Vieläkö voisin oppia soittamaan pianoa? - Tässä miten. — Hannu Haikonen
Se on kurja juttu, sillä soittaminen - eikä tasolla niin väliä - on maailman parhaita asioita. Ja soittotaitokin on paljon vähemmän kiinni lahjakkuudesta kuin yleensä ajatellaan. Oppiminen on sitä, että opetellaan oikealla tavalla.
Esittelen tässä kirjoituksessa sellaisen tavan opetella soittamaan (koskettimia), jolla oppii paremmin. Kirjoitus on ote blogistani "Opi soittamaan (korvakuulolta)".
Näin opit soittamaan pianoa/koskettimia
Soittaminen on tosi monimutkaista ja vaativaa puuhaa: kädet, sormet, ajatukset, ideat ja muisti menevät kaikki samanaikaisesti ristiin-rastiin, eikä hetkeksikään voi pysähtyä miettimään.
Miksi siis pitäisi vielä samaan aikaan haravoida silmillään nuottejakin eikä saisi katsoa omiin sormiinsa? -Ei mitään järkeä!
Paras tapa aloittaa soitonopettelu on se, ettet ainakaan ensimmäiseen puoleen vuoteen katso nuotteihin päinkään. Soittamisessakin on riittävästi opettelemista.
Ainut "teoria-asia", joka kannattaa opetella, on että koskettimisto jakautuu samanlaisiin "oktaaveihin", joissa toistuvat samat sävelet (C D E F G A B/H).
Se siis teoriaopinnoista - olet jo aika pitkällä!
Aloittelijat ovat vapaata riistaa: heitä houkutellaan oppikirjoin, opetusohjelmin ja opetustunnein, ja soittimia tarjotaan ominaisuuksilla, joiden pitäisi opettaa "helposti soittamaan" - moniko lie oppinut?
Ennen hairahtumista mihinkään sellaiseen, kannustan kokeilemaan aivan itse: onhan sinulla korvat! Kärsivällisesti ja maltilla mutta päättäväisesti, ja näin se tapahtuu:
1. Aluksi kannattaa opetella hakemaan ja soittamaan yksiäänisiä melodioita yhdellä kädellä. Oikeanpuoleinen käsi on hyvä valinta. :)
Koskettimiston ja sävelsuhteiden hahmottamiseksi kannattaa hakea kappale sellaiseen kohtaan, että se kulkisi pääosin valkoisilla koskettimilla. Kiinnitä huomiota myös sormien käyttöön: muiden sormien on lupa astua peukalon yli (vasemmalle), ja peukalon on vastaavasti lupa puikahtaa muiden ali.
Vaikka kyse on "vain" melodian soittamisesta, se on asia, jota on harjoiteltava paljon. Hae soittoon sujuvuutta, elävyyttä ja vaihtelua, pidä hauskaa. Vähitellen (viikkojen, kuukausien kuluessa) huomaat korviesi harjaantuvan kuulemaan, mihin suuntaan ja suunnilleen kuinka isoin askelin melodia kulkee, ja sormiesi alkavan vähitellen löytää oikeat äänet helpommin.
2. Jossain vaiheessa, kun edellinen alkaa sujua, voit ottaa mukaan vasenta kättä: hae sillä sellaisia yksittäisiä ääniä, jotka tuntuisivat sopivan yhteen melodian kanssa. Kun hyvä ääni löytyy, sitä voi toistella niin kauan, kunnes jokin toinen ääni tuntuu paremmalta. Jos mitään hyvää ääntä ei löydy, pidä vain taukoa.
Jos sorminäppäryyttä jo riittää, voit yrittää soittaa kahta ääntä myös oikealla kädellä: jos esimerkiksi aloitat peukalolla, jätä se pohjaan jatkaessasi melodiaa muilla sormilla ylöspäin. -Nämä ovat vain ehdotuksia, joiden tarkoitus on kannustaa omaa ideointiasi ja luovuuttasi.
Opittujen kappaleiden kirjoittaminen jollain tavoin muistiin saattaa houkuttaa, mutta huomaa, että kyse on opettelusta ja harjoittelusta: tarkoitus on harjoittaa myös muistiasi - sitäkin soittamisessa tarvitaan. Jollet aivan muista, miten kappale meni, joudut pyytämään korvaltasi apua - hah!
Hyvä opiskelumenetelmä on sellainen, joka motivoi oppimista.
3. Vähitellen voit etsiä vasemmalla kädellä toista tai kolmattakin kosketinta, joka sopisi soimaan yhdessä muiden kanssa. Huomaa, että samat sävelet voi järjestää eri tavoin sen mukaan, minkä niistä haluat bassoksi (alimmaksi ääneksi).
On tärkeää muistaa, että ei ole olemassa tiettyjä oikeita sointuja, vaan jokaisella soittajalla on lupa esittää kappaleensa omalla tavallaan. Mikään nuoteista soittaminen ei tule koskaan tarjoamaan sellaista soittamisen riemua, jonka saa soittamalla itse itsekseen itselleen kehittämäänsä sovitusta.
Vielä muutama sananen harjoittelusta:
Varo valitsemasta itsellesi turhan monimutkaisia kappaleita - sellaisilla saat kyllä turhautettua itsesi! Esimerkiksi monet kansanlaulut ja vanhat lastenlaulut ovat kerrassaan hyvää ja sopivan melodista harjoittelumateriaalia.
Mitä enemmän ikää, sitä tärkeämpää on harjoitella säännöllisesti, melkein päivittäin edes vähän (ja aamuin-illoin).
Kun olet päässyt vähän alkuun, tee tämä: päätä, opetteletko soittamaan vaiko et. Ei ole mitään välimuotoa: jos päätät opetella, sitten opettelet; jos et opettele, säästät paljon aikaa johonkin muuhun. Sitä jälkimmäistäkin kannattaa miettiä.
Paras tapa opetella soittamaan on keskittyä soittamiseen ja kuuntelemiseen - ei nuotteihin ja lukemiseen.
Vieläkö voisit oppia? Totta kai!
mikael jaakkola 3.6.2014 11:40
Mä kun ostin pianon niin piirsin siihen tussilla sävelet ja merkkasin soinnut eri värisin tarroin. Nuotit, alkuun kun luulin niitä tarvitsevani, merkkasin viivastoon tyyliin A4 - C8 - G jne. Ei ollut mitään järkeä lannistaa sävellysintoa toivottoman hankaliin teknisiin konfiguraatioihin.
Vielä paljon pidemmälle pääsin, kun unohdin koko nuotit ja lauloin melodiat soittaen kitaralla soinnut. Sen olisi voinut tehdä pianollakin, mutta rytmitys tuntui helpommalta kitaralla. Haluaisin soittaa pianoakin kyllä, en ole vielä vain päättänyt ryhdynkö tosissani opin tielle.
Hannu Haikonen 4.6.2014 11:43
Kummassakin soittimessa on puolensa, itsekin olen sointupohjalta soitellut kitaraa aika paljon (aloitin pianolla nuoteista, sitten siirryin sointuihin ensin kitaralla).
Pianon kautta on ehkä helpompi oppia kuulemaan sitä, miten soinnut rakentuvat ja vaihtuvat toisikseen.
Esim sointuvaihdon C => A7 voi soittaa:
c#- e - g
Jolloin huomaa, että A7:n "idea" monessa kappaleessa onkin se, että sillä nostetaan tuota C-duurin pohjasäveltä.
Nuottiin sitten vain on kirjoitettu A7 koska a-sävel sopii soimaan siinä myös eivätkä ihmiset halua lukea mitään erikoissointumerkkejä.
Vaikkapa "Pieni nokipoika" C-A7-Dm. Pianolla
Mutta jos nyt aloittaisin aivan alusta, aloittaisin tuossa kirjoituksessa kuvaamallani tavalla. Uskon, että keskittymällä kuuntelemiseen, sitä kuulemistaan harjoittaa kaikkein parhaiten.
mikael jaakkola 4.6.2014 13:57
Niin mä luulen kans, että korvilla soittaa täytyy. Syntikkariffejäkin tässä kun mietin, niin kyllä mä sit vaan soitan ne miettimättä juuri mitä säveliä ne on.
Pianon mäkin ostin, kun huomasin sointujen systemaattisuuden siinä ja arvelin tajuavani ne sillä helpommin. Kitaran systeemiä en hahmota vieläkään, mutta sitä osaan nyt sit soittaa jouhevammin säestykseen.
Mitenkähän oppisi laulamaan samalla kun säestää näppäillen? Nyt kun sanojen rytmitys ei täysin täsmää näppäilyn rytmitykseen menee jompi kumpi tai molemmat sekaisin. Onkohan siinä semmonen salaisuus, että sanoja pitää rukata niin kauan että löytää kehostaan yhteensopivan rytmin?
Juha Uronen 4.6.2014 17:51
Minä joudun ainakin rukkaamaan sanoja niin että sopivat sävellykseen
Ei onnistu muuten laulaminen ja soittaminen samanaikaisesti
Tosin erään ystäväni mukaan "laulan" muutenkin aina kitaran mukana
Sekään ei kuulemma ole hyvä
Saattaa johtua siitä että olen kitaristi ja kovin kaukana laulajasta
Kunhan mörisen vokalistin puuttuessa
Itseilmaisuahan tuo vain ja ainoa oikea tyyli on se minkä aikaan saat
mikael jaakkola 4.6.2014 20:28
Pitäähän ne aina säätää juu. Mut kyhäelmä josta puhun, on eka kappale jota yritän tehdä näppäilykomppiin (kuten esim JBluntin Bonfire) on kai jotain seuraavan asteen osaamista. Saan homman laulettua helposti sointuja hakkaamalla, mutta kun näppäilen sointua niin kuin tuntuu toimivan, se tulee sävel kerrallaan, mutta vähän eri sävelillä kuin melodia ja näiden tekeminen yhtaikaa on tosi vaikeaa. Ja mietin pitäiskö sanat lopulta tavuttaa tismalleen näppäiltyjen sävelten tahtiin. Kokeilen sitä.
Joku muusikko töllössä kerran ammensi jostain vieraasta musiikkikulttuurista ja sanoi, että sitä pitää harjoitella opettelemalla taputtamalla käsillään (polviaan, pöytää tms) niin, että vasen lyö kolme kertaa siinä missä oikea neljä. Kokeilin muutaman kerran muttei siitä mitään tullut. En tiedä miten motoriikka opetetaan pois konventioistaan. Mutta tossa näppäilyosaamisessa voi olla kysymys myös harjaantumisesta tän tyyppiseen.
Juha Uronen 4.6.2014 20:54 Vastaus kommenttiin #6
Kuulostaa vähän Hasse Wallin jutulta tuo lyö kun kolme älä kun neljä
Koetti meitä joskus saada tajuamaan sitä afrikkalaista rytmiikkaa
Oltiin omaa levyä tekemässä Wallin studiossa ja iski uteliaisuus miten se menee
En kyllä oppinut
Sen sijaan rumpalimme tajusi heti
Minä olen vissiin alun alkaenkin opetellut väärin tuon dynamiikan
Sitten kun sitä tarpeeksi pitkään tekee niin vaikea korjata
Lihasmuisti on vahva näissä hommissa
Sensijaan perusrokit soitan tuosta vain kuin pullat pyöräyttäisin
Sitä vain hieman mietin että onko se niin nokonuukaa että menee juuri kuten muilla
Voi olla parempikin jos tekee omalla tavallaan
Juha Uronen 4.6.2014 17:48
Aika ajoin harkitsen pianon/koskettimien soittamisen aloittamista
Sen verran joskus opettelin että Love me tender sujui
Niin ja syntikalla pystyi hevin alle jotain mattoa laittamaan
Kiinnostus jotenkin lopahti ja pitäydyin kitarassa
Vähän sekin nykyään että voin ulkoistaa piano osuudet toiselle
Pyytämällä saan sävellyksen pianomieheltä
Jos hieman hyräilen niin saan vielä vähän kuin "oman" sävellyksenkin tarvittaessa
Vähän vastaava tilanne kun eräässä bändissä basisti lopetti niin meinasi parempi kitaristi siirtyä basistiksi ja minä olisin jäänyt yksin kitaraan
En suostunut ja otin basson hallintaan
Tuntuu turhalta kun joku osaa niin paljon paremmin ja yhteistyö toimii
Kari Laitinen 5.6.2014 17:58
Yksi hyvä aloituskeino kosketinaloittelijalle, joka jättää yhden koodausvaiheen mielessä pois, on kuvionuotit.
http://www.resonaari.fi/?sid=2
Systeemi voitti aikanaan vuoden valopilkku-äänestyksen Ylellä. Olen käyttänyt opetuksessa alakouluikäisten kanssa toistakymmentä vuotta. Ei periaatteessa voi soittaa vääriä säveliä. Mahdollistaa helposti kahden käden soitton ja on ponnahduslauta nuoteista soittoon.
Joillekin sopii joku toinen soitin, kannattaa kokeilla muitakin. Kitara, rummut, basso jne.
Itsellä pianon kahden käden ja kahden aivopuoliskon yhtaikainen "nuottiahdistelu" tuottaa helposti "pätkimistä". Aloitin sen tosin vasta 20-vuotiaana OKL:ssä. Kitara sujuu paremmin. Aloitin sen 12v ja parhaimmillani kulutin soittopenkkiä vuorokaudessa työpäivän verran. Into oli kova. Taito ei sinänsä ruostu vaikka tatsi onkin kadoksissa.
mikael jaakkola 6.6.2014 14:15
Mikä on mielestäsi kuvionuottien paras avu? Nuottien "palikkamaisempi" visuaalinen hahmottaminen?
Siinä on koodi kuitenkin. Mulle oli helpointa kun kirjoitin viivalle c ja koskettimeen c. Cee ja cee, ei homogeenistä riviä anonyymejä koskettimia, ei koodattua rivistöä nuotteja.
Aika-arvon hahmottamiseen kirjainmenetelmä ei ollut paras (mulla c2-c4-c8-c16), sen olisi voinut tehdä kuvionuottien tyyliin. Mutten huolehtinut siitä liikaa, koska ajan täytyy olla korvien välissä. Jos kappaletta ei tunne lainkaan täytyy tietenkään tietää tarkemmin.
Sing Star (alunperin Staraoke) toi animoidulla dynamiikallaan uudenlaisen tavan esittää sävellyksen koodi. Se on tosi mielenkiintoinen ja samantyyppisen ajatuksen muuttavan vielä musiikin opetustakin.
Kari Laitinen 8.6.2014 19:21
1. Alakoululaiset ja nuoremmat, jotka eivät osaa lukea eivätkä tunne kirjaimia ja numeroita, osaavat kuitenkin värit ja muodot.
2. Ylennykset ja alennukset ovat helpossa muodossa ( vino nuoli)
3. Valmista oppimateriaalia (tähän mennessä ainakin 3 kirjaa/ toista sataa biisiä).
4. Perussointuja ei tarvitse miettiä, kun ne toimivat samalla värisysteemillä - kaksikätisyys lähtee helposti alkuun. Alkuun perusäänellä, sitten terssin ja lopuksi kvintin kanssa.
5. Jos ei ole nuottikorvaa, ei voi opetella korvakuulolta. Silloin tämä systeemi on toimiva.
Sing Star on hyvä laulajille. (tarkoitit varmaan dynamiikan sijaan sävelkorkeutta
Konsteja on monia. Jos haluaa hyväksi opettelee useita erilaisia. Itse olen opetellut myöskin korvakuulolta.
Hannu Haikonen 8.6.2014 09:42
Kun olin lapsi, "kaikki" osasivat soittaa pianolla "Kissanpolkan". Oppimiseen meni ehkä muutama minuutti ja kuulosti aika pätevältä. Lapset oppivat toisiltaan ja pelkästään koskettimia katsomalla.
Verrataan sitä sitten siihen, että joku ryhtyy opettelemaan samaa kappaletta millä tahansa muulla menetelmällä. Tai alkaa opetella vieläpä niin, ettei ole kappaletta edes koskaan kuullut vaan rupeaa tavaamaan aika-arvojakin.
Jos joku aloittaa tavanomaiset pianotunnit alkeisvihkoineen, niin vaativuudeltaan Kissanpolkan kaltaiset kappaleet tulevat vastaan ehkä toisena vuotena - jos oppilas siihen asti jaksaa tahkota.
Opetetaan 10 eri lapselle kullekin yksi oma biisinsä kuten Kissanpolkka. Laitetaan sen jälkeen nämä lapset soittamaan keskenään, ja viikon päästä jokainen osaa kymmenen kappaletta ja jokainen on innostunut soittamisesta.
Musiikinopetuksen ja ylipäätään koulun mielestä sellaisessa oppimisessa on jokin vika. Niinhän siinä onkin: se osoittaa nykyiset opetusmenetelmät monelta osin typeriksi.
Kari Laitinen 8.6.2014 19:41
Joopa joo, Hannu!
Meitä on erilaisia.
Ollaan tehty 3 oppilasporukan kanssa musiikki-CD. Ensimmäinen kyläkoulun CD v. 2000 (10 biisiä), jossa mukana kaikki koulun oppilaat. Viimeisin v. 2010 10 kappaleen kokoelma - mukana oppilaitten omia biisejä. Heitettiin toistakymmentä keikkaa eri tilaisuuksissa. Kyseessä normi 6. luokka (27 oppilasta, joista levyllä 25 soitti jotain instrumenttia tai lauloi, 2 teki levyn kannet) Ulkopuolista apua tarvittiin vain CD:itten kopioinnissa (CD-linja) Myytiin parisataa kappaletta. Tehtiin myynti- ja keikkarahoilla kaksi luokkaretkeä.
Ihan viimeisin havainto on, että oppilaitten (varsinkin poikien) soittoharrastuskiinostus on hiipumassa. Tietokonepelaaminen on kiinnostavinta mitä elämässä tuntuu olevan. Soittaminen Guitar Herolla on nykyään taidonnäyte.
Tervetuloa opettamaan pelaajapojille Kissanpolkkaa! ;)
JPK Jäntti 25.4.2018 15:27
Jostain syystä en oikein ymmärrä tätä lähestymistapaa enkä lämpene näille pianopedagogiikan ajatuksille.
Olen aikanaan opetellut soittamaan ensi alkuun itse, mutta opetellut siinä samassa nuotitkin. Ei korvakuulolta soittamisessa ja nuottien osaamisessa ole mitään ristiriitaa. Molempia voi opetella yhtäaikaa.
Sitten kun sain aikanaan sain opettajan, niin kissanpolkan tasoisten kappaleiden soittamiseen meni aikaa ehkä pari kuukautta. Jos nyt sitäkään, vaikka olin teknisesti soittanut päin seiniä.
Soittamisen opettelu ilman nuotteja on vähän kuin opettelisi kirjallisuutta, vaikkapa runoja, ilman lukutaitoa. Asioita voi opiskella hitaasti ja vaikeasti tai sitten nopeasti ja hyödyntäen muiden osaamista. Ilman nuotteja opiskelu on tätä hitaasti ja vaikeasti opiskelua ja opettajan kanssa nuotteja(kin) lukien on jälkimmäistä.
En yksinkertaisesti ymmärrä muusikkoja tai musiikinharrastajia, jotka eivät vaivaudu opettelmaan nuotteja. Tämän seurauksena sitten muusikot tekevät paljon typeriä virheitä (jotka olisi helppo välttää jos lukisi nuotteja) ja uuden oppiminen on äärimmäisen työlästä tai usein jopa mahdottoman tuntuista.
Soittaminen ei nyt ole sen vaikeampaa kuin laulaminenkaan. Mitä nyt vähän teknisempää. Ja pitäähän laulajankin osata nuotit.
Ehkäpä ongelma on odotuksissa, siinä miltä soiton haluaisi kuulostavan.