Rotaatiourheilusta – nokiantiikeri
AuthornokiantiikeriPosted on 25.6.2015 31.8.2016 CategoriesMaila, pallo ja kuppiTagsgolf, jalkapallo, jääkiekko, koripallo, liikemalli, pesäpallo, rotaatio, swing, TPI, urheilu
Golf ei ole urheilua.
Hetki sitten kysyin eräältä paljon golfia pelaavalta henkilöltä hänen mielipidettään golfista ja fysiikkaharjoittelusta osana golfia. Hänen näkemyksensä mukaan perinteisellä ns. klubipelaajalla ongelmat golfissa ovat osuma palloon, lyönnin suunta ja lyönnin pituus. Hänen mukaansa testaamisella ja fysiikkaharjoittelulla tehdään muutosta pelaajien välille vasta huipputasolla, kun erot golftaidossa ovat pienemmät.
Aina golf-ongelma ei kuitenkaan ole golf-ongelma.
Yhdysvaltalaisen golfareiden testaukseen ja fysiikkaharjoitteluun keskittyneen Titleist Performance Instituten mukaan ammattilaisgolfin vammoista n. 80 % syntyy ylikuormituksesta. Amatöörigolfareilla tämä on myös yksi syy, mutta suurempi syy on swingin liikeradan kehittyminen fyysisten rajoitusten ympärille.
Fyysinen rajoitus voi olla esimerkiksi liikerajoitus, joka taas voi olla vaikka nilkoissa, lonkissa tai rintakehässä. Koska golf on laji, jossa tehdään vartalosta paljon kiertoa, ovat näiden alueiden liikerajoitukset todennäköisiä alaselkäongelmien aiheuttajia. Tämä siksi, että kierron puuttuminen esimerkiksi lonkista pakottaa alaselästä ojentautumista yhdistettynä rotaatioliikkeeseen, jota sen ei ole anatomisesti suunniteltu tuottavan.
Rajoittunut kierto lonkista tai rintakehästä aiheuttaa golfarilla eteenpäin kallellaan olevan asennon backswingin huipulla.
Liikerajoitukset johtavat siihen, että golfarin swingin liikemalli ei ole optimaalinen. Tämä tarkoittaa osittain myös sitä, että osuma palloon häiriintyy. Golfissa, jossa mailan lapa ja pallo ovat pieniä, voi jokainen kuvitella osuman olevan tuloksen kannalta aika tärkeä tekijä. Osuma vaikuttaa myös siihen, että pallo a) lentäisi haluttuun suuntaan ja b) se lentäisi pitkälle (johon vaikuttaa tietysti myös moni muu asia) ja c) se menisi reikään metsän tai veden sijasta.
Rajoitukset aiheuttavat ennemmin tai myöhemmin sen, että swingi ei kehity kuten sen pitäisi ja peli pysyy samalla tasolla vuodesta toiseen. Onko tällöin pelkän tekniikan harjoittelulla siis oikeastaan mitään järkeä, jos ei voida saavuttaa optimaalista liikemallia?
Hyvä golfkierros vaatii samanlaisella liikeradalla toteutetun liikkeen, joka kysyy kestävyyttä, liikkuvuutta ja kehonhallintaa toteuttaa se uudelleen ja uudelleen laadukkaasti. Golf on rotaatiourheilua. Sopivatko nämä ajatukset esimerkiksi koripalloon, jääkiekkoon, salibandyyn, jalkapalloon tai pesäpalloon?
Vastausvaihtoehdot kysymykseen ovat kyllä ja kyllä.
Olen Tommi Tatti, fysioterapeutti ja ihan tavallinen liikkuja. Aion swingata smoothisti.
← Hermothan tässä menee
Siitä kuinka pullistuma pullistuu →