Inga , és un gènere d'arbres i arbusts tropicals petits, de fulla dura i fixadors de nitrogen, de la subfamília Mimosoideae.

L'Inga és originària de les regions tropicals del continent americà, que en conté prop de 400 espècies. Són arbres els fruits dels quals són beines, de vegades amb polpa comestible. Les fulles d'Inga són pinnades i les flors generalment són blanques. Molts dels centenars d'espècies s'utilitzen ornamentalment.

S'han col·locat diverses plantes relacionades en aquest gènere alhora, per exemple Yopo (Cohoba, Mopo, Nopo o Parica - Anadenanthera peregrina - com Inga niopo).

Les llavors es troben cobertes amb pols blanca dolça. La polpa que cobreix les llavors és lleugerament fibrosa i dolça, i rica en minerals; és comestible en estat cru.

Dins del gènere Inga  hi ha unes 300 espècies, la majoria autòctones i que creixen a la regió de la selva amazònica, encara que algunes espècies també es troben a Mèxic, Grans Antilles, Petites Antilles i altres països d'Amèrica del Sud, sent un gènere exclusivament neotropical. Els arbres solen trobar-se a les vores de rius i llacs perquè les seves llavors són transportades per les inundacions.

Totes les espècies d'Inga produeixen les seves llavors en beines «semblant a faves» i algunes poden arribar fins a 1 m de llarg; en general les beines fan de 10 a 30 cm de llarg.

Els arbres poden arribar als 15 metres i són molt utilitzats per fer ombra sobre les plantes de cafè. La planta es beneficia d'un sòl ben drenat. Les flors són blanques amb una mica de verd i l'arbre pot donar fruits gairebé tot l'any.

Algunes espècies dInga, sobretot lInga edulis (comunament coneguda com «gelat de fava» o, en castellà, «guama», «guaba», «guaba de bejuco» o «paterna» segons el país o la regió) sovint tenen polpa comestible. El nom deriva del fet que el gust dels fruits de lInga edulis s'assembla a un gelat de vainilla.

A l'Equador, lInga edulis és coneguda com «guaba de bejuco» i, l'altra espècie popular d'allà, Inga spectabilis, com «guaba de machete».

Etimologia 
El nom de l'arbre prové de la paraula in-gá de la llengua tupí que significa «mullat» o «remullat», potser per la consistència de la polpa aquosa que envolta les llavors de determinades espècies. L'arbre sol florir dues vegades l'any.

Noms vernacles 
Algunes espècies buscades pels seus fruits comestibles han rebut diversos noms vernacles, com ara «pèsol dolç» a les Índies Occidentals, «pacaye / pacaï» i «sucrin» a Haití, «pèsol dolç» a la Guyana.

Taxonomia 
Segons The Plant List, hi ha 381 espècies acceptades d'un total de 797 espècies descrites (290 sinònims i 126 no avaluades).

Distribució 
La distribució del gènere Inga es limita a les regions tropicals d'Amèrica, des de Mèxic al nord fins a l'Uruguai al sud.

La seva major diversitat d'espècies es localitza d'una banda a Amèrica Central, i d'altra banda a Amèrica del Sud als contraforts dels Andes a Colòmbia, Equador i Perú.

Les espècies dInga es troben generalment a les selves tropicals de terres baixes i muntanyes, des del nivell del mar fins als 3000 metres d'altitud.

El gènere Inga ocupa un ampli ventall d'hàbitats, tant en sòls no inundats com en sòls inundats periòdicament o permanentment. Aquestes plantes solen estar íntimament associades als cursos d'aigua.

S'han introduït arbres del gènere Inga  a moltes regions tropicals del món, incloses Àfrica i les Índies Occidentals.

Ús agroforestal 
S'han desenvolupat tècniques de cultiu d'espècies dInga  per restaurar la fertilitat del sòl i, per tant, frenar la tala i crema contínua de la selva tropical.

Les espècies que han demostrat ser efectives per al cultiu inclouen Inga edulis i Inga oerstediana. Gran part de la investigació la va fer Mike Hands a la Universitat de Cambridge durant un període de 20 anys.

Les espècies dInga també s'utilitzen habitualment com a arbres d'ombra en les plantacions de cafè, de cacau i de te.

Altres usos 
Sovint s'utilitza la seva fusta en construcció i fabricació de mobles.

Les beines dels pèsols contenen diverses llavors grans incloses en una polpa blanca i cotonosa. Aquesta polpa dolça, que té gust de gelat de vainilla (d'aquí el nom anglès «ice cream bean»), se sol menjar crua. És especialment popular entre els nens.

Al Carib, segons testimonis, els pagesos plantaven aquests arbres a la vora de les parcel·les i podaven les branques per utilitzar-les per limitar el desenvolupament de males herbes i enriquir el sòl amb nitrogen.

Principals espècies 
Hi ha moltes espècies dInga, de les quals les més importants per al consum són:
 Inga edulis (sin. Inga vera)
 Inga feuilleei
 Inga ingoïdes
 Inga laurina
 Inga spectabilis
 Inga martinicensis, endèmic de les Antilles
 Inga balsapambensis
 Inga microcalyx (Brasil)

Espècies presents en la Guyana 
A la Guyana hi ha una seixantena d'espècies:

 Inga acreana Harms
 Inga acrocephala Steudel
 Inga alata R. Benoist
 Inga alba (O.P. Swartz) C.L. Willdenow
 Inga albicoria O. Poncy
 Inga auristellae Harms
 Inga bourgoni (J.B. Aublet) A.P. De Candolle
 Inga brachystachys Ducke
 Inga bracteosa Bentham
 Inga capitata N.A. Desvaux
 Inga cayennensis Sagot ex Bentham
 Inga cinnamomea Spruce ex Bentham
 Inga cordato-alata Ducke
 Inga cylindrica Martius
 Inga disticha Bentham
 Inga edulis (Vellozo) Martius
 Inga fanchoniana O. Poncy
 Inga fastuosa (N.J. Jacquin) C.L. Willdenow
 Inga flagelliformis Martius
 Inga graciliflora Bentham
 Inga gracilifolia Ducke
 Inga grandiflora Ducke
 Inga heterophylla C.L. Willdenow
 Inga huberi Ducke
 Inga ingoides (L.C. Richard) C.L. Willdenow
 Inga java Pittier
 Inga jenmanii Sandwith
 Inga lateriflora Miquel
 Inga laurina (O.P. Swartz) C.L. Willdenow
 Inga leiocalycina Bentham
 Inga lomatophylla (Bentham) Pittier
 Inga longiflora Spruce ex Bentham
 Inga longipedunculata Ducke
 Inga loubryana O. Poncy
 Inga macrophylla Humb. & Bonpl. ex Willd.
 Inga marginata C.L. Willdenow
 Inga meissneriana Miquel
 Inga melinonis Sagot
 Inga mitaraka O. Poncy
 Inga multijuga Bentham
 Inga nobilis C.L. Willdenow
 Inga nouragensis O. Poncy
 Inga nubium O. Poncy
 Inga nuda Salzmann ex Bentham
 Inga obtusata Spruce ex Benth.
 Inga panurensis Spruce ex Bentham
 Inga paraensis Ducke
 Inga pezizifera Bentham
 Inga pilosula (L.C. Richard) Macbride
 Inga poeppigiana Bentham
 Inga pruriens Poepp. & Endl.
 Inga punctata C.L. Willdenow
 Inga retinocarpa O. Poncy
 Inga rhynchocalyx Sandwith
 Inga ricardorum Bernardi et Spichiger
 Inga rubiginosa (L.C. Richard) A.P. De Candolle
 Inga sarmentosa Glaziou ex Harms
 Inga sertulifera De Candolle
 Inga spectabilis (Vahl) Willd.
 Inga splendens C.L. Willdenow
 Inga stipularis De Candolle
 Inga striata Bentham
 Inga suaveolens Ducke
 Inga thibaudiana De Candolle
 Inga tubaeformis R. Benoist
 Inga umbellifera (M. Vahl) Steudel ex A.P. De Candolle
 Inga vera C.L. Willdenow subsp. affinis (DC.) T.D. Pennington
 Inga virgultosa (M. Vahl) N.A. Desvaux

Referències

Bibliografia

Enllaços externs 

 
 

Ingeae