Laskeuduin Vantaanjoen ja Nukarinkosken rantaan. Komeaa siltaa pääsi kävelemään kosken yli - ja sillan keskellä olevassa pikku saaressa oli myös penkki. Vielä ei ollut kuitenkaan tauon paikka, joten jatkoin matkaa vastarannalle (Vantaanjoen länsipuolelle) ja löysin polun, joka johti omakotitaloalueelle. Olin netistä lukenut, että itärannalla liikutaan luontopolkuja pitkin, mutta länsipuolella kävellään Hattarantietä pitkin. Mutta missä on Hattarantie? Yhtään kylttiä ei löytynyt. Kävelin edestakaisin ja lopulta turvauduin kännykän karttasovellukseen ja pääsin kärryille. Sports-Trackerin karttaan piirtyneestä reitistä näkee hyvin epävarmuuden reitin luoteiskulmassa.
Hattarantie löytyi ja kävelin sitä etelään. Pidin kovasti Hattarantien maisemasta. Muutaman omakotitalon ohituksen jälkeen peltomaisemaa reitin länsipuolella ja sen jälkeen tie sukelsi kauniiseen vanhaan metsään.
Metsän erikoisuutena oli kangaskorte-esiintymä, sellaista en muista ennen nähneeni. Jostain syystä mieleen tuli kaisloja täynnä oleva ranta, aivan kuin vanhat puut kasvaisivat järvessä.
Lopulta saavutaan Harrikosken sillalle, ja Vantaanjoen ylityksen jälkeen reitti kulkee rantaa pitkin takaisin lähtöpaikalle. Koskimaisemaa voi ihailla useassa paikassa.
Kylttien ja opasteiden puuttumisesta huolimatta päätin vielä etsiä laavun, jonka piti sijaita hieman pohjoiseen parkkipaikalta. Tämä reitti (parisataa metriä) oli helppo kulkea pitkospuita pitkin. Istahdin laavulle juomaan kahvikupposen.
Palasin autolle. Matkaa kertyi siis noin 2,8 kilometriä, josta parisataa metriä taisi tulla ylimääräistä harhailun takia. Nukarinkoski on tosiaan kaunis paikka - sitä on helppo suositella ainakin näin keväällä, mutta jos luontopolulle halutaan kävijöitä, niin sen voisi kyllä merkitä paremmin. Tai ylipäätään siis merkitä jotenkin! Kävijälle siis tiedoksi: käytä jotain karttaa, jos luontopolun haluat kiertää. Tästä voi olla jotain hyötyä: Nukarinkoski Nurmijärven nettisivulla