Christian 9. (født 8. april 1818, død 29. januar 1906) var af fra 1863 til 1906 samt hertug af , og fra 1863 til 1864.
Han voksede op som en yngre søn af af og tilhørte dermed en fjern sidelinje af , der nedstammede fra I 1852 blev han imidlertid udset til i det danske monarki, da ikke havde arvinger, og man derfor måtte forvente at den s hovedlinje snart ville uddø. Ved Frederik 7.'s død i 1863 besteg han tronen som den første danske konge af den af den oldenborgske slægt. Han tog som : "Med Gud for Ære og Ret".
Hans regeringstid blev præget af nederlaget i den i 1864 og tabet af hertugdømmerne Slesvig, Holsten og Lauenborg, der gjorde kongen meget upopulær. En lang række af hans regeringsår var domineret af , hvor Christian 9. stod fast på monarkens ret til selv at vælge sine ministre uden hensyn til s flertal. Først ved i 1901 lod kongen sig endeligt overtale til at anerkende n som statsform, hvor regeringen ikke måtte have et flertal i Folketinget imod sig. På trods af mange års politisk strid, hvor kongen stod i modsætning til store dele af befolkningen, blev han efterhånden en populær regent på grund af sin lange regeringstid og sit fordringsløse og imødekommende væsen.
Christian giftede sig i 1842 med sin halvkusine . Deres seks børn giftede sig ind i flere af Europas fyrstehuse og skaffede Christian 9. tilnavnet "". ("Læs mere..")
