Pihin naisen elämää: Hitaasti hiipinyt Vieras kartanossa
Hitaasti hiipinyt Vieras kartanossa
Sarah Waters: Vieras kartanossa (<-Adlibris)
Alkuteos: The Little Stranger, 2009
Kustantaja: Tammi, 2011
Otin laukkuni. 'En voi auttaa sinua, jos et puhu.'
Kun tyttö näki minun tekevän lähtöä, hän sanoi viimein: 'Se on vaan tämä talo!'
'Tämä taloko? Mitä siitä?'
'Voi tohtori, kun tämä ei ole mikään kunnon talo! Tämä on ihan liian iso! Joka paikkaan joutuu kävelemään ainakin mailin, ja täällä on niin hiljaista että ihan karmii. Ei siinä mitään päiväsaikaan, kun on töitä ja rouva Bazeley on täällä. Mutta yöllä olen ihan itsekseni. Eikä mistään kuulu ääntäkään! Minulla on hirveitä unia... Eikä sekään olisi niin kamalaa, mutta herrasväki käskee minun kulkea vanhoja takaportaita. Siellä on kulma kulman perään, eikä ikinä tiedä, mitä niiden takana on. Joskus tuntuu että siinä menee pelosta henki!'
Hei! Miltei 600 sivuinen, Sarah Watersin kirjoittama Vieras kartanossa tarjosi monta jännittävää iltaa. Mutta siihen se harmillisesti melkein sitten jäikin. Olihan kirja myös avartava lukukokemus Britannian luokkayhteiskunnan murroksesta, mutta lopulta tuntui, etten saanut ihan sitä mitä olin tilannut.
Vieras kartanossa sijoittuu 1940-luvulle. Toinen maailmansota on juuri päättynyt ja monen mieli murtunut. Nyt murtumassa on myös kartanoiden aikakausi. Tarinan kertojana kuullaan tohtori Faradayta, joka on ponnistanut työläisväestöstä ylempään luokkaan. Hänen vanhempansa ovat palvelleet kirjassa kuvatun, rappiolle päässeen Hundreds Hallin kartanossa. Pienten satumusten kautta seudun lääkärinä toimiva Faraday päätyy kartanossa asuvan perheen lähipiiriin. Kartanossa alkaa yhtäkkiä tapahtua karmeita, selittämättömiä asioita. Valitettavasti kuolemakaan ei pysyttele kartanon synkkien, rapistuneiden seinien ulkopuolella.
Kirjassa koetaan useita menetyksiä ja se oli minulle paikoin varsin tuskallista luettavaa. Koskettamaan Vieras kartanossa siis onnistui. Koko kirjan ajan pähkäilin kuka tai mikä oli kartanoa ja sen asukkaita piinaavien tapahtumien takana. Moni henkilö nimittäin kantaa paikoin ilmiselvästi, paikoin alitajuisesti kaunaa kartanon isäntäväelle. Mahdollisia syyllisiä viliseekin mielessä useita ja olinkin lukiessa varsin rationaalisella päättelyllä liikenteessä. Mutta onko kaiken takana sittenkin jotain paljon isompaa ja pahempaa? Paljoa ei voi kertoa paljastamatta liikaa. Sen voin sanoa, että jäin lopuksi pikkuisen hämilleni.
Kirjasta ovat tykänneet todella paljon mm. Katri, Aletheia ja Laura. Sara ja Suvi eivät puolestaan täysin lämmenneet romaanille.
Kirjoittanut Pihi nainen klo 19.33.00
Tunnisteet: Englanti, itsetuhoisuus, jännitys, katkeruus, kuolema, luokkajako, mielenterveysongelmat, mystiikka, rakkaus, Sarah Waters, Tammi, TBR100, ulkomainen kauno
Irene / Kingiä, kahvia ja empatiaa 6. elokuuta 2014 klo 19.42
Luin tämän viime kesänä, pidin paljon, mutta Silmänkääntäjä Watersilta on mulle se paras! =D
Pihi nainen 6. elokuuta 2014 klo 19.49
Silmänkääntäjän voisinkin sitten laittaa seuraavaksi lukulistalle. :) Näin jälkikäteen tajuan, että Vieras kartanossa olisi vaatinut kunnon heittäytymistä tarinan vietäväksi. Ihan harmittaa, kun hannasin kirjalle vastaan.
Jonna 6. elokuuta 2014 klo 20.14
Oi tämä oli todella vaikuttava romaani! Luin sen juuri muutettuani omilleni hieman alle kolme vuotta sitten, ja voin kertoa, että illalla aika vikkelään sammutin valot ja rullauduin peiton sisään, kun olin ensin lukenut tätä kirjaa myöhälle yöhön. Hui! Waters todellakin vakuutti minut ja teoksen tunnelma oli uskomattoman hienosti tihentyvä. :) Olen nähnyt tuon Irenen mainitseman Silmänkääntäjän minisarjana ja sekin oli hyvin yllättävä ja mielenkiintoisia käänteitä täynnä. Itse ei aio sitä kovin pian lukea, antaa filmatisoinnin painua ensin unholaan edes hieman. Yöpartio sen sijaan on lukulistalla hamassa tulevaisuudessa. :D
Pihi nainen 6. elokuuta 2014 klo 21.20
Googlailin tuota mainitsemaasi Yövartiota ja sekin vaikuttaa kutkuttavalta. Hyviä kirjoja tiedossa. :)
Maija 6. elokuuta 2014 klo 21.47
Minusta tämä oli erikoisen hyvä! :) Tunnelmointi, henkilöhahmot, miljöö ja kaikki olivat juuri oikeanlaisia siihen lukuhetkeen, mutta ymmärrän hyvin hämilliset tunnelmasi. Muuta en olekaan Watersilta lukenut, vaikka aikomuksia on kyllä ollut...
Pihi nainen 6. elokuuta 2014 klo 21.55
Jälkikäteen tuli tunne että olen katsonut aivan liian monta jaksoa Matlockia elämäni aikana. Pähkäilin nimittäin kuumeisesti koko kirjan ajan kuka tai mikä on tapahtuminen takana. Olisi vain pitänyt antaa kirjan viedä. Kirjan suomennettu nimikin vei minua kuin pässiä narussa. Alkuperäinen nimi olisi voinut ohjata minua miettimään asioita laajemmin.
Elegia 6. elokuuta 2014 klo 22.05
Minäkään en tälle oikein lämmennyt, luin sen joskus enkuksi. Sen sijaan Irenen tapaan tykästyin kovasti Silmänkääntäjään, josta en tosin muista enää juuri mitään, koska sen lukemisesta on toosi kauan aikaa. :)
Pihi nainen 6. elokuuta 2014 klo 22.22
Silmänkääntäjä menee ehdottomasti lukulistalle. :)
Minna Vuo-Cho 7. elokuuta 2014 klo 8.38
Silmänkääntäjä oli mielenkiintoinen. Tämäkin on minulla lukulistalla. Ehkä kohta...
Pihi nainen 7. elokuuta 2014 klo 8.45
Minulle tämä kirja ei ollut täysosuma mutta suosittelen silti kokeilemaan. Ja heittäytymään tarinan vietäväksi. :)
Omppu / Reader why did I marry him? 7. elokuuta 2014 klo 8.58
Minulle Vieras kartanossa edustaa huonointa Watersia. Tosin muistelisin, että kirjan kansitekstit herättivät joitakin odotuksia, joihin kirja ei sitten ollenkaan vastannut.
Pihi nainen 7. elokuuta 2014 klo 9.02
Lohdullista kuulla, sillä tämä kirja ei täysin napannut. Olisin jättänyt Watersiin tutustumisen tähän kirjaan, jos en olisi saanut kommentteihin positiivisia arvioita hänen muista kirjoistaan. Uusi tutustumisyritys siis tiedossa. :)
Jonna / Kirjakaapin kummitus 7. elokuuta 2014 klo 13.26
Minut tämä kirja lumosi. Waters on taitava luomaan tunnelmaa, ja siksi uppouduin innolla kirjan maailmaan.
Pihi nainen 7. elokuuta 2014 klo 13.31
Watersia (ja kirjan suomennosta) täytyy kyllä vielä kiitellä, sillä teksti onnistui herättämään kartanon ja sen asukkaat taitavasti eloon. Aivan kuin itsekin olisin kulkenut kartanon käytävillä. Kirjan maailmaan todella kuin uppoaa. Juonellisesti kirja ei puolestaan täysin hurmannut.
Ulla 7. elokuuta 2014 klo 16.01
Pidin tästä enemmän kuin Silmänkääntäjästä. Jälkimmäisen elokuvakin oli uuvuttavan pitkä.
Pihi nainen 7. elokuuta 2014 klo 21.01
Watersin kirjat tuntuvat jakavan mielipiteet. Ei auta minun kuin testata ja lukea. :)