
English: 
a seance, unexpected guests,
a journey across the universe on bottled light,
the complete history of all that ever was and ever will be,
a robot revolt in three acts
Welcome to the weird,
The Forgotten foundations are about to get strange
Let's begin with a work that I myself don't understand
I don't know if I agree with it or disagree with it.
in fact It's so bizarre that I actually don't know if I like it
or completely loathe it
Let us start with a voyage to Arcturus.
This has got to be one of the strangest novels I have ever read
None of the characters make sense. They feel like wooden props
But they also feel like they're supposed to feel like wooden props
in the same way that David Lynch characters are supposed to feel odd and uncanny
So all of the characters make sense, kind of. The plot makes no sense

Korean: 
교령회, 예기치 않은 손님
병에 든 빛타고 가는 우주 여행
지금까지 그리고 앞으로 존재할 모든 역사
3막의 로보트 반란
기이함에 온 것을 환영합니다
이상한 잊혀진 뿌리 이야기를 해보겠습니다
첫번째로는 저조차도 이해할 수 없는 작품
마음에 드는지 안드는지도 모르는 책으로 시작하겠습니다.
심지어 너무 기괴해서 좋아하는지
싫어하는지 조차도 모르겠어요
아크투르스로의 여행으로 시작하죠
이 책은 아마 제가 읽은 것 중에 가장 이상한 책일 것입니다
캐릭터들은 다 말이 안되요. 마치 나무 소품같은 느낌이죠.
하지만 의도한 것 같은 느낌을 받기도 해요
데이비드 린치 캐릭터들이 원래 이상하고 부자연스럽게 느껴져야하는 것처럼요
그래서 다 말이된다고 볼 수도 있죠... 아마도. 줄거리는 그렇지 않아요

iw: 
סיאנס,
אורחים לא צפויים,
מסע לאורך היקום
באור בבקבוק
ההיסטוריה המלאה
של כל מה שהיה וכל מה שיהיה
הפיכתם של הרובוטים
בשלוש מערכות
ברוכים הבאים אל המוזר.
"המוסד הנשכח"
עומד להפוך למוזר.
אקסטרה מד"ב
נתחיל עם יצירה
שבעצמי לא הבנתי.
אני לא יודע אם אני מסכים איתה
או לא מסכים איתה
ולמעשה היא כל כך משונה
שאני באמת לא יודע
אם אני אוהב אותה
או מתעב אותה לחלוטין.
נתחיל עם "מסע לארקטורוס"
אחד הרומנים הכי מוזרים
שקראתי אי פעם
אף אחת מהדמויות הגיונית
הם מרגישים כמו אביזרים מעץ
אבל הם מרגישים כאילו
הם צריכים להרגיש כך
באותה הדרך
בה דמויות של דיויד לינץ'
צריכות להרגיש משונות ומוזרות.
אז כל הדמויות הגיוניות...
סוג של.
העלילה לא הגיונית.

English: 
It starts with an occult seance
and then suddenly the main character is joining two strangers out at
an abandoned observatory ripped straight from the pages of a horror novel,
so that he can go on a voyage to a different star on a beam of light
and land on a planet where he is guaranteed to die
and the main character does not believe in any of this but decides to go along anyway
Then he and the strangers who he met at the observatory,
for the express purpose of journeying together, are split up
And the strangers just go missing for most of the book without explanation.
Then our hero basically murders his way through a bunch of philosophy
until he finds out he's actually someone else and nothing's real.
Unless it is which is unclear
Then there are some steps and some bubbles
which are basically the spiritual consumption of the universe
and then done
But it actually does make total sense, just not the literal plot.
Most of the book
And this is why I fundamentally don't understand it,

iw: 
היא מתחילה בסיאנס מסתורי
ואז לפתע הדמות הראשית
מצטרפת לשני זרים
בחוץ ליד מצפה נטוש
שכאילו נתלש מספר אימה
כדי שיוכל לצאת למסע לכוכב אחר
על קרן אור
ולנחות על כוכב
שם סביר להניח שימות
והדמות הראשית לא מאמינה
בדבר מזה.
אך מחליטה לצאת בכל מקרה.
אז הוא והזרים שפגש במצפה
במטרה המפורשת לצאת למסע יחדיו
מתפצלים,
והזרים נעדרים רוב הספר
ללא הסבר.
אז הגיבור שלנו
דיי רוצח בדרכו אגד פילוסופיות
עד שהוא מגלה שהוא מישהו אחר
ושום דבר אמיתי.
אלא אם כן זה כן.
זה לא ברור.
אז יש קצת מדרגות,
וקצת בועות
שהן דיי ההתגלמות הרוחנית
של היקום
ואז - גמרנו.
אך למעשה זה הגיוני ממש,
רק לא העלילה הכתובה.
רוב הספר,
וזה למה אני לא מבין אותו

Korean: 
이야기는 비밀의 교령회에서 시작합니다.
그리고 주인공은 갑자기 공포 장르에서나 볼법한
버려진 관측소에서 두명의 낯선 사람을 만나
광선을 타고 다른 별로 여행하여
죽게될 것이 확실한 행성에 착륙합니다.
그리고 주인공은 이 얘기를 믿지도 않지만 그래도 따라갑니다.
후에 관측소에서 만난 이들은
여행이라는 특정한 목적으로 만났슴에도 불구하고 결국 흩어지게되고
낯선 사람들은 아무런 설명없이 대부분의 기간 동안에는 보이지 않게되요.
다음에 주인공은 그냥 이런저런 철학들을 죽이면서 가고
결국에 자기 자신은 자신이 아니고 아무것도 진짜가 아닌걸 알게되죠
아니면 진짜일 수도 있고요. 확실히 나오지 않습니다.
그리고는 계단 몇게와 방울들이 나오는데
이것은 간단히 말해서 우주의 영적인 소모를 뜻하는 거죠.
그리고는 끝납니다.
어떻게 보면 말이된다고 할 수 있죠. 줄거리가 그렇지 못하지만요
책 대부분은,
이래서 네가 기본적으로 이해하지 못하는건데요,

Korean: 
SF 시나리오를 가장해서 일련의
철학적인 토의를 하는 것처럼 쓰여졌습니다.
주인공은 어느 외계인을 만나고
이 외계인은 성격이나 삶의 방식으로 어느 철학을 표현하고.
주인공이 이 외계인과 대화를 나눕니다.
그리고 대부분의 경우 주인공은 그들을 잔혹하게 죽이죠.
그러면 주인공은 이 철학들을 파괴하는 것일까요?
아니면 어느 철학과도 동의할까요?
그가 정말로 표현하고 싶은 것은 그노시스 신비교일까요?
우리는 주인공을 야만스럽고 세련되진 못하게
그가 폭력적으로 대하는 철학을 지혜롭고 선하게 봐야할까요?
그렇다면 그중 어느 것이고 어떻게 알 수 있나요?
여러분들의 뇌가 십을수 있는 내용들은 많이 있죠.
이상한 스타일만 극복할 수만 있고
환각적인 기이함을 따라갈 수만 있다면요
CS Lewis, JRR tolkien, Clive Barker 그리고 당연히 Michael Moorcock
그들은 이 책에서 뭔가 얻을 수 있다고 생각했습니다.
책이 마음에 들었든 안들었든 간에요.
그리고 전 그들 말에 동의합니다.
단, 마음의 준비는 하세요.

iw: 
כתוב כסדרת דיונים פילוסופיים
דלים מאוד ומונגשים
דרך אירועים מד"ב-ים.
הדמות הראשית תפגוש
ישות חייזרית כלשהי
שגישתו או דרך חייו
ייצגו פילוסופיה
והדמות הראשית תנהל איתו שיחה
אז, ברוב המקרים,
הדמות הראשית תרצח אותם.
הסופר פשוט מפוצץ פילוסופיות?
או מסכים עם חלקן?
האם המיסטיקה הגנוסטיקנית בסוף
היא מה שהוא באמת מנסה להגיד?
האם אנחנו אמורים לראות
בדמות הראשית אכזרית וגסה?
ואת הפילוסופיות שקרע לגזרים
כחכמות וטובות?
אם כן - איזה אחד?
איך נדע?
אבל יש הרבה
לתת למוח שלכם לנעוץ בו שיניים
אם תתגברו על הסגנון המוזר
ותזרמו עם המוזריות הפסיכודלית
ק"ס לואיס,
ג'. ר. ר. טולקין,
קלייב בארקר
וכמובן מייקל מורקוק
חשבו שאפשר להשיג מזה משהו,
בין אם הסכימו איתו או לא.
ואני מסכים איתם!
רק... תדעו למה אתם נכנסים.

English: 
is written as a series of very thinly veiled
philosophical discussions by way of sci-fi Scenarios.
The main character will meet some alien entity
who will have an attitude or a way of living that Represents a philosophy
and the main character will have a dialogue with them.
Then, more often than not, the main character will murder them horribly
So is the author just exploding philosophies?
Or does he agree with any of them.
Is the Gnostic mysticism at the end what he's really trying to say?
Are we supposed to see the main character as brutish and unrefined
and some of the philosophies he literally beats to a pulp as wise and good?
If so, which ones? How can we know?
But there is a lot to sync your brains teeth into
if you can get over the strange style
and just follow the psychedelic weirdness
CS Lewis, JRR tolkien, Clive Barker and of course Michael Moorcock
thought that there was something to get from this,
whether or not they agreed with it
And I agree with them.
just know what you're getting yourself into.

English: 
which brings us to the next piece of philosophical sci fi.
A work which Arthur C Clarke called
one of the greatest pieces of science fiction ever written.
This is Starmaker by Olaf Stapledon
I almost feel like I'm doing an injustice writing about only one of Stapleton's works
because he was a master of sprawling concept exploring sci-fi
But if we have to choose just one
we might as well go with his most sprawling, most ambitious work
Star Maker is less a story than a stampede of ideas.
it takes one human being and sort of expands their scope
progressively pulling them out to see larger and larger parts of the universe.
it presents us with so many possible worlds in so many ways
that life and intelligence could take shape
that it serves as the precursor to many of the great ideas of sci-fi
From Dyson spheres to collective consciousness
to the idea that the universe itself might be one giant thinking Organism
You will find all of that here

Korean: 
또 다른 철학적 공상 과학 작품을 소개해 드리죠.
아서 C. 클라크는 이 작품을
공상 과학의 최고의 작품 중 하나라고 평가했습니다.
그것은 바로 올라프 스테플던의 스타메이커
스테플턴 작품 중에 하나만 소개하는건 부당하다고까지 느껴지네요.
왜냐하면 그는 공상 과학에서 거대한 개념을 탐구하는데 대가라고 할 수 있기 때문이죠.
하지만 그래도 하나만 고르자면
그의 가장 거대하고 가장 야심 찬 작품을 선택하기로 합시다.
스타 메이커는 이야기라기보다는 생각을 나열한 것이라고 볼 수 있습니다.
한 사람을 데려서 그의 시야를 넓혀요.
그를 점차적으로 외부로 이끌어 우주를 더 크게 보여줍니다.
책은 우리에게 수 많은 가능한 세계를 다양한 방법으로
생명과 지능이 구체화될 수 있는 다양한 형태를 보여줌으로서
많은 공상 과학 속에서 찾을 수 있는 소재의 선구자 역할을 합니다.
예로 다이슨 구와 집단의식
아니면 우주 전체가 하나 거대한 지능의 생명체일 수 있는 생각
이 모든 것을 이 책에서 찾을 수 있어요.

iw: 
מה שמביא אותנו ליצירה הבאה
במד"ב הפילוסופי
יצירה שארתור סי. קלארק קרא לה
אחת היצירות הגדולות
במדע בדיוני שנכתבו אי פעם.
"בורא הכוכבים"
מאת אולף סטייפלדון.
אני כמעט מרגיש
שאני עושה אי-צדק
בכך שאני כותב
רק על יצירה אחת של סטייפלדון
כי הוא היה אשף
מד"ב מתפשט חוקר-רעיונות
אבל אם נצטרך לבחור רק אחת
באותה המידה
עדיף שנלך על היצירה
הכי מורכבת והכי שאפתנית שלו
"בורא הכוכבים"
הוא פחות סיפור
מאשר מנוסת רעיונות בהולה
הוא לוקח בן-אדם בודד
ומרחיב את ראייתם
מושך אותם בהדרגה החוצה
כדי לראות חלקים ענקיים מהיקום.
הוא מציג בפנינו
הרבה עולמות אפשריים
והמון דרכים
בהן חיים ותבונה מקבלים צורה
עד כדי כך שהוא משמש ככרוז
להמון מהרעיונות הגדולים במד"ב
מכדורי דייסון
עד תודעה שיתופית,
עד הרעיון שהיקום עצמו
אורגניזם אחד ענקי וחושב
את כל זה תמצאו כאן.

iw: 
אך המרתק ביותר בעיניי
הוא בורא העולמות עצמו
יוצר היקומים.
בורא הכוכבים
מאפשר לסטייפלדון את ההזדמנות
להשתעשע עם מחשבותיו
על אלוהים.
ראשית,
הוא המשיג את בורא הכוכבים
בתור ילד שמכין לעצמו צעצועים
כדי לראות איך הם עובדים.
אז בתור אמן
שמעוניין ביופי המעודן באומנות
אם כי לחלוטין לא מודאג
מהסבל שמתואר מלגו.
כשאנחנו פוגשים
את בורא הכוכבים מראים לנו
את כל היקומים השונים
שהוא עשוי לברוא.
מעולם של קצב טהור
עד יקום רב-מימדים זמניים
שם כל פעם כשמתמודדים עם בחירה
יצור נוקט
בכל פעולה אפשרית בבת אחת.
הספר השפיע עמוקות
לא רק על אסימוב
אלא גם על כותבי מד"ב
כמו סטניסלב לם;
כותבי מיינסטרים
כמו חורחה לואיס בורחס
ואף פרימן דייסון,
הבחור שעל שמו "כדור דייסון".
אם כי הוא בעצמו אמר
שצריך לקרוא לזה
"כדור סטייפלדון".
אם מדברים על יצירות
שהציגו משהו למונחי המד"ב

Korean: 
하지만 저에게 가장 흥미로웠던 것은 스타 메이커라는 사람 그 자체였습니다.
우주를 창조한 사람
스테이플던은 스타메이커를 통해서 신처럼 행동할 기회를 갖게되요
우선은 작가는 스카메이커를 아이로 만들고
스스로 장남감을 만들어서 사용 방법을 터득하게 합니다.
그 다음 예술가로 만들어서 그들 예술의 세세한 미에 관심갖지만
작품 속에 표현된 고난에는 흥미가 없죠.
우리가 스타 메이커와 만날 때
우리는 그가 만들 수 있는 다양한 우주를 보게 되고
순전히 리듬만 있는 영역에서 무수의 시간 차원만 있는 우주까지
그 속에서 선택이 주어졌을 때 생물체는 모든 가능성을 동시 행하게 되는 곳 볼 수 있죠
이 책은 많은 사람에게 영향을 줬습니다.
아지모프 뿐만 아니라 스테이스로 렘,
주류의 작가인 호르헤 루이스 보르제
그리고 다이슨 구를 고안해낸 프리만 다이슨까지도요
비록 스테이플턴 구라고 명칭해야한다고 그가 직접 말했지만요
우리에게 새로운 단어를 제공해준 작품을 하나 더 얘기해보자면

English: 
but most fascinating to me was the star maker himself,
the creator of Universes
The star maker serves as a chance for Stapledon to play around with his thoughts on God.
First he conceptualizes the star maker as a child
making itself toys just to see how they work
Then as an artist, interested in the subtle beauty of their art
But utterly unconcerned that the suffering depicted therein
When we meet the star maker,
we are shown all the different universes he might create
from a realm of pure rhythm to a universe with multiple Temporal dimensions
where whenever faced with a choice, a creature takes every possible action at once.
This book was an enormous influence
Not only on Asimov, but on science fiction writers like Stanislaw Lem
mainstream authors like jorge luis borges
and even Freeman Dyson, the man who credit for the Dyson Sphere
Although he himself said that it should be called the Stapleton's sphere
But speaking of works that introduced something into our vernacular

English: 
We have to talk about Rossum's Universal robots
robot wasn't a word until 1921 when this play came out.
How wild is that. The word robot is less than a hundred years old
And it comes from a Czech play.
Rossum's Universal robots was a three-act play in which robots,
which were much more Biological than we usually think of today,
are mass-produced and serve Humankind's every need.
They have no wants of their own and are simply
Handed all of humanity's manual labor.
A few humans argue that these entities are alive and should have rights
But these arguments are rapidly crushed in a growing age of cheap production
Then humanity starts experimenting with better more advanced robots
that might take on yet more tasks
But these more advanced robots lead their brethren in an uprising
and wipe out mankind
this play Basically laid out every generic story beat
from every robot uprising tale that has come out since

Korean: 
로슴의 유버셜 로보트를 빼 놓을 수 없죠
로보트라는 단어는 1921에 한 연극에서 사용되기 시작하였습니다.
놀랍지 않나요? 로보트라는 단어는 100년도체 되지 않았습니다.
그것도 체코의 연극에서 왔죠.
로섬의 유니버셜 로보트는 3막으로 구성된 이야기 속 로보트들은
오늘날 주로 생각하는 로보트보다 더 생물학적이었으며
대량 생산되고 인류의 모든 요구를 섬기고 있었습니다.
그들은 스스로 원하는 것도 없이 단순히
인류의 모든 육체적 노동을 처리하기만 했습니다.
몇몇 인간들은 이 존재들이 살아있고 권리도 갖어야 한다고 주장했지만
저가의 생산성으로 성장하는 시대 속에서 재빠르게 진압됩니다.
그 후 인류는 더 낳은 첨단 로보트를 개발하여
더 많은 작업을 수행할 수 있었겠지만
이 첨단 로보트들은 형제들을 이끌어 반란을 일으켜
일류를 몰살했습니다.
이 연극은 훗 날에 구성된 모든 진부한
로보트 반란 이야기의 기본을 깔아줬습니다.

iw: 
אנחנו חייבים לדבר על
"הרובוטים האוניברסליים של רוסום"
"רובוט" לא הייתה מילה
עד שנת 1921
כשהמחזה הזה יצא.
מטורף ממש!
המילה רובוט בת פחות ממאה שנה
ומקורה במחזה צ'כי.
"הרובוטים האוניברסליים של רוסום"
היה מחזה בשלוש מערכות
בה הרובוטים,
שם הם היו הרבה יותר ביולוגיים
מאיך שאנחנו חושבים עליהם היום
מייצרים אותם להמונים
ומשרתים כל צורך
של המין האנושי.
אין להם כל רצונות משלהם
ופשוט מקבלים
את כל העבודה הפיזית של האנושות
מעט אנשים טוענים
שהישויות האלו בין החיים
ושהם זכאים לזכויות,
אך מהר מרסקים את הטיעונים
בעידן גדל של ייצור זול.
אז האנושות מתחילה להתנסות
עם רובוטים מתקדמים
וטובים יותר
שעשויים להתמודד עם עוד מטלות.
אך הרובוטים היותר-מתקדמים
מנהיגים את אחיהם להפיכה
ומוחים  את האנושות
מעל פני האדמה.
המחזה די מיצה
כל מתווה סיפורי גנרי
מכל מעשייה על הפיכת רובוטים
שיצא מאז.

English: 
We may have refined the delivery a bit since then but to this day
It sometimes amazes me how closely so much of our robot fictions
sticks to the form of Rossum's Universal robots
Well except for one thing.
At the very end of Rossum's Universal robots
The last remaining human hands over stewardship of the world to the robots
Acknowledging that our time has come and passed
And that something new should get a chance at happiness,
a chance to make a better go of it than we did
That is an interesting take that I would love to see explored more.
But you know what else is interesting
Asimov even though he borrowed the word robot for his famous laws of robotics
Didn't think Rossum's Universal robots was actually very good.
He thought it was trite.
Though to me It does seem like
he was at least a little bit Influenced by it.
Because you can see his robot series as an attempt to explore
How we might prevent the very future that Rossum's Universal robots first imagined?

Korean: 
지금은 이야기 전달 측면에서는 좀더 세련됬겠지만 현재까지도
로섬의 유니버셜 로보트 기본 구성에 얼마나 비슷한지
저는 놀랍기만 합니다.
물론 한가지 예외가 있습니다.
로섬의 이야기 결론은
마지막에 남은 인간이 로보트들에게 지배권을 넘겨줌으로 인해서
자신의 시간은 지나갔음을 인정하고
새로운 뭣인가에게 행복을 누릴 기회를 주고
인간이 노력했던 것보다 나은 방법을 찾을 수 있길 바라는 것이죠.
이건 흥미로운 해석이여서 앞으로 더 많이 볼 수 있었으면 좋겠습니다.
또 흥미로운 것이 뭐냐면은
아지모포는 그 유명한 로보트의 세가지 법칙을 위해 로보트라는 단어를 빌렸음에도
그는 로섬의 작품을 좋아하지 않았습니다.
이야기를 밋밋했다고 생각했죠.
그래도 제가 볼 때는
로섬의 영향이 조금은 있었어요.
왜냐하면 아지모프의 로보트 시리즈는 로섬이 상상해낸
미래 로보트 세계관을 어떻게 방지할 수 있는지에 대한 노력이라고 보여지기 때문입니다.

iw: 
אולי שיבחנו את ההגשה מאז,
אבל עד היום
לפעמים זה מדהים אותי
כמה ספרות הרובוטים שלנו
דובקת לפורמט במחזה.
אולי פרט לדבר אחד.
ממש בסוף
"הרובוטים האוניברסליים של רוסום"
בן-האדם האחרון
מגיש את הנהגת העולם לרובוטים,
מכיר בכך שהזמן שלנו
בא לידי סיום
ושמשהו חדש
ראוי לקבל הזדמנות לשמוח.
הזדמנות לעשות משהו
יותר טוב מאיתנו.
זאת גישה מעניינת שאשמח לראות
שחוקרים יותר.
אבל אתם מה עוד מעניין?
אסימוב,
על אף ששאל את המילה "רובוט"
לחוקי הרובוטיקה המפורסמים שלו
לא חשב שהמחזה היה טוב.
הוא חשב שהיה נדוש,
אם כי עבורי,
נראה כאילו הושפע ממנו קמעה.
משום שאפשר לראות
בסדרת הרובוטים שלו
כניסיון לחקור איך ניתן למנוע
את אותו העתיד בדיוק
שדמיינו לראשונה במחזה
"הרובוטים האוניברסליים של רוסום".
אם מדברים על רובוטים,

Korean: 
로보트 이야기가 나왔으니 말인데요,
작가가 로보트라는 단어 사용하게된 이유는
강제 노동이라는 뜻을 가진 옛날 체코어에서 유례한 단어이기 때문이죠
영주들을 위해서 일해야 했던 농노들처럼 말입니다.
그러니 다음에 집에서 로보트 청소기가 지나가는 것을 볼 때 다시 생각해보죠.
다음 주에 있을 잊혀진 뿌리에서는 역사상 가장 많이 영향을 미친 작가를 만나보겠습니다.
그리고 제임스에게 가장 큰 영향을 준 작가이고도 합니다.

iw: 
הסופר של רוסום
בחר במילה "רובוט"
משום שהייתה מבוססת
על המילה הצ'כית הישנה
"קורבה"
או עבודת כפיה.
מהסוג שצמיתים עשו
למנהיגיהם הפיאודליים.
חשבו על זה בפעם הבאה
כשתראו רומבה שואב בבית.
והצטרפו אלינו שבוע הבא,
לסופר מהמוסד הנשכח
שאולי הכי השפיע ביחס לכולם
והאחד שהשפיע על ג'יימס
הכי הרבה.
תורגם ע"י
Dr_Ellert
בצער רב אף אחד מהיצירות בפרק
תורגמו לעברית אי פעם

English: 
Oh and speaking of robots,
the author of Rossum's actually chose the word 'robot'
because it was based on an old Czech word for corvée or forced labor
Like the kind serfs had to do for their feudal lords
So think about that the next time you see your Roomba scooting around your house
and join us next week for the Forgotten Foundations author who may be the most influential of all of them,
and the one who certainly had the most impact on James
