 omfatter et tidsrum på henved 500 år fra 1000-tallet til 1500-tallet, hvor det finske samfund gennemgik store ændringer. Blandt disse forandringer kan nævnes indførelsen af , dannelsen af en organisation, indflytning af en befolkning i kystegnene samt opdyrkning af og bosættelse i tidligere er.
Ved ens begyndelse blev Finland mål for både fra øst og fra vest. Især fik afgørende betydning for landets videre udvikling. Ingen af de to første af disse (i henholdsvis 1150'erne og i 1249) medførte dog, at svenskerne fik fast greb om landet. Et tredje forsøg fandt sted i 1290'erne og resulterede i kampe, som varede frem til 1323, da der blev indgået en fredsaftale mellem og Sverige kendt som , som resulterede i at Novgorod "de facto" anerkendte svensk overhøjhed over hele Finland, dog med en uafklaret og derfor senere omstridt grænse mod nord.
Den svenske overhøjhed førte til opførelse af kirker i Finland og oprettelsen af et finsk bispesæde i . Dertil kom oprettelsen af flere købstæder til fremme af handelen. Ved siden af disse købstæder fandtes handelspladser uden privilegier. 
Langt den overvejende del af befolkningen boede på landet og levede af , mod vest i landsbyer og med agerskifter, mod øst i form af . Ved kysterne både ud mod bugterne mod vest og syd samt ved indsøer og elve spillede ligeledes en betydelig rolle. 
Magtpolitisk fik både vedvarende konflikter mellem og Sverige i og forleninger til den svenske magtelite betydning for den vedvarende uro i landet gennem hele middelalderen, og efter at underlagde sig Novgorod, indtraf fornyede konflikter med Rusland. skete glidende, og i 1554 blev det tidligere samlede stift delt. ("Læs mere..")
