О́сип Навро́цький  (24 березня 1890 с. Голгоча, Підгаєцький район, Тернопільська область — 6 серпня 1972, Вінніпег, Канада) — український громадський і політичний діяч.

Життєпис 
Народився 24 березня 1890 в селі Голгоча тепер Підгаєцького району Тернопільської області.

Освіта 
У 1900–1908 навчався у Бережанській гімназії, тут склав матуру в липні 1908. 1913 року закінчив юридичний факультетт Львівського університету. Очолював Український Студентський Союз (1912–1913).

Перша світова війна 
Учасник Першої світової війни, служив у Легіоні Українських Січових Стрільців. З 1914 — стрілець у сотні Василя Дідушка, брав участь у боях УСС в Карпатах. У 1915 — хорунжий, командант чоти в сотнях Омеляна Левицького і Дмитра Вітовського.

У вересні 1916 як командант сотні потрапив у російський полон під Потуторами. Після звільнення з полону повернувся в Галичину. Брав участь в польсько-українській війні 1918—1919, був поручником, згодом сотником Української Галицької Армії, пізніше-квартирмейстером 5-ї Херсонської дивізії Армії УНР.

Політична й громадська діяльність 
У вересні 1920 — один із трьох співзасновників Української Військової Організації. До часу приїзду до Львова у травні 1921 полковника Євгена Коновальця і переняття ним команди — виконувач обов'язків голови Колегії УВО. У роках 1920–1926 — член Начальної Команди УВО.

З вересня 1920 — член головної управи Української радикальної партії. За головства Лева Бачинського — генеральний серетар; за головства Івана Макуха (до 31 грудня 1933) — заступник голови.

У роках 1923–1926 — член Головного виділу Товариства «Просвіта» і член Головної управи Українського педагогічного товариства «Рідна Школа» у Львові. Редактор місячника «Службовик».

Від листопада 1920 до 17 вересня 1939 — завідувач член управи Військово-історичного видавництва «Червона Калина» у Львові.

Ув'язнений у польській тюрмі на вулиці Баторія у зв'язку з атентатом Степана Федака (жовтень 1920 — лютий 1921); у зв'язку з атентатом на професора Сидора Твердохліба (жовтень 1922 — травень 1923).

Друга світова війна 
У роки гітлерівської окупації західноукраїнських земель — голова Українського Допомогового Комітету в Криниці на Лемківщині (березень 1940-квітень 1942); заступник голови Українського Допомогового Комітету у Львові (січень-квітень 1943).

Квітень 1943 — квітень 1945 — начальник канцелярії Військової Управи Дивізії «Галичина».

Еміграція 
Від жовтня 1948 жив у Канаді (Вінніпег). Від 1948 до 1962 очолював канцелярію Комітету українців Канади (КУК). 

Автор нарису «Зустріч батька з сином» у збірнику «Бучач і Бучаччина» про о. Володислава Носковського та його сина Зенона.

25 вересня 1960 нагороджений Воєнним Хрестом.

Помер у Вінніпегу.

Примітки

Джерела 
 Мірчук П. Нарис історії ОУН 1920—1939 роки. — К. : Українська Видавнича Спілка, 2007. — 1008 с. — ISBN 966-410-001-3.
 Яки­мо­вич Б. З. Навроцький Осип  //

Посилання 
 О. Навроцький. Початки УВО у Львові

Українські громадські діячі
Діячі УВО
Діячі «Просвіти»
Діячі «Рідної школи»
Діячі РУРП
Офіцери Армії УНР
Сотники УГА
Вояки Української Галицької Армії
Випускники юридичного факультету Львівського університету
Українці Канади
Уродженці Голгочі
Громадські діячі Львова
Люди, на честь яких названі вулиці
Померли у Вінніпезі