Vihavainen: Heimoasiaa
Anonyymi 27. toukokuuta 2017 klo 10.02
USA:ssa viranomaisen lomakkeissa on yleensä rotu-kohta, mutta kyseiseen kohtaan vastaaminen on vapaaehtoista. Kuitenkin näkemäni mukaan jokainen siihen vastaa. Jos ei vastaa, niin voi jäädä saamatta affirmative action :) Yksityset eivät asiaa saa kysellä ja esimerkiksi vuokrasopimusta solmittaessa tausta sitten selvitetään muuten. Koska Amerikka ei olisi Amerikka, ellei siellä tartuttaisi taloudellisiin yksityiskohtiin, niin aina voi kysyä hakijan luottokelpoisuutta. Neekerillä luottoluku eli Credit Score on yleensä pieni ja jos sattuisi että Score onkin suuri, niin yleisen elämänkokemuksen mukaan kyseisestä neekeristä ei ole haittaa.
Anonyymi 27. toukokuuta 2017 klo 14.16
"Nuo heimoerot tulevat mieleen, kun seuraa nykyistä puheenpartta, jossa ”rasismista” puhutaan suomalaisena ilmiönä kuin mistä tahansa meille ilman muuta kuuluvasta asiasta. Tämä siitä huolimatta, ettei rotuja edes ole olemassa. Tilanne tosiaan muistuttaa entistä Neuvostoliittoa, jossa tietosanakirjoista puuttui artikkeli ”Trotski”, mutta jotka silti tunsivat käsitteen ”trotskilaisuus”."
-Taitaahan tässä taas olla käsillä muuan tiedostava paradoksi juu.
Teemu Keskisarja on muistaakseni jossakin yhteydessä maininnut, että esim. ns. homofobia (joka on aina oikeassa olevien moraalinvartijoiden käsityksen mukaan R-sanan ohella eräs tämän päivän perisynneistä kauheimpia) on alkujaan ollut tuontitavaraa sekin, ja peräisin sieltä ns. Oikeasta Euroopasta (ml. Ruotsi).
Suomalaisten eräs tragedia taitaakin olla osin siinä, että täällä on aina haluttu olla ennen muuta identitaarisista syistä nimenomaan Hyviä Eurooppalaisia, mitä tähän käsitteeseen nyt sitten kulloinkin katsotaankaan sisältyvän. No eipä siinä vielä sinänsä mitään, onhan sieltä suunnasta toki omaksuttu monen monta hyvää ja hyödyllistä juttuakin, mutta asian kääntöpuolena sitten on pelko jonkinlaisiksi "sekundaeurooppalaisiksi" tai ties miksikä primitiivi-ihmisiksi leimautumisesta, mikäli ei lähdetä ihan kybällä mukaan aina kulloisiinkin muoteihin, eurointegraatiosta amerikkalaista tuontitavaraa olevaan identiteettipolitiikkaan. Avainsana taitaa aina kulloinkin olla tuo "kansainvälisyys", milloin milläkin tavoin tulkittuna. Ilman, että mietittäisiin nyt vaikka toiseenkin kertaan, onko se kaikki välttämättä kultaa, mikä kiiltävältä näyttää...
Anonyymi 27. toukokuuta 2017 klo 14.39
Ainakin jos Samuli Paulaharjun kirjoja on uskominen heimoerot ovat olleet pelkkä kuriositeetti. Onko niitä ollutkaan kivikauden jälkeen muualla kuin osakuntien nimissä.
Anonyymi 27. toukokuuta 2017 klo 15.58
Itse en 70-luvun lopulla syntyneenä ole koskaan edes tiedostanut että Suomessa olisi jotain erillisiä "heimoja". Paitsi nyt tietty eräät hevosmiehet ja ehkä bättrefolk.
Affu 27. toukokuuta 2017 klo 17.21
Karjalaisen evakkoperheen nuorimpaisena jouduin asumaan Kainuussa, eikä siinä mitään, oikein mukava lapsuus ja nuoruus. Ainoa haitta siinä oli, että vertailukohteista johtuen luulin olevani nopeaälyyinen ja sujuvakäytöksinen, kunnes aikuisena vietin pitempiä aikoja Ranskassa, jossa jouduin myöntämään, että onpa tässä sujukäytöksisyydessä vielä hiomisen varaa.
Anonyymi 27. toukokuuta 2017 klo 17.46
Historiallisen Arkiston sarjassa ilmestyi 2014 nide nimeltä Kotiseutu ja kansakunta. Jos vähänkään ymmärsin kirjaa kursorisesti lukiessani, niin koko historiallinen heimokäsite joutuu siinä jonkinlaisen "dekonstruktion" kohteeksi. Kustaa H. J. Vilkuna antaa ymmärtää,että - edelleen oman tulkintani mukaan - kyseessä on nationalistinen luomus, jonka tärkeimmät arkkitehdit aikoinaan olivat Jalmari Jaakkola ja Väinö Voionmaa.
Niin ikään taannoin silmäilemässäni Kymenlaakson maakuntahistorian ykkösosassa arkeologisen osuuden yhteydessä muistaakseni käsite asetetaan kyseenalaiseksi.
Paikallisten mentaliteettien olemassaolo on tietenkin eri asia.
Anonyymi 27. toukokuuta 2017 klo 22.28
Viime vuonna edesmennyt Ilkka Malmberg kirjoitti 80-luvun puolivälissä teoksen nimeltä "Heimoerot esiin ja härnäämään". Taisi olla huutomerkilläkin. 30 vuotta myöhemmin Suomi ei ole ihan noin lupsakka, kysykää vaikka sudeettisavolaisilta... -jussi n
Harmaa 27. toukokuuta 2017 klo 23.00
Netissä on kaikenlaista. Steve Sailer määrittelee rodun niin, että samaa rotua olevat ihmiset ovat läheistä sukua keskenään. HBDChick puolestaan ihmettelee, mihin Euroopan heimot hävisivät ja päätyy siihen, että heimot hävisivät, kun kirkko kielsi serkkujen avioliitot: Euroopan heimot
Juha Varila 28. toukokuuta 2017 klo 5.56
Ylpeys, kunnia ovat kokemuksia, jotka liittävät ihmisen yhteisöönsä. Ja osoittavat hänen elämälleen suuntaa. Nietsche kirjoitti: "kiitoksessa on enemmän tungettelevuutta kuin moitteessa".
Lännen traditio on korostanut yksilöllisyyttä, idän kollektiivisuutta. Tuo jako näkyy tänä päivänäkin esimerkiksi siinä, miten ihminen a) kokee ja b) ilmaisee (ammatti)ylpeyden tunteensa.
Toisaalta, Suomen eri suuralueiden välillä esiintyy geneettistä vaihtelua kait yllättävän paljon.
Hmm... Heimoutumisen ilmiössä on pirusti mielenkiintoisa. Timo Vihavainen on mielestäni erinomaisen hyvin oleellisen ja turhan syrjään jääneen yhteiskuntahistoriallisen prosessin perässä.
Anonyymi 28. toukokuuta 2017 klo 8.39
Sulkavan vesillähän Kymijoen rajalinja pikkuvihan piirtämänä teki pussin Olavinlinnan ympäri. Piti ottaa germaaneilta eteen työnnetty hyökkäysasema veks. Svea vastasi Viaporilla kunnes slaavi pani rajan Tornionko jokeen ?
Ja nyt sitä taas tähtäillään. Että liittyisikö Ruotsiin ja ostaisi Jassit vaiko USAaan ja ostaisi Hornetit. Tai kaivaisiko naftaliinista Migit. Migeillä sai vastakaupat konepajoille, Horneteista otettiin maksuksi konepajat, ja Jasseista saisi Konepajoja -ainakin Waasaan.
Mutta kun ei mittään ymmärrystä ole, niin tulee mitä sattuu. Onneksi savolaiset akat ja hämäläiset miehet tekevät töitä ja pitävät meikänkin tässä netissä ja muussa jokapäiväisessä leivässä. Hyvin pitävätkin ja insinöörimaailman siunauksia ei pidä puuttuman.
Kun luettu on, ajankuluksi. Ei sentään tutkinnoksi, niin kertoisiko, puhaltaisiko henkeä uloskin? Kohtasin sellaisen Kustavi Grotenfeltin, jonka sukua oli rajavartioina siellä Saimaan tuntumassa ja sitä perua meillä on Kesäooppera, kun on kesämökit upseeripuustellien perua pitkin Juvaa ja Mäntyharjua. Ja kun tapoihin oli kuulunut soittaa ja runoilla ja kattaa pitsillä.
Nyt Kustavi sadan vuoden takaisessa Maailmanhistoriassa osa 2 (kuudesta) kertoo kuinka vaarallisia nämä ruotsit eli gootit olivatkaan. Veikseliä ylös ja Tonavaa alas kun latvukset hipoivat toisiaan. Sitten Balkanilta ahdistelemaan Konsantinopolia ja aika on 300 jkr. Sitten rohkaistuvat pohjoisestakin Reiniä ylittämään toiset germaaniheimot kuten frankit. Noita alempaa ja lähempää vatsaa kutitelleita heimoja Grotenfelt kutsuu lähdekirjoilleen uskollisena skandinaavisiksi.
Nämä sitten tulevat taas uudestaan viikinkeinä ja perustavat normanneina paitsi Englannin, niin myös Amerikan. Ja siis paitsi Cityn, myös Wall Streetin eli Nykyajan. Tämän jonka tekniikalla tässä kirjoittelen ja jonka suomalla joutoajalla luen tota vanhaa kirjaa. Ja kun näitä subjektiivisia oikeuksia on ottaa, niin pidän itseäni liki savolaisen loismuijan veroisena ja arvoisena, itsellisenä.Jukka Sjöstedt
Isa Nostrand 28. toukokuuta 2017 klo 11.28
Karjala mainittu. Koko Karjala-buumi juontaa juurensa 1800-luvun alkuun ja Kalevala painettuna sanana toi sen kiistattomasti esille. Noihin aikoihin éainettua sanaa oli vähän, mutta siihen vähän uskottiin.
Karjalaintoilijoita oli muitakin myöhemmin, kuten Jean Sibelius, Akseli Gallen-Kallella ja Eino Leino. Tämä tietty maantieteellinen alue nimeltä Karjala, sen vihreät metsät ja kaunis Laatokka ovat innoittaneet monia.
Se mikä on käynnissä tänäpäivänä, enkä puhu "maailma ikuisesti kylässä- festivaalista",on aivan muuta kuin se kun "Karjala tuli kylään" eli saimme evakot Karjalasta keskuuteemme. Näiden kahden niputtaminen yhteen, ikäänkuin kyseessä olisi joku sama asia on väärin, kaikinpuolin.
Evakkojen kanssa ei ollut ongelmia, en kiistä etteikö evakoilla olisi niitä ollut. Syrjintää ennenkaikkea.
Kuitenkin ongelmat joita kohtaamme näiden muiden tulleiden heimojen toimesta oavt mittaluokassaan aivan toisenlaiset ja koskettavat yhtiskunnan kaikkia osa-alueita. Maanpuolustusta, yleistä turvallisuutta ja järjestystä, koulutusta, huoltosuhdetta, terveydenhuoltoa...olemme saaneet valtavan ongelman ratkottavaksi aivan joka sektorille.
Timo Vihavainen 28. toukokuuta 2017 klo 11.53
Juuri niin. Siksi mainitsin Karjalan.
Pauli räsänen 28. toukokuuta 2017 klo 23.11
Mistähän löytyisi se kultuuuritutkija ja tulkitsia, joka ryhtyisi Huntigtonin teesien pohjalta tutkimaan syviä suomalaisen kultuurin sisällä olevia kulturillisia eroavuuksia.
Esimerkiksi Pähkinäsaaren rauhan rajan erottama kovan ja pehmeän ruisleivän, sekä yleisen elämänasenteen eroavuudet ovat huomattavat.
Esimerkiksi se itäsuomalaine hajaasutus,verrattuna läntisen suomen tiviimpiin ryhmäkyliin on huomattava ero,ihmisten perinteisessä olemisessa,itäisen suomen asukaat sivat elä vapaammin yhteisön alituisesta holhouksesta ja naapurin jatkuvasta huomioon ottamisesta.
Myöskin venäläisessä perinteessä on ollut voimakas yksilöllisyyden kaipuu,sen voimin on ilmeisesti myös siperia asutettu,alunperin,on paettu ahdistavaa yhteisöä ja erityisesti painostavaa esivaltaa.