Dissosiaatio – Traumaselviytyjä
Category: Dissosiaatio
Mun päässä asuu syyttäjä. Sen nimi on Agentti Smith. Smithillä on todella tuima katse eikä se koskaan, koskaan tunne mitään armoa tai inhimillisyyttä mua kohtaan. Smithillä on mulle usein asiaa. Tottakai, sillä sen elämäntehtävä on syyttää mua. Saada tuomiolle teoistani, ajatuksistani, siitä että puhun, teen..elän. Hengitän. Smith saa mut aina tekemään asioita. Täytyy tehdä kun Smith sanoo. “Agentti Smith käskee” on mun elämäni peli.
Heidän kyvyistään sen verran että maailman vääristäminen on heille luontevinta. He vääristää minun tapaani katsoa maailmaa. He ovat vaarallisimpia Matrixin vihollisia. He ovat kaikki ja he eivät ole kukaan. Rajoituksia heillä kyllä on. He elävät maailmassa joka on rakennettu säännöillä. Heidät on luotu pitämään yllä järjestystä systeemissä, he hävittävät virheellisiä ohjelmia, niitä jotka tuovat “epävakautta” systeemiin.Ja silti he ovat se joka tuo epävakautta. Heillä on kyky muuntua keneksi vain. Agentti Smith & Jones ovat näin ollen tarvittaessa mitä vain, minkä he näkevät tarpeelliseksi.
“tell me Mr Andersson, what good is a phone call if you are unable to speak?”
Author JonnaPosted on January 17, 2019 January 17, 2019 Categories Dissosiaatio, TraumaTags häpeä, kompleksinentrauma, syyllisyys, tunnetyöskentely, tunteetLeave a comment on Agentit Smith & Jones
Terapiassa ei ollutkaan taikatuolia!?
Tässä alla on pohdintojani terapian toisen vuoden alkaessa.
Terapia tie on ollut raskasta. Niin raskasta ettei sitä voi edes ymmärtää ellei sitä ole itse läpikäynyt. Mutta päivääkään en vaihtaisi pois. Olen ymmärtänyt itsestäni paljon asioita, ja sen olen tehnyt aivan itse. Oman itsensä tutkiskelu on ollut samalla jännittävää, mielenkiintoista ja palkitsevaa. Mutta samalla se on ollut tuskallista, uuvuttavaa ja raastavaa. Se että joutuu oikeasti tekemään töitä sen eteen, on ollut yllättävää. Juuri sen tutkimisen raskaus ja vaikeus on yllättänyt.
Tuo mielikuva pussin pois päästä ottamisesta on mielenkiintoinen. Samalla kun olen huomannut että kaikki ystävät ei ole ystäviä, olen huomannut että kaikki muutenkaan ei ole sitä miltä näyttää. Minulle on tullut olo, että minun pitää käydä kaikki elämäni epäkohdat läpi..kerralla. Nyt. heti. Se ei tietenkään ole mahdollista. Mutta nyt olen ymmärtänyt että olen oikealla tiellä.
Raskainta terapiassa on auttamattomasti se, että muistini on aktivoitunut. Se on suuri kirous ja siunaus. Se että haluan vihdoin selvittää elämäni tapahtumat ja kulun ja jäsentää elämäni on minulle tärkeää. Todella tärkeää. Samalla kun se alkaa selviämään saan kokea järkyttäviä asioita. Olen itkenyt lattialla ja huutanut etten halua muistaa enempää. Saan selkeitä kuvia menneisyydestä mitä en olisi halunnut tietää, ja silti haluan tietää.
Muistaminen on ensiarvoisen tärkeää. Se että olen saanut täytettyä mustia aukkoja, tulen koko ajan enemmän jotenkin olemassa olevaksi. Olen kokenut olevani elämän riepoteltavana missä minun päätöksilläni tai tekemisillä ei ole mitään virkaa. Vaikka oikeasti on. Olen jollain tasolla seurannut itseäni sivusta koko ajan.
Ensimmäistä kertaa elämässäni kohtasin surun. Se oli vain pieni häivähdys surusta, mutta jotenkin ensi kertaa tunnistin sen. Ensimmäistä kertaa elämässäni surin sitä etten ole saanut normaalia lapsuutta. En todellakaan surrut sitä siinä mittakaavassa kuin minun sitä pitää jossain vaiheessa surra, mutta ymmärsin asian. Koko elämäni sisälläni on ollut joku kaipuu ja ikävä, ja nyt ymmärsin mitä se on… se on sitä ikävää siihen normaaliin lapsuuteen. Siihen sekoittuu varmaan ikävää myös isääni jota en ole koskaan tavannut.
Jonain päivänä olen valmis…
Siirryn sisäpuolelleni. Siellä on suuri labyrintti joka vaihtaa muotoaan. Mun osat juoksee siellä kadonneina pakoon jotain kauheaa. Seinät on kiviset ja paksut, pölyiset. Ne jatkuu taivaaseen asti. Kun labyrintti vaihtaa muotoaan seinät katoavat lattiaan ja uusia seiniä ilmestyy taivaasta. Kun ne tulee alas kuuluu kumea pamaus ja hiekka, pöly ja multa leviää koko käytävään, pimentäen koko näkökentän. Joka puolelta kuuluu itkua, kiljuntaa ja kauhua.
Jostain tuolta labyrintistä mä aion kerätä itseni. Koota itseni. Jonain päivänä olen valmis, täydellinen..kaikessa siinä epätäydellisyydessä. Jonain päivänä mä olen karistanut häpeän viitan ja alan rakastamaan itseäni sellaisena kuin olen.
Author JonnaPosted on January 4, 2019 Categories Dissosiaatio, terapiaTags häpeä, muistot, suru2 Comments on Terapiassa ei ollutkaan taikatuolia!?
Todella outo olo ollut koko päivän. Kävin tänään hoitajalla ja vastailin disso kyselyyn. Siinä kysyttiin miten paljon oireita on päivässä. Tajusin miten paljon tätä dissosiaatiota oikein onkaan. Välillä tuntuu että raajat on jonkun muun. Peilikuva on todella outo. Ajantaju katoilee. Saan kipukohtauksia. Hoitaja sanoi että saattaisi jopa olla hyvä mennä päiväryhmään missä voisi keskustella hoitajien kanssa. Tuntuu hullulta..
Kaiken avun saaminen ennen terapian säännöllistä alkua voisi kyllä olla hyvä juttu. Mutta kyllä mä elelen näiden oireitteni kanssa. Ainut että takaumat ja muistikuvat saa mut todella herkille. Itkettää paljon. Ja kun se itkeminen sattuu, niin hajottavaa.
Jumalauta mä haluaisin jotain selkeyttä tähän mun elämään.
Saatanasta sikisi heiköt ja löi päätään seinään, Murtuneena luodusta kylkiluusta. Ilman Eevaako ei olis meitä, pipipäitä?
Author JonnaPosted on November 12, 2018 Categories DissosiaatioLeave a comment on Outo
“Olen luovuttanut itseni pahuudelle. Masennus on minulle oikein sillä se on rangaistus. Sitä paitsi olen taakkana muille näiden ongelmieni kanssa. Mulla on iso huoli mieheni jaksamisesta kaiken tämän keskellä. Pelkään ettei se kohta jaksa enää. Mun pitäis ryhdistäytyä, mut mä en pysty. Pahat ajatukset pyörii maanisena mun päässä enkä saa niille loppua. En enää edes pysy niiden perässä. Mulle voi nyt tapahtua jotain kamalaa ja se on ihan ok. Mä en ole oikeutettu normaaliin elämään. Minun elämäni on vain kriisistä toiseen. Olen väsynyt ja haluaisin vain nukkua..ehkä lopullisesti.
Author JonnaPosted on October 24, 2018 January 3, 2019 Categories Dissosiaatio, masennus, TraumaTags ahdistus, Dissosiaatio, kriitikko, paha olla, paniikki, pelko, rankaisija, sisäinen puhe, väsynytLeave a comment on Pahuus
Kliksejä matrixissa, kuten kirjoitin mun trauman aktivoitumisesta. Sain sen niin sanotusta triggeristä. Olin katsomassa miehen kanssa elokuvaa, kun lapseni leikki lattialla pikkueläimillä. Hän toisti jotain lausetta usemman kerran ja kiinnitin siihen yhtä´äkkiä huomiota hyvin tarkasti. Hän sanoi “täytyy pyytää anteeksi” Kun keskeytin leikin ja kysyin mitä sanoit, niin tytär vastasi jotain, mutta se mitä minä kuulin oli :”Mieli tietää muttei kerro”. Äkisti sain takapuoleeni suunnattoman kivun. Se raastoi niin että tipahdin sohvalta polvilleni ja aloin parkumaan. Aivan kuin tulista peistä olisi häntäluun alueella käännetty.
“Dissosiaatio on psyykkinen puolustuskeino tai sopeutumisreaktio. Ihmisen mieli saattaa kyetä esimerkiksi kytkemään tunteita ja kipua aistivat aivoalueet pois toiminnasta traumaattisen tapahtuman aikana”
Author JonnaPosted on October 20, 2018 January 3, 2019 Categories Dissosiaatio, Kompleksinen trauma, takauma, TraumaTags dissosiatiivinen kipukohtaus, seksuaalinen hyväksikäyttö, triggeri1 Comment on Trauma aktivoituu