Dnes můžete mít miliony zvuků a

nahrávek ve vteřině na dosah ruky.
My ale věříme, že zážitky jsou

skutečnou hudební knihovnou umělce.
Tohle je ten zvuk a pohled, jakej

jsem hledal leta.
S naším novým projektem

„Boyuk Seruven"
neboli „Velká cesta" se

vydáváme tisíce let zpět
v čase a skrze krajiny Turecka,
na lov originální zahraniční muziky
a hudbu v naší DNA.
Kdy si myslíš, že tahle tradice

začala?
Před kolika lety?
Tisíce. Před zemí...
A ty nahrávky, co posbíráme,

dají dohromady album,
jako žádné jiné předtím.
Hledáme zvuky.
Jmenuju se Tolga Boyuk.
Děláme s Veyasinem hudbu už déle jak

deset let.
Yasin je ten, co stojí za projektem

známým jako "Hey! Douglas."
A já mám svůj solo projekt s názvem

"Islandman."
Oba se snažíme vytvořit nový druh

hudby,
tím že spojujeme současné

techniky s tradičními zvuky Turecka,
což je důvod, proč jsme se vydali na

tuhle cestu.
Strávili jsme posledních deset let

tvarováním našich hudebních identit
v Istanbulu, největší městě Turecka,

kde se střetává tolik kultur.
Takže cesta začíná zde.
S důvtipnou generací,

která přišla před námi.
Otcové tureckého rock'n'rollu.
Jedna z kapel, která vedla generaci,

se jmenuje „Mogollar."
Moc ráda vás poznávám.
Dnes máme tu čest potkat zakladate

Mogollar.
Cahit Berkay, aby nám ukázal,
co inspirovalo rockové legendy,

které přišly před námi.
Přestože jsem se narodil v

osmdesátkách,
byl jsem obklopen

hudbou sedmdesátek.
To období nám pomohlo vyrůstat

s těmi melodiemi.
Vlastně jste pro nás byli inspirací.
Děláme hudbu a v té hudbě stále

hledáme něco, co bychom mohli hledat.
Tak nějak nám stále chybí jeden dílek

puzzlí.
Pokud se umělec snaží vytvořit

kvalitní dílo,
musí se poučit ze své

vlastní kultury.
Musí jí být odkojeni.
Musí jí nasát.
Je to elektrický saz.
Bude to náš partner na cestě.
Baglama, většinou známý jako saz je

jeden z nejdůležitějších nástrojů
v turecké hudební historii.
Je to taková kytara turků.
Na baglamu se hraje po celém regionu

po více než 600 let.
A je hluboce zakořeněný v tureckém

zvuku,
takže objevování turecké hudby

by bez něj nebyl kompletní.
V současnosti lidi mluví o

psychedelické hudbě.
Jaké to bylo dřív, když se to začalo

formovat?
Ve své podstatě je psychedelická

hudba experimentální.
Čím víc se snažíš přinést nový zvuk,
novou interpretaci, tak vytvoříš

permanentní tempo v hudebním světě.
Nejdůležitější prvek psychedelických
zvuků je vyjádření hudebníkových

pocitů.
Kůň...chodící kůň.
Zní to jako koňská kopyta.
Rádi bychom udělali album

reprezentující tuhle cestu.
Chtěli jsme se vydat na cestu a

naučit
se od hudebníků jako jste vy

a shromáždit znalosti.
Vy nás inspirujete,

ale kdo inspiruje vás?
Vyrostl jsem na folkové hudbě.
Ve skutečnosti Ashikové jsou ti,
kdo přenášeli ty tisíce folkových
písní z jedné generace na další.
Možná dokážete tuhle tradici přenést

na další generace
s těmito změnami a adaptujete ji.
Doporučuji vám najít a navštívit

Ashiky.
Otevře vám to nové perspektivy.
Nikdy jsem tohle nezažil,

on byl jako vedoucí,
který nás vysílá na tu naši cestu.
Hraní s ním nám připomnělo, že hudba

by měla být volná.
Má se s ní experimentovat.
A má se vyvíjet.
Pořád to cítím.
Ashikové jsou cestující pěvci s

tisíciletou tradicí.
Každý rok jich je míň a míň,
jak tradice mizí z moderního světa.
Ale díky následování Cahitovy rady

jsme byli schopni najít místo,
kde se stále scházejí a hrají.
Bravo! Bravo!
Jak bys definoval Ashika?
Ashikovské písně jsou všechny

o komunikaci.
Přinášejí novinky.
Jsou v podstatě takovým pošťákem.
Ashikové se učí z vědění od lidí,

které potkávají na svých cestách.
Jak se učí spoustu věcí z různých

míst co navštíví,
snaží se povídat

o svých střetnutích ve společnosti.
Takže se chová jako učitel?
Ano, přesně tak.
Ashikové jsou starověcí rapperové

v turecké kultuře
Dnes měl Yasin možnost si z jedním se

zakladatelů zarapovat.
Bojím se, že s nima nedokážu

udržet krok.
Mají svoji vlastní flow a své vlastní

porozumnění jazyku.
Jejich slovník se datuje tisíce

a tisíce let zpět.
Málokdy používají současná slova.
Mysli na to skvělé dobrodružství.
Konec konců, oni jsou součástí našeho

dobrodružství taky.
Hezy jim přihraj.
Jaká je současná situace Ashiků?
Hloubka Ashikské literatury se
v určitý moment přestala vyvíjet.
Horší se to.
Hrajete i na jiné nástroje?
Hraju na curu.
Hraní na Curu je velká součást

Ashikského dědictví v našem regionu.
Chceme se naučit víc o této hudbě,

prozkoumat ji do detailů.
Rádi bychom navštívili i další

muzikanty
Můžeš někoho doporučit?
Můžete začít v Burduru.
Říkají, že hráči cury v regionu

Burdur jsou víc přirození,
věrni původnímu stylu hraní.
Pro Ashiky je hudba způsob zachování

tradice skrze vyprávění.
Je to o sbírání vědomostí skrze

cestování a sdílení zážitků
s ostatními a o moudrosti,

kterou po cestě naberou.
V tomhle směru, Yasin a já musíme být

jako Ashikové.
A abychom byli jako oni, musíme

porozumět odkud se ten zvuk bere.
Což nás zavádí zpět v čase a 300 mil

jižně od Istanbulu
do naší další zastávky, Burduru.

Burdur je region v jihozápadním

Turecku s hlubokou historií,
datující se až do 6000 př.n.l.
Tento region je hluboce respektován

pro svoje tradice a věří,
že by se měly otevřeně předávat,
což je skvělé

pro nás, co hledám hudbu.
To je klika. Kde?
Tam.
Všechno co musíme udělat,

je jít a poslouchat.
Každá část Turecka má svůj vlastní

rytmický beat.
A tohle je beat téhle oblasti.
Ukázka místních hudebníků byla

nečekaná ochutnávka
tradiční hudby tady v Burduru.
Zároveň nám dali vše, co jsme

potřebovali:
jméno výrobce cur tady v Burduru.
Zdravím.
Zdravím.
Cura je menší varianta baglamy a

unikátní pro Teke region v Turecku.
Pro tento region je to něco jako

ukulele pro Hawaii
nebo pipa pro Čínu.
Každá cura je vytvořena mistrovou

rukou z lokálního dřeva.
Tady je třístrunný nástroj,

na kterém pracuji.
Potom co hrubě vyřežu vnitřek,

dám tomu vnější podobu.
Takhle vyřezávám tlusté části.
Protože je menší, je jednodušší najít

takové bloky.
A ty vyřezané jsou lepší.
Také říkají, že to je hodně stará

tradice,
takže tohle je originální postup.
Ano, samozřejmě.
Když je vidím všechny ručně dělané,
každé s jiným charakterem,
jinými dušemi,
tohle hodně pomůže

hudebníkům.
Jestli chcete, vezmu vás někam,

kde si můžete poslechnout,
jak se na ně hraje.
Ok, to by bylo super.
Ok, pojďme.
Myslím, že jsme to našli.
Dnes máme možnost slyšet a nahrát

sedm Yuruk muzikantů.
Jsou tak hodní, že nám dovolí je

nahrát.
Jejich kombinace vysoce položených

strun, dechových nástrojů,
bicích nástrojů a surových vokálů

tomu dodává zvuk,
jaký jinde v Turecku nenajdete.
Nejprve je to skoro nepříjemné k

poslechu, ale pak vás to okouzlí.
Pojďme si trochu říct

o vašem nástroji.
Můj nástroj je sipsi.
Je to unikátní pro Teke region

v Burduru.
Je vyroben z rákosu.
Odkud tento nástroj pochází?
Vzhledem k tomu, že pocházíme

ze Střední Asie,
přinesli jsme si všechno odtamtud.
Je to součást Yuruk kultury, protože

Yurukové, kteří se toulali po horách
potřebovali nástroj,

který se lehce nosí.
Všechno se to odvíjí od jejich

způsobu života.
To, že je to skladné, je hlavní.
Tohle je nejstarší cura,

co jsem kdy viděl.
Je starší než 100 let.
Odkud pochází slovo Yuruk.
Znamená to Chodec, protože Yurukové

chodí z jedné náhorní plošiny
na druhou.
Yurukové tak nějak pořád pochodují.
Proč se Yurukům líbí vysoké tóny?
Je to dáno geograficky?
Lidi, kteří žijí vysoko potřebují

zvuky,
které dokážou urazit dlouhou

vzdálenost.
Vysoké zvuky jsou lépe slyšet

z dálky.
Takže slouží jako komunikační

nástroj.
Bylo vážně skvělé slyšet to od

oficiálních reprezentantů hudby.
To je to, co v tomhle projektu

hledáme.
Jak jinak se můžeme naučit víc

o Yurucích?
Původ Yurucké kultury se táhne zpět

až do Střední Asie.
Rád bych se tam podíval.
Kdo ví, co se tam dá ještě najít?
Tohle jsou všechno stejné hory

Anatolie,
po kterých se Yurukové

toulali po staletí,
kde adaptovali své zvuky a melodie na

své minulé civilizace.
- Našels to?

- Ano.
Koukej.
Ano.
Starý koncertní sál.
Tohle je 2000let staré divadlo a má

neskutečný výhled.
Představ si, že posloucháš hudbu

a máš tenhle výhled.
Chtěl bych si tu nahrát Tolgu.
Ale Yurukové nevynalezli zvuk tady.
Vynalézali ho po generace imigrantů

ze Střední Asie.
Nikdy nás nenapadlo tuhle cestu brát

mimo Turecko.
Ale zdá se, že když se snažíte najít

kořeny této hudby,
budete muset jít

po stopách Yuruků.
Stopování Yuruků skrze Střední Asii

nás vede až do Tuvy.
Tuva je malá turecká republika,

která hraničí s Mongolskem.

Byla pod ruskou nadvládou v letech

1944 až 1992,
kdy se konečně osamostatnila.
Mnoho turků je přímo

příbuzných s rodáky z tohoto regionu.
A velká část naší kultury

se zrodila zde.
Myslím, že tohle je nejlepší část

naší cesty.
Tohle je zvuk a ta vize,

co jsem hledal leta.
Tuva je známá pro svůj hrdelní zpěv.
Před balamou, před curou nebo sipsi,
domorodí lidé hor Altaje v Rusku

a Mongolsku používali
své hlasy k tvorbě hudby.
Kdy si myslíš, že tahle tradice

začala?
Před kolika lety?
Tisíce. Před zemí...
Chceme se o této hudbě dozvědět více.
Čím byla inspirována?
Našimi předky.
Jak se říká, hrdelní pěvci byli

duchovními spojkami
s neviditelnými

bytostmi skrze užívání zvuků přírody.
Můžete dělat tři hlasy najednou?
Dva hlasy?

Tři?
Občas tři.
Pro reprodukci vysokých zvuků,
výchozí bod je v nízkém zvuku.
Zvyšuješ zvuk za pomoci jazyku.
Hrdelní zpěv byl blízký tomuto

regionu po tisíce let.
A byl zákázán komunisty do roku 1980.
Takže vlastně je dost mladý pro

zbytek světa.
Možnost si ho nahrát a použít do naší

hudby je pro nás unikátní.
Slyšet hrdelní zpěv v tomhle

prostředí nás s Yasinem
absolutně zbavilo slov.
Zní to tak povědomě, jako něco,
co jsme kdysi znali tak dobře,

ale bylo to zapomenuto časem.
Mockrát děkujeme.
Zvuk hrdelního zpěvu je pro lidské

ucho jako melodie spirituálního světa
a šamani tyto znalosti používali
k léčení lidí.
Tuvanové nepoužívali hudbu jen ke

komunikaci po tisíce let.
Používali ji k léčení.
Tuvanští šamanové vysílají požehnání

do celého vesmíru.
Volá duše.
A teď požehná nástrojům kouřem

z jalovce.
To, že nám požehnala nástroje,

zažili jsme rituál,
který mohl být vykonáván

našimi předky před tisíci lety,
cítil jsem takovou hudební dospělost.
Díky tomu si uvědomujeme důležitost

nástrojů, tempa, sdělení a melodii,
je to spirit a duše.
Na téhle cestě jsme s Yasinem nahráli

zvuky staré tisíce let
o rozloze 3000 mil.
Teď míříme do Red Bull studia v

Amsterdamu nahrát tyhle zvuky
a udělat z nic něco absolutně nového.
Strašně se těšíme, jak budeme vybírat

nahrávky a dělat z nich novou hudbu.
Každý hudebník, kterého jsme potkali,

jsme viděli poprvé.
Ale bylo to, jako bychom už se znali.
Projekt se zrodil z krásných lidí.
Cahit hrál na saz.
Já udělal koňský beat.
To je můj kůň.
Utíkej, bejby, utíkej.
Než jsem viděl Tuvu, neměl jsem

ponětí o tom,
jak může být místo prázdné.
Jak může být hudba tak jednoduchá

a silná?
Tihle hudebníci vložili hudbu do

svého každodenního života
takovým způsobem, že se stala

obrovskou součástí jejich bytí.
Pokud jsou zážitky to, co upravuje

hudebníkovu knihovnu zvuků,
pak je

naše knihovna plná z téhle cesty.
Naučili jsme se, že hudba je o

experimentování a otevírání duše
a že všechna hudba si s sebou nese

kus minulosti, příběh, sdělení.
A že ať se hudba změnila jakkoliv

a časem se rozpíná,
navždy to bude o

jediné věci.
Spojování lidí.
