Kops: MIKSI EMME SAA NAURAA?
Ystäväni Anna oli miehensä kanssa elokuvissa. He nauroivat katketakseen Down pojan hassulle koheltamiselle ja saivat välittömästi paheksuvia katseita muulta yleisöltä joka ymmärsi olla nauramatta vammaiselle. Anna kertoi jälkikäteen että olisi voinut tietysti sanoa että kyllä meillä on lupa nauraa kun meidän poika on samanmoinen Down lapsi ja myös aika veijari.
Todistan tarvittaessa. Tapasin heidän poikansa kun tämä oli 12-vuotias ja hurmaannuin moneksi päiväksi. Hän oli innostunut hommaamaan uuden vuoden paukkuja ja piti tosi huvittavana sitä kun sanoin että naiset pelkäävät kun hän alkaa paukutella. Nauroimme tuolle yhdessä. Äitinsä sanoi että poika on täysin tietoinen omasta viehätysvoimastaan ja oli saanut pari tätiä huiputetuiksi kutsumaan itselleen ambulanssin teeskentelemällä sydänkohtausta. Siten hän sai sympatiaa ja huolenpitoa itselleen. Aikamoinen velikulta!
Eikö me kaikki voitaisi iloita yhdessäolosta eikä leimattaisi niitä jotka ovat erilaisia. Kaikkihan me olemme erilaisia. Mikä ihme ihmisiä vaivaa? Aina putkahtaa joku paheksumaan ja pilaamaan toisten ilon, ja selittämään että noin ei voi tehdä ja karsinoimaan meitä vammojen laadun, ihonvärin, uskonnon ja ties minkä vuoksi. Tilanne on parempi kuin ennen, mutta aina noita hiton paheksujia vaan keskuudessamme riittää muiden iloa pilaamassa.
Haluan nauttia elämästä ja jakaa elämäniloni kaikkien kanssa. Jos kaikki happamat sitruunanaamat ja negatiiviset ryppyotsat pistettäisiin riviin päiväntasaajalle niin se olisi tosi hyvä juttu!
posted by Kops at 10:01 AM
...jo siinä olisi päiväntasaajan asukkailla, etten nyt sanoisi neekereillä ;) ihmettelemistä!
By Katja, at 12:12 PM
Ööö... sijoitin päiväntasaajan mielessäni Etelä-Amerikkaan Ecuadorin kohdalle. Joo, se on tämä kieli-ihmisen aivo joka etsii kaiken sanojen perusteella. Totta kai ekvaattori on vain Ecuadorissa muka. Nyt katsomaan kartasta missä kaikkialla se kiertää.
Hui hitsi kun ne ihmiset nyt joutuvat siellä katselemaan ruttuturpaisia hapankorppuja jotka sinne passitin riviin. No, parempi siellä kuin täällä.
Miksi naurattaa, jos lapsi teeskentelee sydänkohtausta?
Minuakin naurattaa, kun jossain on oikein osuvasti esitetty autistista käytöstä, samanlaista kuin meidän Esikoisella. Ehkä sitruunanaamojen mielestä pitäisi itkeä: yhyy kuinka vammaisuus on traagista. Traagisuuteen takertumalla voi kyllä tehokkaasti estää sekä lapsen että oman elämänilon hersymisen.
By Kaura, at 10:57 AM
Eikö happamilla sitruunanaamoilla ole oikeutta olla oma itsensä? Tarkoitan siis, että nythän heidät leimataan epätoivottaviksi ja toivotetaan sinne missä pippuri kasvaa, vaikka asia kuitenkin on niinkuin sanoit - kaikki me olemme erilaisia.
By Anu, at 10:31 AM
"Aina putkahtaa joku paheksumaan ja pilaamaan toisten ilon, ja selittämään että noin ei voi tehdä ja karsinoimaan meitä vammojen laadun, ihonvärin, uskonnon ja ties minkä vuoksi."
Karsinoimme herkästi pois ne erilaiset, jotka ilmentävät piirteitä, joita emme halua itsessämme nähdä. Luomme karsinan erilainen-kuin-minä ja työnnämme nämä "erilaiset" sinne, ettemme joutuisi kohtaamaan samanlaisuuttamme näiden erilaisten kanssa.
En tiedä mikä teksteissäsi viehättää, mutta jotain kirkasta ja positiivista se on.
By olematon, at 7:05 PM