Leffassa: Väljää sanailua kevyessä komediassa - Viihde - Aamuset
Leffassa: Väljää sanailua kevyessä komediassa
Ulli (Mari Rantasila) ja Helena (Milka Ahlroth) ottavat hiukan joulukuppia. Kuva: Sami Kuokkanen / Helsinki-filmi
1.12.2017 11:11 Aamuset
Konsensussuomalaiselle pehmeä tunneilmaisu on perusmenettely, silloin kun halutaan olla loukkaamatta ketään. Tämä laaja-alaisempi ilmiö heijastuu valitettavasti myös TV- ja elokuvatuotantoon. Lasketellaan varman päälle, sanomatta mitään ennalta arvaamatonta. Elokuvassa Joulumaa on paljon juuri tätä lukuisista suomalaisista TV-sarjoista ja elokuvista tuttua sovinnollista, flegmaattista yhteiseloa. Kokeneiden viisikymppisten Milka Ahlrothin, Mari Rantasilan, Martti Suosalon ja Tommi Korpelan kantamana elokuva onnistuu siinä, että se tuo muuten väkinäiseen dialogiin luontevuutta. Onnistuneinta ovat juuri elokuvassa ovat kokeneiden näyttelijöiden suoritukset.
Kiistellyn ohjaajaguru Jouko Turkan näkemys oli, että draama on kiivasta puhetta. Onko kiivas puhe dramaturgiaa? Dramaturgisesti voi olla kiivasta tai pehmeää puhetta, mutta olennaista on se kuinka tilanteet orkestroidaan esitykseksi. Joulumaassa esityksen rytmi on tasapaksu.
Rytmiä yritetään muuttaa muun muassa juhlimis- ja seksikohtauksilla ja karrikoiden, kun ollaan maistissa, niin suomalainenkin vapautuu. Elokuvan suomalaisia agraarisia juuria kunnioitetaan kännäämiskohtauksilla, jossa Anna Paavilaisen näyttelemän Unnan oksennus ryyppäysillan päätteeksi kiteyttää katsojien kosiskelun. Elokuvan sijoittaminen maaseudulle maatilalle alleviivaa Suomi-filmi kliseitä.
Elokuvan tuottajan Helsinki Filmin omistajiin lukeutuu muun muassa Aalto yliopiston professori Aleksi Bardy, joka on tullut tunnetuksi myös käsikirjoittajana. Käsikirjoitus – jonka on tehnyt elokuvan ohjaaja Inari Niemi – on kuitenkin Joulumaassa väkinäisesti synnytetty. Elokuva on kuin Kotikadun tusinajakso.
Jäin kaipaamaan näkemystä elokuvan pääparin Unnan ja Eero Ritalan Tuuren uusavuttomuudesta pientilan pyörittäjinä ja varsinkin eläinten käsittelijöinä, suunnannut enemmän farssin tai satiirin suuntaan. Satiiri on vaikea taidelaji, mutta haastetta olisi tämäkin elokuva kaivannut. Nyt elokuvan ihmissuhdepihvi ei tarjoa riittävästi ryhtiä keitinliemeen, ei draamallisesti, eikä komediallisesti ja maku suussa elokuvan katsottuaan on väljähtänyt.
Uutiset | 17.12.2017 - 21:37