Napoleonin kompleksit: Kansallissymboliarvostelu: Jordania
Kansallissymbolikritiikin kiertue pysyttelee Jemenin jälkeen vielä hetken Lähi-idässä: tänään tutustumme Jordanian hašemiittisen kuningaskunnan tarjontaan. Jordanjoen itäranta on ollut lähes kaikkien Raamatussa mainittujen valtakuntien alaisuudessa historiallisena aikana, mutta nykyinen Jordanian kuningaskunta on täysin moderni luomus; se on itse asiassa Suomea nuorempi itsenäisenä valtiona.
Modernin Jordanian tarina alkaa ensimmäisestä maailmansodasta, kuten Lähi-idässä on yleisesti tapana. Ottomaanivaltion hajoamisessa oli oma osansa laajalla arabikapinalla, jota britit ja ranskalaiset tukivat, ja josta erään version tarjoaa Leanin Arabian Lawrence. Ympärysvaltojen tukeman kapinan seurauksena perustettiin vuonna 1916 Hijazin kuningaskunta, joka hallitsi Mekasta käsin suurta osaa Punaisenmeren itärannasta. Kuningas Hussein bin Ali menetti vuonna 1925 valtakuntansa saudeille, mutta hänen pojistaan tuli kuninkaita. Husseinilla oli varsin hyvät välit britteihin, ja kun Britannia Kansainliiton mandaatilla loi valtioita Lähi-itään 1920-luvulla, kääntyivät he Husseinin suvun puoleen saadakseen itselleen myötämielisiä hallitsijoita uusien valtioiden johtoon. Husseinin pojasta Abdullahista tuli uuden Transjordanian emiiri ja sittemmin kuningas, ja tämän veli Faisal tuli hallitsemaan kuninkaana Irakia ja Syyriaa. Mekan emiiri Husseinin klaani on nimeltään Hašim, ja tiettävästi sen kantaisä on profeetta Muhammedin isoisän isä; tähän dynastiaan viittaa Jordanian virallisen nimen ainutlaatuinen määre hašemiittinen.
Britit perustivat Transjordanian emiraatin vuonna 1921 Palestiinan mandaattialueeseen liittyen. Kansainliitto hyväksyi Transjordanian muistion, jossa määriteltiin uuden brittiprotektoraatin hallinto ja rajat. Myöhemmän historian kannalta hyvin merkityksellistä on, että Transjordania ("Jordanin tuonpuolinen maa") tuli rajatuksi Palestiinan mandaatin hallinnon ja sionistisen muutto-oikeuden ulkopuolelle. Virallisesti Transjordania kuului brittiläiseen Palestiinan mandaattiin, mutta sillä oli itsehallinto. Käytännössä britit antoivat emiiri Abdullahille vuodesta 1923 alkaen laajan autonomian, kunhan mikään ei äitynyt uhkaamaan Britannian tai Ranskan intressejä Lähi-idässä.
Toisen maailmansodan jälkeen Britannia ja Ranska aloittivat dekolonisaation Lähi-idästä. Jordania korotettiin emiraatista kuningaskunnaksi maaliskuussa 1946, ja se itsenäistyi saman vuoden toukokuussa. Vuoden 1948 sodassa Jordania hyökkäsi muiden naapuroivien arabimaiden kanssa Israelia vastaan. Tällöin Jordania liitti itseensä yksipuolisesti osan Palestiinasta ja julisti Itä-Jerusalemin uudeksi pääkaupungikseen, mikä tulehdutti pahasti välit muihin arabimaihin, jotka pelkäsivät Jordanian laajenemista. Kuuden päivän sodassa 1967 Israel valtasi Jordanialta Jordanin länsirannan, joka tunnetaan yksinkertaisesti Länsirannan nimellä. Tämän jälkeen eräät Jordanian palestiinalaiselementit alkoivat aseistautua, ja vuonna 1970 aseelliset palestiinalaisjärjestöt tukijoineen nousivat kapinaan Jordanian hallitusta vastaan, ja Syyrian panssarijoukkoja tunkeutui maahan. Kuningas Hussein pyysi ulkomailta apua säilyttääkseen valtaistuimensa, ja pelastaja ilmaantui yllättävältä taholta: Israelin ilmavoimat pakotti syyrialaiset perääntymään Jordanian maaperältä, ja tämän jälkeen radikaalit palestiinalaisjärjestöt sekä näiden asejoukot hajotettiin. Hussein varmaankin muisti Israelin antaman tuen, sillä kun arabimaat ja Israel olivat jälleen sodassa 1973, osallistui Jordania sotaponnistuksiin Israelia vastaan vain ajaakseen sen joukot pois Syyrian alueelta. Näin Lähi-idässä, missä kaikki tarvitsevat toisiaan ja ovat kaikki toistensa potentiaalisia vihollisia. Jordania luopui vaateistaan Länsirantaan 1970-luvulla ja alkoi tämän jälkeen tukea voimakkaasti neuvotteluratkaisua Israelin ja palestiinalaisten kesken. Israel ja Jordania solmivat virallisen rauhansopimuksen 1994, ja Jordania on yhä toinen vain kahdesta Israel-suhteensa normalisoineesta arabimaasta (se toinen on Egypti). Normalisoituaan kaikki naapurisuhteensa Jordania on pyrkinyt nopeasti kehittämään talouttaan, mutta ympäristön epävakaus uhkaa näitä pyrkimyksiä. Vuodesta 1948 Lähi-itää koetelleiden kriisien – palestiinalaiskonfliktin, Persianlahden sodan, Irakin sodan, Syyrian sisällissodan, ääri-islamistisen kalifaatin – vuoksi Jordaniassa on miljoonia pakolaisia naapurimaista, ja lisää saapuu koko ajan.
Jordania on virallisesti perustuslaillinen kuningaskunta, mutta sen kuninkaat ovat ihastuneet valistuneen itsevaltiaan rooliin ja ovat hankaluuksia kohdatessaan tavanneet hajottaa parlamentin, julistaa poikkeustilan ja hallita kuninkaallisilla asetuksilla. (Jotkut heistä ovat olleet despoottisista taipumuksistaan huolimatta kiistattoman kovia jätkiä, erityisesti kuningas Hussein, joka lensi itse ohjastamansa koneen turvaan häntä jahdanneilta syyrialaishävittäjiltä ja reagoi virka-autoonsa kohdistuvaan tulitukseen hyppäämällä ulos ja ampumalla takaisin.) Nykyinen kuningas Abdullah II on luvannut toistuvasti demokraattisia uudistuksia, mutta niiden toteutus on käynyt hyvin hitaasti.
Nyt Jordanian kansallisten symbolien kimppuun. Aloitetaan taas lipusta:
Jordanian lipun värit ja sommittelu juontuvat suoraan ensimmäisen maailmansodan aikaisen arabikapinan lipusta. Historiaan perehtynyt brittieversti Sir Mark Sykes (1879–1919) suunnitteli Britannian tukemille arabikapinallisille lipun, joka yhdistäisi arabiklaaneja yhteisen asian taakse. (Sykes kannatti sekä arabinationalismia että sionismia, mikä tekee hänestä myöhemmän historian valossa kiintoisan tapauksen.) Arabikapinallisten lippu näytti tältä:
Arabikapinallisten lippu (1917)
Sommitelma on moderni, mutta värit on johdettu syvältä historiasta. Musta, valkoinen, punainen ja vihreä ovat vanhastaan arabiklaanien suosiossa olleita tunnusvärejä, ja ne muistuttavat myös aikanaan mahtavista arabivaltioista: umaijadikalifaatin lippu oli valkea, fatimidikalifaatin vihreä ja Rashidun- ja abbasidikalifaattien taas musta. Punainen taas on perinteisesti suosittu lipunväri Persianlahden ja Etelä-Arabian historiallisissa arabivaltioissa, ja se sai kapinalipun dynaamisimpana muotona edustaa myös taistelua. Useimpien nykyisten Lähi-idän arabimaiden liput pohjautuvat tähän kapinatunnukseen, mutta niissä on yleensä sijoitettu musta ja valkea vierekkäin, mikä on minusta hyvä uudistus. Panarabialaiset liput ovat silti tavanneet jättää minut kylmäksi. Musta on pulmallinen väri lipussa, ja juuri kukaan ei ole käsitellyt lipun elementtejä järin kekseliäästi. Yleensä pidän eniten niistä panarabialaisista lipuista, joissa on tavalla tai toisella säilytetty kapinalipun tankopuolta parantava kolmio: se tuo ainakin energian ja dynamiikan rippeitä lippuun.
Kuten yllä esitelty Jordanian lyhyt historia osoittaa, Jordaniaa voi pitää Punaisenmeren itärannalle perustetun Hijazin kuningaskunnan perillisenä, ja niinpä panarabialainen lippukin kulkeutui Transjordaniaan Hijazin kautta. Hijazin lippu oli käytännössä identtinen Jordanian nykyisen lipun kanssa, mutta siitä puuttui valkea tähti (ja sen sivujen suhteet olivat hieman kompaktimmat kuin nyky-Jordanian 1:2):
Hijaz (1916–1925)
Ja muistin virkistykseksi (ja turhan scrollailun välttämiseksi) vielä tuo Jordanian nykylippu:
Jordanian lippu on otettu virallisesti käyttöön vuonna 1928, ja se on pysynyt lähes muuttumattomana tähän päivään saakka. Transjordanin emiraatin alkuaikoina punainen kolmio oli tasasivuinen, mutta se vaihdettiin vuonna 1939 nykyiseen tasakylkiseen malliin. Värit edustavat arabien historiaa, ja seitsensakaraisesta tähdestä on etsitty paljonkin symboliikkaa. Varmaa ja virallista tietoa on ollut hieman haastavaa löytää, mutta suosituimmat selitykset ovat näemmä, että tähti viittaisi Koraanin ensimmäisen suuran seitsemään säkeeseen tai arabien yhtenäisyyteen. Jälkimmäinen on vähän erikoinen ajatus, kun koko lippu viittaa samaan asiaan, mutta mikäs siinä. Mainintoja löytyy siitäkin, että tähti edustaisi Ammanin seitsemää kukkulaa – jälleen yksi niistä lukemattomista seitsemän kukkulan kaupungeista (asun itsekin sellaisessa).
Jordanian lippu on paremmin toimivia panarabialaisia muunnelmia. Pitkälle tangosta tunkeutuva punainen kolmio tuo sommitelmaan ytyä ja vähentää taustavärien latteutta. Valkea seitsensakarainen tähti on mukava yksityiskohta, mutta se saisi olla hitusen isompi: nykyisellään se näyttää minusta suhteettoman pikkuruiselta punaisessa kentässään. Arvosana: 7-
Bonuksena tällä kertaa Jordanian kuninkaallinen standaari. Se on tällainen:
Keskellä esiintyy hašemiittien (hyvin länsimaalaistyylinen) kruunu lipussa, joka näyttäisi itsessään olevan kuninkaallinen standaari. Tämä ei nähtävästi riittänyt, vaan kokonainen standaari syntyy tämän valkoiseen ovaaliin sijoitetun kuninkaallisen lipun ja siitä levittäytyvien kansallisväristen säteiden yhdistelmästä. Tyylikkäämpiäkin tekeleitä olen nähnyt.
Se lipuista, nyt esiintymisvuoron saa Jordanian vaakuna:
Jordaniaa edustaa tällainen yhdistelmä länsimaalaista ja arabialaista tyyliä. Samettiverho kruunuineen on ilmiselvästi lainattu eurooppalaisilta monarkioilta. Kotka taas on suosittu arabitunnus, ja sen väritys kuulemma mukailee profeetta Muhammedin turbaanin perinteistä väriä. Kotka seisoo maapalloa edustavalla sinisellä kuulalla, josta kohoaa kaksi kultaista keihästä ja kaksi kultaista lipputankoa, joissa liehuu arabikapinallisten lippu. Maapallon peittää osin näkyvistä sitä suurempi pronssinen kilpi, jossa esiintyy tyylitelty krysanteeminkukka. Seppele koostuu palmunlehvästä ja viljantähkistä, ja siitä roikkuu Uudelleensyntymän (al-Nahda) ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkki (Jordanian kuningas on ritarikunnan suurmestari), jonka yli kulkevassa kultaisessa nauhassa lukee ensimmäisen kuninkaan Abdullah I:n nimi, titteli ja määre "joka etsii Jumalan tukea ja johdatusta").
Ikävä kyllä vaakunan tarkasta koostumuksesta on vaikeata löytää varmaa tietoa. Kaiken huipuksi Jordanian kuninkaan virallisilla kotisivuilla esiintyy aivan toisenlainen sommitelma, jossa kotka on esitetty epäheraldisesti ja pää eri suuntaan kääntyneenä, ja suojelemassa toisenlaisia lippuja. (Ylipäänsä nuo sivut kannattaisi päivittää uuteen asuun, jos mielii markkinoida maataan uuden teknologian kärkitekijänä.)
Jordanian vaakunatunnus on ennen kaikkea äärimmäisen stereotyyppinen. Sitä voisi luulla ensinäkemältä jonkin kuvitteellisen valtion äkkiä kyhätyksi symboliksi. Keskuselementiksi tarkoitettu krysanteemikilpi häviää muiden symbolikliseiden joukkoon. Tämä epävaakuna edustaa innostuksen ja paneutumisen puutetta, ja sen eri osat riitelevät keskenään. On tässä sentään symmetrian kautta joitain pieniä esteettisiä arvoja. Arvosana: 6-
Jordanian kuninkaallinen hymni on... ainakin lyhyt, huomaan. Säkeistöjä olisi enemmänkin, mutta useimmin kansainvälisissä yhteyksissä käytetään tätä fanfaaria, jossa on hädin tuskin melodiaa. Abdul Qader al-Taneerin säveltämä kansallislaulu on otettu käyttöön vuonna 1946. Sanoituksen takana on Abdul Monem al-Refai, ja siinä lauletaan kuninkaan kunniaa.
Minun on vaikeata keksiä tästä mitään sanottavaa. Sävellys ei tee pienintäkään vaikutusta, enkä pysty muistamaan sitä juuri mitään edes kahdenkymmenen intensiivisen kuuntelun jälkeen. Tämä olisi kannattanut jättää suosiossa hovifanfaarin asemaan ja yrittää oikeasti säveltää jotain kansallislauluksi. Ei minulla muuta.
Jordanian loppuarvosana on 5,7.