De tidligste tiltag inden for byplanlægning i Danmark fandt sted allerede i det 19. århundrede, men det var først efter første verdenskrig, at der blev skabt formelle rammer for byplanlægningen. Planlægningsvirksomheden tog et voldsomt opsving efter anden verdenskrig dels i form af planer udarbejdet i henhold til lovgivningen, dels i form af frivillige plantiltag af yderst uens omfang: således udarbejdedes frivillige regionsplanforslag og mange sektorer tog planlægningsredskabet i brug med henblik på at overskue og styre ulige samfundsområders fremtidige udvikling, således blev der lavet planer for betjeningen med folkeskoler, gymnasier, sygehuse, butikscentre og meget andet. 
Ved byplanlægning eller fysisk planlægning forstås målbevidste tiltag til en styring af arealanvendelsen ved at fastlægge rammerne for anvendelsesmulighederne for ulige land- og vandarealer, herunder behovene for sammenpasning. Byplanlægningen kan omfatte såvel planer for byudvikling og byomdannelse og enkelte sider af denne som planer, der lægger begrænsninger på denne eller styrer den på en given måde med hensyn til de fremtidige byforhold. ("Læs mere..")
