”En halua enää olla rikollinen” - TuimaTuima
Sami Valonen, 34, on vanki, entinen narkomaani, isä ja merkonomiopiskelija. Viides kerta vankilassa ja pojan syntymä muuttivat viimein hänen elämänsä suunnan. Hän istuu tuomiotaan tällä hetkellä Vanajan vankilassa ja vapautuu keväällä 2017.
Olen päästänyt irti: Rikollisesta elämäntavasta, koviksen ja roiston roolista. Olen ollut vankilassa yhteensä 12 vuotta erilaisista rikoksista: omaisuusrikoksista, huumausainerikoksista, petoksista… Nykyinen tuomioni on 6 vuotta 7 kuukautta törkeistä varkauksista ja törkeästä pahoinpitelystä.
Elämäni käännekohta? Hetki, jolloin tajusin, etten enää halua olla rikollinen. Poikani syntymä vahvisti ajatusta. En halunnut enää olla vankilassa. Vanhassa elämäntavassani ei ole mitään hienoa, se ei kiinnosta minua enää. Sellainen elämä on epärealistista, harhaa. Se on kupla, joka suurenee, mutta lopulta puhkeaa. Se ei johda mihinkään.
Mitä pelkään eniten? Äitiä. Olen tuottanut niin paljon pettymyksiä hänelle. Olemme kuitenkin erittäin hyvissä väleissä ja olemme aina olleet. Kunnioitan häntä suuresti.
Mistä haluan tulla muistetuksi? Siitä, millainen olen nyt ja tulevaisuudessa — hyvänä jätkänä, joka eli vähän erilaisen elämän.
Mikä eläin olisin? Leijona. Se on kova, mutta lempeä johtaja ja laumaeläin.
Millaisia uneni ovat? Näen usein unta lentämisestä. Toinen toistuva uni on sellainen, että olen jossain taistelussa, sodassa tai ”gangsta-tappelussa” ja aseestani loppuvat panokset.
Ennen uneni olivat villejä, ja se johtui selvästi silloisesta levottomasta elämästäni. Juostiin poliisia karkuun ja tehtiin muuta villiä, mikä tietysti tuli uniin.
Kenet ottaisin mukaan autiolle saarelle? Poikani, jos kyse olisi lomareissusta. Jos siellä oltaisiin hädässä, niin ottaisin jonkun, jolla on taskussa puhelin ja siinä akkua.
Mikä on tärkein esineeni? Kaulakoru, jossa on soturin symboli. Pojallani on samanlainen. Koru kuvastaa elämääni hyvin. Olen taistellut ylös syvästä suosta.
Mitä tekisin, jos voittaisin lotossa? Ostaisin ison talon ja sinne leijonan lemmikiksi.
Mitä vapaus minulle merkitsee? Sitä, että saa tehdä arkisia asioita silloin, kun itse haluaa: mennä salille, syödä, nukkua, lenkkeillä, käydä kaupassa — juuri silloin kun itseä huvittaa!
En enää ikinä: Sano en enää ikinä. Viimeksi kun sanoin, etten enää ikinä mene vankilaan, olin sen jälkeen neljästi vankilassa.
Mitä muuttaisin yhteiskunnassa? Vankilan ja yhteiskunnan välistä kuilua — esimerkiksi vankien opiskelua pitäisi tukea enemmän. Itse en ole ajatellut rikoksia lainkaan opiskellessani. Koulussa saa ajatukset pois tylsästä arjesta vankilassa ja tutustuu tavallisiin ihmisiin. Sellissä makaamista pitäisi korvata opiskelulla ja iltatoiminnoilla, jotka vastaavat 2010-luvun yhteiskunnan vaatimuksia ja tarpeita. Vankila on vanhanaikainen paikka. Moni on tuomittu epäonnistumaan, kun he eivät opi vankilassa hyödyllisiä taitoja normaalia arkea varten.
Muisto lapsuudesta? Faija oli muuttanut Moskovaan työn perässä ja kerran, kun hän tuli Suomeen, hän sanoi, että hänellä on minulle yksi juttu, että lähdetään katsomaan. Ajelimme Tampereelle ja sain siellä ensimmäisen oman crossipyörän. Olin 8-vuotias. Samalla kertaa hän toi tuliaisiksi Izvestija-turnauksesta ostetut jääkiekkohanskat. Ne olivat kullanarvoiset. Harmi vain, etten enää tiedä, missä ne ovat.
Tällainen Sami Valonen oli ennen: kovanaama ja rikollinen.
isyys? Vastuu.
vankila? Turhautuneisuus.
koti? Rakkaus.
huumeet? Huono olo.
jääkiekko? Rakkaudesta lajiin.
Teksti ja kuvat: Marjut Kriikku
(Luettu 2 881 kertaa)
Kun minuus viedään