Haastattelussa esikoiskirjailija Heidi Roth – kirjan tulevaisuus, some ja työelämä – Iso Mieli
Kulttuurimedia
Takakansi-podcast
Haastattelussa esikoiskirjailija Heidi Roth – kirjan tulevaisuus, some ja työelämä
Julkaistu 3.9.2016 3.9.2016 Kirjoittanut Marko Suomi
(Teksti julkaistu alunperin Walk Among Digital -blogissani 25.8.2015. Julkaistu uudelleen Heidin luvalla)
Haastattelin esikoiskirjailija Heidi Roth:ia mm. aiheista kirjoittaminen, kirjan tulevaisuus, sosiaalinen media sekä työhyvinvointi. Lue lisää alta:
Kiitos kun päätit suostua haastatteluun Walk Among Digital -blogiin, tervetuloa! Kertoisitko alkuun jotain itsestäsi, kuka olet, mistä tulet ja miten olet päätynyt kirjailijaksi?
Esikoiskirjassasi Syntitehdas liikutaan ajankohtaisesti työelämän merkityksellisyyden parissa. Päähenkilö kamppailee itse sen kanssa kuuntelisiko ns. järjen ääntä vai omaa kutsumustaan. Minkälaisena sinä näet suomalaisen työelämän vuonna 2015?
Kiitos sinulle, että saan jakaa ajatuksiani blogissasi. Nimeni on Heidi Roth ja juureni vievät Iisalmeen, mutta olen asunut suurimman osan elämästäni pääkaupunkiseudulla ja ulkomailla.
Olen pienestä pitäen ilmaissut itseäni eri tavoin, mutta luovan kirjoittamisen löysin kunnolla vasta aikuisena. Tein pitkään töitä kansainvälisen markkinointiviestinnän parissa pörssiyhtiössä, mutta en koskaan istunut täysin siihen maailmaan. Koin, että en päässyt toteuttamaan itseäni tarpeeksi ja sisäinen pakko vei minut muutokseen. Fiktion kirjoittamisen yhteydessä olen myös opiskellut käsikirjoitusta, sekä kouluttauduin mediatuottajaksi.
Monen kirjailijan ensimmäisessä kirjassa on sama miljöö ja työympäristö, jonka he ovat kokeneet. Näin on minullakin. Syntitehtaassa liikutaan hektisen Helsinkiläisen kansainvälisen yrityksen kulisseissa. Tarinaa kuljettaa dekkarin juoni, mutta halusin myös kirjoittaa työelämän merkityksen etsimisestä, sekä työhyvinvoinnista.
Kirjassani otan myös kantaa meille annettujen ulkoisten vaatimusten määrästä ja yhteiskunnan kirjoittamattomista säännöistä, jotka tukahduttavat yksilöiden luovuuden. Meidän ei tarvitse jämähtää yhteen lokeroon vaan meistä voi olla moneksi. On vapauttavaa kokeilla siipiään eri aloilla ja uskaltaa etsiä omaa paikkaansa maailmassa. Antaa oman mielenkiinnon ja innostuksen viedä, sekä välillä täytyy osata pysähtyä kuuntelemaan itseään. Kaikkein kallisarvoisin tieto löytyy meidän jokaisen sisältä.
Suomalaisen työelämän näen olevan varsinkin nyt suuressa murroksessa, jossa piilee suuri mahdollisuus. Vanhat toimintatavat eivät enää päde ja meidän pitäisi osata luotsata ihmisiä luottamaan taitoihinsa. Varsinkin johtotehtävissä olevilla tämä vastuu on suuri. Itsemme ja toisten vähättely eivät vie meitä minnekään ja tässä tarvitsemme toistemme apua. Kateellisuuden ja kilpailun ilmapiiri voitaisiin jalostaa ihmisten itsetuntemusta parantamalla terveeksi kannustavaksi yhteiskunnaksi, jossa jokainen ymmärtäisi, että kun kaveri voi hyvin niin kaikki voi paremmin. Meillä on myös vähän työpaikoissa käytössä oleva voimavara nimeltä luovuus. Luova ihminen keksii uusia ja parempia toteutuksia. Luovuuden ja kannustavuuden ilmapiirillä työelämämmekin nousisi aivan eri sfääreihin.
Olen nähnyt miten huono työilmapiiri voi myrkyttää koko työyhteisön. Ainoana erona on, että me ihmiset oireilemme eri tavoin. Yksi lamaantuu, toinen sairastuu ja kolmas kapinoi. Yhteistä heille kaikille on se, että kukaan heistä ei voi sisimmissään hyvin. Vastuu on myös yksilöllä itsellään. Hänen pitäisi tietää millaisessa työssä hän pääsee käyttämään itselleen luontaisia taipumuksia hyväksi, että työ tuntuu hyvältä ja luonnolliselta jatkeelta omalle olemassa ololleen. Pelkkien ulkoisten motivaatioiden johdattamana ihminen ei koskaan löydä tasapainoista olotilaa. Tämän olen itsekin oppinut kantapään kautta ja edelleenkin uusia asioita tehdessä minun täytyy tarkistaa itseltäni tuleeko siitä asiasta sisäinen immateriaalinen tyydytys, joka on avain ainakin minun pitkäaikaiselle työmotivaatiolleni.
”Vanhat toimintatavat eivät enää päde ja meidän pitäisi osata luotsata ihmisiä luottamaan taitoihinsa. Varsinkin johtotehtävissä olevilla tämä vastuu on suuri. Itsemme ja toisten vähättely eivät vie meitä minnekään ja tässä tarvitsemme toistemme apua.”
Mitä mieltä olet kirjailijoiden tämän hetken julkisuuspaineista? Odotetaan että he ovat läsnä esim. sosiaalisessa mediassa ja omalla persoonallaan markkinoivat sekä itseään brändinä että kirjojaan.
Perinteisen kirjailijan roolin ottaminen on ollut minulle vaikeaa, koska identiteettini ei tule koskaan olemaan vain jokin tarkkaan rajattu rooli. Tämän takia pyrin olemaankin vain se minä, joka on aito, eikä se sovi mihinkään toiseen muottiin. Silloin sitä ei sido itseään mihinkään ulkopuolelta tuleviin kirjoittamattomiin sääntöihin.
Toisaalta kirjailijan perinteinenkin rooli on muuttunut paljon. Koen olevani sekoitus vanhaa myyttistä luovaa työläistä, sekä uutta digiajassa sukkuloivaa moneen ehtivää ja pystyvää sakkia.
Vaikka olen myös markkinoinnin ammattilainen, tämän tehtävän ja julkaisevan kirjoittajan roolit eivät kuitenkaan kohtaa saumattomasti. Olenkin sanonut, että mieluummin viestisin ihmisille toisista ihmisistä tai tuotteista kuin itsestäni, koska omat luovat tekemiset ovat tietyllä tasolla niin henkilökohtaisia sieluntuotteita ettei niitä voi tuoda julki ilman jatkuvaa epäilyä omasta osaamisestaan ja itsekritiikistä.
Lisäksi syvälle kaivautuva luova työ vaatii rauhaa ja tämä sotii myös kaiken sosiaalisen median ja brändäyksen oppeja vastaan. Itse olen antanut hieman armoa itselleni ja yritän olla ottamatta paineita jatkuvasta läsnäolosta sosiaalisessa mediassa, mutta tiedostan, että ihmiset eivät voi löytää kirjoituksiani ilman, että viestin niistä ulospäin ja siihenhän sosiaalinen media on täydellinen yksilöiden ja yhteisöjen kohtauspaikka.
Kirjan tulevaisuus. Onko sellaista? Muutaman viime vuoden ajan on puhuttu paljon siitä, miten ekirjat mullistavat kirjamarkkinat. Suomessa mullistus odottaa vielä itseään, vaikka pikku hiljaa valikoima kasvaakin. Onko ekirja tulevaisuuden kirja, vai onko jotain muuta, monipuolisempaa tarinankerrontamuotoa tulossa?
Mielestäni kirjan rooli tulee moninaistumaan käyttötarkoituksen ja ihmisen haluaman kokemuksen mukaan. Tarinan kertojien pitäisi kehittyä ja soveltaa tietojaan uusille, vielä keksimättömille formaateille. Itselläni on haave tehdä ekirja formaatti, jossa olisi lukemisen hyödyt, mutta jonka kokemusta ja tunnelmaa voimistettaisiin musiikilla, ääni efekteillä, sekä pienillä visuaalisilla ärsykkeillä tai videoilla. Olen perehtynyt ehkä normi kolleegaa paremmin ekirjoihin, koska katson asiaa myös mediatuottamisen näkökulmasta. Opettelin itse e-kirjojen teon ja olen kehitellyt uudenlaista tarinankerronta- ja mediakonseptia. Nämä liittyvät hyvin vahvasti myös transmedialliseen tarinankerrontaan eli tarina onkin kokonainen tarinamaailma, jonka osia julkaistaan monessa eri mediassa.
Toisaalta uskon, että ihmiset kaipaavat myös perinteisen kirjan lähes meditoivaa vaikutusta. Kokemuksenahan se on hyvin rauhoittava kaiken kiireen keskellä. Se on painetun kirjan vahvuus, eikä sitä tule unohtaa. Tämä ei kuitenkaan sulje meitä kehittämästä muita mahdollisuuksia ja keksimään uutta.
Uudessa mediassa ja teknologiassa on vielä paljon kehitettävää tarinankerronnan osalta ja siihen tarvitaan sellaisia henkilöitä, jotka ymmärtävät vanhat rakenteet, mutta jotka osaavat myös nähdä teknologian mahdollisuudet soveltaa vanhaa uuteen. Luulen, että minun sukupolvellani on tässä tärkeä tehtävä, koska me olemme kokeneet murroksen ja ymmärrämme hyvin sekä vanhaa, että uutta. Itse mietin, että teen tarinankerrontaa myös tuleville sukupolville, jotka tarvitsevat ehkä erilaiset formaatit tulevaisuudessa. Toivon kuitenkin, että jokainen lapsi saa kokea lastenkirjat myös painettuna ja saa ensi kosketuksen kirjallisuuteen perinteisen painetun satukirjan muodossa, joka konkreettisuudellaan luo perusteet hahmottaa maailmaa.
”Uudessa mediassa ja teknologiassa on vielä paljon kehitettävää tarinankerronnan osalta ja siihen tarvitaan sellaisia henkilöitä, jotka ymmärtävät vanhat rakenteet, mutta jotka osaavat myös nähdä teknologian mahdollisuudet soveltaa vanhaa uuteen.”
Lukemisesta ollaan kovasti huolissaan mutta toisaalta lukemisen terveyshyödyistä puhutaan paljon. Millainen olet itse lukijana? Onko lukeminen kriisissä, syrjäyttääkö sirpalemainen nettiteksti romaanin?
Teen kirjavalintoja jonkin verran yleisten suositusten perusteella, sekä henkilöiden suosituksesta. Kun etsin inspiraatiota tai tietoa, olen niin sanottu mystinen etsijä. Uskon, että lähes jokaisella kirjalla on minulle jotain annettavaa. Oli se sitten suuri lampun välähdys yläkerrassa tai pieni konkreettinen tieto, joka auttaa minua kehittymään ammatissani tai ihmisenä. Kirjakaupassakin saatan intuitiivisesti valita kirjan ja saattaakin olla että sillä tulee olemaan joku suurempi merkitys minulle. Riippuu siitä mihin tietoon tai teemaan olen paneutumassa.
Luen laidasta laitaan tietokirjallisuutta ja fiktiota, niin painettuna kuin ekirjoinakin. Lukemiseni on aaltomaista riippuen siitä missä työvaiheessa itse olen kirjoittamisen suhteen. Sirpalemainen nettiteksti on tullut jäädäkseen, mutta se ei mielestäni syrjäytä pitkää romaania. Ne voivat elää rinnakkain sulassa sovussa jos ihmiset ymmärtävät niiden funktiot ja mitä annettavaa niillä voi olla omalle elämälleen.
Kuten sanoit, kirjailijan rooli on murroksessa, ja ehkä monipuolisuutta sallitaan enemmän. Entäs itse kirjagenret? Onko esimerkiksi mielekästä puhua erikseen dekkareista tai jostain muista genre -kirjoista? Mikä merkitys näillä leimoilla on kirjoittajan työn kannalta?
Itse haluan kirjoittaa laidasta laitaan ja eri tyyleillä, se on mielestäni haasteellista jatkuvaa uuden oppimista. Genre rajoittelu voi rajoittaa kirjoitustyötä paljonkin jos yrittää mahduttaa kirjansa mahtumaan johonkin tiettyyn genreen, eikä näin ollen synnytä mitään uutta. Haluan kehittyä kaunokirjallisuudessa ja kirjoittaa sillä tyylillä ja siinä genressä, joka minua kulloinkin kiinnostaa. Olen myös mukana tekemässä elokuvakäsikirjoituksia. Totta kai muodoista ja genreistä pitää oppia perustekniikat, ilman niitä ei voi toteuttaa itseään. Ihmiset ovat tottuneet lajittelemaan asioita tiettyjen teemojen perusteella. Ymmärrän, että esimerkiksi kirjastoissa kirjat pitää lajitella tiettyyn kategoriaan etsittävyyden perustein tai apurahojen hakijat pitää lajitella tiettyihin muotteihin, mutta meille hybrideille tämä ei ole välttämättä hyvä asia, koska toimimme niin monella eri alalla ja meitä on vaikea iskeä siihen yhteen muottiin.
Mainitsit keskittymisen ja some -olemisen välisen ristiriidan, joka kuulostaa tutulta. Minkälaisia keinoja sinulla on varmistaa että saat kirjoittamiseen vaatimaa keskittynyttä aikaa?
Sosiaalisesta mediasta voi tulla addiktoituneeksi ja tämän takia ihmisten pitäisi tietoisesti muuttaa omia käyttäytymismalleja ja toimintaansa aika ajoin. Samoin kuin lapsille pitäisi opettaa terve sosiaalisen median käyttö. Elämässä pitää olla muutakin kuin oleskelu pakonomaisesti sosiaalisessa mediassa. Voit tavata ihmisiä tietyllä tasolla sosiaalisessa mediassa, mutta se on vain pintaa, et aisti ihmistä tai hänen tunnekenttäänsä. Samoin luovassa työssä tarvitsee vapaata ajatuksen juoksua, jota tuo sosiaalisen median tulva ei sekoita. Omien ajatusten kuulemiseen tarvitaan myös fyysistä välimatkaa sosiaalisista tilanteista.
Itse yritän tasapainotella koko ajan näiden asioiden kanssa ja löytää itselleni sopivan keskitien. Hiljentyminen, meditaatio, tietoinen läsnäolo hetkessä, fyysinen tekeminen, sekä elämän ihmetteleminen ja nauttiminen antavat minulle vastapainoa sosiaalisen median tulvaan. Välillä minusta tuntuu, että sosiaalisessa mediassa huudetaan. Katso! Olen täällä! Huomaatteko? Siksi se tuntuu joskus kaoottiselta melulta ja informaatio tulvalta. Ei ole ihme, että ihmiset etsivät tapoja rauhoittua.
Mutta niin kuin mainitsin jo aiemmin, tämä on kaksiteräinen miekka. Ihmiset eivät voi tietää ajatuksiasi tai tekemisiäsi jos et viesti niistä heille ja tämän ajan viestimiseen kuuluu sosiaalisen median keinot. Se on mahdollisuus myös tavata toisia kanssakulkijoita, mahdollisia henkilöitä, joita varten olet kirjoittanut kirjan. Tärkeintä tasapainon löytämisessä on muistaa, että hetket pois sosiaalisesta mediasta eivät karkota sinua minnekään. Olet silti olemassa ja et menetä mitään vaikka et seuraisikaan sosiaalista mediaa koko ajan. Välillä on tervettä keskittyä pelkästään omiin ajatuksiinsa ja ottaa niille oma aikansa.
Uskon, että ihmismieliin voi olla myös yhteydessä niin sanotun kollektiivisen mielen kautta. Siellä ihmiset eivät huuda vaan ajatukset, ideat ja tunteet pyörivät lempeästi kehää ja saapuvat sinuun empaattisen mielen ja syvemmän ymmärryksen kautta. Luulen, että tämä on lähde monelle taiteelle, koska ammennat jostain syvemmältä itsestäsi kun toteutat itseäsi. Ehkä taide onkin tämän kanavan pää ilmentymä ja siksi se on niin koskettavaa ja aitoa parhaimmissa tapauksissa. Tällaiset ajatukset vievät minua pohtimaan, voisiko tästä hiljaisen mielen kanavasta kehittyä uutta kommunikaation, viestinnän ja vaikuttamisen kanavaa ihmismielien välille. Ehkä ei ihan vielä, mutta ehkä tulevaisuudessa.
”Välillä minusta tuntuu, että sosiaalisessa mediassa huudetaan. Katso! Olen täällä! Huomaatteko? Siksi se tuntuu joskus kaoottiselta melulta ja informaatio tulvalta. Ei ole ihme, että ihmiset etsivät tapoja rauhoittua.”
Minkälainen prosessi ensimmäisen kirjan kirjoittaminen ja julkaiseminen sinulle oli? Mitä antaisit neuvoksi kirjan kirjoittamisesta haaveilevalle?
Ensimmäinen kirja oli minulle opettavainen pitkä prosessi. Aivan kuten muitakin ammatteja, täytyy kirjoittamistakin opetella. Itse työstin esikoista muun muassa etäopistossa luovien alojen hautomossa. Kävin myös muun muassa Tapani Baggen luotsaamalla dekkarikurssilla, sekä opiskelin itsenäisesti hurjat määrät käsikirjoitus oppeja, sekä luovaa kirjoittamista. Kirjoittamisen lisäksi halusin olla mukana myös julkaisussa. Minulle oli luonnollista opetella esimerkiksi epub kirjojen toteutus. Lisäksi olen tehnyt kaiken markkinoinnin nettisivuista sosiaalisiin medioihin itse. Neuvoksi kirjasta haaveileville antaisin sen, että jos on tarpeeksi tahtoa ja halua kirjan saa kyllä tehtyä ja julkaistua.
Oletko jo seuraavan kirjan työstämisen kimpussa? Haluatko kertoa tulevasta jotain?
Olen kirjoittanut seuraavia kirjaprojektejani jo jonkin aikaa. Tavoitteena on julkaista seuraava romaani viimeistään vuoden sisällä. Siinä tulee olemaan myös historia aspekti, joihin käytän muun muassa oman sukuni vaiheita käsitteleviä aiheita. Prosessi on ollut ainakin tähän mennessä hyvin henkilökohtainen, joten toivon, että sillä saadaan syvyyttä lisää tekstiin. Lisäksi toisen kirjan kohdalla oma ääni on löytynyt vahvemmin, joten kirjoittaminen on todella antoisaa ja rakasta puuhaa.
Lue lisää Heidin omilta sivuilta ja FB:stä:
www.heidiroth.fi
https://www.facebook.com/kirjailijaHeidiRoth?fref=ts
Kategoriassa haastattelu, kirjaAvainsanat: heiri roth
Edellinen artikkeli Hatunnosto Jarkko Steniukselle sekä kirjakatsaus: Nyrkkisankarin tunnekoulu – Paula Salomaa
Seuraava artikkeli Elokuun 2016 luetut kirjat
Follow Iso Mieli on WordPress.com
Millaista on tatuoida tarinoita iholle? - haastattelussa Keke Lindfors
Käsittelyssä hegemoninen maskuliinisuus - vieraana Leena Viikari
Kirjakahvit: Väkevä elämä - Joni Jaakkola
Takakansi-podcast: Topias Uotila - infosotalukutaito ja medialukutaito
Takakansi-podcast: Topias Uotila – infosotalukutaito ja medialukutaito
Takakansi-podcast: Vieraana Minja Koskela – ennen kaikkea uteliaisuus – feminismi, vaikuttaminen, toivo
Lukeminen, yksinäisyys ja epäonnistuminen miehenä
Liikunta on ihan sama asia kuin lukeminen
ani kellomäki Anna Holopainen antti arnkil antti holma antti luusuaniemi antti niemi baba lybeck blogi cirko dekolteen kääntöpiiri digiteatteri dive elokuva epätodellisuus fyysisyys hakasirkus heiri roth henriika tulivirta hyvinkään kirjasto iiris iirisproject jarkko stenius kalenterikarju kallion kirjasto keho kiire kirja kirjasto kirjat köysiakrobatia lihakset livevideo luetut lukeminen lukubileet lukuhaaste lukupino lyyra virtanen Maria Oiva meditaatio miehisyys mieli mies mikko meriläinen mikko toiviainen moderni romantiikka nykysirkus pelilukutaito pelisivistys podcast pumppi puntti rauta redcarpetfilmfestival red carpet film festival Riihimäen Teatteri runous salitreeni salla hakanpää sari piironen sari valto simo sahlman sirkus sofi oksanen some somefi teatteri toiset tarinat ulkonäkö uutiskirje verkatehdas video voima whs yle radio 1
Marko Suomi: Lukeminen, yksinäisyys ja epäo…
Jukka: Lukeminen, yksinäisyys ja epäo…
Nimimerkki: Lukeminen, yksinäisyys ja epäo…