Blogi: luovasti luonnosta » Blogiarkisto » 10.6.2017 – Mystinen Iran varhain aamulla
10.6.2017 – Mystinen Iran varhain aamulla
Iran on kaunis ja kiehtova maa – paljon vuoristoja, suuria aavikoita ja monituhatvuotinen sivistys – mutta Iran ei ole ollut vuosikymmeniin kovin suosittu valtio läntisten suurvaltojen näkökulmasta katsottuna. Sitä epäillään ydinaseen valmistamisesta, syytetään Syyrian hallituksen tukemisesta taistelukentillä ja moititaan heikoista ihmisoikeuksista. Sitten vielä ihan muutamaa päivää aiemmin terroristit räjäyttivät pari pommia Teheranissa. Mutta sinne me kuitenkin olemme nyt menossa, linturetkelle maan pohjois- ja koillisosiin.
Lento Kiovasta laskeutuu Teheranin kentälle aikataulun mukaisesti kello puoli kaksi yöllä. Lämpöä on 28 astetta, pimeää ja hiljaista. Meitä ollaan kentällä vastassa ja viedään ison hotellin lobbyyn pariksi tunniksi odottamaan päivän valkenemista. Ja lintuharrastajia kun ollaan, pitää heti päästä kiikaria ulkoiluttamaan ja jäseniä oikomaan kadulle ja viereiseen puistoon. Yö on pimeä, mutta kirkas täysikuu hohtaa taivaalla. Vaaleakultarinta laulaa puiston puissa innokkaasti ja toinen tapailee säriseviä säkeitä lähellä. Katulampun valaisemassa puussa joku bulbuli pulputtaa. Lopulta se vilahtaa näkyviin, valkoposkibulbuli.
Lintuyhdistys Tringan Iranin matkalle on uskaltautunut mukaan seitsemän hengen ryhmä: Eino Hiekkanen, Anu Hiekkanen, Kim Söderling, Hilkka Lampén, Jussi Sinnemaa, Tuija Nikula ja blogin pitäjä Jouko Högmander. Kaksi viimeksi mainittua on aiemmin käynyt maassa. Oppainamme ovat Ali Alieslam ja Nima Mehrabany. Edellinen on kokenut linturetkien ja muiden seikkailumatkojen opas, joka tuntee maan joka kolkan ja sen linnut hyvin. Nima on myös ammattiopas, jolla on laaja historian ja kulttuurin tuntemus. Nämä kaverit vievät meitä eteenpäin kahdella maastoautolla.
Teheranissa asuu 12 miljoonaa ihmistä. Me ajamme kaupunkia halkovaa moottoritietä ensin länteen, sitten pohjoiseen. Esikaupunkien suunnasta valuu keskustaa kohti katkeamaton virta autoja. Tänään lauantaina työviikko on alkamassa Iranissa, sillä täällä vietetään viikonloppua torstaina ja perjantaina.
Kukaan meistä ei ole nukkunut kuin silmäyksen verran yöllä. Niinpä vasta pysähdys aamiaiselle vuoriston etelärinteen ravintolassa saa tajunnan vähitellen heräämään. Kuu on hävinnyt taivaalta ja aurinko valaisee jo enemmän kuin pelkät vuorenhuiput. Olemme lähellä kravun kääntöpiiriä, jossa aurinko näin kesäkuussa paistaa kuumasti ja nousee päivän mittaan melkein zenittiin. Maisemakin alkaa syöpyä tajuntaan: Alborz-vuoriston etelärinne on kuivaakin kuivempaa, täällä ei kasva mitään kapean jokilaakson yläpuolella. Korkein huippu on lumipeitteinen Damavand, joka nousee 5671 metriin. Edessämme on odotettavissa vuorenharjanteiden ylitys solassa, jonka jälkeen kasvillisuus muuttuu vehreäksi ja metsä peittää vuoriston alarinteet. Ja kauempana pohjoisessa on sitten Kaspianmeri, josta nousevat sateet ylläpitävät vihreyttä vuoriston pohjoisrinteillä.
Vielä muutama pysähdys ylärinteessä ja ensimmäiset mielenkiintoiset linnut kirjataan havisvihkoon: alppivaris ja tavallinen harmaatakki ahdistelevat maakotkaa ja arohiirihaukka osallistuu jahtiin. Mustapääsirkku ja luhtakerttunen laulavat vähän rehevämmässä puronvarressa. Vähän ennen 3000 metrin solaa painetaan jarrua lumivarpusen kohdalla: emo kantaa ruokaa tierummun koloissa olevaan pesään.
Puolilta päivin saavumme Kelardashtin pikkukaupunkiin, jossa asuu 11 000 ihmistä laaksossa, josta Alborzin vuorijonon vedet virtaavat kovalla kohinalla kohti Kaspianmerta. Hotelli Maral tarjoaa meille miellyttävän majan seuraaviksi kolmeksi yöksi.
Jo ennen lähtöämme meitä on askarruttanut ramadan, muslimien paastokuukausi, joka osuu tänä vuonna alkukesälle ja meidän Iranin matkamme ajalle. Maan asukkaista noin 90% on shiioja, muslimien pienempää pääsuuntaa tunnustavia islamilaisia. Shiialaisuus sinänsä on varsin liberaalia ja suvaitsevaista. Mutta vuonna 1979 toteutunut islamilainen vallankumous toi Iranissa valtaan teokratian, pappisvallan, joka on ottanut käyttöön tiukkoja moraaliohjeita mm. naisten pukeutumisen, ramadanin, alkoholin ja monen muun arkielämän asian suhteen. Papit valtiokoneiston haltijoina eivät ehkä ole kovin suosittuja, mutta heidän valtansa ei taida perustua niinkään kansansuosioon kuin tiukkaan kuriin.
Meille on kaikesta huolimatta vakuutettu, että ulkomaalaisten ei odoteta osallistuvan paastoon. Sitä noudattavat eivät syö tai juo mitään, polta tupakkaa tai harjoita seksiä auringon nousun ja laskun välisenä aikana. Vakuutteluista huolimatta vähän askarruttaa, miten ruokaa ja juomaa on turisteille saatavissa.
Mieltä kuitenkin rauhoittaa oppaan kertoma tieto, että Teheranin miljoonista asukkaista vain neljännes tai viidennes osallistuu ramadaniin. Mutta syrjäisissä maalaispaikoissa voi ehkä jopa neljä viidennestä noudattaa koraanin ja sen tulkintojen mukaan asetettua ohjetta. Matkan ensimmäisen päivän aikana kohtaamme ramadanin jo heti, kun astumme autosta ulos Kelardashtin keskustassa ja korkkaamme janoomme kaupasta ostettuja kylmiä vesipulloja: Ali ohjeistaa heti, että ei, ei täällä kadulla! Pitää osoittaa huomaavaisuutta muita ihmisiä kohtaan, sillä osa kaupungin kadulla kulkevista ihmisistä on ehkä paastoamassa ja heilläkin saattaa olla jano.