Den var en periode med ustabilitet og i . Den begyndte med udbredt modstand mod diktatoren i 1910, efter at havde tabt til ham i et præsidentvalg. Madero opildnede befolkningen til at gøre oprør, og det lykkedes ret hurtigt at få afsat Diaz. Imidlertid havde Madero ikke bred opbakning, og han blev myrdet få år senere. 
Derpå opstod der et magttomrum, hvor flere revolutionære kæmpede indbyrdes om magten, og hvor flere af de revolutionære ledere myrdede hinanden. Blandt disse revolutionære var , , og . Det lykkedes dog også i 1917 at få indført en ny forfatning, der på papiret garanterede demokratiske rettigheder.
Efter mange års politisk og militær uro blev landet stabiliseret i 1930'erne, da det Institutionelle Revolutionære Partis (PRI) fik kontrollen over landet. ("Læs mere..")
