Перша Статутна грамота до народів Білорусі () — юридичний і політичний акт, прийнятий Виконавчим комітетом Ради Всебілоруського з'їзду 21 лютого 1918 в Мінську. Вона закликала білоруський народ реалізувати своє право на повне самовизначення, а національні меншини — національну та особисту автономію.

Мікрофільмований оригінал акту зберігається у 325-му фонді Національного архіву Білоруси.

Історичний контекст 
Стрімкий наступ німецьких військ, яке почався 16 лютого 1918 року, змусило Облвиконкомзах і РНК Західної області і фронту в ніч на 19 лютого 1918 евакуюватися з Мінська до Смоленська. 3 підпілля вийшов Виконавчий комітет Ради Всебілоруського з'їзду, з в'язниці звільнений діячі Центральної білоруської військової ради (ЦБВР). Виконком Ради Всебілоруського з'їзду в своєму наказі № 1 від 19 лютого проголосив, що він «взяв владу в свої руки», а наведення порядку в Мінську, де почала активно діяти Польська організація військова (ПОВ), поклав на коменданта міста, одного з керівників ЦБВР К. Єзовітова.

Зміст 
21 лютого Виконком Ради Всебілоруського з'їзду звернувся до народів Білорусі з Першою статутною грамотою, в якій зазначалося: «Рідний край наший виявився в новому важкому становищі … Ми стоїмо перед тим, що наш край може бути зайнятий німецькими військами». Перша Статутна грамота закликала білоруський народ здійснити своє право на «повне самовизначення», а національні меншини — на національно-персональну автономію. Посилаючись на право народів на самовизначення, автори грамоти стверджували, що влада в Білорусі повинна формуватися з волі народів, що населяють країну. Цей принцип повинен здійснюватися шляхом демократичних виборів в Всебілоруський Установчий Сойм.

У цьому документі Виконком оголосив про створення їм 20 лютого уряду — Народного секретаріату Білорусі (голова Й. Воронко) — тимчасового виконавчого органу народної влади в краї, який 21 лютого почав виконання своїх обов'язків.

Виконавчий комітет Ради I Всебілоруського з'їзду оголосив себе тимчасовою владою в Білорусі. У грамоті вперше не згадувалося про автономію і необхідність залишатися в складі Російської Федерації. Її текст білоруською та російською мовами був розклеєний по всьому Мінську-Білоруському.

Результати 
З 21 лютого 1918 року влада в Білорусі виявилася в руках командування німецької армії. 22 лютого командування німецької армії наказало польським підрозділам покинути Мінськ, а білоруським — скласти зброю. Щоб не ускладнювати відносини з Росією, німці не визнали білоруського уряду, зайняли офіс Народного Секретаріату, реквізували його майно, скинули з будівель білоруські національні прапори і заборонили чиновникам залишати місто. Однак наприкінці лютого дійшло до переговорів між Секретаріатом і німецької військової адміністрацією, в результаті яких окупанти визнали уряд Воронки представництвом білоруського населення. Німці дозволили Секретаріату вести легальну діяльність на території Мінщини, головним чином в області створення місцевої адміністрації, школи і видавничої справи. Наступним кроком було проголошення незалежності Білоруської Народної Республіки 25 березня 1918 року.

Див. також 
 Білоруська Народна Республіка
 Друга Статутна грамота
 Третя Статутна грамота
Четверта Статутна грамота
Універсали Української Центральної Ради

Примітки

Література 
 БЭ в 18 т. Т. 18. Кн. II: Республіка Білорусь. Мн., 2004. С. 207.
 Міранович Я. Найновіша історія Білорусі. СПб., 2003.
 Сідаревич, А. Перша Статутна грамота / Анатоль Сідаревич // Енциклопедія історії Білорусі: У 6 т. / Білоруська Енциклопедія; Редкол.: М. В. Бич і інш.; Продм. М. Ткачова; Маст. Е. Е. Жакевич. Т. 5: М—Пуд / Редкол.: Г. П. Пашкоу (гол. ред.) і інш. — Мн.: БілЕн, 1999. — 590 с. — С. 478. — ISBN 985-11-0141-9.

Білоруська Народна Республіка