Hei ja tervetuloa ensimmäiseen englanninkieliseen versioon suomen
Elokapinan uudelleenajattelu -sarjaan, jossa me
katsomme nykyisiä kriisejä, jotta kykisimme kohtaamaan ne ja samalla
maksimoimaan yhteiskunnan hyvinvoinnin.
Kannustamme kysymysten esittämiseen uusista
mahdollisuuksista sekä uusien mahdollisuuksien esittämiseen
status quosta haastattelemalla mielenkiintoisia ihmisiä, jotka
työskentelevät mielenkiintoisten ideoiden parissa.
Tänään puhun Barry Gillsin kanssa,
joka on Helsingin yliopiston kehitys(maa)tutkimuksen professori,
ja me puhumme syvästä uudelleenrakentamisesta
ja kaiken kattavasta muutoksesta kohti kestävämpää maailmaa.
Barry, kiitos kun liityit seuraan.
Kiitos, olen iloinen voidessani olla täällä.
Työsi vaikuttaa minulle
melko radikaalilta yliopistomaailmassa.
Mikä on radikalisoinut ja yhä radikalisoi ajatteluasi?
No, uskoisin että kun olin teini-ikäinen
luin kirjan nimeltä Ruokavalio pienelle planeetalle,
jonka on kirjoittanut Frances Moore Lappé.
Ja
en ymmärtänyt silloin sitä, että se oli kirja globaalista oikeudenmukaisuudesta
ja globaalista ruokajärjestelmästä,
kuinka ällöttävä epäoikeudenmukaisuus on sisäänrakennettu osa sitä järjestelmää.
Myös se, että se implikoi, että
syömällä lihaa, varsinkin nautaa osallistut ekologiseen tuhoon ja köyhyyden ylläpitämiseen.
Sen koettuani ja luettuani aloin kasvissyöjäksi
ja se on pitkä prosessi, jossa hiljalleen avaat mieltäsi ja tajuntaasi ja alat ymmärtämään maailman tilaa.
Kiinnostuin kolmannesta maailmasta ja globaalista politiikasta,
kysymyksestä siitä, että miksi on niin paljon konflikteja ja kärsimystä.
Opiskeltuani enemmän päädyin vaihtamaan alaani yliopistolla,
otin uusia opintoja.
Hyvin nuoresta pitäen olen tavallaan ollut ekologi tai ympäristönsuojelija ja ottanut osaa moniin erilaisiin järjestöihin,
jo melko nuorena.
Järjestöihin jotka osallistuvat kampanjoihin. Myös tapaamiseni alkuperäiskansojen edustajien ja heidän
hengellisten vanhimpien, joita minulla oli etuoikeus tavata ja oppia jotain heiltä,
heidän filosofiansa ja heidän näkemyksensä maailmasta muuttivat minua lopullisesti
hyvin perusteellisella ja poliittisella tavalla, joka on ollut kanssani siitä asti.
Joten lopun akateemisesta koulutuksestani päätin omistaa radikaalille
meidän kriisin syitä koskevalle kritiikille, joka on ollut lähtöpisteenä kaikelle.
Okei, sanoisin että olet kirjoittanut laajasti maailmanjärjestelmäteoriasta, globalisaatiosta
ja demokratiasta, esimerkiksi.
Äskeittäin julkaisit pääkirjoituksen tieteellisessä julkaisussa Globalizations,
ja tekstissäsi argumentoit muutoksen nousun puolesta ja toivot sitä keskellä syventyviä globaaleja kriisejä.
Puhut kolmesta päällekkäisestä kriisistä; ilmastonmuutoksesta ja ekologisesta tuhosta,
globaalin kapitalismin systemaattisesta kriistä sekä nykyisestä koronaviruspandemiasta.
Joten, voisitko aluksi selittää lyhyesti mistä puhumme kun puhumme maailmanjärjestelmästä
ja kertoisitko mitä ajattelet näistä kolmesta kriisistä osana sellaista järjestelmää.
No, maailmanjärjestelmä on radikaalisti erilainen tapa ymmärtää ihmishistoriaa,
monia vuosituhansia maailmanhistoriaa, tapa joka ei katso valtion näkökulmasta,
ei kansallisvaltion tai tavanomaisen taloustieteen näkökulmasta,
mutta nähdä historia siitä hypoteettisestä lähtökohdasta, että oikeastaan viiden vuosituhannen
ajan on ollut verkosto paljon suurempia suhteita hyvin pitkien välimatkojen ylitse,
ja että kokonaisuus on osiensa summaa suurempi. Joten tämä kääntää tyypillisen mallin nurin päin.
Jos todella haluaa ymmärtää mitä tahansa lokaliteettiä ja sen asemaa, sen historia tulee
nähdä osana tuota paljon paljon suurempaa historiaa. Suurten suhteiden verkostojen tulee nähdä melko
keskeisessä roolissa kaikkiin sen osiin.
Tämä oli myös tapa ylittää eurosentrinen historia, eurooppan ylivoimainen asema varsinkin 1800-luvulla,
joka uudelleenkirjoitti maailmanhistoriaa omasta näkökulmastaan, jossa asiat olivat
merkittäviä vain mikäli ne olivat yhdenmukaisia lännen nousun narratiivin kanssa.
Tässä historiassa oli arvo-oletuksia läntisen sivilisaation luontaisista ylempiarvoisista arvoista,
jotka vietiin ympäri maailmaa taloudellisen ja poliittisen vallan myötä.
Halusimme kumota tämän ja luoda ihmiskeskeisen historian joka ei kiellä tai vähättele
molemminpuolisten kohtaamisten merkitystä hyvin monien eri kulttuurien ja sivilisaatioiden välillä hyvin pitkällä aikavälillä.
Etsimme kaavoja, ja pyrimme kaavoittamaan tunnistamalla ja dokumentoimalla kohtaamisia
lukemalla erikoistuneita historioita voimme pyrkiä puolustamaan hypoteesiämme,
että historiassa todella oli systemaattisia siteitä, jotka olivat äärimmäisen tärkeitä.
Täten ihmiset voisivat ymmärtää itsensä nationalismin ja eurosentrismin jälkeisellä mentaliteetillä.
Tein tuon työn vuosikymmeniä sitten, mutta ajattelen yhä, että
esimerkiksi on hyvi harhaanjohtavaa kuinka kehitys(maa)tutkimuksessa tyypillinen malli on ollut maakohtainen,
ja ajatus siitä, että kaikki maat ovat tavallaan luotu tasavertaisiksi pelkästään olemalla valtioita,
olemalla kansoja ja kansallisvaltioita, joilla on talous, kansallinen talous.
Uskoisin, että suurin osa tätä kuuntelevista jo valmiiksi tiedostavat, että globalisaatio-paradigma kumosi tuon
mallin jo muutama vuosikymmen sitten omalla tavallaan, jossa jokainen kansallinen talous on
syvästi sisäistetty, alistettu ja kontrolloitu globaaleiden voimien toimesta.
Mitä järkeä nyt on puhua taloudellisen kasvun maakohtaisesta mallista
jos se ei sisällä globaalin kapitalismin realiteetteja?
Tavallaan minun ja muiden työ globalisaation ja kriittisen kehitys(maa)tutkimuksen kentällä
tulee yhteen. Olen kirjoittanut myös tästä viime aikoina, viimeaikainen työni S. A. Hosseinin kanssa
kriittisen kehitys(maa)tutkimuksen ja kriittisen globalisaation tutkimuksen välisestä suhteesta,
siitä kuinka ne työskentelevät yhdessä.
Palataksemme hieman taaksepäin näihin kolmeen kriisiin jotka kohtaamme nykypäivänä.
Voisitko jakaa oman näkemyksesi siitä mitä ne ovat ja kuinka ne ovat sidoksissa toisiinsa?
Deskriptiivisesti puhuen kaikki tietävät meidän olevan vakavan ilmastonmuutoksen ja
ympäristön tuhon edessä, olen alkanut käyttää tuota yhdistävää fraasia.
Ilmastonmuutos ja ympäristön tuho on mielestäni deskriptiivinen kuvaus siitä mitä tapahtuu.
Nämä kaksi ovat yhteensitoutuneita ja toisistaan erottamattomia.
Uskoisin kaikkien tätä kuuntelevien tietävän tuosta kriisistä melko paljon.
Niin paljon tutkimusta, lisää ja lisää viime aikoina, jotka antavat meille uutta tietoa ja kertovat eri aspekteista.
Se on kaikkialla maailmassa läsnä, kaikissa ekosysteemeissä, jotka ovat toisistaan riippuvaisia
maapallon fysikaalisten järjestelmien tasolla. Alamme tietämään enemmän siitä kuinka ekosysteemit vaikuttavat toisiinsa
Tämä kriisi on huomion keskipiste.
Se on vuorovaikutuksessa globalisoituneen kapitalismin kriisin kanssa ja sen tuotosta. Ja kapitalistisen modernisaation kanssa.
Ehkä meidän ei nyt tulisi aloittaa pitkää keskustelua pääoman kasautumisen luonteesta,
hedelmättömän kasautumisen ja voiton maksimisoimisen pyrkimyksen luonteesta,
markkinalogiikan levittymisestä, yksityistämisestä, globaalista ekstraktivismistä, joka alistaa
yhä suurempia alueita maailmasta, luonnollisesta maailmasta melko brutaaleille teknologisille
keinoille ottaa ja hyödyntää resursseja, tavoilla, jotka kuluttavat loppuun näitä resursseja
ja jopa lopullisesti vahingoittaa tai tuhoaa ekologisia systeemejä ja kaikkea niiden vaikutuksen alaista.
Tätä tapahtuu yhä useammissa paikoissa ja tämä on kiihtynyt viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana.
Minä muiden ohella väitän, että tämän voi nähdä tuloksena uusliberaalista globalisoituneesta kapitalismista maailmanlaajuisesti.
Pääoman, ylikansallisten yritysten ja niitä tukevien taloudellisten järjestöjen vapaus,
joka on ollut yhä kasvavaa kokonaisuudessaan viime vuosikymmenten aikana tietyllä tasolla,
joka on kutsunut ja herättänyt vastarintaa niin monissa eri paikoissa ympäri maailmaa
on kokonaan oma kamppailun ja minun ja monien kollegoideni kaltaisille akateemikoille tutkimuksen kenttänsä.
Eli nuo kaksi ovat niin syvästi vaikutuksissa toisiinsa,
että fakta on että globaali kapitalismi nykyisessä muodossaan on pääasiallinen edistäjä
nykyiselle ilmastonmuutoksen ja ympäristön tuhon kriisille, se on melkeinpä itsestään selvää
minunlaiselle ihmiselle ja luultavasti monelle teistä.
Koronaviruskriisin on kasvavissa määrin argumentoitu olevan tuotosta toisaalta pinnallisella tasolla
matkustamisen globalisaatiosta, suunnattomista määristä kiihtyvää kaupankäyntiä
joka ylittää moninkertaisesti tuotannon kasvun määrän.
Kaikkien näiden yhteyksien huolettomuus tarkoittaa, että jos jokin uusi tauti löytää tiensä ihmisväestöön
se voi muuttua globaaliksi hetkessä.
Pitkälti kuin näimme finanssikriisissä, taloudellinen järjestelmämme on kovin riippuvainen osiensa väliltä,
kuten näimme 2008 että kun finanssijärjestelmällämme alkaa menemään  huonosti yhdelläkin osa-alueella
se voi levitä salaman tavoin ympäri maailman.
Tämä on osa globalisaatiota itseasiassa.
Tunkeutuminen, tuhoaminen ja kohtaaminen monien vaurioutuneiden ekologisten systeemien väleillä,
ekologisten systeemien jotka ovat asetettu epätoivoisiin tilanteisiin, kohtaamiset lajien väleillä, ihmisten väleillä.
Kuten nyt tiedämme on olemassa 30 000 koronaviruksen versiota.
Olemme saavuttaneet pisteen jossa kaikille tulisi olla selvää,
että ihmiskunta ei voi enempää harjoittaa tämän tyyppisiä rakenteita, kaavoja, mentaliteetteja, käytäntöjä, hallinnon tapoja,
kaikkea sitä, joka on johtanut tähän.
Tämä johtaa meidät siihen välttämättömyyteen, että nämä kolme c:tä, ilmasto, kapitalismi ja korona,
tekevät tästä hetkestä todellisen käännöskohdan tavalla tai toisella.
Toisin sanoen: ei ole paluuta takaisin entiseen.
En näe sitä pelkkänä sloganina, että ei ole paluuta normaaliin. En näe sitä edes mahdollisena.
Se ei tule olemaan mahdollista.
Olen kiinnostunut siitä kun puhut järjestelmästä, joka on kehittynyt vuosituhannen ajan.
Näetkö esimerkiksi ilmastokriisin ja ekologisen kriisin lopputuloksena malleista, joita ei olisi voitu estää?
Tuo on kiinnostava kysymys.
Se on vaikeata tietää, koska meillä tulisi olla vaihtoehtoisia maailmoja joihin verrata.
Tietenkin
Varmastikkaan historia ei ole mitään ylivoimaisesti ennalta määriteltyä
ja jokaisessa vaiheessa on vaihtoehtoja pitkin matkaa,
mahdollisuuksia jotka olisivat johtaneet radikaalisti erilaisiin lopputulemiin lukemattomin kerroin ja paikoin.
Asiat menivät sillä tavalla jolla ne menivät, ja meillä on psyykkinen tapa ajatella sen olleen väistämätöntä.
Mitä jos se ei ollutkaan?
Kyllä, ja mutta mallit...
sivilisaatio itse viisituhatta vuotta vanhana ulottuen neoliittisen vallankumouksen jälkeiseen aikaan, jolloin
ihmiset aloittivat viljelyn ja eläinten domestikoinnin, muuttivat kyliin ja kylistä kaupunkeihin ja kaupungeista suurkaupunkeihin ja suurkaupungeista imperiumeihin.
Melkeinpä kokonaan uusi dynamiikka, elämän verkosta sai tästä alkunsa
ja muutos todella oli valtava siinä miten ihmiset ovat vuorovaikutuksissa elämän kirjon kanssa,
muutos tapaan joka oli ollut ihmislajin syntymästä asti sama.
Niin moni asia liittyy tähän, mukaan lukien pandemiat, sodat, epäoikeudenmukaisuudet, luokkayhteiskunta
ja ekstraktivismi. Väitän, että ekstraktivismi todella alkoi viisituhatta vuotta sitten sivilisaation, luokkayhteiskunnan, valtion ja imperiumien myötä.
Kyllä, asioita laskettiin liikkeellä, jotkut ovat tehneet tutkimusta esimerkiksi metsäkadosta
Välimeren alueella Rooman imperiumin vallan alaisuudessa
ja kaikesta päätellen se oli kauhistuttavaa.
Ja niin edelleen. Tämän tyyppisiä analyysejä voi tehdä ja jotkut tekevätkin siitä, miten meidän suhteemme
elämän kirjoon on muuttunut viiden tuhannen vuoden aikana, jolloin tämä järjestelmä on levittäytynyt,
syventynyt, vakiintunut sekä sisäisesti muuttunut sekä sosiaalisesti että teknologisesti ja niin edelleen.
Kyse on tekniikoiden kehittymisestä.
Olemme saavuttaneet loppupisteen. Voisi sanoa, että joillain tavoilla varsinkin viimeisten kahden vuosisadan aikana, eurosentrisen
mentaliteetin ja valtarakenenteen ylivallan aikana, on tapahtunut tietynlainen maapallon hävittäminen,
joka hyödyttää tiettyjä etuoikeutettuja osia ihmisväestöstä ja alistaa, häpäisee ja epäinhimillistää
sorrettuja muita ihmisiä ja luontoa.
Luonnon tuotteistetaminen kiihtyvällä vauhdilla on ollut maallinen trendi.
Maailmanjärjestelmäteoriapiireissä jotkut ovat sanoneet vuosikymmeniä sitten, että
kapitalismi pohjautuu kaiken tuotteistamiseen, sitä kapitalistinen moderniteetti on,
mutta siihen saattaa olla tiettyjä historiallisia rajoitteita, jotka ovat kuin
asymptootit matematiikassa, niitä lähestyy mutta ei koskaan saavuta,
ja niitä lähestyessä saatat löytää itsesi hyvin erilaisesta tilasta.
Kaarteessa on jokin kynnys, sen voi ilmaista näin.
Ajattelen, että käytännössä kyse on kulminaatiopisteestä näistä viiden tuhannen vuoden
pituisista laajenemistendensseistä maailmanjärjestelmässä, jotka monella tapaa
heikentävät luonnollista maailmaa ja sen kykyä elvyttää itseään.
Tämä on kiihtynyt todella paljon sen myötä mitä kutsumme tieteeksi sekä  eurosentrisen tiedon,
teknologian kehitykseksen ja pääoman kasautumisen myötä, että nyt olemme päätepisteessä, rajat ovat tavoitettu.
Tässä on vaiheen muutos, me olemme vaiheen muutoksessa nyt.
Haluaisin toimia pahoilaisen asianajajana vielä hetken.
Eikö se ole osa ihmisluontoa nähdä aina oma historiallinen aika merkittävänä kärjistymäkohtana?
Että nyt on kaikista ajoista tärkein?
Voisitko antaa vielä lisää todisteita sen väittämän puolesta, että nyt todella on kyseessä tälläinen historiallinen hetki?
Tuo on lineaarista aikakäsitystä, tuo on kulttuurillisesti spesifiä.
Suurin osa meistä lännessä on sosialisoitu ajattelemaan, että aika on yksittäinen, yhtenäinen, universaali ja lineaarinen,
joka on aina progressiivinen, koska kehityksen myytti on ollut yksi kaikista keskeisimpiä ideoita eurosentrisessä mentaliteetissä,
lupaus kaikille, toisen maailmansodan jälkeen lupaus myös kaikille kolonialismiin alistetuille ihmisille.
Yhä lupaus muun muassa kehityksen ja kestävän kehityksen ideoiden muodoissa.
Voisitko muistuttaa vielä mistä halusit minun puhuvan?
Puhut näiden nykyisten kriisien yhteisvaikutuksesta tietynlaisena kääntymäkohtana tai merkittävänä hetkenä.
Miksi tämä hetki on muita merkittävämpi?
Katsos, suurin osa ihmishistoriaa kenties suurimmassa osissa kulttuureita, jos käy läpi koko ihmislajin historian,
meillä oli luultavasti tapa nähdä aika enemmin syklisenä, koska kosmos näyttää meille toimivan syklien kautta,
myös maapallo itsessään ja elämän, elämänkaaren ja elämän narratiivin voi nähdä monella tavalla,
ei lineaarisesti vaan syklisesti.
Joten meillä on hyvin ominainen tapa hahmoittaa aikaa tässä kontekstissa jossa puhumme,
joka on minun näkökulmastani osa ongelmaa.
Joten tämä monimutkainen tapa hahmoittaa...
Tottakai olet tavallaan oikeassa, Fukuyamalle tämä on historian loppu, meidän tulisi olla vapautettuja
kapitalistisen paradigman ja kaiken siihen liittyvän ansiosta.
Mutta tämä on näyttäytynyt olleen virheellinen ajatus, kuten moni meistä osoitti jo silloin. Asiat eivät ole
meneet sillä tavalla juuri ollenkaan, päinvastoin monella tapaa itseasiassa. Vapaus on ollut rajoitettua vallan
keskittämisen myötä, valtion vallan kasvun, universaalin valvonnan ja autoritarisaation myötä,
nationalismin, rasismin ja aseellisten konfliktien myötä. Tämä ei ole laisinkaan sitä mitä Fukuyama ennusti
tulevan tapahtumaan kapitalismin myötä, mutta kapitalismi on tuottanut juuri tätä tässä tietyssä ajassa.
Kun elämme kriisissä, ja ihmiskuntahan on elänyt monissa valtavissa kriiseissä viimeisten viiden sadan vuoden aikana,
ajattelemme, että sitä ei koskaan tulisi tapahtumaan, kaikki pysyisi vakaana, että ei tulisi suurta luhistumista,
että ei tulisi uutta suurta lamaa tai globaalia pandemiaa, mutta se oli virheellistä.
Se oli harjaluuloa.
Kaikki laajalta ajalta historiaa lukeneet tietävät tämän.
Maailmanjärjestelmien historia on täynnä ajoittaisia suuria ja pieniä kriisejä.
On kirjoja kuten Jared Diamondin Romahdus: miten yhteiskunnat päättävät tuhoutua tai menestyä, jonka hän kirjoitti vuosia sitten,
joka käytännössä koostuu tapaustutkimuksista. Voimme esimerkiksi tarkastella Pääsiäissaarta, mitä tapahtuu myös monissa muissa tapauksissa
kun ihmisväestö tietyllä suljetulla ekologisella alueella ylittää rajat - se johtaa koko järjestelmän kaatumiseen, myös sosiaalisen järjestelmän.
Me tiedämme, että näin on tapahtunut useita kertoja.
Tämä vain tuodakseni ajatuksen siitä, että nyt ei välttämättä olekaan kysymys historian lopusta.
Enemmänkin kyse on suuresta systeemitason kriisistä.
Okei, siirrytään sitten katsomaan tulevaan menneiden sijasta.
Joo
Kirjoitat viimeaikaisessa esseessäsi, että radikaali muutosvoimainen poliittinen toiminta on ainut toivo tulevaisuudelle.
Kun nykyinen järjestys alkaa luhistumaan, uusi sosiaalinen järjestelmä on rakennettava käyttäen kollektiivista radikaalia mielikuvitusta.
Tarvitsemme uusia kollektiivisen tietoisuuden muotoja, uudenlaista globaalia yhteiskunnallista järjestystä,
uusia tapoja teknologian hyödyntämiseen ja uusia elämäntyylin tapoja.
Joten, voisitko meidän kollektiivisen mielikuvituksen sijasta avata meille sinun henkilökohtaista mielikuvitustasi?
Anna meille joitain vilkaisuja siihen mitä tarkoitat kun kirjoitat uusista sosiaalisista järjestyksistä, uusista teknologioista ja elämäntyyleistä.
Okei, no tietoisuudessa on kyse siitä oivalluksesta, että on kyseessä vain yksi ihmislaji
Tästä tulee saavutettavampi ihmisille ja tulevat ymmärtämään sen tarkoituksen.
Tätä voi monella tapaa pitää meidän aikaamme määrittävänä tekijänä, koska meillä on nykyään
teknologiset välineet tämän viestin esittämiseen, joita ei koskaan ennen ole ollut.
Me myös ymmärrämme kohtaavamme eksistentiaalisen uhan erittäin uhkaavalla mittakaavalla.
Toivottavasti dialektisesti kriisien ja reflektoinnin myötä alamme näkemään suurempia osia ihmiskunnasta,
toivottavasti tulevaisuudessa enemmistön ja lopulta kaikki. Kenties tämä on utopistinen unelma.
Ihmiset ymmärtävät, että me tarvitsemme radikaalin muutokseen tapaan, jolla maailma on järjestetty,
siihen miten hallitsemme itseämme lajina.
Asiat joita tavoittelemme nykyisessä järjestelmässämme; valtiot, armeijat, liput, nationalismi, kilpavarustelu, kilpailu.
Jossain vaiheessa ihmiskunnan on herättävä tästä painajaisesta,
ja koittaa ymmärtää, että meillä on yksi yhtenäinen kohtalo, yksi maapallo, yksi koti ja se on kaikki yhteennivoutunutta, kaikki vaikuttaa kaikkeen,
kyse on elämästä ja kuolemasta. Meidän on luotava uudenlainen kollektiivinen tietoisuus tilanteesta, ja toimia sen mukaisesti.
Tämä on nationalismin, valtiokeskeisyyden, militarismin, työkeskeisyyden ja rasismin jälkeistä ajattelua.
Tottakai tämä on vanha unelma, itseasiassa antiikin ihmiset jakoivat tämän, stoalaiset jakoivat tämän.
Jaan heidän unelmansa.
En usko tämän unelman olleen virheellinen, emme vain ole laajemmin ymmärtäneet sitä.
Tämä on yksi tapa ajatella asiaa, että kyseessä on tietynlainen yhtenäisyytemme henkiin herättäminen,
josta syntyy yhteinen päämäärä,
halukkuus vastustaa vanhoja esteitä,
koska nyt enemmän kuin koskaan ennen ihan yleisesti puhuen tarvitsemme kansainvälistä yhteistyötä.
Meidän on asetettava sivuun meidän miekkamme, eikö.
Ja sitten alamme tarkastelemaan katastrofimme totisia syitä. Aika on lyhyt ja asiat tulevat muuttumaan entistä kiihkeimmiksi.
Asiaa voi katsoa dialektisena reflektiivisenä prosessina.
Kyse on kamppailusta, kilpailusta. Itsestään selvästi tyypillisemmät inhimilliset reaktiot ja systemaattiset viestit ovat päämäärille vastaisia.
Meidän on suojeltava itseämme ja oltava epäluuloisia toisia kohtaan, meidän on löydettävä vihollisia, meidän on aseistauduttava, meidän tulee kilpailla ja niin edelleen - kaikki vääriä viestejä.
Uskon niiden objektiivisesti olevan vääriä viestejä, jotka vain tekevät tilanteesta entistä pahemman.
Jokaisen tiedostavan henkilön tulisi argumentoida noita viestejä vastaan
ja puoltaa radikaaleja utopistisia ajatuksia yhtenäisyydestä, yhteisestä päämäärästä.
Pohjimmiltaan tätä maailma radikaalisti tarvitsee.
Pienet uudistukset eivät riitä. Liberaalit myöntävät pieniä reformeja siellä ja täällä, esimerkiksi finanssikriisissä, Gordon Brown, Obama ja muut
kirjaimellisesti väittävät pelastaneensa maailman suurelta lamalta, mutta he asettivat vain hieman enemmän sääntelyä,
sääntelyitä, jotka ovat kumottu aikoinaan vaikka järjen mukaan niitä ei olisi koskaan tullut kumota
jotta suuria finanssikriisejä voisi estää, tämä on laajasti ymmärrettyä poliittisten ekonomistien ja muiden taloustieteilijöiden toimesta.
Kuitenkin ne ovat poistettu ja sitten osa niistä on laitettu takaisin.
Niiden tuli olla mahtavia uudistuksia, mutta ne eivät käytännössä muuttaneet mitään perusteellisesti aktuaalisesta finanssimarkkinajärjestelmästä.
Se jäi entiselleen.
Olemme yhä haavoittuvaisia. Tällä hetkellä se on osa suurta kriisiä. Olemme yhä haavoittuvaisia uudelle suurelle finanssikriisille.
Siihen nämä kolme kriisiä mahdollisesti johtaa.
Siinä tilanteessa reaktiota tulisi miettiä yhä uudelleen.
Miten pääsemme siitä yli? Asetammeko taas vain hieman sääntelyä? Hieman valtion väliintuloa markkinoille?
Sekö se? Oikeastiko?
Se ei tule ratkaisemaan näitä ongelmia, se saattaa vain ostaa meille hieman aikaa.
En väitä sitä hyödyttömäksi.
Se ei kuitenkaan ole se, joka objektiivisesti katsottuna on nyt välttämätöntä.
Tämän takia käytän argumentaatiossani sanaa syvä,
koska se viestii siitä että tässä ei ole kyse pienestä kikkailusta tällä kertaa. Kriisin syvyys on otettava vakavasti.
Se viestii siitä, että meidän koko sivilisaatiomme on syvässä pulassa, tavalla joka on historian tuotosta.
Nyt on käännepiste. Nyt on myös mahdollisuus katsoa, että kuinka pitkälle voimme viedä radikaalit muutokset.
Tämä meidän on kohdattava.
Näyttää minulle siltä, kuin sinun visiosi olisi kollektiivisesta rohkeudesta ajatella meille asetettujen normien ulkopuolelta,
päämääränä myötätunto ja yhtenäisyys.
Kyllä ehdottomasti. Toivoni on, ja haluan sanavalinnoillani painottaa toivoa,
toivoni on radikaalista utopistisesta mielikuvituksesta. Utopia tulee ymmärtää eri tavalla nykyään.
Moni on kirjoittanut tästä viime aikoina, olette ehkä nähneet tätä uutta kirjallisuutta utopioista. Utopiaa ei voi enää väheksyä epärealistisena, naurettavana tai pelkkänä unelmana.
Oikeastaan kyse on voimakkaasta välineestä. Me tarvitsemme radikaalia mielikuvitusta.
Meidän tulee kyetä näkemään tyypillisen ja näennäisen tason lävitse ja meidän on mentävä paljon perusteellisemmalle tasolle.
Hyvin suuri osa politiikasta lännessä viimeisten vuosikymmenten aikana on keskittynyt uudelleenjakoon.
Esimerkiksi hyvinvointivaltiomalli tai muunlaiset toimet ja sääntelyt.
Hyvin harvoin kuitenkaan puhe on siitä, kuinka me pohjimmiltaan järjestämme tuotannon.
Tai siitä kuinka ihmiset oikeastaan elävät yhteisöissään.
Kollektiivisen elämän uudelleen keksiminen, molemminpuolinen tuki, solidaarisuus, kaikki nämä sosiaaliset suhteet - tätä tapahtuu jo nyt.
Tätä tapahtuu jo nyt kaikkialla. Molemminpuolisen avunannon järjestöjä on syntynyt orgaanisti ja spontaanisti ympäri planeettaa.
Ihmiset ajattelevat. He kokevat tätä kokemusta. He ajattelevat, että miten emme ole ymmärtäneet tätä aiemmin, miten olemme ignoroineet muut ihmiset,
miten olemme olleet hajotettuja osiin, anonymisoituja, eristettyjä.
Eli kollektiivisen elämän uudelleen löytäminen on todella osa tätä radikaalia muutosta. Meidän on siten toimittava sen mukaisesti.
On niin monia ajatuksia, jotka ovat olleet osa koko minun ja muiden elämiämme. Tuntuu kuin lukisin samoja asioita uudelleen ja uudelleen, asioita, joita olen lukenut 45 vuoden ajan.
Tällä hetkellä ne tuntuu olevan ylivoimaisia. Viesti elämän palauttamisesta globaalilta tasolta takaisin lokaalille tasolle,
elämän palauttaminen kollektiiviseksi, elämän tuotteistamisen peruuttaminen, syvällinen arvostus kaikkia eläviä olentoja kohtaan, kaikkia maailman eläimiä ja kasveja,
maa, meri, ilma, kaikki. Opin tämän kunnioituksen hyvin nuorena alkuperäiskansoilta enkä sitä koskaan unohtanut.
Tämän voimme oppia heiltä.
Sen, että kyse on meidän kodistamme. Meidän on luovuttava ylimielisyydestämme ja väkivallastamme muita elämänmuotoja kohtaan.
Ne ovat elämää, ja hyvin monet niistä ovat tuntevia. Ei ole kyse mistään pelkistä objekteista. Meidän epäkunnioituksemme on tuonut meidät tähän pisteeseen.
Tämä on kaikista perimmäinen muutos. Se on osa siitä mistä puhun kun puhun hengellisestä muutoksesta materialistisen filosofian jälkeiseen aikaan.
Sanoin: materialismin jälkeiseen.
Kapitalistinen järjestelmä on ohjannut ihmisiä löytämään merkityksensä kuluttamisen kautta, viestiä itsestään ostamiensa hyödykkeiden välityksellä.
Tämän pitäisi jotenkin muodostaa merkityksellinen elämä ja tuoda onnea ja hyvyyttä.
Meidän tulisi keskustella hyvästä elämästä jälleen, kuten muissa osissa maailmaa on tehtykin; buen vivir, vivir bien.
Löytää uudelleen se, että oikeastaan me menetimme pohjapiirroksen.
Sanon asioita joita te olette varmasti kuulleet lukemattomia kertoja, varmaan tuhat kertaa viimeisen kuukauden aikana.
Joten ajattelen tämän olevan uutta tervettä järkeä, tämä on osa muutosta tietoisuudessa joka tapahtuu tämän kriisin aikana.
Nämä muutokset koskien myös ihmisten ajattelutapoja voivat tapahtua ja tapahtuvatkin hyvin nopeasti kriisien aikoina.
Mielentila on kaikista radikaalein osa. Nyt on aika radikaaleille vaatimuksille.
Oikeastaan on välttämätöntä kollektiivisesti vaatia radikaaleja ratkaisuja, ei pelkästään lyhytnäköisiä korjauksia.
Kun suurempi joukko mobilisoituu tämän äärelle, kun heille kasvaa rohkeus liittyä tähän kaikilla voimillaan kaikilla kentillä joihin on energiaa,
sillä tulee olemaan merkitys koko maailman kattavasti, ei vain yhdessä paikassa vaan kaikkialla.
Optimistina uskon sen tapahtuvan.
Olinkin suunnitellut kysyväni siitä kuinka saavutamme tämän muutoksen, mutta sinä käytännössä käsittelit sitä jo.
Haluatko puhua vielä lisää aktuaalisista käytännön toimista joita meidän tulisi tehdä nyt?
Kyllä, koska on olemassa aitoja esimerkkejä ekososialistisista, ekofeministisistä, aidosti yhteisöllisistä, radikaalisti kollektiivisista ja demokraattisista elämän tavoista joita harjoitetaan.
Niitä harjoitetaan monissa pienissä yhteisöissä, niitä harjoitetaan alkuperäiskansojen parissa, niitä harjoitetaan vallankumouksellisissa kokeiluissa kuten Rojavassa Pohjois-Syyriassa.
Filosofi Richard Tarnas California Institute of Integral Studiesista San Franciscosta, joka on todellakin melko syvällinen ajattelija,
kirjoitti monia vuosia sitten mainion kirjan nimeltä Läntisen mielen intohimo.
Epilogissa hän kirjoitti, että hänen näkemyksensä mukaan (hän on koulutettu myös jungilaisessa psykoanalyysissä nuorempana),
hän kirjoittaa maailmanhistoriasta hyvin syvällisellä tavalla, kannattaa tutustua hänen julkaisuihin näistä teemoista, hän kirjoitti, että länsimaisessa mielessä
on kaksi syvää sairautta, ja että jos oikeasti haluat löytää parannuksen ja ylittää näiden mielen sairauksien kamalat seuraukset, on kaksi asiaa joita tulee käsitellä;
ensimmäinen on tämä käsitys ihmisen ylemmyydestä luontoon ja meidän erottaminen siitä, se että ajattelemme olemamme pyhä ihminen ja koko luonto on vain objekti joka instrumentaalisesti hyödyttää meitä,
siihen ei ajatella liittyvän moraalia, luonto on olemassa vain meidän hyödyksi. Tämä on väärin, itseasiassa tämä on tieteellisesti objektiivisesti väärin.
Tämä ajattelu tuo mukanaan katastrofin kuten nyt näemme. Tämä on ajatusmalli joka meidän tulee muuttaa nyt itsemme ja koko sivilisaatiomme parantamiseksi.
Tämä on ensimmäinen, tämän me jo tiedämme, eikö? Tämä on kasvattanut huomiota suuresti mielestäni.
Toinen koskee hypermaskuliinisuutta, määrittelemiemme maskuliinisten piirteiden liioittelemista.
Näitä ihmismielen piirteitä ovat yksilökeskeisyys, itsekkyys, nautinnonhakuisuus, hallitseminen, väkivalta ja alistaminen.
Täten feminiinisiksi miellettyjä osia mielestä tukahdutetaan. Jungilainen psykoanalyysi opettaa, että
päämääränä tulisi kenties olla täysi harmonia näiden kahden puolen välillä.
Ne molemmat ovat meidän mielissämme, meidän luonteessamme, meidän psyykkeessämme, molemmat ovat osa ihmistä.
Hypermaskuliinisuuden hallitsevuus aiheuttaa sairaalloisia seurauksia.
Tämä on totta meissä, ja tämä implikoi radikaaleja muutoksia sukupuolten välisiin suhteisiin ja siihen kuinka yhteiskunta on järjestetty.
Patriarkaattisen ajatusmallin kumoaminen on valtava vallankumous.
Mutta se on tulossa, ja se tulee parantamaan meidät. Nämä kaksi yhdessä. Uskon Tarnasin olevan oikeassa.
Asiaa ymmärtää käytännössä tekemällä, kuten monissa pienissä yhteisöissä tehdään. Rojavassa kenties yli kaksi miljoonaa ihmistä tekee sitä.
Näiden kahden sairauden ylittämiseen pohjautumalla kaikki työskentelevä eri käytännön tavoin.
Kuten suuri ekologistirunoilija Gary Snyder sanoi kauan aikaa sitten, että on yksi asia omata ajatuksia
esimerkiksi vailla sähköä asumisesta metsässä kommuunimme kanssa kasvattaen kaiken ruokamme itse,
on toinen asia aktuaalisesti tehdä se. Tämä koskee kaikkea politiikkaa: on yksi asia omata radikaaleja ajatuksia, mutta jos niitä ei laita radikaaliin muutosvoimaiseen käytäntöön ne ovat vain juuri sitä, ajatuksia.
Nyt kaikki riippuu toiminnasta, toiminnasta, toiminnasta, toiminnasta.
Mietin, että voisitko puhua demokratiasta ja radikaalin toiminnan roolista demokraattisessa prosessissa?
Kuinka ne liittyvät toisiinsa?
Kyllä, no yksi opettajistani kauan aikaa sitten kun olin jatko-opiskelija oli tehnyt työnsä ja ansainnut maineensa tämän kysymyksen parissa.
Nyt etenkin Länsimaissa, mutta kasvavissa määrin koko maailmassa, niin moni meistä työskentelee jonkinlaisessa virkakoneistossa.
Toimisto, malli joka on nykyään kaikkialla.
Kerran kun niissä eletään opettajani sanoi, että ne tulisi demokratisoida. Aloita sieltä missä elät.
Ala demokratisoimaan elämääsi. Se lähtee sinusta, mutta et pysty tekemään sitä yksin.
Et voi yksin demokratisoida mitään tilaa.
Se siis vaatii sinua kannustamaan muita toimintaan demokratisoinnin puolesta.
Tämä on vuosikymmenten takaa, mutta pidän sitä edelleen hyvänä neuvona.
Anarkistisessa perinteessä, kuten myös ekofeministi ja -sosialistisessa perinteessä, kaikki tietävät radikaalin demokraattisen
vallan hajauttamisen olevan käytännössä ja teoriassa tarkoittavan vapautta ja he puoltavat sitä.
Se on välttämätöntä autonomian todelliselle toteutumiselle. Aiotko vain luoda uudestaan jonkun hierarkkisen järjettömyyden mikro-tasolla?
Se tuskin vie asioita oikeaan suuntaan.
Moni ihminen kokee sitä.
Epädemokraattisten rakenteiden kaataminen kaikkialla on helppo sanoa ja vaikea tehdä, koska kyse on valtavasta asiasta.
Uskon kyllä, että jotkut kaikista hedelmällisistä esimerkeistä..
Esimerkiksi olin dialogissa erään globaalin etelän aktivistin kanssa, olen yhä, ihmisten riippumattomuusverkosto, sen voitte etsiä.
Alkuperäiskansojen edustaja Panamasta kertoi heidän yhteisöstään, he elävät saarilla Panaman rannikon edustalla.
He ovat säilyttäneet itsemääräämisoikeutensa Panaman valtiolta vuosikymmenten ajan.
He ovat matriarkaalinen yhteiskunta, yksi harvoista yhä olemassa olevista,
ja joka ikinen aamu he kokoontuvat tapaamiseen ja keskustelevat päivän asioista yhdessä yhteisönä.
Rojavassa kaikki alkaa katutasolta, josta se siirtyy komiteoihin ja kylätasolle.
Heillä on rinnakkaisia naisten komiteoita kaikkeen, koko yhteiskunnan organisaatiotason järjestäytyminen perustuu tähän.
Peruslaillisesti kaikilla järjestöillä olkoon kyseessä kommuuni tai keskusjärjestö on aina oltava jaettuna puheenjohtajana sekä nainen että mies.
Näiden roolien täyttäjiä vaihdetaan säännöllisesti demokraattisten prosessien kautta.
On niin monia... Keralassa, jossa koronavirusta on hoidettu yksillä maailman tehokkaimmista tavoista, jossa asuu 35 miljoonaa ihmistä, noin 50% väestöstä tai enemmän
osallistuvat hyvin todellisiin ja hyvin aktiivisiin sosiaalisiin järjestöihin.
Tämän tapaiset asiat inspiroivat meitä. Kun vahvistamme, radikalisoimme ja demokratisoimme pienikokoisia sosiaalisia organisaatioita,
kun niistä tehdään autonomisia, muutos tulee kuten sanotaan alhaalta ylöspäin.
Se todella on radikaali muutos ja sitä minä kannatan.
Meillä on jo joitain malleja pienemmällä koolla ympäri maailmaa, malleja jotka koskettavat elämiemme tiloja.
Isoin kysymys on, että mitä tehdä globaalille hallinnolle? Mitä tehdä kansainväliselle järjestelmälle?
Me olemme perineet YK:n järjestelmän joka perustuu kansallisvaltioihin jotka edustavat itseään, näemme mitä se on tuonut.
Turvallisuusneuvosto, hyvä luoja, jäännös toisen maailmansodan voittajien toimista, ja niin edelleen.
On niin monia radikaaleja muutoksia, joiden tulee tapahtua noilla tasoilla, mutta kuinka ne tehdään mahdollisiksi?
Mistä sysäys muutokseen tulee? Ihmisillä on ollut suuria ajatuksia radikaaleista muutoksista pitkän aikaa mutta se ei ole tapahtunut.
Uskoisin asioiden palautuvan takaisin paikalliselle tasolle, elämismaailman tasolle.
Nyt meillä on niin suuri refleksiivisyyden ja kommunikaation kenttä, että kaikki radikaalit ideat voidaan jakaa hyvin hyvin nopeasti.
Välineet ylikansallisiin sosiaalisiin liikkeisiin on jo olemassa.
Nämä ovat meidän etujamme. Nämä ovat johtolankamme tässä kriisissä.
Sen takia sanomme: radikaali muutosvoimainen toiminta on ainoa toivo.
Ei ole muuta toivoa, ei ainakaan sellaista jonka minä näen.
Haluaisin tarrata mainitsemiisi YK:hon, kansallisvaltioihin ja kansallisvaltiokeskeiseen maailmaan.
Aloitetaan pandemiasta.Tuntuu itsestäänselvältä, että pandemiaan on vastattu melko nationalistisesti tai vähintään valtiokeskeisesti.
Näytät ilmeisesti kannattavan jotain toisenlaista kollektiivista yhteistyötä.
Joten?
Kyllä, vaikka esimerkiksi yksityisten suurten lääketeollisten yritysten rooli on valtava.
Kansainvälinen tutkimusinstituutti piti aiheesta hyvän internet-seminaarin kolmisen viikkoa sitten
kattavalla kokoonpanolla puhujia, joista yksi oli Susan George. Hän on vastikään julkaissut kirjan nimeltä Varjohallitsijat, joka kertoo lääketeollisuusyrityksistä
ja kuinka suunnattoman vaikutusvaltaisia ne ovat. Ne kontrolloivat globaalia terveyskenttää perusteellisilla tavoilla,
ja ne pyrkivät voittoihin ja ne tekevätkin voittoa. Ne kontrolloivat, kaappaavat ja niin sanotusti lobbaavat valtioita ympäri maailmaa.
Tulee identifoida asiat, jotka tulee radikaalisti muuttaa. Tämä pitää.
Esimerkiksi koko patenttijärjestelmä, immateriaalioikeusjärjestelmä, se miten näillä yrityksillä on tiukka ote meistä - tämä on alue joka tulee täysin muuttaa.
Käytännössä voisimme luoda globaalin voittoa tavoittelemattoman kollektiivisesti ja julkisesti omistetun entiteetin, joka tuottaisi yleisiä lääkkeitä matalimmalla mahdollisella hinnalla.
Lääkkeistä tehtäisiin saatavilla olevia kaikille niitä tarvitseville. Terveys on periaatteellisesti oikeus, globaali oikeus, sillä olemme yksi ihmiskunta.
Kaikilla ihmisillä on tämä oikeus eikä sitä tulisi kieltää keneltäkään järjettömän voimakkaiden ylikansallisten lääketeollisuusyritysten toimesta,
yritysten, jotka pyrkivät pelkästään maksimoimaan voittonsa jopa hyvin monien ihmishenkien kustannuksella,
koska se on moraalisesti väärin. Koska se aiheuttaa valtavia määriä kärsimystä tässä korruptoituneessa järjestelmässä.
Tämän on muututtava. Tämä on yksi asia josta taistella tämän kriisin jälkeisenä aikana, jolloin näemme, että tarvitsemme radikaalisti erilaisen epäkaupallisen globaalin terveysjärjestelmän.
Järjestelmän, joka myös tuottaa kaikkien tarvitsemia lääkkeitä, ja levittää niitä mahdollisimman halvalla hinnalla.
Olettaisin että samantapainen idea sopii myös muihin kriiseihin, kuten ilmasto- ja ympäristökriisiin?
No sitä pitää avata vielä hieman enemmän. Kannatan kaikille maksutonta uusiutuvaa energiaa.
Käytämme kollektiivista varallisuuttamme. Luomme rahaa, se on meidän rakennelmamme.
Voimme tehdä joitain uskomattomia asioita, kuten sodissa on osoitettu. Ikävä käyttää tuota esimerkkiä, mutta tiedämme, että toisessa maailmansodassa toteutettiin mahdottomina pidettyjä asioita.
Valtiojohtoinen tehtävä, tiedäthän. Kaikissa maailman kaupungeissa tulisi olla maksuton julkinen liikenne.
Rahoitamme ydinaseita ja tätä ja tuota. Yksi suurista muutoksista joita tarvitsemme nyt heti kiireellisesti on maksuton julkinen liikenne kaikissa maapallon kaupungeissa.
Ja sen tulisi toimia esimerkiksi vetypolttoaineella. Vetypolttoaine syntyy uusiutuvan energian ylijäämästä,
tuuli- ja aurinkovoimista pääsääntöisesti. Tämä on tunnettu malli, mutta me emme toteuta sitä.
Tämä on vietävä suuremmalle mittakaavalle. Tästä on taisteltava. On vaadittava maksutonta julkista liikennettä kaikkiin maapallon kaupunkeihin.
Haluisin alkaa tekemään jonkinlaista lopetusta, mutta on vielä muutama asia joista haluaisin kysyä.
Lähiaikoina minua muistutettiin tietääkseni buddhalaisesta sanonnasta että joka päivä tulisi päästää irti jostain aiemmin opitusta.
Mitkä ovat mielestäsi keskeisimpiä opetuista asioista, jotka meidän tulisi unohtaa tässä kriisissä ja yleisemmin meidän aikanamme?
Tuo on totinen haaste. Vähän kuin Ivan Illichin koulutuksen peruminen, eikö?
Kyse myös mielen dekolonisaatiosta, kaikesta tästä yhteennivoutuneena. Mielestäni meidän tulisi unohtaa nationalismi.
Meidän tulisi unohtaa se ajatus, että olen vain se mitä voin nähdä.
Se, että saan tyydytystä vain ostamalla asioita. Tulee unohtaa se opetus, että radikaali muutos on mahdotonta.
Tai mikä pahempaa, se, että se olisi väärin. Hyvin kauan aikaa sitten eräs opastajani kertoi minulle, että on hyvin tärkeä tietää millä puolella historiaa seisoo,
ja reflektoida sitä ja päättää. Se antaa voimaa. Kyse ei ole halusta löytää vihollisia.
Mutta omiin uskomuksiin on oltava voimaa, on oltava intohimoa.
Tavallaan kyse on meidän pelon unohtamisesta, siitä ajatuksesta, että en voi tehdä mitään, olen voimaton, minua rangaistaan.
Yksilönä pelon ylittämisestä. Se on vaikeata, rohkeus ei ole helppoa. Se on kenties meille kaikille vaikein asia.
Meidät on opetettu hyviksi auktoriteettiä kunnioittaviksi totteleviksi kansalaisiksi. Tottele. Tiedoita. Ole hiljaa. Älä aiheuta häiriötä. Eikö?
Niin kuin monet nykyään sanovat, talosi on tulessa. Mitä aiot tehdä, istua siinä ja toivoa parasta? Et.
Käytin tätä havainnollistavaa tarinaa kuvatakseni sitä, että me elämme nyt poikkeuksellista aikaa, jossa olemassa oleva sosiaalinen järjestys on asetettu kyseenalaiseksi.
Sitä kriisi tekee, totinen kriisi tuhoaa vanhan paradigman, koska vanha paradigma ei sisällä ratkaisua.
Mutta onglemat vaativat ratkaisua, koska kyse on ihmiselämän jatkumisesta, meidän hyvinvoinnista, turvallisuudesta, onnellisuudesta.
Uskon sen tapahtuvan paraikaa. Kaikkien meidän tulee edistää sitä. Vanha paradigma on rikkinäinen eikä sitä voi korjata pienillä muutoksilla.
Sen takia tarvitsemme radikaalin muutoksen. Mihin? On katsottava kaikkia esitetty ajatuksia.
Kuten Naomi Klein on sanonut, on katsottava esitettyjä ajatuksia kuten oikeisto teki vuosikymmeniä sitten uusliberalismin kanssa.
Von Mises, Hayek, Friedman ja kaikki he. Meidän on katsottava menneisyyteen ja huomaamme, että meillä on paljon ideoita.
Käytetään niitä nyt ja aina.
Lopuksi, sinä työskentelet näiden melko monimutkaisten ajatusten kanssa aikana jolloin,
no en ole tästä enään niin varma kanssani keskusteltuani, mutta minulle nykyinen aika näyttäytyy sellaiselta, jossa tarvitsemme nopeita ratkaisuja ja korjauksia.
Ja sinä taas argumentoit valtavan muutoksen puolesta suurta vastustusta vastaan.
Mikä ajaa ja motivoi sinua?
No, suurimman osan elämästäni olen ajatellut meidän sivilisaatiomme olevan matkalla kohti katastrofia.
Niin moni asia oli perusteellisesti väärin ja tuhoisaa, joten ajattelin oman elämäni olevan kyse pyrkimyksestä vaikuttaa toisiin ja, jos mahdollista, edistää ratkaisuja.
Pyrin ymmärtämään tämän kaiken juuret.
Sitä olen koittanut tehdä enkä ole yksin. Meitä on valtavat määrät nykyään tekemässä samaa asiaa yhdessä.
Opimme käsittämään samoja asioita.
Siksi siis. Koen koko elämäni olleen tämän kriisin kehityksen seuraamista. Monella tapaa olen seurannut sen kehittyvän huonompaan suuntaan.
Nyt se on mitattavasti paljon huonommasssa tilassa. Paljon huonommassa kuin vain 15 vuotta sitten.
Se on syventynyt ja kiihtynyt. Se on nyt hirveä.
Ei se minua yllätä, joten en masennu. Koska jos tietää ja on valmistautunut, masennus ei valtaa sinua.
On motivoitava itsensä jatkamaan taistelemista ja yrittämistä.
Toiminnassa on jotain parantavaa.
Itseasiassa kerroin tätä tarinaa pojalleni tässä yksi päivä. Joku aika sitten, se oli muistaakseni 1989 tai 1990,
oli ensimmäinen kerta kun kuulin sanan vastarinta käytettävän sen nykyisessä muodossa, jossa sillä viitataan globaalin kapitalistisen ja imperialistisen järjestyksen vastustukseen.
Se oli Susan Georgen toimesta Amsterdamissa kansainvälisen instituutin tapaamisessa.
Hän teki analogian meidän vastarinnan ja Ranskan toisen maailmansodan aikaisen vastarintaliikkeen välillä,
koska siihen aikaan kolmas valtakunta näytti voittamattomalta. He väittivät säilyvänsä tuhat vuotta, joten kaikki vastustus oli turhaa.
Vastarintaliike sanoi ei, me olemme historian oikea puoli ja sinut pitää kaataa. Meillä on rohkeutta, me taistelemme sinua vastaan. Sinä tulet kaadetuksi.
He olivat sankareita ja he olivat oikeassa eikä kolmas valtakunta kestänyt kovin kauaa.
Uusi yhteiskunta voi syntyä, siinä pisteessä me ollaan nyt. Meidän on oltava vastarinta ja meidän on uskottava voittoomme.
Ja vain jatkaa taistelua.
Koska jos emme voita, olemme tuhoon tuomittuja. Kaikki on ohi.
