January, 2017 | And I will be an ironwoman
Tänään järjestettiin Suvilahden Kattilahallissa ihan ensimmäistä kertaa Vegemessut, joissa pääsi vierailemaan hyvin maltilliseen 5 euron hintaan. Järjestäjien mukaan tapahtuma on osaltaan tukemassa kasvisruokabuumia. Vegemessujen tavoite on olla tuomassa kasvisvaihtoehtoja tunnetuiksi ja näyttää miten helppoa, hauskaa ja herkullista vegeily voi olla!
”Haluamme murtaa myyttejä veganismiin ja vegaaneihin liittyen – enää kasvissyönti ei ole marginaaliväen puuhaa, vaan kaikille mahdollinen, eettinen ja kestävä vaihtoehto”, sanoo Vegemessujen pääsuunnittelija Karry Hedberg.
Pääsimme liikenteeseen iltapäivällä ja tarvoimme läpi sateisen Kallion Kattilahallin ulkopuolella kiemurtelevaan jonoon, joka onneksemme liikkui melko nopeasti ja sisään pääsimme vain lyhyen sateessa seisoskelun päätteeksi. Väkeä oli liikkeellä paljon, asia josta jaksan aina iloita tapahtumajärjestäjän puolesta. Pian selvisikin, että Kattilahallissa oli melkoinen tungos, näytteilleasettaja tiesi kertoa, että noin klo 16 aikaan messuilla oli vieraillut jo yli 2.500 kävijää. Kiersimme maltillisesti hallin pariin otteeseen ja kuuntelimme samalla hiukan iltapäivän ohjelmaa, ohjelmalava oli samassa hallissa ja puhe kuului koko tilaan enemmän tai vähemmän selkeästi.
Messujen päällimmäinen anti oli erilaisten ruokien ja uutuuksien maistatus. Suurin osa näytteilleasettajista löytyi elintarviketeollisuuden puolelta. ”Tavalliset” vegetuotteet ovat tässä taloudessa tuttua kulutustuotetta, joten keskityin lähinnä haistelemaan ja maistelemaan uutuuksia, joista mielenkiintoisimmat olivat Jalotofun Vegeströn punajuuripihvit ja Apetitin Vegepops kasvishedelmäpuikot.
Jalotofun tofut ovat meidän jääkaappimme luottoruoka, (ilokseni niitä saa nykyään myös Lidlistä) ihan vaan superhyvän koostumuksen ja maun vuoksi. Suurena punajuuren ystävänä jään odottamaan innolla uutuutta, joka tuo myös ihanan värinsä puolesta reippautta lautaselle. Uutuutta odotellessa kannattaa tutustua Jalotofun tuotevalikoimaan ja aloittaa kokkailu esim. tutustumalla yrityksen sivuilta löytyviin resepteihin tai lataamalla käyttöön reseptiopas.
Apetitin kasvishedelmäpuikot kiinnostelivat kovasti, sillä ainakin tässä perheessä on todella kaivattu pakastealtaasta mukaan napattavaa viileää sokeritonta ja maidotonta herkkua. Puhtaasti kasvis- ja hedelmäpuristeesta valmistettu mukavan koostumuksen omaava vegopops onkin kasvis- hedelmäherkku, jonka saapumista pakastealtaisiin me jäämme odottamaan innolla. Messuilla maisteltavana oli kaksi uutuusmakua punajuuri-mansikka ja mango-porkkana, näistä mauista jälkimmäinen oli selkeästi enemmän tavallisen mehujään makuinen. Punajuuren ystävän kannattaa tosin tarttua rohkeasti myös komean värsieen, mutta ”kasvismakuisempaan” punajuuri-mansikkapuikkoon. Terveellinen välipala sopii erityisen hyvin myös lapsiperheille, sillä houkuttelevasti pakattu jätskin muotoinen puikko maistuu varmasti myös perheen pienemmille.
Vegaaniseksi ruokahitiksi nousseen nyhtökauran pisteellä etsittiin uutta kausimakua maksullisen maistatusannoksen muodossa, mikä oli mielestäni hyvä idea pienten ilmaisten tyrkkujen rinnalla. Itse nyhtistäkin oli pisteeltä ostettavissa, täydennystäkin taisi tulla iltapäivästä. Puhujalavalle nousiva valmistajien puolesta meidän vierailumme aikana Oumph ja Jokaiselle, jotka molemmat liputtavat helpon ja herkullisen vegaanruoan puolesta.
Jokaiselle, on Helsingin Kalatalon tuottama Vegaaninen valmisruokasarja, joka tarjoilee suomalaisten suosikkivalmisruuat kokonaan vegaanisiksi muutettuina. Vastuullisesti Keravalla käsin tehtyjen valmisruokien proteiinin lähteenä on joko kotimainen härkäpapu, kotimainen tofu tai GMO-vapaa soija. Valmisruokavaihtoehtoja on tällä hetkellä kolme: Tofu Tikka Masala riisillä, Härkäpapu-perunasoselaatikko ja Soija-makaronilaatikko. Emme mahtuneet maistelemaan, mutta kotona maistatuskierros on järjestettävä pikaisesti, vaikkei meillä juuri valmisruokia syödäkään.
Ruokauutuuksiin tutustumisen lomassa pysähdyin Into Kustannuksen pisteellä kuinka ollakaan keittokirjoja selailemaan. Pöydässä oli paljon ravitsemus- ja keittokirjoja, joihin ei yleensä kirjakaupoissa törmää, joten luku- tai kirjalahjavinkeiksi mainittakoon vielä Sami Tallbergin Villi Jouluvegaani (jolle ilmestyy muuten seuraaja Villi Cityvegaani huhtikuussa) ja Maarit Kytöharjun Vegaanihaaste.
Keväisen pikadieetin, eli noroviruksen kourissa vierähtäneen viikon päätteeksi oli mukava päästä kiertelemään ja kävelemään ihmisten ilmoille. Tapahtuma oli ensimmäiseksi laatuaan hyin kasaan rutistettu, mutta monen näytteilleasettajan kohdalla jäin kaipaamaan panostusta messupaikkaan ja esillepanoon, sekä ihan siihen, että työntekijöitä ja tuotteita olisi ollut tarpeeksi. Kehitettävää varmasti riittää niin jäejsetäjillä, kuin näytteilleasettajillakin. Uskon, että ensi vuonna nähdään paljon tätä suurempi ja toivottavasti myös kaksipäiväinen tapahtuma!
Vegemessujen suosion noteerasi myös HS ja monet muut mediat.
Muistan lapsuudessani ja nuoruudessani isäni pohtineen, että pikadieetti sana tulee varmaan siitä nopea aloitus ja lopetus -tyyppisestä toiminnasta, joka erilaisiin kuureihin yleensä liittyy. Teemadietit ja nopeat aloituset leimaavat tammikuuta ja muuten ne saavatkin jäädä omaan arvoonsa, mutta vegaaninen tammikuu ja parasta aikaa käynnissä oleva Vegaanihaaste ovat saaneet monenlaisia ajatuksia pyörimään päässäni. (Suosittelen ehdottomasti vielä liittymään mukaan haasteeseen tai tutustumaan Vegaanihaasteen reseptipankkiin, myös uutiskirjeet pursuavat ihania respetejä ja ideoita ruoanlaittoon.)
Oikeastaan se alkoi jo ennen joulua. Meillähän syödään pääosin kasviksia, mutta ruokavalioon kuuluu silloin tällöin (ainakin kylässä, ravintolassa ja merellä) myös kala. Kala on liittynyt minulla aina vahvasti joulupöydän antimiin ja odotan innolla pääsyä äidin joulukeittiöön juuri kalojen ja erään kuuluisan mätikakun vuoksi. Jostain syystä jo hyvissä ajoin ennen joulua kalojen tehotuotanto alkoi hermostuttamaan minua ja niistä hävisi herkullisuus, noin niinkuin psyykkisellä puolella. Ajatukset kasvisruokavalion ja omien valintojen ympärillä alkoivat nostaa päätään. Minulle lihasta kieltäytyminenkin on ennen kaikkea eettinen valinta, vaikken siitä punaisesta lihasta niin välitä maunkaan puolesta, mutta kuulun siihen kummaan ihmisryhmään, jotka pitävät kanan mausta. Kasvisruokavalio ei siis tässä osoitteessa ole pelkästään ravitsemuksellinen valinta, vaan lihat jäävät kauppaan ns. periaatteesta. Usein tuntuu kuitenkin siltä, että omia valintojaan pitää puolustella, että lihan syöminen on normi ja vegaaninen ruokavalio epänormi.
Päädyin ihmettelemään miksi kasvisruokavalio ei voisi olla valinta, josta jokainen voi ja saa olla ylpeä!
Vegaanihaasteen ympärillä käytävä keskustelu on ollut tämän pimeän tammikuun todellinen ilopilkku ja voimavara. Vegaanihaasteeseen liityttyäni, sain pääsyn myös haasteen suljettuun Facebook -keskusteluryhmään, jossa keskustellaan avoimesti siitä, miltä tuntuu noudattaa vegaaniruokavaliota, jaetaan reseptejä, kokemuksia ja konsultoidaan tutoreita. On ollut suuri etuoikeutus ja ilo seurata kasvisruokavalion saloihin perehtyvää porukkaa, joka päivittäin oivaltaa, iloitsee ja osoittaa riemunsa sen suhteen kuinka hyvin, maittavasti ja terveellisesti voi syödä pelkästään kasvikunnan raaka-aineista valmistettua ruokaa. On mahtavaa nähdä mukavien kommenttien takana sellaisia kasvoja, jotka omat ennakkoluuloni mieltävät niihin ”perinteisten arvojen” edustajiin. Toivon todella, että se positiivisuus ja innostunut ote jää edes osittain elämään ja Vegaanihaasteeseen tarttuneet ainakin lisäävät kasvisruokien määrää ruokavaliossaan. Että nyhtökaura, oumph, härkis ja sipsikaljavegaanit olisivat esimakua suuremmasta muutoksesta, sellaisesta, joka tiedostaa meidän kestämättömän kulutuksemme vaikutukset.
Minäkin olen oppinut haasteen myötä paljon. Asennetta. Rohkeutta, iloita omista valinnoistani ja uskallusta myös perustella niitä. Ei niin, etteikö meillä puhuttaisi kasvisruokavaliosta paljon, etenkin lasten kanssa. Olisikin mahtavaa jos osaisimme suhtautua asioihin enemmän lasten kaltaisella uteliaisuudella, kuin iän myötä kerttyvällä kyynisyydellä.
Vegaanisten pohdintojen lsäksi alkanut vuosi on ollut taistelua väsymyksen ja uupumuksen välimaastossa. Joulun aikaan huomasin kuinka oma kapasiteetti alkoi olla melko käytetty, ja vaikka joulun pyhät sujuivat rennosti en onnistunut karistamaan ensimmäistä todellisen uupumuksen merkkiä – unettomuutta. Joulun pyhinä etsin lohtua mustaan maahan metsästä, ja tavoistani täysin poiketen ajoin monena päivänä polun alkuun päästäkseni lenkille. Etsin lohtua ja turvaa myös ravinnosta, pyrin antamaan elimistölle parhaat eväät selviytyä. Ruokin sitä hyvillä rasvoilla ja tiukoilla energiapommeilla. Ja nyt kun tuoreita marjoja ei oikeastaan ole saatavilla olen löytänyt pakasteesta suomalaisia herkkuja kuten lakkaa ja tyrniä. Tyrnihän on kamalasta maustaan tunnettu vitamiinipommi. Valehtelematta aika terveellisen makuinen marja. Hamuttuani tyrnimarjoja pakkaseen vietinkin muutaman aamun keittiössä taltuttamassa tuota kirpakkaa makua ja päädyin lopulta ainakin itseäni meillyttävään sopuun tämän kirpsakkaan oranssin marjan kanssa.
Kaikki mitä tarviset mahtuu alla olevaan kuvaan.
Tämän ravitsevan ja hyvän makuisen Tyrnimarjasmoothien myötä haluan toivottaa hyvää, keskustelevaa ja armeliasta vuotta 2017. Olemme varmasti sen kaikki ansainneet.
ruokalusikallinen pellavarouhetta
Poista taatelista kivi, sekoita kaikki ainekset tehosekottimessa sileäksi juomaksi.
Nauti. Niinkuin elämästäkin <3
Ps. Mikäli kaipaat ihan uutta Alkua, ajatuksia onnellisuudesta, tasapainosta ja Alku -valmennuksesta, sekä mukavan arvonnan löydät nyt Elinan Endorfiinikoukussa -blogista.
Kaikki kuvat janne@624.fi