 () er et uerstatteligt tab for den kulturelle arv fra . En stor del af den antikke og er ikke overleveret til nutiden. Det meste af den, der dog er overleveret, er bevaret i middelalderlige afskrifter.
Der er mange og omstridte grunde til tabet. Hverken i det antikke Rom eller i det senere fandtes en standard for bevarelse af tekst og litteratur. Der var systematisk tilintetgørelse af kristne skrifter under og tab af "hedninge"-skrifter efter kristendommens indførelse i . Andre årsager er den kulturelle nedgang og uro under , især i den . Her kan mange biblioteker være gået tabt under krige. Hertil kommer formindskelsen af eliten som bærere af litterær tradition og ændringen i skrivematerialet fra til og overgangen fra til . Indførelsen af den litterære og skolevæsenet var yderligere barrierer. 
Den litterære tradition blev i forskellig grad plejet i det byzantinske rige til 1453. Men den litterære arv fra antikken blev i det Vestromerske Rige kun bevaret af få velhavende og uddannede og kun i begrænset omfang. Til denne kreds hørte (ca. 485-580), der samlede alle de antikke skrifter, det var muligt, og grundlagde bogproduktionen i Middelalderen i klostret . Særlig i 7. og 8. århundrede blev håndskrifter af såvel klassiske som enkelte kristne forfattere delvis slettet og på ny beskrevet: I den sparsomme bestand af bevarede ældre latinske håndskrifter er de fleste af de klassiske forfattere blot overleveret som . ("Læs mere..")
