У списку об'єктів Сонячної системи за розміром представлені об'єкти Сонячної системи в порядку зменшення середнього радіусу. У нього входять Сонце, вісім основних планет та їх супутники, карликові планети і кандидати в карликові планети, а також найбільші астероїди і ряд інших об'єктів, що представляють історичний або науковий інтерес, такі як комети та навколоземні астероїди.

Інформація 
Порядок розташування об'єктів у списку може бути різним в залежності від того за яким з параметрів (розміром або масою) проводити упорядкування, оскільки різні об'єкти мають різну густину. Наприклад, Уран перевищує за розміром Нептун, але попри це поступається йому за масою, аналогічно супутники Ганімед та Титан більше Меркурія, проте удвічі поступаються йому за масою. Це означає, що деякі об'єкти внизу таблиці, незважаючи на менший розмір, можуть виявитися масивніше, тих що знаходяться вгорі, оскільки мають більшу густину.

Останнім часом відкрито чимало транснептунових об'єктів, але через велику відстань до них точно визначити розміри об'єктів досить важко, тому їх розташування у цьому переліку є приблизним.

У всіх об'єктах Сонячної системи масою більше 10  кг, сила гравітації стає настільки значною, що починає долати структурну міцність порід, надаючи тілу сфероїдальну форму. Саме така форма об'єкту дозволяє компенсувати силу тяжіння в усіх напрямках і досягти гідростатичної рівноваги. При цьому лід має більшу пластичність, ніж камінь, тому для крижаних астероїдів поясу Койпера значення маси, необхідної для надання тілу сфероїдальної форми, може бути набагато менше. При цьому межа мінімальних радіусів сфероїдальних тіл в обох випадках збігається і становить приблизно 200 км.

Процеси зміни форми під дією сил тяжіння починають відбуватися в тілах з масами від 10 до 10 кг, але форму рівноважного сфероїда приймають лише великі тіла ближче до верхньої межі маси, такі як Церера, Тефія, Мімас. Дрібніші об'єкти, маса яких близька до 10 кг, такі як Амальтея або Янус, приймають сферичну форму лише частково.

Крім того, сферичні тіла мають трохи сплющену біля полюсів форму, що викликано прискоренням під дією відцентрової сили від обертання тіла, в той час як у об'єктів, які мають сферичну форму лише частково, існує значна різниця між двома екваторіальними діаметрами.

Великі труднощі у визначенні розмірів виникають для об'єктів, що розташовані за межами орбіти Сатурна — в таких випадках густина тіла умовно приймають рівною 2,000 гр/см. Це приблизно відповідає густині суміші водяного льоду з космічним пилом, з яких як правило і складається більшість об'єктів на такій відстані від Сонця, проте існує велика ймовірність, що на великому віддаленні від Сонця густина астероїдів збігається з густиною комет і становить всього 0,5 гр/см.
Значно простіше йде справа з подвійними системами — в таких випадках за взаємним обертанням компонентів оцінити масу обох тіл досить легко. Таким чином вимірювання розміру і маси більшості транснептунових об'єктів носить оцінний характер і може відрізнятися на порядок від реальних значень. Наприклад, для одного з ТНО значення розміру і густини були оцінені як 350 км та 2,000 гр/см відповідно, що вказувало на масу об'єкта в 3,59 кг, у той час як реальний розмір об'єкта становив лише 175 км, а густина 1,000 гр/см, що говорило про масу вже у 2,24 кг.
Розміри та маси більшості великих супутників Юпітера та Сатурна добре відомі в зв'язку з прольотами таких дослідницьких апаратів як Галілео та Кассіні, але розміри малих супутників цих планет-гігантів, таких як Гімалія, як і раніше носять найчастіше лише оцінний характер. При віддаленні від Сонця подробиці і достовірність даних значно знижується, і навіть для великих супутників Урана і Нептуна, незважаючи на проліт «Вояджера-2» дані дуже приблизні і часто суперечливі.

Об'єкти з радіусом понад 350 км 

Розміри цих тіл лежать, як правило, значно вище межі гідростатичної рівноваги, всі об'єкти мають чітку сферичну форму. Тим не менш, їхні передбачувані або виміряні розміри можуть мати помилки, якщо в їх складі не має кам'янистої породи. Багато значень розраховані вручну виходячи з сферичності об'єкта. Розмір може включати або не включати в себе атмосферу об'єкта. Діаметр кілець Сатурна становить близько 364 900 км, набагато ширше, ніж Юпітер, але діаметр газової кулі Сатурна менше. У таблиці наведено виміри не тільки в абсолютних фізичних величинах (км, кг), а й у відносних — в земних радіусах (R⊕), об'ємах і масах.

Об'єкти з радіусом між 200 км та 350 км 
Найбільші з цих об'єктів лежать вище за гідростатичну рівновагу і мають сферичну форму, але більшість із них набули сферичної форми лише частково, зберігши істотний перепад висот на поверхні. Для більшості транснептунових об'єктів, перерахованих в цій таблиці, розмір розраховано з умови альбедо поверхні 0,09, оскільки вони надто далекі, щоб безпосередньо оцінити їх розміри.

Об'єкти з радіусом між 100 км та 200 км 
Найбільші з цих об'єктів лежать вище гідростатичної рівноваги і мають сферичну форму, але більшість взяли сферичну форму лише частково, зберігши істотний перепад висот на поверхні. Для більшості транснептунових об'єктів, перерахованих в цій таблиці, розмір передбачається за умови альбедо поверхні 0,09, оскільки вони надто далекі, щоб безпосередньо оцінити їх розміри. Мімас включений в обидві таблиці як приклад переходу тіл, від маси 1  до маси 1 . Цей список не є повним через відсутність даних до багатьох ТНО. Головний пояс астероїдів, має обмежені орбітальні елементи (2,0 а.о. << 3,2 а.о., Q> 1,666 а.о.) відповідно до JPL Сонячної системи динаміка Solar System Dynamics (JPLSSD). Це не повний перелік, відсутня значна кількість маловідомих ТНО.

Об'єкти з радіусом між 50 км та 100 км 
Розміри в цьому діапазоні мають більшість великих астероїдів і супутників газових гігантів. Для астероїдів крім радіуса і маси вказується ще й спектральний клас. Втім наведений тут список є неповним, в ньому відсутні багато, нещодавно відкритих, об'єктів транснептунової області.

Об'єкти з радіусом між 20 км та 50 км 
Астероїдів з радіусом від 50 км і менше існує кілька тисяч, але лише деякі з них були більш-менш вивчені. Маси об'єктів в цьому списку лежать в межах між 1  і 1 , причому для багатьох астероїдів вони носять передбачуваний характер.

Об'єкти з радіусом між 1 км та 20 км

Деякі астрономічні об'єкти з радіусом меншим за 1 км. 

В головному поясі астероїдів за приблизними оцінками міститься від 1,1 до 1,9 млн астероїдів, з розмірами, що лежать в діапазоні від 0,5 до 1 км за радіусом, а об'єктів розміром менше 0,5 км багаторазово більше. У зв'язку з малими розмірами цих астероїдів вони залишаються дуже погано вивченими. Виняток становлять лише ті з них, поблизу яких пролітали космічні зонди або які пролетіли повз Землю на досить близькій відстані, щоб стати видимими для великих земних телескопів.

Часто ці об'єкти мають неправильну форму, тому тут вказується середній радіус астероїда. Маса таких об'єктів приблизно близько 1  кг.

Варто звернути особливу увагу, що маса астероїда  становить лише 2  кг, що навіть менше маси Піраміди Хеопса в Гізі, яка важить 5,9  кг.

Гравітація біля поверхні 
Гравітація біля поверхні тіла на екваторі в більшості випадків визначається на основі закону всесвітнього тяжіння Ньютона і відцентрової сили.

 Прискорення сили тяжіння на екваторі визначається на основі закону всесвітнього тяжіння Ньютона і розраховується за формулою:
 
де
 ag — величина прискорення вільного падіння тіла,
 G — гравітаційна стала,
 m — маса небесного тіла,
 r — екваторіальний радіус небесного тіла, якщо він варіюється, то для розрахунку використовується середній екваторіальний радіус.
 Значення відцентрової сили або зовнішнього прискорення, спрямованого протилежно силі тяжіння, розраховується за формулою:
 
де
 T — період обертання небесного тіла
 Тоді результуюча сила (сила поверхневої гравітації) буде дорівнює різниці цих двох сил:

Умовні позначення 
 † — вказується екваторіальний радіус, виходячи з ідеально сферичної форми тіла;
 ‡ — вказується середній радіус, отриманий усередненням трьох радіусів по основних осях, виходячи з приблизної сферичної форми тіла;
 * — радіус відомий лише дуже приблизно;
 R — радіус тіла був визначений різними методами, зокрема оптичним (Хаббл), інфрачервоним (Спітцер) або шляхом прямого вимірювання з космічних апаратів;
 9 — радіус точно невідомий, але розрахований з передбачуваного альбедо 0,09;
 $ — ретельно вивчений астероїд або супутник, розміри і маса якого добре відомі;
 M — маса була визначена на підставі збурень, які створювало/піддавалося тіло;
 A — передбачувана маса
 P — маса розрахована виходячи з передбачуваної щільності Плутона 2,000 гр/см 
 O — радіус був визначений завдяки покриттю зірок астероїдом.

Див. також 
 Історія відкриття планет і супутників Сонячної системи
 Список планетоподобних об'єктів
 Список астероїдів

Примітки

Посилання 
 Планетарні бюлетені 
 Астероїдний лист фактів 
 All (known) Bodies in the Solar System Larger than 200 Miles in Diameter  - in an image, put side-by-side.
 Порівняння розмірів астероїдів і комет котрі відвідав космічний зонд  (Parent article of image at The Planetary Society )
 Scaled Solar System montage at TPS Blog 
 Recent Asteroid Mass Determinations
 An Observational Error Model, and Application to Asteroid Mass Determination 
 JPL Solar System Dynamics 
 NASA Planetary Data System (PDS) 
 Asteroids with Satellites 
 Minor Planet discovery circumstances 
 Supplemental IRAS Minor Planet Survey (SIMPS) and IRAS Minor Planet Survey (IMPS)
 SIMPS & IMPS  (V6 , additional , from here )
 Asteroid Data Archive (dead link) Archive Planetary Science Institute

Списки астрономічних об'єктів