 er er og operaer af franske er. Den franske opera er en af Europas vigtigste operatraditioner, som omfatter værker af komponister som , , , , og . Mange udenlandske komponister har også spillet en rolle for den franske tradition, herunder , , , , og . 
Den franske operatradition begyndte ved kong s hof med s "Cadmus et Hermione" (1673). Lully og hans skabte en form, de kaldte "tragédie en musique", en form hvor dans, musik og korsang var særligt fremtrædende. I 1770'erne blev tyske Gluck overtalt til at skabe seks operaer til scenen i Paris. Han søgte et mere forenklet udtryk med større fokus på dramaet. I midten af det 18. århundrede var en anden genre blevet populær: "", hvor arier vekslede med talt dialog. Fra 1820'erne aftog smagen for Glucks operaer i til fordel for værker af Rossini. Næste markante skridt var , en form, hvis mest berømte eksponent var Meyerbeer. Den lettere "opéra comique" var dog stadig meget populær hos komponister som , og andre. En komponist som Berlioz havde derfor svært ved at trænge igennem; der skulle gå hundrede år, inden hans episke mesterværk "Les Troyens", kulminationen på den gluckske tradition, blev opført i sin helhed.
Anden halvdel af det 19. århundrede blev domineret af Offenbach og den nye genre med vittige og kyniske værker som "Orfeus i underverdenen". fik enorm succes med "Faust", og Bizet komponerede "", der nok er den mest berømte franske opera af alle. Den måske mest interessante udfordring på s musik var Debussy med mesterværket "Pelléas et Mélisande". , Poulenc og Messiaen er andre franske navne fra det 20. århundrede, der er værd at bemærke. ("Læs mere..")
