Slaget om Belgien var en del af , den tyske offensiv i 1940 på . Slaget varede i 18 dage og sluttede med den tyske besættelse af , efter at den belgiske hær havde kapituleret. 
Den angreb Tysklands væbnede styrker – "" – , og Belgien som led i operationen "Fall Gelb" ("tilfældet gul"). De allierede hære ud fra den antagelse, at det var det tyske hovedangreb. Efter at franskmændene havde indsat alle deres bedste styrker i Belgien mellem den og , indledte tyskerne 2. fase af deres angreb, et gennembrud i og rykkede mod . Den tyske hær nåede kanalen fem dage senere og indesluttede derved de allierede er. Tyskerne trængte gradvis de allierede styrker tilbage og tvang dem ud mod havet. Den belgiske hær kapitulerede den og afsluttede hermed slaget.
Slaget om Belgien omfatter det første panserslag i krigen . Det var det største panserslag indtil da og blev senere overgået af slagene under og på . Slaget omfattede også , en strategiske luftbårne operation, hvor der blev anvendt .
Den officielle tyske historie fastslog, at under de 18 dages bitre kampe var den belgiske hær en hård modstander og talte om soldaternes "ekstraordinære tapperhed". Det belgiske sammenbrud tvang de Allierede til at trække sig tilbage fra kontinentet. evakuerede tropperne fra belgiske havne under , hvorved den britiske hær undslap og kunne fortsætte kampen. Belgien blev besat af tyskerne indtil vinteren –, hvor landet blev befriet af de .
