Børn, der vokser op hos deres mor med en far, de aldrig ser, har det sværere end børn, der har et forhold til deres far.

Det viser både svensk og amerikansk forskning, forklarer Julie Ellesøe Jespersen, der arbejder for Center for Børneliv og står bag et vidensnotat, hvor de har undersøgt, hvad det gør ved børn at have en far i deres liv.

Hvorfor gider far mig ikke? I uge 48 sætter dr.dk, DR3 og P3 fokus på de fraværende fædre og spørger 'Hvorfor gider far mig ikke?' På DRTV og DR3 kan du se Tværs-dokumentaren 'Sebastians far ignorerer ham'. Du kan også lytte til P3-podcasten 'Hallo far' og følge med i Tværs på P3 og kanalens øvrige programmer.

- Børn af enlige forsørgere har flere psykosomatiske udfordringer end børn, hvor de på skift bor hos mor og far - det viser en svensk undersøgelse. Men skal man koge det helt ned, så ved vi, at det, at barnet har mere end én omsorgsperson, er afgørende. Ikke at omsorgsperson nummer to nødvendigvis er deres far, siger hun.

I Danmark har vi ikke forsket særlig meget i de negative effekter, men den forskning, der er, viser nogenlunde de samme resultater, forklarer Mai Heide Ottosen, der er seniorforsker hos VIVE og netop har forsket i emnet.

- Vores resultater tyder på, at de børn, der vokser op uden en fortrolig relation til deres far, i gennemsnit trives dårligere. Der er lidt flere af dem, der har en indad- eller udadreagerende adfærd, siger hun.

Julie Ellesøe Jespersen understreger dog, at børn der vokser op med to nære omsorgspersoner er bedre stillede, end børn med kun en voksen helt tæt på. To mødre, to fædre eller en enlig mor, hvor eksempelvis bedsteforældre hjælper til kan være lige så godt stillet.

- Det vigtigste at forstå her er, at to omsorgspersoner er bedre end en – også når mor og far ikke er sammen, siger hun.

Vokser op som mennesker i balance

At far er der for børnene op gennem deres barndom betyder, at de klarer sig bedre socialt og i skolen. Det viser to store internationale forskningsprojekter, der har kigget det meste af forskningen på området gennem, fortæller Julie Ellesøe Jespersen.

- Der er forskning, der tyder på, at barnet klarer sig bedre i skolen og får det sundhedsmæssigt bedre, når far er inde over. Desuden klarer barnet sig også bedre i sociale relationer, siger hun.

Og det kan Svend Aage Madsen, der siden 1999 har stået bag Rigshospitalets forskningsprogram i fædre, godt genkende.

- Især hos drengene kan vi se en effekt. Hvis de vokser op uden deres far, har de ofte en dårligere selvtillid og kan have sværere ved at danne nære relationer til andre. De her drenge kan i det hele taget have svært ved at håndtere deres følelser, siger han.

Forskerne fandt, at børns risiko for at udvikle adfærdsforstyrrelser i 11-års-alderen bliver fordoblet, hvis faren er fraværende i de helt tidlige år. Sker det senere, finder de derimod ingen stigning. Julie Ellesøe Jespersen, projektleder på Center for Børneliv

Jo tidligere, desto værre

Noget tyder på, at det er ikke lige meget, hvornår barnet ser mest til sin far i løbet af opvæksten. Forskning viser nemlig, at hvis far flytter fra hjemmet, før barnet er fyldt 3,5 år, er der større risiko for, at det mistrives, end hvis han først rykker ud af huset senere, forklarer Julie Ellesøe Jespersen.

- Forskerne fandt, at børns risiko for at udvikle adfærdsforstyrrelser i 11-års-alderen bliver fordoblet, hvis faren er fraværende i de helt tidlige år. Sker det senere, finder de derimod ingen stigning, siger hun.

Også når det kommer til de smås søvn, har far en positiv effekt.