FilmiLiekki: kesäkuuta 2015
"Se seuraa" - vieraantumisen kauhu
SPOILER-VAROITUS: It Follows on rakennettu katsottavaksi niin, että katsoja ei saa tietää ensimmäiseen puoleen tuntiin, kuka tai mikä tarinan henkilöitä pelottaa. Mitä vähemmän etukäteen tietää, sitä parempi. Tässä artikkelissa haitallisia paljastuksia sisältävät kappaleet on erotettu muusta tekstistä asteriskein (***). Käy katsomassa It Follows, sillä se on loistava.
Mitä jos joku elokuvaohjaaja päättäisi ottaa teinikauhuelokuvien päähenkilöt tosissaan ja nähdä heidät oikeina ihmisinä? Mitä jos Gus Van Sant olisikin tehnyt Paranoid Parkin sijaan kauhua? Mitä jos kauhuelokuvien tekijöillä ei olisikaan ensimmäisenä mielessä helpon rahan takominen vetoamalla pienimpään yhteiseen nimittäjään?
David Robert Mitchellin vastaus näihin kysymyksiin on It Follows, merkittävin amerikkalainen kauhuelokuva sitten Hohdon.
It Followsia katsoessa tuntee itsensä etuoikeutetuksi; vain ani harvoin nykypäivänä saa tällä tavalla olla elokuvateatterissa ensimmäisten joukossa todistamassa uusien ovien avautumista. Vaikka It Follows ei ole täydellinen elokuva, sen ansiot oikeuttavat puheisiin tulevasta klassikosta.
Viimeksi tällaiseen on kauhugenressä ollut aihetta, kun Tomas Alfredssonin mykistävä Ystävät hämärän jälkeen tuli ensi-iltaan vuonna 2008. Ruotsalainen mestariteos kuuluu niihin moniin lähteisiin, joista Mitchell niin tuoreella tavalla ammentaa. Uutta, jännittävää ja rikastavaa It Followsissa on se, miten Mitchell sulauttaa toisiinsa amerikkalaisen indien ja kauhuperinteen konventiot. Sillä samalla kun tarinassa kaikuu Wes Cravenin mielikuvitus, ovat henkilöhahmot peräisin David Gordon Greenin, Sofia Coppolan, Phil Morrisonin tai Kelly Reichardtin maailmasta; tai, teinien ollessa kyseessä, jopa Larry Clarkin - inhorealismin tilalla vain on naturalismia.
Aivan erityisesti It Followsin maailmaan johdattaa Charles Burnsin moderni sarjakuvaklassikko Musta aukko. Usealla tasolla kyseessä ovat sisarteokset molempien fokusoidessa teini-ikäisiin aikuisten jäädessä lähes täysin pois kuvasta ja molempien viedessä seksiin liittyvät pelot ääripisteeseensä.
Mustassa aukossa teinien keskuudessa leviää mystinen sukupuolitauti, joka aiheuttaa kantajissaan outoja mutaatiota, kuten hännänkasvua. It Followsissa nuorelle naispäähenkilölle selviää, että uuden ihastuksen rakastelusta saa muistoksi vainoavan henkiolennon (vrt. Kauna). Eräänlainen sukupuolitauti siis sekin.
Mitchellin elokuvan voi pinnallisimmin tulkita allegoriaksi sukupuolitaudeista ja niiden sosiaalisista vaikutuksista. Mutta tämä yksiulotteinen lähestymistapa vie sivupoluille, sillä It Follows ei mitenkään käsittele sukupuolitautia kantavan vieraantumista - koska teoksen henkilöt ovat jo valmiiksi vieraantuneita. It Follows johdattaa pikemminkin pohtimaan ei-mediaseksikkäiden nuorten kommunikaatiovaikeuksia sekä toistensa että koko yhteisön kanssa. Mitchellin kaikessa vaikuttavuudessaan piskuinen elokuva ei nimittäin sijoitu Los Angelesin liepeille, vaan Detroitiin, kaupunkiin, jota koskeva uutisointi ei yleensä hehku erityisen myönteisessä valossa. Ja It Follows liikkuu vielä Detroitin lähiöissä, kaukana kauppakeskusmaailmoista.
Ihmis- ja miljöökuvauksensa takia It Follows olisi hyvä elokuva ilman kauhuelementtejäkin. Mutta It Follows kertoo nimettömästä kauhusta, joka seuraa nuorta siinä epävarmassa, virikkeettömässä maailmassa, jonka vanhempien sukupolvi on heille jättänyt. Tämän konkretisoi elokuvan "Se", joka tuo elokuvaan ajankohtaisen "stalker"- ja bully-tematiikan. Turvattomuutta ja epävarmuutta kuvatessaan Mitchell etenee paljon normikauhua syvemmälle. Jo elokuvan yhdellä, määrätietoisella otoksella toteutettu aloitus on ekonomisen kerronnan ja tunnelman asettelun voimannäyttö. Jakso on myös ensimmäinen useista, jotka pelaavat taidokkaasti trooppitietoisen katsojan odotuksilla. Näemme nuoren naisen pakenevan kotoaan kadulle Martyrsin aloitusta muistuttavalla tavalla, mutta jännite ei kasvakaan paniikkiin, vaan johonkin selittämättömämpään, mille emme saa valaisua vielä pitkään aikaan.
It Follows on tuottanut joillekin pettymyksen, sillä se ei ole toimintaelokuva eikä verhottu komedia, kuten asianlaita totutusti on. Sen laskelmoimaton naturalismi on - valitettavasti - epäkaupallista, vaikka teoksen jännite kantaa mieleltään avointa katsojaa kertakaikkisen nautittavalla tavalla. Kuvatessaan lähes dokumentaarisen (muttei missään nimessä muistuttaen found footage -genren kvasidokumentaarisuutta) uskottavia ihmisiä, Mitchell samaistuttaa katsojansa poikkeuksellisen kauniisti henkilöhahmojensa pelon hallitsemaan tunnemaailmaan. Tunnemaailmaan, jota hallitsee seksi, sekä halusta että olosuhteiden pakosta. Seksi, joka sekä erottaa että yhdistää ja pakottaa vastuuseen monitulkintaisella tavalla.
John Carpenter -vaikutteet näkyvät It Followsissa toisinaan Halloweenistä muistuttavissa kuvarajauksissa, mutta ennen kaikkea Disasterpeacen (Rich Vreeland) mestarillisesti kasarisoundia päivittävässä musiikissa. Tässä on kerrankin käsillä kauhuelokuva, jossa musiikki ei dramatisoi kuvaa, vaan tukee ja luo ohjaajan tavoittelemaa tunnelmaa. It Followsissa sekä hiljaisuus että musiikki kertovat henkilöiden päänsisäisestä maailmasta. Se on täynnä nimetöntä angstia.
Monroen vuoden 2014 elokuvat
Hyvät naiset ja herrat! Odotus on päättynyt! Tässä on vuoden 2014 parhaat elokuvat Elokuvakerho Monroen mukaan. "Vuoden parhaat" -listauksia julkaistaan perinteisesti joulukuun tienoilla (esim. Sight & Sound, Helsingin Sanomat, Filmgoer). Tässä kuitenkin kesän kunniaksi neljän Monroen hallituslaisen valinnat viime vuoden parhaiksi elokuviksi. Listat on kasattu vuonna 2014 Suomessa kaupallisen levityksen saaneista elokuvista.
Tiedottajan valinnat (Essi Tapanainen)
5. THE GRAND BUDAPEST HOTEL, ohj. Wes Anderson
Silmiä hivelevän kauniita maailmoja luovan Wes Anderssonin kahdeksas kokopitkä Grand Budapest Hotel on visuaalisessa runsaudessaan tyylistään tinkimättömän ohjaajansa tähänastisen tuotannon huipentuma. Huipputasoisen hotellin joviaalista conciergestä (Ralph Fiennes) ja tämän nuoresta apulaisesta (Tony Revolori) kertova koominen mutta jännittävä tarina on sekin tyylipuhdasta elokuvakäsikirjoittamista. Pääosaa näytelevä Ralph Fiennes koki suurta vääryyttä akatemian ohittaessa hänet tyystin Oscar-ehdokkuuksia jaellessaan. 4. 20,000 DAYS ON EARTH, ohj. Iain Forsyth & Jane Pollard
Iain Forsythin ja Jane Pollardin Nick Cavesta kertova dokumentti on jotain aivan muuta kuin syväluotaava henkilökuva mystisluontoisesta rock-tähdestä, joka onkin ihan tavallinen aviomies ja perheenisä. Nick Caven arkisissa hetkissä sekä lavastetuissa, mielensisäistä maailmaa muistuttavissa, kohtauksissa Caven elämä avautuu universaaliksi välähdykseksi ihmisyydestä sekä elämän mitättömyydestä ja katoavaisuudesta. 3. PERHE - AUGUST OSAGE COYNTY, ohj. John Wells
Tracy Lettsin Pulitzer-palkittuun näytelmään perustuva musta komedia Perhe – August: Osage County on lahjakkaista näyttelijäsuorituksista ja verbaalisesta iloittelusta nauttivalle katsojalle silkkaa herkuttelua alusta loppuun. Perinteistä perhekriisidraamaa ounasteleva elokuva yllättää brutaaliudellaan ja häiriintyneisyydellään. Julia Robertsin ja Meryll Streepin näyttelijäsuoritukset ovat nautittavan varmoja, mutta vähemmän tunnettu Julianne Nicholsonkaan ei jää kovin kauas taakse. Elokuvan ohjaajana on aikaisemmin pääosin tuottajana toiminut John Wells. 2. KAKSI PÄIVÄÄ, YKSI YÖ (Deux jours, une nuit), ohj. Jean-Pierre & Luc Dardenne
Dardennen veljesten Kaksi päivää, yksi yö tavoittaa taloudellisen taantuman yksilötason vaikutukset niin kouriintuntuvalla tavalla, että sydäntä puristaa koko elokuvan 95-minuuttisen keston ajan. Marion Cotillardin upeasti näyttelemä Sandra saa kuulla, että hänen työnantajansa on antanut firmansa työntekijöille mahdollisuuden äänestää, erottavatko he Sandran vai luopuvatko mieluummin bonuksistaan. Sandran kollegoiden enemmistö on päättäyt pitää bonuksensa. Sandralla on viikonloppu aikaa suostutella kollegansa valitsemaan toisin maanantaina tapahtuvassa uusintaäänestyksessä. Kohtaamiset ovat pienoistutkielmia siitä, mikä elämässä on välttämättömintä ja mistä mahdollisuus onnellisuuteen lopulta rakentuu.
1. BOYHOOD, ohj. Richard Linklater
Richard Linklaterin Boyhood on niitä elokuvia, jonka jälkeen elämää on jälleen hieman helpompi hyväksyä. Se on eleettömän kaunis Mason-nimisen pojan (Ellar Coltrane) sekä hänen vanhempiensa (Patricia Arquette ja Ethan Hawke) kasvutarina. Linklater käytti elokuvansa kuvaamiseen 12 vuotta, jotta Masonia näyttelevä Ellar Coltrane sekä elokuvan muut hahmot ihan konkreettisestikin varttuvat valkokankaalla. Boyhood ei ole elämää suurempi vaan juuri elämän kokoinen elokuva ja sellaisena mykistyttävä. Hallituslaisen valinnat (Valtteri Leinonen)
5. APINOIDEN PLANEETEN VALLANKUMOUS (Dawn of the Planet of the Apes), ohj. Matt Reeves
Koska Boyhood ei saa voittaa tätäkin.
4. TUULI NOUSEE (Kaze tachinu), ohj. Hayao Miyazaki
Vuoden lemmikkiteema* oli selkeästi ura-aspiraatioiden kohoaminen elämässä ylitse kaiken muun, etenkin ihmissuhteiden. Lopetteleva mestari Hayao Miyazaki saavutti kuitenkin omalla variaatiollaan jotain mitä muut eivät: Miyazakin sankari (fiktion vapaudella augmentoitu lentokonesuunnittelija Jiro Horikoshi) ei laiminlyö läheisiään egonsa tähden. Häntä ohjaavat työssään luontainen omistautuminen ja halu kauneuteen, kunnioitettavia arvoja molemmat. Kenties tieto Miyazakin omasta työmoraalista, jota valottaa tänä vuonna julkaistu mainio dokumentti The Kingdom of Dreams and Madness, tekee elokuvasta vielä erityisen koetuntuntuisen ja sydäntä koettelevan.
*Ks. Whiplash, Listen Up Philip ja jopa Clint Eastwoodin vähemmän kiinnostava American Sniper.
3. KAKSI PÄIVÄÄ, YKSI YÖ (Deux jours, une nuit), ohj. Jean-Pierre & Luc Dardenne
Kaksi päivää, yksi yö kieputtaa katsojan ympärilleen taiturimaisen vähin elein. Dardennet kokoavat yhdeksännen kokopitkän fiktionsa toisiaan muistuttavista kohtauksista, joissa epätoivoisen ja mahdollisesti potkut saavan Sandran (mmh, Marion Cotillard) tehtävänä on vakuutella työtoverinsa tuekseen yksi kerrallaan. Jokainen vakuuttelu vaatii Sandralta juuri sopivanlaisen elekielen, puheet ja tunteiden siivilöinnin, mutta sisällön on oltava aina selkeä ja sama: "Auta minua." Cotillardin tarkkailu näissä kohtauksissa ja niiden toistuvissa parikuvissa on kerrassaan sähköistävä elokuvallinen kokemus.
2. GONE GIRL, ohj. David Fincher
Fincherin uusin vetää mukanaan mysteeriinsä kuin rahtijuna tunneliin. Kahden ja puolen tunnin neonoir-rieputtelu jättää käsiin hajanaisia käsityksiä minän performatiivisuudesta, juonittelusta ja julkisesta totuudesta. Nämä kehystyvät edelleen avioliiton instituutiolla, kunnes temaattista tarttumapintaa on enemmän kuin voisi toivoa. Synkästi sykkivältä sydämeltään Gone Girl on kuitenkin selkeä varoittava tarina - liian huolimatonta ja liian valheellista identiteetin rakentelua vastaan.
1. ISÄNSÄ POIKA (Soshite chichi ni naru), ohj. Hirokazu Koreeda
Hirokazu Kore-edan kauniinkauniissa huoltajuusdraamassa perhe ei järjesty veren tai kasvatusmetodien ympärille. Näin ehdottaa elokuvan synnytyssairaalasekoilusta starttaava juoni vääristä vanhemmista ja vääristä poikalapsista. Hullunkurisesta premissistä huolimatta Isänsä pojan lopussa seisoo yksinkertaisuudessaan mitä koskettavin viesti: Jokaista perheyksikköä määrittää ennen kaikkea läsnäolo ja yhdessä vietetty aika. Tuo aika ohjastaa vanhemman rakastamaan lastaan. Sihteerin valinnat (Salla Lehtikangas)
5. INSIDE LLEWYN DAVIS, ohj. Ethan & Joel Coen
60-luvun New Yorkiin sijoittuva elokuva loistaa eritoten musiikillisesti, mutta myös kuvauksellisesti ja pääosanäyttelijä Oscar Isaacin myötä. Antisankari Llewyn Davis yrittää ankaran talvisen viikon aikana osittain itse aiheuttamiensa vastoinkäymisten keskellä selvitä ja toteuttaa intohimoaan.
4. KAKSI PÄIVÄÄ, YKSI YÖ (Deux jours, une nuit), ohj. Jean-Pierre & Luc Dardenne
Vallitsevassa taloustilanteessa irtisanomiset ovat arkipäivää ja samalla uupuneiden, masentuneiden ja heikompien ihmisten toivotaan joko skarppaavan tai siirtyvän pois tieltä. Dardennen veljesten pieni elokuva on erittäin ajankohtainen ja riipaiseva kuvaus taistelutahdon löytämisestä. Marion Cotillard on roolissaan ilmiömäinen.
3. VANGITUT (Prisoners), ohj. Denis Villeneuve
Denis Villeneuven Prisoners koostuu mestarillisesta näyttelijäntyöstä, otteessaan pitävästä käsikirjoituksesta, silmää hivelevästä kuvakerronnasta ja piinaavasta tunnelmasta. Upeasti kerrostettu jännityselokuva, joka ei väheksy katsojaa eettisten kysymystensä äärellä.
2. THE DOUBLE, ohj. Richard Ayoade
Richard Ayoade lisää Dostojevskin synkkään tarinaan ripauksen toiveikkuutta säilyttäen kuitenkin myös kirjan ahdistavan tunteen täydestä kontrollin menettämisestä. Upeat, käsintehdyn tuntuiset lavasteet ja ennen kaikkea: Ilkka "Danny" Lipsanen.
"If somebody doesn't get this movie, I feel active anger towards them. I actually feel like they're a bad person." Ethan Hawke sanoo tämän Youtubesta löytyvässä haastattelussa hymyn kare huulillaan. 10 vuotta sitten olin paljon ehdottomampi elokuvien suhteen ja ajattelin ehkä useinkin näin, nykyään en koskaan - käsitän vahvasti elokuvan katsomiskokemuksen subjektiiviseksi. Paitsi, että nyt olen Ethan Hawken kanssa täysin samaa mieltä. Jos joku väittää että tämä elokuva on tylsä, tapahtumaköyhä, pelkkä 12 vuoden "kikka", on keskustelu hänen kanssaan korkealla todennäköisyydellä - mistä aiheesta tahansa - silkkaa ajan ja hapen haaskausta.
Puheenjohtajan valinnat (Lauri Tapaninen)
5. NIGHTCRAWLER, ohj. Dan Gilroy
Louis Bloom (Jake Gyllenhaal) on maaninen sosiopaatti, jolle tärkeintä on selviytyminen ja menestyminen. Gyllenhaalin ura on viime vuosina noussut uudelle tasolle irtaannuttuaan valtavirran suurtuotannoista ja hänen suorituksensa Nightcrawlerin antisankarina on kylmäävyydessään upea. Elokuvassa myös menneiden vuoskymmenien tähdet Rene Russo ja Bill Paxton muistuttavat olemassaolostaan tekemällä erinomaiset sivuosat. Dan Gilroyn esikoisohjaus maalaa brutaaleja kuvia moraalista, median asemasta ja selviytymisestä nyky-yhteiskunnassa. Amerikkalaisen unelman kääntöpuolella kohtaavat Taksikuski ja Amerikan Psyko. 4. NYMPHOMANIAC, ohj. Lars von Trier
Nymphomaniacissa Charlotte Gainsbourgin esittämä Joe kertoo Stellan Skarsgårdin esittämälle Seligmanille yksityiskohtaisesti oman seksuaalihistoriansa vaiheet. Aina vakuuttavat Gainsbourg ja Skarsgård jäävät kuitenkin nuorempien näyttelijöiden varjoon, sillä elokuvan vahvimmat roolisuoritukset tekevät Stacy Martin nuorena Joena sekä lopultakin näyttelijän lahjansa todistava Shia LaBeouf. Lars von Trier on kehittynyt epämiellyttävien elokuvien tekijänä niin pitkälle, että niistä on tullut viihdyttäviä. Tanskalaisohjaajan neljä tuntia pitkä elokuva seksiaddiktiosta on jopa hauska ja sympaattinen. 3. INSIDE LLEWYN DAVIS, ohj. Ethan & Joel Coen
Coenin veljesten viimeisimmässä elokuvassa musiikki ja kuvaus ovat omassa harmaudessaan suunnattoman kauniita. Llewyn Davisin (Oscar Isaac) elämä on jatkuvaa epäonnista kierrettä, jossa hänen esittämänsä musiikin sisällöllisyys heijastaa hänen omaa tyhjyyttään.
2. SUURI KAUNEUS (La grande bellezza), ohj. Paolo Sorrentino
Toni Servillon näyttelemän ikääntyneen Jep Gambardellan hahmo kokee felliniläistä olemassaolon ahdistusta loistokkaan dekadentin Rooman päättymättömissä juhlissa. Maailma on suurta kauneutta, mutta onko kauneudella sisältöä vai onko se pelkkää pintaa? Paolo Sorrentinon olemisen tutkielma on sykähdyttävä kokemus.
1. THE GRAND BUDAPEST HOTEL, ohj. Wes Anderson
Wes Anderson tekee pikkutarkan yksityiskohtaista elokuvaa täysin omassa maailmassaan. Kaikki Grand Budepest Hotellissa toimii täydellisesti. Elokuva ripottelee uusia ja taas uusia sivuosa- ja cameo-rooleja (Harvey Keitel, Tilda Swinton, Mathieu Amalric, Bill Murray, Edward Norton, Saoirse Ronan, jne.), mutta upeasti rullaavaa tarinaa pitää kuitenkin liikkeessä uransa ehkä hienoimman roolin tekevä Ralph Fiennes. Leffa palkittiin neljällä oscarilla, mutta Fiennes ei saanut edes ehdokkuutta. Kuvitteelliseen Zubrovkan tasavaltaan sijoittuva teos sisältää sitä paljon puhuttua elokuvan taikaa puhtaimmillaan. Grand Budapest Hotel on todellinen helmi viime vuoden elokuvien joukossa.
+ Parhaat festarikokemukset: 20,000 Days on Earth (Berlinale), The Wonders (Sodankylä, Espoo Ciné) ja Ida (Sodankylä).
++ Paras blockbuster: Edge of Tomorrow. Yhteenvetona siis: Dardennet 3, Nolan 0. Hyvää kesää!
VISA 13.5. “Damn, it feels good to be a gangsta”
Monroen kevätkauden viimeinen visa pidettiin 13.5. Tiukan kisan ja samalla kevään viimeisen MonroeCupin voittojaksi ylsi joukkue Some Like it Not. Onnea voittajille sekä suuri kiitos kaikille keväällä visassa käyneille! Monroen leffavisa jatkuu jälleen syksyllä.
1. Some Like it Not: 32pt.(6+4+5+5+4+6) ratkontavoitto
2. Hudson Hawks: 32pt. (0+5+2+6+6+6) 3. Kongon Kingit: 31 pt. (3+2+4+2+5+4 4. Savage Streets: 29 pt.(4+6+3+4+2+3 5. Night of the Iguana: 28 pt. (5+1+6+3+3+2)
6. Tylyt tytöt: 12 pt. (1)
7. Madame tyhmät 5 pt. (0)
8. Pöpi: 1 pt. (0)
I. Some Like It Not 6+(4)+5+5+4+6 = 26 pt.
II. Hudson Hawks (0)+5+2+6+6+6 = 25 pt.
III Savage Streets 4+6+3+4+(2)+3 = 20 pt.
IV Iguaanit 5+(1)+6+3+3+2 = 19 pt.
V Kongon Kingit 3+(2)+4+2+5+4 = 18 pt.
VISA 13.5. “Damn, it feels good to be a gangsta (semiteema)” (max. 44 pt.)
1. Nimeä Thomas Harrisia filmanneet ohjaajat; alleviivaa ensimmäisen
filmatisoinnin toteuttanut ohjaaja; ja mikä Harrisin romaaneista on filmattu
2. Täydennä puuttuvat sanat näihin Suomen leffateattereissa levitettyihin
nimekkeisiin (*:llä merkittyä lukuunottamatta elokuvat ovat kotipolttoisia)
a) _________ Eevat suksilla* (-63)
b) “Jees, olympialaiset”, sanoi ______ (-52)
c) Vääpeli Körmy ja ___________ vehkeet (-91)
3. Mikä elokuva syntyy täyttämällä puuttuvat sanat näihin leffoihin:
The Apple Dumpling _______ (-75)
M*A*_*H (-72)
____ Horses And Men (2013)
____ Jack City (-91)
Sergeant ______ (-41)
Vastaus: ______________________________
Perusgangstaus (6 pt.)
1. Missä seuraavista elokuvista ei näyttele James Cagney: A) Likakasvoiset
enkelit B) Pikku Caesar C) Yhteiskunnan vihollinen D) Valkoinen hehku? (1 pt.)
2. Mikä oli Gangster Squadin ohjaajan esikoisohjaus: A) Zombieland B) Dawn
of the Dead C) Shaun of the Dead D) Warm Bodies? (1 pt.)
3. Missä elokuvassa suomalaisessa tv-elokuvassa Gourmet Club esiintynyt
Michael Badalucco esittää “Baby Face” Nelsonia: A) Bugsy B) Hoffa C) Kansas
City D) Voi veljet, missä lienet? (1 pt.)
4. Ketkä esittävät Al Caponea seuraavissa elokuvissa: A) Lahjomattomat
(-87) B) Chicagon verilöyly (-67) C) Matkalla Perditioniin? (3 pt.)
A/B (8 pt.)
5. A) Minkä toisen elokuvasarjan Rockyn lisäksi John G. Avildsen pani
alulle? B) Mikä ruotsalaiselokuva oli sekä ohjaaja Daniel Espinosan että
näyttelijä Joel Kinnamanin käyntikortti Hollywoodiin?
6. A) Oliko Dan Aykroyd Elwood vai Jake Blues? B) Kuka näytteli Romain
Durisin roolin Kun sydän lakkaa lyömästä -elokuvan alkuperäisversiossa?
7. A) Kenen ohjaus on suomalaiselta nimeltään Tulikukkia? B) Kenen ohjaus
on Tehtävänä murha, kv. nimeltään Branded To Kill (-67)?
8. A) Mitä elokuvaa tähdittivät Russell Crowe ja Denzel Washington? B)
Millä lempinimellä tunnetaan paremmin Raymond Babbitt?
Äänet (12 pt.)
9. Elokuva ja enemmän äänessä oleva näyttelijä? (2 pt., https://www.youtube.com/watch?v=jGOzaTIwnFA 4:02->)
10. Elokuva ja säveltäjä? (2 pt., https://www.youtube.com/watch?v=6sWll2mqPD0 )
11. Mistä tulossa olevasta elokuvasta ja kuka on pääpuhuja? Näyte on
trailerista. (2 pt., https://www.youtube.com/watch?v=CE3e3hGF2jc 0-2:05)
12. Elokuva? (1 pt., https://www.youtube.com/watch?v=R-mbEPZXBsk )
13. Elokuva? (1 pt., https://www.youtube.com/watch?v=E84VqqCPI7w 0:54-2:00)
14. Mistä elokuvasta ja kuka säveltäjä palkittiin tästä hiljattain
Oscarilla? (2 pt., https://www.youtube.com/watch?v=3CKrGA65NOc 11:55-13:17)
15. Elokuva? (1 pt., https://www.youtube.com/watch?v=UneS2Uwc6xw 0:45-1:05)
16. Elokuva? (1 pt., https://www.youtube.com/watch?v=QqKKJNy8x_o 1:15-5:18)
4 pt. Tämä vuonna 2009 ensi-iltaan tullut leffa perustuu Bryan Burrough’n
faktakirjaan. Elokuvan loppukohtaus sijoittuu Manhattan Melodraamaa esittävän
elokuvateatterin luokse.
2 pt. Sivuosissa mm. Carey Mulligan, Channing Tatum, Marion Cotillard ja
Elvis Costellon vaimo.
J. Edgar Hooverina nähtiin Billy Crudup.
1 pt. Pääosassa Johnny Deppiä ohjasi Michael Mann.
18. Mikä ranskalainen elokuva vuodelta 2008?
4 pt. Tämän kaksiosaisen, nelituntisen eepoksen ohjasi Jean-Francois
2 pt. Tositapahtumiin Ranskassa ja Yhdysvalloissa perustuvan elokuvan
pääosassa on Vincent Cassel. Sivuroolista löytyy Gerard Depardieu.
1 pt. Elokuva kertoo Jacques Mesrinen väkivaltaisen tarinan 50-luvulta
70-luvulle.
Kirjallinen osio (max. 10 pt.)
1. Michael Mann (1-2 pt.), Jonathan Demme, Ridley Scott, Brett
Ratner, Peter Webber (4 pt.) (yht. max. 6 pt.) [HUOM.: Joukkueet olivat paremmin varautuneet kuin visanpitäjät. Todellisuudessa Harrisia filmasi ensimmäisenä John Frankenheimer vuoden 1977 elokuvassa Musta sunnuntai]
2. a) Alastomat b) Ryhmy c) vetenalaiset (3 pt.)
3. Gangs of New York (1 pt.)
4. A) Robert De Niro B) Jason Robards C) Anthony LaPaglia
5. Kultarynnäkön iloiset päivät (Paint Your Wagon)
6. A) Karate Kid B) Rahalla saa (Snabba Cash)
7. A) Elwood B) Harvey Keitel (Fingers, ohj. James Toback)
8. A) Takeshi Kitano B) Seijun Suzuki
9. A) American Gangster B) Rain Man eli Sademies
10. Paluu tulevaisuuteen 3
11. Suuri gangsterisota (Once Upon A Time In America), James Woods
12. American Beauty, Thomas Newman
13. Black Mass, Johnny Depp
14. Sovitus (Atonement)
15. Mafiaveljet (GoodFellas)
16. Grand Budapest Hotel, Alexandre Desplat
17. Kummisetä III
20. Public Enemy n:o 1 (eli Mesrine 1&2)