 er en komponeret af komponisten . Værket, der var hans sidste og blev afsluttet i 1824, er skelsættende i den . Ved førsteopførelsen gik den under den pompøse tyske titel: "Sinfonie mit Schlusschor über Schillers Ode "An die Freude" für großes Orchester, 4 Solo und 4 Chorstimmen componiert und seiner Majestät dem König von Preußen Friedrich Wilhelm III in tiefster Ehrfurcht zugeeignet von Ludwig van Beethoven, 125tes Werk".
Det revolutionerende i værket er, at der i sidste indgår , hvilket ikke tidligere var hørt i symfonisammenhæng. Kor og solister synger "" fra 1785, som Beethoven havde noteret melodiudkast til i kladdebøger allerede i 1790'erne. dukker op i flere af hans kompositioner, heriblandt to sange.
9. symfoni er nok et af de mest kendte klassiske værker overhovedet, og symfonien anses for at være et af Beethovens største mesterværker. Måske det mest imponerende er, at værket blev til på et tidspunkt, hvor komponisten var totalt . Den senere komponist, kaldte det "kulminationen af komponistens geni". 
En del af værkets sidste sats er blevet musikalsk symbol for . I 2001 blev det originale optaget på . ("Læs mere..")
