 blev udkæmpet den og var et stort slag i den . forsøgte at slå den tyske kejser ud af krigen ved at besætte og opnå en fordelagtig fredsaftale. Kurfyrste og styrker i Bayern truede byen vestfra, og store armé i udgjorde en alvorlig trussel med en mulig offensiv gennem . Wien var også under pres fra Rákóczis ungarske oprør østfra. indså faren og besluttede at komme Wien til undsætning ved at marchere sine styrker sydpå fra og hjælpe med til at fastholde kejser Leopold i den store alliance.
En kombination af vildledning og fremragende administration, der skulle skjule hans sande bestemmelsessted, betød, at hertugen af Marlborough uhindret kunne marchere fra til på fem uger. Efter at have sikret sig ved Donau forsøgte englænderen at komme i kamp med kurfyrstens og Marsins hær, inden kunne nå at bringe forstærkninger frem gennem . De fransk-bayerske hærførere var imidlertid tilbageholdende med at kæmpe, før de følte sig tilstrækkelig stærke, og derfor begyndte de allierede at plyndre Bayern for at tvinge dem i kamp. Taktikken lykkedes ikke, men da Tallard ankom for at afstive kurfyrstens hær, og prins Eugen ankom med forstærkninger til de allierede, kom de to hære endelig i kamp ved bredden af Donau i og omkring landsbyen . 
Slaget ved Blenheim blev et af vendepunkterne i den Spanske Arvefølgekrig. Den overvældende allierede sejr sikrede Wien mod den fransk-bayerske hær og forhindrede således, at den store alliance brød sammen. Bayern blev slået ud af krigen, og Ludvig den 14.'s håb om en hurtig sejr blev slukket. Frankrig havde tab på over 30.000, inklusive den øverstkommanderende, marskal Tallard, som blev ført til England som fange. Inden kampagnen i 1704 sluttede, havde de allierede erobret foruden byerne og som forberedelse af det følgende års felttog ind i selve Frankrig. ("Læs mere..")
