"Millainen on ihmisen järjen ja sydämen rakenne, sellainen on hänen näkemyksensä."
Hyvin harvoin yleensä kiinnitämme huomiomme siihen tosiasiaan, että ihmisen näkemys mukailee hänen luonteensa syvintä olemusta. Mutta jos siis luonteemme määrää näkemyksemme laadun, voimmeko lainkaan vaikuttaa näkemykseemme, esimerkiksi edes pyrkimään näkemään asioita muussa valossa kuin ne jonakin tiettynä hetkenä näemme. — Onko toisin sanoen näkemyksemme "determinoitu", lyöty lopullisesti lukkoon luonteemme perusteella. — Kokenut ihminen vastaisi tähän hieman taktikoiden: on ja ei ole. Toisaalta emme voi olla muuta kuin mitä olemme, mikä siis merkitsee jonkin tietyn näkemyksen omaksumista "ilman muuta", perustelematta, ja toisaalta kuitenkin voimme myös näkemystämme — käsityksiämme asioista muuttaa — ja niitä on joskus muutettava.
Näkemyksemme ja käsityksemme asioista muuttuvat ajan oloon joka tapauksessa: joko "elämän todellisuus" pakottaa meidät siihen tai siihen johtaa "viisaudenkaipuumme". Mutta viisaudenkaipuuta ei voi tulla kenellekään, ennen kuin yksilölle on selvinnyt se tosiasia, että "oikeat näkemykset" ja "oikeat johtopäätökset" ovat "parempia" kuin väärät tai virheelliset. — Se, jolle näin käy, ei kuulu enää "suureen laumaan", jonka yksilöt ajautuvat sinne tänne vain henkilökohtaisten pyyteittensä perusteella ja jotka tekevät tai jättävät jotakin tekemättä vain persoonallisen edun tai nautinnon vuoksi. On vain huomattava, että näkemyshän se on tuo viimeksi mainittukin: sitä paitsi se on tavallisin, yleisin laji ihmisten näkemyksistä. Tällä ei kuitenkaan tarkoiteta sitä, ettei tuon tyypin ihmisillä olisi lainkaan pyrkimystä yhteishyvään tai ettei heillä olisi mitään rakkaudentunteita muita kohtaan: kaukana siitä. Mutta samat ihmiset olisivat aivan toisenlaisia, jos heidän näkemykseensä sisältyisi ajatus "yleisestä veljeydestä", toisin sanoen, jos he omaksuisivat näkemyksen, jonka mukaan palveleminen on ylevin ihmisen ihanne. Tällöin palvelemisella tarkoitetaan sellaista suhtautumista ihmisiin, joka ei luokittele heitä eri arvoisiksi rodun, sukupuolen, uskonnon tai mielipiteiden perusteella, vaan koettaa auttaa kaikkia, kuka tahansa kohdalle sattuukin — "vihollistakin".
Nyt olemmekin edistyneet pohdinnassamme kohtaan, jossa selviää, miten erilainen ihmisten näkemys voi olla. Toinen saattaa pitää velvollisuutenaan "kaikkien auttamisen", toinen omaksuu vain "sukulaisten" auttamisen ja joku kolmas pitää tavallaan kaikkia ihmisiä — eikä vain ihmisiä, vaan muidenkin luontokuntien yksilöitä — sukulaisinaan. Molemmissa näkemyksissä siis "ollaan sukua" jollekin, mutta toisessa näkemyksessä vain rajoitetulle osalle elämää ja toisessa "kaiken" kanssa. Tapahtuu siis itsemme samastaminen johonkin. Ja juuri oma näkemyksemme elämästä ratkaisee, mihinkä itsemme samastamme: samastammeko itsemme aviopuolisoomme, lapsiimme, omaisuuteemme, maineeseemme, valtaan vai jumalaan. Jokaisen perusasenne riippuu siitä, mihin itsensä samastaa. Mitä suurempi, laajempi ja ylevämpi on se asia, johon itsemme samastamme, sitä suurempi ja laajempi olemme itse. Tämä merkitsee toisin päin käännettynä, mitä laajempi ja ylhäisempi henki, — luonne — jollakulla on, sitä pienemmältä alkavat näyttää ne asiat, joita ihmiset yleensä arvostavat "elämän karussa todellisuudessa", sosiaalisessa kentässään, missä ei voida tulla toimeen ilman leipää ja missä sen vuoksi käy kova kamppailu asemista, omaisuudesta ja arvovallasta. Juuri tämä taistelu saisi aivan toisenlaisen luonteen, jos ihmisten näkemys olisi avarampi kuin se tavallisesti on. Mutta se on sellainen kuin se on, eikä sitä voida kasvatustoimenpitein hetkessä — ei edes sadoissa vuosissa — muuttaa. Mutta jokainen yksilö voi muuttaa itsensä: hän voi kieltäytyä käyttämästä taistelussa samoja keinoja, joita yleensä toiset käyttävät, ja hän tekeekin sen sikäli kuin hänen näkemyksensä muuttuu avarammaksi. — Näkemyksen avaruus merkitsee muun muassa sitä, ettei tuomita niitäkään, jotka vielä "erehtyvät" — jokaiselle erehtyminen on mahdollista koska tahansa: avara ihminen ymmärtää, että "ensin on sana" — ajatus — ja sitten vasta teko tai tekemättä jättäminen. Näkemys on "sana", se johtaa tekoon, ja teko johtaa oman vastavaikutuksensa perusteella näkemyksen korjaamiseen, ja niin muuttuu luonne ja sen mukana teko ja sen mukana uusi vastavaikutus — ruumistumasta toiseen — näin toimii Suuri Laki.