Porilaistuusulalainen yhteistyötuote, aika hyvännäköinen olut, todellakin peräti 11%. Sitrusta ja trooppisempiakin hedelmiä. Kuiva intensiivinen veto, alkoholi ei hyökkää päälle. Hieman katkeruuttakin, mutta näin vahvassa oluessa se ei pääse esiin. Aika puhdas, periaatteessa kaikki ok, mutta ei nouse korkeammalle tasolle. Ehkä tripla-IPAssa ei kovin korkealle päästäkään, tämä on minusta hieman turha tyylisuunta. Tampere, Taproom United, 17.2.2018.
Huomasin netistä, että Tampereen Teatterin rakennuksen uudessa pienessä Gastropub-ketjun Bookers Barissa olisi Suupohjan sahteja. Pyörähdin tietysti saman tien paikalle, mutta eipä niitä siellä ollutkaan, vain Finlandioita. Myöhemmin kuulin, että Hämeessä "nyt" tarkoittaa enemmän lähitulevaisuutta kuin nykyhetkeä. Luulin, että Suupohja olisi uusi kaupallinen sahtivalmistaja, mutta kyseessä onkin harhaanjohtavasti Lapin Voiman yksi monista sivutoiminimistä. Lapin Voiman oluita olen aktiivisesti vältellyt eri festivaaleilla, joten ei tässä suurta missausta lopulta tapahtunut. En jäänyt tähän baariin ihmettelemään, koska aikataulupaineet alkoivat jo kasvaa. Palasin takaisin Hämeenkatua Hämeenpuiston suuntaan.
Taproomissa Vironlahdelta epäilyttävästi nimettyä pilsiä. Tuplahumalalla Sinebrychoff on tarkoittanut kahden eri humalalajin käyttöä eikä kaksinkertaista humalan määrää. Toivottavasti Takatalo & Tompuri ovat tulkinneet termin toisin. 5,5%, lievästi utuinen tämäkin pils. Savuinen pihkainen maku, ikävä kyllä. Takatalo & Tompuria pidetään varsin hyvässä maineessa, mutta itse en ole vielä oikein saanut oluista otetta. Raikasta mallasta ja katkeraa humalaa, eihän muuta pilsissä tarvittaisi, mutta kumpaakaan ei löydy. Taaempi tila on tunkkaisen nihkeä. Kyllä siinä jotain potkua on, mutta se ei olutta pelasta. Tampere, Taproom United, 17.2.2018.
Lähettänyt Ari Juntunen klo 9.38 2 kommenttia:
Tuulensuussa tarjolla paikallista pilsiä, 4,9%. Hyvä vaahto, hyvin sameaa pilsiksi. Saksassa olisi tämännäköinen olut kellerbier. Tuoksussa hyvin viljaista mallasta. Makeahkoa hedelmää maussa, paha kontrasti edelliseen Engelbräuhin, tässä on jotain sekavaa karkeaa makua, vierremäisyyttä. Erityisesti mitään pilsneriin etäisestikään liittyvää ei ole mukana. Katkeruus heikkoa, raikkaus olematonta. Tuulensuu, 17.2.2018.
Perinteisesti taas Tampereen vierailu käyntiin Plevnassa, osittain tietysti siksi, koska muut olennaiset paikat aukeavat vasta klo 12. Ei kokeilemattomia uutuuksia, Tomahawk oli nyt hieman yrttinen. Siirryin parin korttelin päähän lounaalle. Sitko pelkistetty moderni pizzeria, hyvää ruokaa, kaunis olut Baijerin eteläosasta läheltä Oberstdorfia, 5,6%. Täyteläisen kultainen väri. Hyvin maltainen täyteläinen lager, tällaista ei edelleenkään Suomessa oikein tehdä, maltaan puraisu on niin pehmeä ja intensiivinen. Ei suuresti katkeroa, mutta lähes riittävästi. Ravintolassa soitetaan John Cougar Mellencampin Authority Songia vuodelta 1983. En muista Suomessa kuulleeni sitä tällä vuosituhannella julkisessa tilassa. Tampere, Sitko, 17.2.2018.
Lähettänyt Ari Juntunen klo 9.21 Ei kommentteja:
Orava on turkulainen käkipanimo, johon en ole ennen törmännyt. Tai huomasin kyllä tätä Orwell-olutta jo hanassa jonain iltana Paneman listalla, mutta päätin skipata ehdittyäni hankkia aiemmin jo tölkin. Olut on siis mukana Alkon tämäntalvisessa pienpanimokampanjassa. Tehty Tuusulassa Cool Headillä, tyylisuuntana imperial stout, tuo portereiden vahvin haarautuma, 10%, IBU 55. Lähes musta, mukava beige vaahto. Tuoksussa maitoista paahteisuutta, mausteita hieman. Maku on keskipaahteinen, hedelmäinen, silti kuiva, kahvinen, hieman lakritsinen, lievästi katkeruutta takatilaan keräävä. Aika hallittu, mutta ehkä yllättävänkin hyvää juotavuutta huokuva ohuehko olut näin vahvaksi. Alkoholi tuntuu, ei hallitse, mutta tuhdimpi selkäranka parantaisi ryhtiä. Makeus odotetusti lisääntyy lämmetessä, mutta ei häiritsevälle tasolle. Imperial stoutia pidetään varsin helppona tyylinä, mutta monilta vakiintuneemmiltakin suomalaisilta tekijöiltä on nähty horjahtelevampia suorituksia tässä sarjassa. Ostopaikka Helsinki, Kallion Alko.
Toinen Ruoholahden tuomisista, sessio-IPA (4,9%, 35 IBU) Coloradosta. Tölkityspäivä 06/24/17, siis varsin masentavan vanhaa. Tölkin pohjassa vielä Easy Rider -hengessä Don't bogart this can! Lievästi samea kultainen olut, hanakasti lasista kohoavaa sitrustuoksua. Sitruksinen, mutta myös yllättävän maltainen tanakka runko maussa. Matala hiilihappotaso, loistavaa. Hieman tökkivää karamellisuutta ennen kuivaa kapeaa brittityylistä peräkärryä. Ei katkeruus voimakas ole, mutta hienosti täydentää tasapainoisen kokonaisuuden. Aromit taatusti kadonneet jo kauan sitten, mutta edelleen hieno pikkuolut, palautti fiilikset plussalle Two Brothersin jälkeen. Ostopaikka Helsinki, Ruoholahden K-Citymarket.
Jouduin alkuviikosta käymään suihkuvaurion takia Ruoholahdessa rautakaupassa ja samalla reissulla tsekkasin, olisiko paikallisessa hyvän olutvalikoiman kaupassa nyt paljonkin mielenkiintoisia uutuuksia lakimuutoksen jälkeen. Kieltämättä niitä oli, mutta ei mitään sensaatiomaista. Illinois'n Two Brothers -panimo on Suomessa edelleen varsin harvoin nähty vieras, joten nappasin heiltä yhden pullon maisteltavaksi. Gluteeniton golden ale, 5,1%, 25 IBU, Saaz, Golding. Kirkas kultainen olut, tuoksussa odotetusti keksisen viljainen ote. Kovasti hiilihappoa, ruohoista maltaisuutta, hämmentävästi hedelmäisyys hyvin haileaa, tätä voisi luulla lageriksi milloin vain. Netissä olutta luonnehditaan hämmästyttävästi belgityyliseksi golden aleksi. Kieltämättä pirskahteleva hiilihappoisuus viittaa Duvelin suuntaan, mutta ei tässä mitään belgihiivan esterisyyttä tunnu. Belgialaisuus ilmeisesti viittaakin maltaaseen, joka on aika erikoinen tuontiratkaisu USA:n keskilännen panimolta. Lämmetessä muuttuu makeahkon tunkkaiseksi, kokonaisuutena väistämättä rankka pettymys. Ehkä etiketissä mainostetty gluteenin poistoprosessikin on tuonut ei-toivottavaa vivahdetta. Ostopaikka Helsinki, Ruoholahden K-Citymarket.
Kävin Orionin slovakkileffan katsomassa viikonlopun kunniaksi mennen tullen kävelemällä. Paluumatkalla kaksi pysähdystä, ensimmäinen Kaisaniemen Sorissa, josta olin aiemmin netistä bongannut jonkin uuden IPAn. Eipä sitä enää sitten ollutkaan ja oluenkin identiteetin ehdin jo unohtaa. Täydessä baarissa meni tilanne hieman hämmentäväksi, mutta en viitsinyt lähteä mitään juomatta, oli tarve käydä alakerran restroomissakin. Oululainen hedelmäolut päätyi sitten kokeiltavaksi, vaikka en tätä tyyliä oikein osaa arvostaa. 6%, hyvin marjainen, paljon hiilihappoa, lievästi happamuutta, mutta varsin täyteläinen. Ei katkeroa, tietenkään. Flanderin punaisten fiiliksiä ehkä tavoiteltu, mutta ei ole loppuun asti viety. Happamuus jää ohueksi ja marjaisuus hallitsee hieman liikaa. Sori Taproom, 16.2.2018.
Työkavereiden kanssa after work -oluelle Panemaan, baarin sijainti on optimaalinen tähänkin käyttötilanteeseen. Lontoosta porteria, 6,5%. Hyvin pehmeää, lähes cask-fiilistä. Paahteisuutta ja makeutta, hieman hedelmääkin. Erittäin tasapainoinen, puhdas tapaus. Sosiaalisen tilanteen vuoksi ei paljoa muistiinpanoja. Panema, 15.2.2018.
Lähettänyt Ari Juntunen klo 21.28 2 kommenttia:
Pohjois-Italian hyytävä talvi Torinossa, +4 C ja läpitunkeva kosteus. Dybala poissa isänniltä. Kiihkeärytminen ja sähäkkä avausjakso, lontoolaiset eivät olleet alussa hereillä. Jo minuutin jälkeen Pjanicin vapaapotkusta Higuain jäi täysin vapaaksi ja upea kääntölaukaus upposi verkkoon, saattoi tosin olla paitsio. Ennen 10. minuuttia nopeassa tilanteessa pilkku isännille ja Higuain viimeisteli jälleen. Tämä on yleensä myrkkyä italialaisjoukkueelle, jos päästään heti selvään johtoon, niin sitten kääriydytään kilpikonnapuolustukseen. Se kostautui taas kerran, Tottenham toipui vähitellen, pääsi hyökkäämään järjestelmällisesti ja tilanteita alkoi syntyä. Kanen kaadosta ei tullut pilkkua, myöhemmin Eriksenin syötöstä Kane pääsi luukulta puskemaan, mutta Buffon osui eteen. Vastahyökkäyksissä Juventus edelleen vaarallinen, mutta 35. minuutilla kavennus, Juve-puolustuksen virhe, Delen syötöstä Kane pääsi vapaasti kaapittamaan. Tasoituspaikkojakin oli mm. Eriksenillä, mutta jakson yliajalla sitten Aurier kaatoi päivänselvässä pilkkutilanteessa Douglas Costan. Higuainin hermo ei kestänyt, korkea veto keskelle, Lloris käänsi poikkipuuhun, ehkä ratkaiseva epäonnistuminen Juventusin kannalta.
Toisella jaksolla edelleen kovaa vauhtia, mutta tasaista vääntöä, varsin sekavaa kuitenkin. Tilanteita syntyi paljon vähemmän, Douglas Costa hyvässä vedossa, mutta muuten Juventus tuntui alistuneen. 71. minuutilla yksi ottelun parhaista pelaajista, tanskalainen Christian Eriksen ampui vapaapotkun muurin vierestä alanurkkaan ja loppunumerot olivat valmiit. Buffon näytti hitaalta, 40 vuotta eivät ole tulleet yksinään, mies ei ole entisensä. Ei Tottenham täysin vakuuttanut hyvistä ajoittaisista otteista huolimatta, mutta tulos on tietysti suurenmoinen ja Juventusille katastrofaalinen pettymys.
Lähettänyt Ari Juntunen klo 20.53 1 kommentti:
Sohjoisen ja stressaavan rautakauppavierailun jälkeen rauhoittumaan Panemaan. Helsingborgista india pale lageria, 6%. Varsin hedelmäinen, raikas, matalahiilihappoinen. Mallasrunkoa on kohtuudella, katkeroa heikommin. Onnistunut hillitty tapaus, mutta kyllä Suomessakin on vastaavaan tasoon päästy tällä suunnalla. Panema, 13.2.2018.
Toinen Alkon tarjonnan Toppling Goliatheista, nyt pullotuspäivä 18.10.2017 ja alkoholia 6,2%. Mielenkiintoisesti taas netissä ristiriitaista informaatiota, Ratebeerissä 5,3%, panimon omilta sivuilta ei tämmöistä kuriositeettia edes löydy. Tuoksussa raikasta hedelmää, enemmän sitrusta kuin pehmeämpää trooppista. Maku on mukavan hedelmäinen, kuivaa sitrusta, mallasrunko tukee, katkeruus keskitasoista. Ehkä tuoreus puuttuu, mutta onhan tämä nautinnollista puhdasta tasapainoista kamaa, hedelmä, mallas ja katkero iskevät yhteen, lopputulos on hyvä yhdistelmä näistä. Erittäin hyvä juotavuus kaiken lisäksi. Ostopaikka Alkon verkkokauppa.
Lähettänyt Ari Juntunen klo 21.59 3 kommenttia:
HIMA-kotituotantolaitos ei lepää, uutta kamaa syntyy säännöllisesti. Hieman merkillisesti nimetty olut, yleensähän HIMAn oluet ovat henkilöiden nimiä, mutta Oodi tuskin sellainen on. Saatan toki olla väärässäkin. Taitaa olla toistaiseksi vahvin maistamistani HIMAn oluista, 9,0%. Humalina Bravo, Citra, Centennial, Amarillo, Simcoe. Sokerilla hieman jatkettu Simpson's Best pale ale -mallasta. Olut oli ilmeisesti päässyt jäätymään kuljetusvaiheessa, joten jotain ongelmaa saattoi odottaa.
Tuoksussa makeaa trooppista hedelmää, ehkä mansikkaakin hieman huolestuttavasti. Maku on kuivempi, sitruksisempi, mutta makeampaakin ainesta tulee mukaan. Mielenkiintoinen maku, varsin hyvä juotavuus, alkoholi ei juuri erotu. Katkeroa perätilassa on, mutta hillitysti. Näin vahva IPA ei käsittääkseni kotituotannossa ole helppo suoritus, joten tunnustusta on annettava. Ei tämä mikään Pliny ole, mutta tykkään kyllä. Hieman liian makeaksi maku kääntyy, mutta hiilihappotaso on sopiva ja hedelmäisyys pysyy hallitsevana lämmitessäkin.
Huomasin somesta, että Kurvin näköalabaari Kolme Kaisaa olisi tehnyt kasvojen kohotustempauksen, mutta en oikein muutoksia huomannut. Ehkä asiakaskunta nyt keskiluokkaisempaa, hintoja ehkä nostettu? Huddersfieldin huippupanimon APAsta hanassa greippiversio, jota en ole ennen kokeillut. 5,5%, hyvin kirkas olut. Hedelmäinen maku, karamellia mukana, pastillisuus jatkuu takamatkalle, jossa katkeroakin yllättävän reippaasti. Jokin tässä kuitenkin tökkii, hedelmäisyys ei ole pehmeää tai raikasta. Kolme Kaisaa, 10.2.2018.
Kävin syömässä Nilgirissä ja samalta Sörnäisten sivukadulta löytyvä Sörkan Ruusu päätyi jälkiruokakohteeksi. Sympaattinen baari, mutta tarjonta ei Paneman tasolla. Hyvä vaahto, hieman samea kultainen olut Lohjasta (Lohjalta?). Paljon hiilihappoa, todella paljon, juuri muuta kuin poreiden makua vaikea saada esiin, 5,2%. Mallasta ja hedelmää siellä jonkin verran on, ei häiritseviä sivumakuja, mutta eipä oluesta vakuuttavaa vaikutelmaa synny. Lämmetessä pihkaa tulee esiin, ei juuri muuta. Mainostekstissä elvistellään oluen olevan vähäkatkeroinen, joten virvokkeelle irtoaa täysin ansaitusti Arde lyttää -leimaus. Sörkan Ruusu, 10.2.2018.
Session kolmantena Galaxylla ja Mosaicilla ryyditetty tupla-IPA, 8,2%. Kaksi suosikkihumalaani, odotukset aika korkealla. Kohtuullisen samea. Peruslasista ei oikein kohoa tuoksuja. Maku on ananaksinen Galaxyn tapaan, Mosaicin kissanpissa ei pääse pintaan. Varsin kuiva, ehkä liikaa hiilihappoa, ei alkoholin poltetta. Katkeruutta hyvin vähän. Pienehkö pettymys, lähtökohdista olisi voinut odottaa enemmän. Panema, 10.2.2018.
Lontoolaisen numeropanimon session toisena oluena manchesteriläisen kulttitoimijan Cloudwaterin kanssa yhteistyössä pantu tupla-punainen, 8,5%, Citra ja Centennial. Tosiaankin punertava väri. Tuoksussa kypsää pehmeää trooppista hedelmää. Maku pehmeän luumuinen, ei liian makea. Jälkimakua ei ole, mutta hedelmäisyys jaksaa kannatella kohtuullisen hyvin. Panema, 10.2.2018.
Paneman alkukiihdytys on ollut hengästyttävä ja nyt kierroksia vain lisää, lontoolaisen Brew By Numbers -panimon tap takeoverissa yhdeksän eri olutta. Panema alkaa vaikuttaa game changeriltä, nyt craft-olutskene Helsingissä siirtyy kokonaan uuteen tilanteeseen. Sori Taproom on lähin vertailukohta, mutta siellä homma on osittain sössitty ruokahössötykseen. Panema näyttää fokusoivan olueen puhtaasti ja kiihdyttää piikkipaikalle varsin selvällä etumatkalla. Stadin, Birrificion, Ohranan, jopa Bryggeri Helsingin kaltaiset menneen maailman panimobaarit alkavat tuntua tunkkaisen anakronistisilta. Ja vielähän ei olla nähty Paneman omia oluita ollenkaan.
Numeropanimon oluista ensimmäisenä kokeiltavaksi pale ale, 5,2%. Citra, Amarillo, Mosaic, vain parhaat humalat ovat kelvanneet. Samea, hyvin sitruksinen tuoksu. Maku maltaisempi, ananasta kyllä, mutta ohueksi väistämättä jää, katkeroa vain ripaus. Jengiä taas hyvin paikalla heti 20 minuuttia avaamisen jälkeen. Panema, 10.2.2018.
Lähettänyt Ari Juntunen klo 20.11 1 kommentti: