Kimmo Ohtonen hoitaa vaimonsa kanssa parisuhdettaan luonnossa: "Viikon päästä on taas metsätreffit"
Dokumentaristi ja kirjailija Kimmo Ohtonen, 37, hoitaa metsässä niin itseään kuin parisuhdettaankin. Elämän solmut avautuvat, ja metsästä pois tullessaan hän tuntee itsensä aina vähän paremmaksi ihmiseksi. heidi moisio, Kuva paula kukkonen/otavamedia
30.4.2018 Teksti: Heidi Moisio Kuvat: Paula Kukkonen/Otavamedia, OM-arkisto
Nuotiokahveja ja ulkoilmaa rakastavalla Kimmo Ohtosella on kantapaikka kaupungin vilskeessä: hän sulautuu hyvin boheemin kotoisaan Rupla-kahvilaan Helsingin Kalliossa. Tänne hän tulee silloin tällöin kirjoittamaan itsekseen. Myös kävelyretket kotoa Viikin kaupunkimetsien laidalta Laura-vaimon ja koiran kanssa päätyvät usein Ruplaan.
– Emme käy enää muissa paikoissa kuin niissä, joihin voi tuoda koiran, Kimmo sanoo.
Kääpiömäyräkoira Alma, Laura ja Kimmo ovat tiivis kolmikko. Alma koluaa metsäretkillä pariskunnan mukana, ja kun Kimmo istahtaa Ruplaan työskentelemään, Alma ottaa torkut Kimmon sylissä.
Sosiaalinenkin ihminen kaipaa välillä yksin olemista
Luontodokumentaristina ja -kirjailijana tunnettu Kimmo julkaisi maaliskuussa nuortenkirjan Ikimaa – Soturin tie. Lapsuudesta asti Kimmoa kiehtoneet hirviöt ja möröt purkautuivat dystooppiseen fantasiamaailmaan, jossa 12-vuotias Oliver etsii kadonnutta äitiään. Tarinaa leimaavat yksinäisyys, vieraus ja etäisyydentunne omasta isästä. Kimmo on aiemmin käsitellyt lapsuuttaan väkivaltaisen isän varjossa kirjassaan Karhu – Voimaeläin sekä monissa haastatteluissa. Onko Oliverissa nuorta Kimmoa?
– Yllättävän vähän, Kimmo vastaa.
Hän kokee käsitelleensä henkilökohtaista historiaansa nyt riittämiin. Ikimaa aloittaa trilogian, joka pitää kirjoittajansa tulevat kolmisen vuotta itse luomissaan mielikuvitusmaisemissa. Kirjoittamisen ohella hän työstää tv-sarjaa Villien jäljillä, jossa hän matkustaa yhdessä Pirjo Heikkilän kanssa ympäri maailmaa tutustumassa uhanalaisten eläinten suojeluun. Sarja alkaa MTV3:lla lokakuussa.
Yksinäisen kirjoittamisen ja yltiösosiaalisen tv-työskentelyn yhdistelmä sopii Kimmolle hyvin.
– Olen vähän jakautunut persoona. Minussa on tosi sosiaalinen puoli ja nautin ihmisten seurassa olemisesta, mutta minun pitää saada olla yksinänikin. Voin viettää metsässä tuntikausia ja päiviä itsekseni.
Rankan hetken tullen Kimmo ei kaipaa lasillista vaan luontoa.
– Metsä on minun kirkkoni. Sinne menen kannon nokkaan istumaan ja avaamaan elämän solmuja. Tulen sieltä aina vähän parempana ihmisenä takaisin.
Kun Ikimaa valmistui viime talvena, Kimmo palkitsi itsensä viikon reissulla Kuusamon korpiin lumikenkäilemään ja hiihtämään.
Myös parisuhdetta viime vuonna naimisiin menneet Kimmo ja Laura hoitavat liikkumalla luonnossa.
– Olemme molemmat kauhean kiireisiä. Siksi olemme sopineet, että säännöllisesti pitää lähteä yhdessä kunnon metsään. Viikon päästä meillä on taas metsätreffit tulossa, kun pääsemme Kainuuseen. Suosimme enemmän metsäretkiä kuin rantalomailua Espanjassa, se ei ole niin meidän tyylistämme.
Kimmo Ohtonen ja Laura Heimonen ottivat naimisiin mennessään uuden yhteisen sukunimen Ohtonheimo. Kimmo käyttää Ohtosta edelleen työ- ja taiteilijanimenään. Pariskunta Linnan juhlissa vuonna 2016.
Lapsena Kimmo pakeni kodin väkivaltaa kuusen alle
Vaikka Kimmo tunnetaan metsän parantavien voimien puolestapuhujana, hän suhtautuu varovasti tyrkyttämiseen.
– En halua väittää, että mene metsään, niin löydät itsesi. Se olisi tosi vastuuntunnotontakin, huonoa fantasiaa, Kimmo sanoo vakavana.
Ilman ystäviä ja läheisiä metsät eivät olisi häntä itseäänkään vaikeissa elämäntilanteissa pelastaneet.
Kimmon side metsään syntyi jo lapsena, kun hän pakeni kodin väkivaltaa kuusen alle. Hän uskoo, että siteet luontoon löytyvät meistä kaikista ilman näin väkeviä varhaiskokemuksiakin.
– Evolutiivisesti ajatellen metsä on meidän selkärangassamme. Se on perimässämme, suvussamme. Kun ihminen astelee metsään, hän tuntee turvan tunnetta, hyvinvointia ja lohtua. Sen huomaa lapsista, jotka lähtevät metsään ennakkoluulottomasti – se on heille leikkikenttä.
Kimmon mielestä meillä kaikilla on luontosuhde, vaikka emme sitä tulisikaan ajatelleeksi.
– Välillä kuulee jonkun väittävän, että hänellä ei ole mitään luontosuhdetta. On sinulla, et voi sille mitään.
Hänelle itselleen luontosuhde tarkoittaa omien toimien puntaroimista ja toisten elävien olentojen kunnioittamista.
– Mitä tietoisempia olemme omasta luontosuhteestamme, sitä paremmin voimme kohdella luontoa.
Kimmon lempipaikka
Kahvila Rupla, Helsinginkatu 16, Helsinki
”Kyllä! Käyn kirjoittamassa ja kahvilla vaimoni kanssa. Pidämme täällä myös palavereja kollegoiden kanssa. Täällä on mukavia ihmisiä ja tulee lörpöteltyä tuttujen ja tuntemattomien kanssa.”
”Vegaaninen smoothie, jossa on varsiselleriä, pinaattia ja appelsiinia. Teen kotona usein smoothieita ilta- tai aamupalaksi, ja tämä täytyy kopioida, tosi kiva yhdistelmä.”
”Tulin juuri Manchesterista, jossa vietin neljä päivää läheisten ystävieni kanssa. Pientä haikeutta on ilmassa, kun tiedän, että näen heidät seuraavan kerran vasta puolen vuoden päästä. Mutta nyt on kiitollinen olo kivasta viikonlopusta ja keväisestä fiiliksestä.”
Nuortenromaani Ikimaa – Soturin tie ilmestyi maaliskuussa.
anu järvinen / 16.5.2018 klo 11:08
Minulle metsä on pelottava paikka ja tunnen oloni tosi ahdistuneeksi. Olen lapsena asunut maalla keskellä peltoja. Metsä ei todellakaan rentouta, vaikka nyt olen jo seniori, en metsään mene kuin pakolla, marjat kerätköön muut.
Maria / 21.11.2018 klo 22:04
Metsä ei ole yksin liikkuvan naisen paikka, mutta ei rakennettu ympäristökään taajamissa. Ison puolustuskoulutetun koiran kanssa voisin uskaltaa kulkea pusikoissa. Kiersin esimerkiksi stadissa kaukaa onneksi ajoissa havaitsemani viheralueen, jonne oli kokoontunut seisoskelemaan kymmenkunta tummanpuhuvaa aikuista miestä, oudon hiljaa olivat. Muutin pian maakuntaan, pitää ostarille voida pyöräillä ja kävellä länsimaisen naisen huivitta ja vaikka nuorisokuteissa, vielä ei lakimme ole heidän, jotka tänne muualta tulevat.