Pladetektonik (af τεκτων "tekton" = "bygningshåndværker") er en sk teori om, at Jordens ydre, faste del (n) er opdelt i stive plader, som bevæger sig i forhold til hinanden, idet pladerne så at sige flyder afsted på den underliggende flydende .
Teorien beskæftiger sig med forhold som: ers dannelse og forsvinden, årsagen til og aktive , foldning af stenmaterialet i r, e dyrs og planters udbredelse og endelig ernes skiftende størrelse og beliggenhed gennem den . Erkendelsen af pladetektonikken fremstod på grundlag af to geologiske iagttagelser: De dybe revner langs midten af oceanbunden og kontinentalbevægelserne, som den forklarer på én gang. Det tektoniske kredsløb startede for 3,3 milliarder år siden.("Læs mere..")
