En er indehaveren af et husmandssted, der er betegnelsen for de mindste sejendomme.
I var de fleste husmandssteder på under fem tønder land. Omkring år 1900 var et husmandssted en ejendom på højst 15 og med mindre end én tønde . 
De fleste husmænd var eller lejehusmænd. Efter 1850 steg antallet af re. Ved opstod begrebet '. Her lejede husmændene statsejet jord, der blev administreret af '.
I 1700-tallet og 1800-tallet var husmandsbrugene så små, at en familie ikke kunne leve af dem. De fleste husmænd måtte arbejde som e (landarbejdere). Andre var eller ere (fx smede). Læreren (en) var også husmand: han drev et lille landbrug, der var ejet af sognet (kommunen).
Andre husmandsbrug blev brugt til aftægt (pension). Præsteenker fik tildelt et "enkesæde", der som regel var et husmandsbrug. I 1700-tallet blev nogle husmandsbrug brugt som aftægtsboliger for tidligere gårdmænd.("Læs mere..")
