Euroopan on mentävä eteenpäin - Maaseudun Tulevaisuus
Euroopan parlamentti on jälleen kerran aloittanut uuden kauden. Tällä kertaa näin: Jäsenvaltioiden päämiehet ja -naiset valvovat ensin silmänsä mustiksi Brysselin ylimääräisessä huippukokouksessa, kun he yrittävät päästä sopuun unionin johtopaikoista. Etelä ja pohjoinen, entistä enemmän itä ja länsi ja tietenkin myös naiset ja miehet, kaikki täytyy saada epätäydelliseen tasapainoon, koska täydellinen tasapaino on mahdoton.
Mutta tutulta kuulostavaan tarinaan on tullut uusia piirteitä.
Saksa ja Ranska vievät junaa, joka ei enää aikoihin ole ollut niiden ohjauksessa. Itäinen Keski-Eurooppa yrittää käyttää valtansa niin, että budjetista heruisi rahaa kuten ennenkin. Oikeusvaltioperiaatteesta lipsutaan Unkarissa ja Puolassa, ja Tšekki sekä Slovakia pitävät naapureitaan kädestä kiinni. Ihan vaan senkin takia, että niiden yhteinen historia ulottuu satoja vuosia kauemmas kuin EU:n demokratiaa vaaliva historia.
Voimakkain kaiku Euroopan uudessa tarinassa on kysymys sen olemassaolosta. Kestääkö EU hajottavan voiman? Pistävätkö Italian Salvini, Ranskan Le Pen ja Suomen Halla-aho kapulat niin pahasti Euroopan yhdentymisen rattaisiin, että ne pysähtyvät kokonaan tai jopa suistuvat tieltä? Tätä kysyttiin jo viisi vuotta sitten EU-vaalien yhteydessä, silloin vain nimet olivat osittain toiset.
Mutta vastaus saatiin vaaleissa, niin kuin parlamentaarisessa demokratiassa pitääkin saada. Eurooppalaiset läksivät uurnille, äänestivät vilkkaammin kuin aiemmin ja tekivät selväksi, että unionin halutaan säilyvän. Yhdentymisen halutaan jatkuvan.
Vaalien tulos teki selväksi, että Euroopan uusi sukupolvi pitää unionia luonnollisena tekijänä, jonka odotetaan ratkaisevan isoja haasteita. Monet puhuvat vihreiden suuresta voitosta, mutta vaalien todellinen voittaja on unioni itse. Sitä paitsi suurin voittaja oli Euroopan liberaalit, jotka kasvattivat ryhmänsä kokoa parlamentissa paljon, paljon enemmän kuin vihreät.
Kuten viisi vuotta sitten, vastaus ei nytkään ole lopullinen. Demokratiaa haastetaan enemmän kuin kertaakaan Euroopan historiassa sitten 1930-luvun. Sano tämä kenelle tahansa Euroopan halla-ahoista ja vastaus on aina sama: ei demokratiaa haasteta, vaan kansallisvaltiot haluavat vain päätösvallan omista asioistaan takaisin itselleen. Kuitenkin näistä Euroopan halla-ahoista ne, jotka ovat päässeet riittävän tukevasti vallan kahvaan, ovat ensi töikseen ryhtyneet tekemään opposition asemasta omassa maassaan tukalaa.
Tämä on se "savuava ase": demokratiaan ei kuulu opposition vaimentaminen.
Juuri tästä syystä Euroopan unioni on niin tärkeä. Sillä on yhteiset säännöt, joita kaikkien pitää noudattaa. Säännöt perustuvat ihmisoikeuksien kunnioittamiseen, perusoikeuksiin ja oikeusvaltion periaatteisiin. Unioniin ei voi kuulua täysivaltaisena jäsenenä, jos sääntöjä ei noudata.
Tämä on muuten juuri se syy, jonka takia EU-vastaiset poliittiset voimat vaihtoivat taktiikkaa tämän vuoden EU-vaaleihin. Kun ne viisi vuotta sitten kampanjoivat EU:n hajottamisella, niin nyt ne olivat tulossa Brysseliin ja Strasbourgiin "muuttamaan unionia".
Nuo voimat haluaisivat muuttaa unionin olemassaolon perusideat. Sen jälkeen unionia ei enää olisi, ja pikkudiktaattorit voisivat rajoittaa opposition toimintaa omissa maissaan mielin määrin.
Näitä asioita ei ole tapana lausua näin suoraan. Jos Jussi Halla-aho lukisi tämän tekstin, hän naurahtaisi kuivasti ja kuittaisi hölynpölyksi. Tietysti kuittaisi, koska asian avoin myöntäminen tekisi tavoitteen pääministerin salkusta mahdottomaksi.
Eivät nämä veljet ja siskot tyhmiä ole. He tietävät, että tie valtaan ja sitä kautta yhteiskunnan laillisuuspohjan muuttamiseen ja mahdolliseen murentamiseen kulkee kieli keskellä suuta. Ihmiset voivat kysyttäessä haluta järjestystä ja maahanmuuton lopettamista, mutta eivät oikeusvaltion haavoittamista ja mahdollista lopettamista.
Siksi ihmiset äänestivät, kuten äänestivät. Onneksi, koska Euroopan on mentävä eteenpäin.
Demokratiaa haastetaan enemmän kuin kertaakaan Euroopan historiassa sitten 1930-luvun.