Graduohjaajani on oikolukenut gradutekstini.
Hän on lisännyt takaisin suurin piirtein jokaisen poistamani -kin ja -kan -kaan päätteen. Lisäksi hän on on lisännyt hyvin innokkaasti "esimerkiksi" ja "kuitenkin" sanoja sinne tänne. Olen aina ajatellut, että -kin ja -kan päätteet ovat suurin piirtein syntiä ja esimerkit ja kuitengit tekstille kuolemaksi. Olen yrittänyt opetella karsimaan niitä niin luovassa kirjoittamisessa kuin koulujutuissa. Kuitengissa on kaiken huipuksi tekstin tasolla ruumiillistunut kaksi turhuutta: ylimääräinen täytesana ja -kin pääte. Ja joo, en usko että kuitenkin taipuu noin, mutta minun äidinkielentaitoni ei riitä ymmärtämään, miten se taipuu. Ehkä sitä ei ole tarkoitus taivuttaa.
Vastoinkäymiset keittiön vesihanan kanssa jatkuvat. Eipähän tarvitse tiskata. Inhoan tiskaamista.
Kyllä tämä tästä... 3. helmikuuta 2012 klo 22.57
HÄ?! Kuulostaa kyllä tosi oudolta lisäillä noita-kin päätteitä!
Kenties graduohjaajasi ei vain tunne kielioppiasioita tarpeeksi hyvin. Ihmisiähän hekin vain ovat. Vaikka sitä heti ajatteleeKIN (heh..) että no kyllä joku graduohjaaja tietää paremmin, mutta toisaalta, me olemme harrastaneet kirjoittamista pienestä pitäen, joten kyllä se voi olla mahdollista että me tiedämme jotkut kirjoittamiseen liittyvät asiat paremmin.
Varmasti joissain sanoissa -kin pääte toimii, mutta olen kyllä sitä mieltä, että AINA jos sen vain VOI korvata "myös" -sanalla, niin se pitäisi tehdä.
B. N. 3. helmikuuta 2012 klo 23.25
Voi kiitos kommentistasi, Kyllä tämä tästä. Mietin jo, että olisiko minun sittenKIN käytettävä enemmän -kin ja -kan päätteitä.
Olin myös aivan äimän käkenä saadessani oikoluetun paperinipun käsiini. Olin odottanut palautetta sisällöstä, mutta nippu oli täynnä punakynämerkintöjä. Suuri osa korjauksista oli mielestäni ok (liian pitkiä lauseita tms.), mutta noita päätteitä en niele :) Päätteiden lisäksi ohjaaja oli lisännyt mielettömän määrän pilkkuja :D
Minustakin kin-päätteet voivat toimia joissain sanoissa, mutta liika on liikaa. Minusta myös-sanaakin kannattaa vältellä, koska sitä tulee helposti käytetettyä tosi usein, mutta se on sitten paljon vaikeampaa...
Dee 4. helmikuuta 2012 klo 13.03
"Esimerkiksi" on yllättävän tärkeä sana (asiatyylissä), hyvän maun rajoissa tietenkin. Täytyy kuitenKIN MYÖS muistaa, että tiedeteksti on erilaista - kuivempaa - kuin kaunokirjallinen teksti. Luoville kirjoittajille on tyypillistä yrittää kirjoittaa lennokkaasti. Itse oikoluin vähän aikaa sitten kemian gradun ja täytyy sanoa, että olihan se helvetin tylsää tekstiä. Tieteellinen teksti ei ole proosaa vaikka voissa paistaisi. Sisältö on kuitenkin tärkeämpää, eikä ole mitään syytä käyttää yhden tekstilajin keinoja toisessa. Aine KUITENKIN antaa jonkin verran joustotilaa, ESIMERKIKSI voisin kuvitella, että kirjallisuuden gradu saa olla asiatekstiksi melko pateettinen.
En silti ymmärrä -kin-lisäilyjä. (Miten tuonkin kirjoittaisi kieliopillisesti oikein...) Eikä ollut tarkoitus antaa sellaista vaikutelmaa, että olettaisin tekstisi olevan jotakin kuvailevaa satuilua. Kunhan arvelin, mikä on todennäköisin syy noihin korjauksiin ja sitten mopo jo karkasiKIN käsistä...
B. N. 4. helmikuuta 2012 klo 13.30
Dee: Esimerkiksi on erittäin tärkeä sana ja sitä on pakko käyttää tieteellisessä tekstissä, mutta jos niitä on joka toisessa lauseessa, se alkaa kuulostaa idiootilta. (Okei, liioittelin vähän, ei ohjaaja niitä joka toiseen lauseeseen ollut laittanut.)Esimerkki (köh...) turhista esimerkeistä: Genren x kirjailijat ovat enimmäkseen amerikkalaisia naisia. Esimerkiksi y on nainen ja z on nainen. Myös esimerkiksi tunnettu kirjailija ö on hänKIN nainen. He ovat kirjoittaneet esimerkiksi aiheesta a. Jne. Esimerkin saa oikeasti tungettua melkein jokaiseen lauseeseen, jos haluaa.
Kirjallisuuden gradun pitää olla tylsää asiatekstiä, sen opin aika äkkiä yliopistossa. Onneksi kaunokirjallisia näytteitä voi ja pitää käyttää seassa :) Myönnän, että haluaisin kovasti satuilla vähän luovemmin asiateksteissä, mutta karsin satuilut pois ennen opettajille lähettämistä, koska tiedän, etteivät he arvostaisi moista :D
Dee 4. helmikuuta 2012 klo 15.39
Jaahas, minulle on väitetty että kirjallisuuden gradussa saa vähän revitellä. Tämän kuulin kirjallisuuden opiskelijalta. Mutta ehkä hän vain yritti saada minutkin opiskelemaan kirjallisuutta? Minulla kun on muitakin vaihtoehtoja.
Oletko muuten huomannut, että kaikki kirjallisuuden opiskelijat sanovat, että kirjallisuuden opiskelu tappaa lukemisen innostuksen?
B. N. 4. helmikuuta 2012 klo 16.06
Dee, kirjallisuuden - ja minkä tahansa aineen - opiskelussa on valtavia eroja riippuen yliopistosta. Kurssisisällöt ja -vaatimukset voivat olla ihan erilaisia. Ehkä jossakin saadaan revitellä, ja tuskin meilläkään gradun läpäisy siihen kaatuisi. Tyylistä viis, gradun voi käsittääkseni hylätä vain, jos sen sisällössä ei ole minkäänlaista päätä eikä häntää.
Olen kuullut väitteen, että kirjallisuuden opiskelu tappaa lukemisen innostuksen, mutta en allekirjoita sitä :) (Sanon tämän niin kuin kirjallisuudenopiskelijana :D) Ehkä tärkeintä on, ettei valitse kandintyöhänsä tai graduunsa lempikirjaansa, vaan jonkin, josta ei kauheasti välitä. Kirjallisuuden opiskelu on leppoisaa :)
Anonyymi 5. helmikuuta 2012 klo 10.36
Todella mielenkiitoista, todella. Minäki oon oppinu välttelemään kinnejä ja kanneja ja kuitenkinnejä (huh!) mahdollisimman paljon, vaikka oonki vaan tämmöne luonnontieteilijä.
Kaikenlaista sitä kuulee!
B. N. 5. helmikuuta 2012 klo 21.57
Hei S, tajusin että eihän tuollaista -kan-päätettä ole edes olemassa. Se on kaan eikä mikään kan.
No ei niitä päätteitä nyt niin paljon ollut, mutta kuitenkin sen verran, että pisti silmään.
Älä vähättele itseäsi, luonnontieteilijät ovat huippuja! Vaikken minä niitten jutuista mitään ymmärräkään :D