Selaat arkistoa kohteelle Katkelmia.
”Minulle todettiin Anoreksia. En halua että kukaan tietää, mutta joillekin on pakko kertoa jotta minut jätetään rauhaan. Niin ne sanovat. En kestä kysymyksiä. Ei kuulu heille. En antanut suostumustani kertomiseen, mutta sanoin että jos he tekevät sen, niin eivät kerro minulle. En halua tietää. Äiti on ymmärtäväinen, mutta ei samalla tajua mitään. Iskä ei tajua ollenkaan.”
”Joka päivä minulta kysytään: Et kai tee itsellesi pahaa? Et kai työnnä sormiasi kurkkuun ja oksenna? Ei kai sinulla ole itsetuhoisia ajatuksia? Joka päivä vastaan: En, en, ei. Joka päivä mietin: En, yritän mutten onnistu, on.”
”Välillä ajattelen, että on ihan sama jos joudun sairaalaan, ihan sama kaikesta. Välillä haluan sairaalaan, jotta ei tarvitse syödä.”
”Pääni ei ole koskaan ollut näin täynnä ajatuksia. Ajatuksia, joista yksikään ei ole iloinen.”
”Ne uhkailevat minua sairaalalla… Ja musikaalin pois ottamisella. Jos en pääse musikaaliin, lupaan etten enää koskaan syö mitään. Ihan sama vaikka kuolisin pois, tuntuu että osa minusta on nyt jo mennyt. Yritän niin kovasti… Yritän että pääsisin musikaaliin. Se on ainoa mikä minua enää kiinnostaa.”
”Haluaisin kertoa miltä minusta tuntuu, mutta en osaa. Kaikki on vaan ristiriitaista, siinä kaikki.”
Avainsanat: 2011, anoreksia, diagnoosi, Katkelmia, päiväkirja, sairaala, Sairas, sairaus, terve