 Skal skabelonerne indeholde alle mulige bøjningsformer eller kun de som oftest nævnes i ordbøger (fx inifitiv, præsens, præteritum og præteritum participium)? Hvordan skal det se ud når der er flere mulige bøjninger? Fx kan "male" (i forbindelse med malerier) både bøjes:
* infinitiv: male, præsens: maler, præteritum: malede, præteritum participium: malet
* infinitiv: male, præsens: maler, præteritum: malte, præteritum participium: malt
 Begge bøjninger af "male" er regelmæssige bøjninger. Endelserne -er, -ede, -et er det mest almindelige, men endelserne -er, -te, -t bruges også i mange verber, for eksempel tåle, tale, tænke, sprede, spise, sprænge.
 Der er også en del uregelmæssigt bøjede verber. Disse er ofte uden endelse i datid og nogle skifter vokal. For eksempel:
* at komme, kommer, kom, kommet
* at sætte, sætter, satte, sat
* at æde, æder, åd, ædt
* at springe, springer, sprang, sprunget
 I øvrigt hvis Wiktionary ønsker alle former er der også formerne passiv præsens, passiv præteritum, imperativ (bydemåde) og præsens participium (lang tillægsform). Dertil kommer at præteritum participium (kort tillægsform) ofte bøjes efter køn, bestemthed og tal som adjektiver. () 15. jan. 2023, 01:47 (CET)
Jeg tror, at det som er inde på, er svært for en, der ikke er indfødt dansker. Vi har to regelmæssige bøjninger af imperfektum (datid) -ede og -te. Men der er ikke noget klart princip for, hvornår vi bruger det ene og hvornår det andet. Eksempler: at køre, kører, kørte; at spise, spiser, spiste; at svede, sveder, svedte.
Men også at ro, ror, roede; at lege, leger, legede; at tro, tror, troede er regelmæssige. Dertil kommer så som det også er nævnt af Kartebolle, alle de uregelmæssige.-- () 16. jan. 2023, 23:27 (CET)
Det hedder "sæt" og "lig". - ( • ) d. 17. jan. 2023, 07:47 (CET)
 Hvis infinitivformen ender på tryksvagt -e, fjernes e'et i imperativ. Hvis ordet så ender på to ens konsonanter, fjernes den ene konsonant (at komme - kom, at sætte - sæt, at nynne - nyn). En undtagelse er hvis der findes et tilsvarende substantiv som ender på to ens konsonanter, så bevares begge ens konsonanter i verbets imperativ (at stresse - stress på grund af substantivet stress, at grille - grill på grund af substantivet grill)
 Hvis infinitivformen ender på en trykstærk vokal (herunder trykstærk -e) eller på -s, er infinitiv og imperativ ens (at se - se, at sy - sy, at ro - ro, at tø - tø, at slås - slås) -- () 17. jan. 2023, 10:46 (CET)
