Kangasalaiskoti rakentuu Mannakorvessa sijaitsevaan vanhaan kauppaan kierrätystavaroista – kaikki alkoi sohvasta | Kangasalan Sanomat
Koti Pääuutiset Kangasalaiskoti rakentuu Mannakorvessa sijaitsevaan vanhaan kauppaan kierrätystavaroista – kaikki alkoi sohvasta
Kangasalaiskoti rakentuu Mannakorvessa sijaitsevaan vanhaan kauppaan kierrätystavaroista – kaikki alkoi sohvasta
Marianne Majavesi ja Jani Kajosvaara tekevät kaupasta kotia. Mariannen mummon sohva käynnisti ketjureaktion. Harmaalla (kissan nimi) ja Punaisella sekä Hemi-koiralla on tilaa tassutella.
Alussa oli sohva. Ensi se piti saada omaksi, ja sitten sille piti hankkia iso koti. Siitä sai alkunsa Marianne Majaveden ja Jani Kajosvaaran projekti, jossa he muuttavat entistä kauppaa kodikseen.
Aloitetaan sohvasta ja vuosiluvusta 1972. Silloin Majaveden mummo hankki Askosta näyttävän sohvakaluston. Kun mummosta aika jätti, sohvakalusto kiersi Majaveden tädille.
– Vihjailin tädille, että otamme kyllä vanhan sohvan, jos hän haluaa hankkia uuden. Olin jo luopunut toivosta, kun täti sitten halusikin vaihtaa uuden tilalle. Koska sohva ei mahtunut kaksioon, piti hankkia isompi asunto, Majavesi naurahtaa.
Sohvalla oli onnea, sillä pariskunnan kaveri tiesi, että Mannakorvessa on entinen kauppa tyhjillään. Myymälän 200 neliössä olisi tilaa myös tavaroille, jotka olivat parin yhteenmuutossa päätyneet vuokravarastoon.
– Ajattelimme, että saisimme tilaa meidän auto- ja moottoripyöräharrastuksillmme, Majavesi kertoo.
Ensimmäisellä käynnillä pari oli myyty: luvitusten jälkeen avaraan tilaan saisi sekä kodin että työtilaa.
Sisustussuunnittelu lähti mustasta väristä. Rakennusvuosi ja vastaan tullut pöytäryhmä ankkuroivat tyylin lopullisesti 1970-luvulle.
– Yhteensattumia oli niin paljon, että oli pakko uskoa. Ajan discohenkeä haetaan, mutta ilman museo­fiilistä, Majavesi kuvailee.
Pariskunta kuvaa makuaan samanlaiseksi, vaikka erojakin on.
Marianne Majaveden ja Jani Kajosvaaran piha valmistuu sitä mukaa kun kierrätysmateriaaleja tulee vastaan. Oikean kokoiset ikkunat tulivat tarpeeseen.
Majaveden mukaan hänen haaveensa saattavat lähteä lapasesta. Silloin kuvaan astuu Kajosvaara, realiteetit tai molemmat. Esimerkiksi palju talon katolle jää rakentamatta.
Majavesi on sopeutunut siihenkin, että tämän miehen kanssa rymsteeraus ja kausiverhot ovat mennyttä.
– En tykkää uudistua. Lattia on muotoiltu pyöreälle pöydälle, joten suorareunaista pöytää ei kyllä vaihdeta, Kajosvaara linjaa hymyillen.
Asuntoon astellaan sisään samasta kulmasta kuin kauppaankin. Eteisen jälkeen aukeaa avara tila, olohuone–keittiö–baari, discomaustein.
– Meillä on iso kaveripiiri kaksikymppisistä eläkeläisiin. Yleensä me järjestämme pikkujoulut, vaput ja muut. Kaksiossa ei pippaloita pidetty, ja sen kyllä huomasi. Kumpikaan ei voinut hyvin, Majavesi kuvaa tilan ja seuran puutetta.
Entiseen maitokaappiin on vielä toistaiseksi varattu tila Mariannen täysi-ikäiselle lapselle. Ruokailutilan toiselle puolelle aviopari suunnittelee makuu- ja saunatiloja.
– Rakennusmääräysten vuoksi sinne on varmaan pakko laittaa joku ovi tai seinä, mutta muuten ne saavat olla samaa tilaa, Kajosvaara arvelee.
– Pyrimme erilaisuuteen! Perinteistä emme halua kumpikaan, Majavesi toteaa napakasti.
Koti kuosiin kahvipaketti kerrallaan
Vanhan kaupan muutos kodiksi perustuu kierrätykseen.
– Emme ole viherpiipertäjiä, mutta käynti kaatopaikalla järkytti. Siellä oli niin paljon tavaraa, jota olisi voinut käyttää! Marianne Majavesi toteaa.
Vanhojen autojen ystävinä hän ja aviomies Jani Kajosvaara uskoo ennen kaikkea esineiden korjaamiseen ja loppuunkäyttämiseen. Käytännössä he ovat hankkineet vuoden aikana kaiken tarvitsemansa Facebookin kierrätysryhmistä.
– Nyt tuttavat ilmoittavat meille löydöistään, ja haemme tavaraa ympäri Etelä-Suomea. Välillä on kuitenkin pakko pitää taukoa, Majavesi kertoo.
Esimerkiksi vähän käytetyt villaeristeet löytyivät Turusta, kun rakennusvalvonta palautti suojelukohteen korjaajan ruotuun. Tyhjät ruokaöljytynnyrit pelastetttiin vaatekomeroiksi. Katon kipsilevyt peitettiin tervapaperilla, jonka Marianne leikkasi, punoi ja niittasi paikoilleen. Koska kukaan ei halunnut lahjoittaa kimaltelevia lattialaattoja – neliöhinta 100 euroa – pariskunta hankki vaneria, maalia ja hileitä.
– Melkein kaikki on hankittu kahvipaketilla. Maksamme kyllä, jos pyydetään. Ei me mitään nuljuja olla, hintatietoiset remontoijat toteavat.
Vanhasta kaupasta rakentuvan kodin sisustussuunnittelu lähti mustasta väristä
Majaveden mukaan kierrätys on myös taloudellinen valinta. He eivät halunneet penniäkään lainaa.
– Kaikki uniikki ja erikoinen maksaa uutena niin paljon, ettei siihen lopulta ole varaa näin isossa kokonaisuudessa, Majavesi toteaa.
Ennen kuin tarvikkeet ovat käytössä, kuluu muutakin kuin aikaa ja kilometrejä. Esimerkiksi metallitynnyrit on avattava, maalattava ja niihin on rakennettava hyllyt tai tangot. Ulkolaattoja, rakennuslevyjä ja keittiökalusteita saa käytettynä, kun käy itse purkamassa. Sadan neliön harrastetilasta on apua kalustamisessa.
– Viisi vuotta on annettu itselle aikaa. Saa nähdä, valmistuuko tämä koskaan, Majavesi toteaa, mutta ei näytä lainkaan harmistuneelta.
Pikkolan rehtori Marianne Liimatainen haaveili nuorena oopperalaulajan tai rock-rumpalin urasta
Sodan merkitsemät: Onni Nevalainen joutui vangiksi talvisodan ensimmäisenä päivänä
Lumeton talvi ei haittaa, kun Kisan hiihtokoulu kokoontuu – ladut tehtiin vaapaehtoisvoimin
Kangasala saa uuden työryhmän selvittämään päihde- ja mielenterveystyön tilaa: "Vuoden aikana on tapahtunut huolestuttavia asioita"
Yrityskymppi: Hoitaja jalkautuu asiakkaansa luokse – Sirpa Kivi korostaa jalkaterveyden merkitystä
Mielipide: Joukkoliikenne pitäisi muuttaa ilmaiseksi ilmastosyistä