Reservin vääpeli Ilpo Kortesojan mukaan rauhallisuus on suomalaistaistelijoiden ehdoton valtti, mutta monipuolisuus on sana, joka kuvaa hyvin suomalaista rauhanturvaajaa. Kaikki tekivät Afganistanissa kaikkea puutöistä tietokoneasennuksiin.Keittiömestari Ilpo Kortesoja on palvellut kriisialueilla Afganistanissa, Bosnia ja Hertsegovinassa sekä Libanonissa, työskennellyt laivakokkina ja ruokkinut tuhansia ihmisiä ydinvoimalan rakennustyömaalla. Nyt hän on palannut kotikonnuilleen Poriin ja viihtyy Reposaaren leppoisassa tunnelmassa mainiosti.
- Reposaari on niin kiva pieni paikka, jossa ihmiset ovat omalla tavallaan rentoja ja rempseitä. Ja tietysti hyvällä tavalla kahjoja, ravintola Merimestan keittiömestari Ilpo Kortesoja kuvailee.
Kuvaus sopii oivasti myös häneen itseensä.
Mies on muiden muassa palvellut sotatoimialueilla kriisinhallintatehtävissä ja ollut laivakokkina Viking Gracella. Tutuiksi ovat tulleet myös Porin keskustan ravintolat Steak & Whisky House Gallesta Scandic Poriin. Hän on niin ikään järjestänyt catering-palveluita ja ruokkinut Rauman Lukon asiakkaita sekä Olkiluodon ydinvoimalan työntekijöitä.
- Kun on työskennellyt keittiöpäällikkönä Olkiluodon ydinvoimalassa, jossa on kymmeniä kokkeja ja jossa tehdään tuhansille työntekijöille ruokaa, on kiva palata pienimuotoisempaan köökkiin, Kortesoja kertoo.
Pienimuotoinen oli myös Libanonin-leiri 934, eli huoltopose Vala, jossa palveli 30-40 rauhanturvaajaa.
- Kyseessä oli vuoden 1997 joulurotaatio. Pakkastakit ja villapaidat lensivät nopeasti pois, kun 40 asteen helle puski päälle koneen ovien avauduttua.
Kortesojan ensimmäinen talousaliupseerikomennus oli nuorelle miehelle vavisuttava kokemus.
- Koko ensimmäinen kuukausi juostiin sheltteriin päivin öin, kun heittimet lauloivat ja katjushat lensivät leirin yli, Kortesoja muistelee.
Perehdytys jäi uudella roottorilla puolitiehen.
- Kyllä se siitä sitten alkoi mennä omalla painollaan, kun kriisin painopiste siirtyi tukikohdan luota toisaalle, Kortesoja sanoo.
Bosniassa Kortesoja palveli vuosina 2000-2001 kansainvälisen tukikohdan ainoana suomalaiskokkina.
- Tittelini oli virallisesti varastoaliupseeri, mutta pian huomasin, että kyseessä oli piilotehtävä norjalaisjohtoisessa, huippukokkien vetämässä keittiössä, johon suomalaiset sotilaat halusivat muutakin ruokaa kuin taskurapuja ja hummeria. Hernekeittopäivä oli yksi odotetuimmista, Kortesoja nauraa.
Kun norjalaiset aikanaan lähtivät leiristä, Kortesojasta tuli keittiöpäällikkö, joka sai johtaa ruotsalaista keittiöväkeä mutta myös tarjoilla vip-ruokia herroille.
Tuohon aikaan neuvoteltiin suomalaisaseman vaihdosta ja oli epävarmaa, saisivatko suomalaiset siirtyä amerikkalaiseen tukikohtaan.
-Rakensin huippumenuita ja syötin poroa yhdysvaltalaiskenraaleille, jotta leirinvaihto onnistuisi, Kortesoja kertoo.
Alueella keittiöpäällikkö joutui muutoinkin usein venymään varsinkin juhlapäivinä.
- Itsenäisyyspäivänä suuri korjaamohalli sai tehtävän toimia juhlasalina, jossa arviolta 800 henkilöä kävi syömässä suomalaisherkkuja. Tuosta ponnistuksesta taisin lopulta ne vääpelinnatsatkin ansaita, Kortesoja arvailee.
Vuosina 2006-2007 Kortesoja palveli Afganistanissa runsaat 18 kuukautta.
- Tuli työskenneltyä niin Maimanassa, Kabulissa kuin Mazar-i-Sharifissakin, hän luettelee.
Keikka oli epätavallisen pitkä.
- Minut kotiutettiin useasti mutta uudet paperit jatkoista lyötiin aina käteen viimeistään varusteluovutusten aikaan, Kortesoja virnuilee.
Keikasta jäi mieleen lähinnä tehtävien monipuolisuus.
- Maimanan-leirin keittiössä toimiminen oli huollollisesti pulmallista, kun piti elintarvikkeiden lisäksi tilata kaikki vesipulloista wc-paperiin. Kyseessä oli paremminkin huoltopäällikön kuin talousaliupseerin tehtävä.
Tukikohdista toiseen siirtyminen toi kuitenkin vaihtelua keittiötyöhön, kun Kortesoja hoiti silloin tällöin myös lähisuojaryhmän (CPT:n) saattotehtäviä.
Välillä suomalaiskontingentin oli vaikeaa pysyä perässä, missä tukikohdassa Kortesoja milloinkin työskenteli.
- Kerran odottelin yksikseni kuljetusta tunteja hiekkakasassa Mazarin lentokentällä. Kun lentoa ei kuulunut, soitin matkapuhelimellani jollekin, johon vain saisin jonkinlaisen yhteyden, Kortesoja sanoo.
Toisen kerran hän löysi itsensä työntelemästä ja vetelemästä lentokonetta oikeaan asentoon yhdessä muiden sotilaiden kanssa, jotta nousu onnistuisi turvallisesti hiekkakentältä.
Bosniassa puolestaan Kortesoja sai toimia suomalaisen rakentajajoukkueen tulkkina, kun kansainvälinen osasto rakensi alueelle siltoja ja taloja.
- Joskus suomalaisrakentajille englanninkielinen pioneerisanasto tuotti ongelmia. Tuli paitsi käännettyä kieltä myös pideltyä siltaelementtejä paikoillaan, jotta rakennelmat saatiin kasaan, hän kuvailee.
Nyt Kortesoja katsoo nähneensä tarpeeksi kansainvälisiä levottomuuksia, maailman meriä ja suurkeittiöiden hälinää. Rauhan tuovat toimiminen sijaisvanhempana hätää kärsineille lapsille sekä kotoisan kalaravintolan rauhaisa ilmapiiri.
Kesäisin hän kiinnittää ravintolan laituriin kalastaja-alusten viereen puisen moottoriveneensä, jossa myös usein yöpyy. Suomi-Areenan aikaan hän on monina vuosina rantautunut Jazz-kadun tuntumaan, josta on ollut pikainen pääsy auttamaan kiireisiä keittiömestareita keskustan ravintoloissa.
- En miettinyt kauan, kun tarjoutui työpaikka, jossa saa näprätä tuoreen kalan kanssa. Sain mieleni mukaan uusia ruokalistan, joka luottaa perusmakuihin liharuokia unohtamatta, Kortesoja sanoo.
Kala saadaan suoraan kalastajalaiturista muutaman metrin päästä. Joitain yrttejä ja vihanneksia ravintolan kokit tuovat pihoiltaan ja lähimetsistä.
- Kun raaka-aineet ovat tuoreita, ei ruoanvalmistuksessa tarvitse kikkailla vaan maut saadaan kohdilleen yksinkertaisilla resepteillä, Kortesoja tietää.
Jos noutopöydän antimissa ei kikkailla, à la carte -annoksissa on pieniä fine dining -jippoja..
- Mutta ikinä minun lautasiltani ei löydy kukkasia tai hyönteisiä, vaikka se jonkun näkönen trendi näyttää nykyään olevan.
Jälkiruoissa, kuten pannacottassa ja pannukakkuannoksissa on sen sijaan komeaa näyttävyyttä korallimaisine ja helmimäisine koristeineen kauden mauilla ja marjoilla ryyditettyinä.
Kuvataidekoulutuksen saanut Kortesoja tapasi rakennella rauhanturvaajien iloksi lentokoneita ja helikoptereita meloneista ja ananaksista.
Esillepano on osa ateriaa, Kortesoja tuumii ja kertoo oppineensa niksit juuri Bosnian-ajoilta.
Norjalaisten keittiömestarien ja kokkien pöydät näyttivät uskomattomilta taideteoksilta.
- Ne keittiöalan ammattilaiset olivat siviilitöissä hovissa, viiden tähden hotelleissa ja loistoristeilijöillä.
Kauniin esillepanon päälle ymmärtää rauhanturvaajien lisäksi myös Merimestan asiakaskunta, sillä syöjiä syrjäiseen ravintolaan riittää lähes koko vuoden ympäri. Paikan ei tarvitse paljoa itseään markkinoida, kun sana kiirii suusta suuhun. Välillä sisämaasta saapuu kokonaisia bussilastillisia nälkäisiä ruokailijoita suositun noutopöydän ääreen.
Tarjolla on muun muassa silliä, himosilakkaa, etikka- sekä tomaattisilakkarullia ja graavia sekä savustettua lohta. Lisäksi pöydässä on tuoretta lähivesien kalaa, kuten ahventa tai kuhaa saatavuuden mukaan.
Kortesoja muistuttaa, että kesäisin on suotavaa tehdä pöytävaraus, koska kotimaisten matkailijoiden lisäksi saareen löytävät myös ulkomaalaiset merenkävijät.
Iltaisin Kortesoja turiseekin mielellään turistien kanssa. Puhuttavaa riittää, sillä monet heistä ovat seilanneet paikalle Hollannista ja Saksasta saakka.
Myös heinäkuut lisäävät alueen vilkkautta, koska kesätapahtumat Suomi-Areenasta Pori Jazziin tuovat myös Reposaareen kesänviettäjiä.
- Kyllähän tämä merihomma on hienoa, kun on itse ollut laivoilla töissä ja koko ikäni veneily ja kanoottiretket ovat olleet läsnä elämässäni, Kortesoja sanoo ja kertoo käyttävänsä kriisinhallintareissuilta opittuja kikkoja yhä ravintolatyössään.
- Ammattitaidollisesti rauhanturvamissiot ovat olleet hyviä kouluja. Eri kansallisuuksilla on aina oma vivahteensa siinä, kuinka ruokaa laitetaan. Jotain näistä jipoista tarttuu aina omiin resepteihin, Kortesoja pohtii.
Teksti ja kuva: Tuomas Muraja