Elämäntavat törmäyskurssilla - Luonto-Liitto - Kulutus.fi
Muistan kun aloin tapailla poikaystävääni. ”Miten mä voin olla ihmisen kanssa, joka on ihan erilainen kuin minä”, pohdin ystävälleni. Turhaan silloin hätäilin. Olemme pärjänneet hyvin jo seitsemän vuotta. Jauhelihakastike ja kasvispata porisevat hellalla vierekkäin sulassa sovussa. Olen tottunut siihen, että syömme usein omia ruokiamme eri aikaan. Tylsäähän se toki on, ja välillä omat valinnat tuntuvat turhilta. Mitä hyötyä minun on ostaa kaurakermaa, jos jääkaappi on kuitenkin täynnä kinkkua ja lehmänmaitoa?
Silloin tällöin esille pääsee nalkuttava puoleni. Aikuisen ihmisen ei tarvitse juoda maitoa. Mitä jos lopettaisit? Tai edes vähentäisit? Kuulostan ihan Nicorette-mainokselta. Mäkättäminen on ilmeisesti tehonnut, sillä viimeksi kumppani osti kaupasta kaurajuomaa, kun et anna juoda maitoa.
Pitäisi varmaan olla iloinen. Mutta onko minulla oikeus olla se, joka on aina oikeassa? Menettäisin malttini saman tien jos kumppanini alkaisi tuputtaa omia elämäntapojaan minulle. Liisa Haapanen muistutti viime viikolla, että arvostelun sijaan pitäisi opettaa ja kannustaa toista. Samalla voi oppia jotain itsekin. Tilanteessani on tosin se ongelma, etten näissä asioissa halua oppia toiselta mitään.
Tärkeää taitaa olla se, ettei koti muutu taistelukentäksi siitä kumpi on oikeassa tai väärässä. Arki sujuu rauhallisesti kun molemmat tekevät myönnytyksiä. Ajamme usein autolla kauppaan koska se on helppoa ja mukavaa. Yksin asuessani menisin bussilla tai kävellen. Saatamme kurvata ostamaan ensin yhden euron juustohampurilaisia ja sitten kolmen euron kaurajogurttia.
Erilaisissa elämäntavoissa on siis hyvätkin puolensa. Kumpikin joutuu pohtimaan omia kulutustottumuksiaan ja perustelemaan valintoja paitsi toiselle, ennen kaikkea itsellensä. Ja yhden asian olen ainakin poikaystävältäni oppinut. Osaan ottaa entistä rennommin kuluttamisen suhteen. Aina ei tarvitse olla täydellinen.
Tagit: kulutus
Mietteitä kauramaitolasin äärellä Seuraava teksti: