muuta.
Johanna Sinisalon kirjat onkin useimmissa käännösmaissa luokiteltu peruskaunokirjallisuuteen. Hänen mukaansa scifi-fanit kyllä haistavat, jos joku kirjailija kirjoittaa heidän makuunsa. Sinisalo kertoo scifi-piirien olevan tiiviitä ja yhteydenpito oli vilkasta jo ennen someaikaa. Sinisalolla on esimerkiksi Ranskassa oma fanijoukko, joka seuraa hänen työtään, kirjoittaa nettiin kritiikkejä ja keskustelee kirjoista.
Spekulatiivinen fiktio, spefi - Kattokäsite kuvitteellisia maailmoja ja tapahtumia kuvaavalle kirjallisuudelle.
Scifi-kirjallisuudella on pitkät perinteet. Kirjallisuustieteilijät laskevat usein sen alkaneen jo muinaisten sumerilaisten tulevaisuutta ennustavista kirjoituksista. Hyllyssä oikealla näkyvän Toinen säätiö -teoksen kirjoitti venäläissyntyinen amerikkalaiskirjailija, biokemian tohtori, Isac Asimov 1950-luvulla.Antti Haanpää / Yle
Luokittelun kanssa tasapainoillaan kustantamoissa jatkuvasti. Sara Nykänen myöntää, että scifileiman iskeminen saattaa karkottaa lukijoita.
– Mutta ketään ei hyödytä sekään, että scifi selitetään joksikin muuksi kuin se on. Monet kirjailijat myös haluavat kirjoittaa tietoisena genreistä. Lisäksi eri lajien unohtaminen köyhdyttäisi kirjallisuuden kenttää, Nykänen pohtii.
Nykänen muistuttaa, että kirjallisuuden lajeilla on historiansa ja itseisarvonsa. Kirjat jatkavat, kommentoivat tai uudistavat lajin perintöä. Jos lajeista ei enää puhuttaisi, historian jatkumo ja tietoisuus niistä katoaisivat.
Scifistä spefiin
Jos jako tieteiskirjallisuuteen ja realismiin on hankala ja rajoittava, mitä asialle pitäisi tehdä? Sinisalon mielestä yksi vaihtoehto on, että puhutaan vain kaunokirjallisuudesta tai nykykirjallisuudesta. Niin hänen kirjojaan muille kielille kääntävät tekevät. Tai sitten aletaan käyttää jotain avoimempaa termiä, kuten spekulatiivinen fiktio.
– Se erottaa ne kirjat, jotka eivät pohjaa realistiseen kerrontatapaan. Kirja voisi sijoittua tulevaisuuteen tai vaihtoehtoiseen historiaan tai vieraalle planeetalle.
– Tähän kategoriaan mahtuvat myös kirjat, jotka voivat olla hyvinkin arkisia ja realistisia, mutta niissä on jokin pieni nyrjähdys, joka ei ole meidän maailmaamme, Sinisalo sanoo.
Suomikumma - Kirjailija Johanna Sinisalon antama nimitys suomalaiselle kirjallisuudelle, jossa tieteis- ja fantasiakirjallisuudesta tutut elementit yhdistyvät perinteiseen kerrontaan.
Spekulatiivinen fiktio vaikuttaa ainakin suomenkielisen ihmisen suuhun varsin vaikealta Siksipä Sinisalo heittää ilmoille myös termin kumma. Tai suomikumma.
Kustannustoimittaja Sara Nykänen ei vielä kävisi kuoppaamaan scifiä. Hän jopa ennustaa sille nostetta lähitulevaisuudessa. Sille saattaa käydä niin kuin fantasialle, joka koki nousun 1990-luvulla. Nyt fantasian kukoistus on ehkä saavuttanut jonkinlaisen lakipisteensä.
– Kirjallisuuden lajit elävät sykleittäin. Fantasiassa näkee jo sitä, että teokset alkavat jäljitellä ja muistuttaa toisiaan. Uskon, että scifillä voisi olla paljon uutta annettavaa, Nykänen povaa.
Lue myös: Linda Liukkaan kolumni: Scifiä on turha ylenkatsoa, sillä se kirittää teknologiaa ja auttaa meitä näkemään, mikä maailmassa on vialla (siirryt toiseen palveluun)
scifiMargaret AtwoodThe Handmaid's TalekulttuurikirjallisuustieteiselokuvatJohanna Sinisalokaunokirjallisuuskirjailijatsuomenkielinen kirjallisuus