Repaleinen elämänhistoria voi johtaa epätavallisiin ratkaisuihin. Jos lapsuudessa ei kiinnity mihinkään eikä keneenkään, ei siihen pysty ehkä aikuisenakaan.

Levähdysalueella Viitostien laidassa on korvia huumaava meteli. Kun moottoreiden mylvinnässä yrittää jutella, pitää huutaa. Levikkeelle jyristelee tämän tästä rekkakuskeja pitämään taukoa matkallaan Savosta etelään.

– Voidaanko mennä autoon sisälle? huudan moottoreiden jylyn yli Sakulle, jonka auto on parkkeerattu levikkeen laitaan.

Auto on 18-vuotiaan Sakun koti.

Farmarimallinen vuoden 1997 Toyota Corolla tuoksuu wunderbaumille. Auton katosta, seinistä ja lattiasta tursuilee uretaania. Uretaanilla Saku on yrittänyt eristää autostaan säänkestävän.

Auton eristämiseen on mennyt 300 litraa uretaania. Niko Mannonen / Yle

Takapenkkien tilalle on tehty uretaanista tasainen laatta. Se on Sakun mielestä mukavan joustava makuualusta.

Pyydän Sakua näyttämään, miten nukkumisratkaisu toimii. Hän irrottaa takapenkkien selkänojat, nostaa vesikanisterin ja roskaämpärin etupenkille ja levittää kangasmytystä uretaanin päälle ohuen sijauspatjan, peiton ja tyynyn.

Saku riisuu kenkänsä paljaalla asfaltilla ja kömpii autoon. Hän käpertyy kyljelleen peiton alle ja alkaa selata kännykkää. Selän takana napottaa kulunut nalle.

Näky on sydäntäsärkevä. Saku on kuin kuka tahansa teini, mutta hän asuu täällä, resuisessa autossaan satasen nopeusrajoitusalueen kyljessä.

Auton verhoilu on vielä kesken. Niko Mannonen / Yle

Saku on asunut autossa heinäkuun puolivälistä saakka. Hän nosti kytkintä sijaisperheensä luota saman tien, kun täytti 18 ja sai ajokortin. Hänen yksityisyyttään suojataksemme kerromme Sakusta pelkällä etunimellä.

Pesulle uimahalliin, ruokaa ravintolasta

Saku otettiin huostaan kolmivuotiaana, ja hän on elänyt useissa sijaisperheissä ja perhekodeissa. Hänellä on ollut vaikeita käytösongelmia läpi elämänsä. Asperger-diagnoosi ei ole helpottanut elämää.

– Olin vähän hankala lapsi.

Suunnitelma autoon muuttamisesta täysi-ikäisyyden koittaessa syntyi jo muutama vuosi sitten. Yläkouluikäinen Saku asui perhekodissa ja haaveili elämästä omilla säännöillään. Hän listasi ylös eri asumismuotoja, vertaili niiden mielekkyyttä ja laski jokaiselle tarkat kustannusarviot.

– Kävin läpi kaikki, mitä ihminen voi kuvitella. Mietin, että voisi asua laavussa, laivassa, junassa, teltassa, makuupussissa tai iglussa. Auto oli paras.

Saku on asunut elämänsä aikana viidessä eri sijaishuoltopaikassa. Hänet huostaanotettiin 3-vuotiaana. Niko Mannonen / Yle

Saku ei kertonut suunnitelmistaan sijaisvanhemmilleen. Hän pelkäsi heidän ennakkoluulojaan. Äidilleenkin kertomista hän harkitsi pitkään. Nykyään äiti tietää, että poika asuu autossa.

– Äiti on ihmetellyt tätä ja kysellyt kovasti miten sujuu. Mutta hän on vaan sanonut, että kaikki tekevät omat ratkaisunsa.

Sakun auto on ihan tavallinen farmari lukuunottamatta takaosaan tehtyä nukkumapaikkaa. Siellä ei ole mitään asumiseen tavallisesti liitettäviä mukavuuksia, kuten keittolevyä. Miehellä ei ole edes retkikeitintä. Hän syö kerran päivässä koulussaan ammattioppilaitoksella vatsansa täyteen ja viikonloppuisin ravintolassa. Aamu- ja iltapaloja hän ei kaipaa.

– Saan yhdestä ateriasta tarvitsemani kalorit, eikä minulle tule nälän tunnetta.

Vaatteet ja vähäiset tavarat kulkevat mukana auton suksiboksissa. Loppu omaisuus on vuokratussa varastossa. Pyykit Saku pesee itsepalvelupesulassa ja peseytyy itse uimahallissa.

Sakun yllä olevat vaatteet ovat silmiinpistävän likaiset ja silmälaseissa on rasvakerros. Hän tuli tapaamiseen suoraan koulusta, joten voi olla, että kyseessä ovat työn jäljet.

– Hygieniatasoni ei ole muuttunut autossa asuessa, Saku sanoo.

Hän opiskelee talon rakentamista. Hän aloitti koulun Seinäjoella, mutta siirsi opintonsa Mikkeliin Etelä-Savon ammattiopistoon kavereiden takia. Saku oli neljä vuotta sitten tovin sijoitettuna kaupunkiin.

Suksiboksissa Sakulla on vaatteiden lisäksi muun muassa yhdeksän paikkainen jatkojohto. Sen avulla hän lataa kirjastossa käydessään kaikki älylaitteensa. Niko Mannonen / Yle

Poliisit herättelevät öisin

Saku on yöpynyt Viitostien levikkeellä joka yö jo muutaman viikon ajan. Aamulla hän herää, tekee aamutoimet läheisellä huoltoasemalla ja lähtee sieltä kouluun. Koulun jälkeen hän hengailee kavereiden kanssa, käy pyöräilemässä, pelaa tietokonepelejä kirjastossa, lukee ja katsoo ohjelmia. Ja nukahtaa autoonsa.

Alkuun Saku yritti löytää syrjäisen metsätaipaleen, minne autonsa parkkeeraisi. Pian kävi ilmi, että mitä syrjäisempi tienpätkä, sitä nopeammin mökkiläinen tai marjastaja hälytti paikalle poliisit tarkistamaan, mikä mies metsässä nukkuu.

Sakulle sopii hyvin, että rekat pysähtelevät hänen nukkumapaikkansa viereen tämän tästä yöaikaan. Siitä tulee turvallinen olo. Niko Mannonen / Yle

Poliisi on käynyt herättelemässä autossa nukkujaa jo seitsemän kertaa.

– Ne kyselevät, onko kaikki hyvin ja olenko asuntoa miettinyt. Meikäläisen mielestä minulla on kaikki hyvin.

Poliisin kanssa asioiminen ei tunnu Sakusta hankalalta, sillä se on tuttua lapsuudesta ja nuoruudesta. Eikä hän tee mitään laitonta. Hän voi yöpyä yleisillä paikoilla vaikka joka yö, kunhan ei perusta mihinkään pysyvää leiriä.

Sakun postiosoitteena on poste restante. Suomen lain mukaan ihmisellä ei tarvitse olla osoitetta, mutta kotikunta täytyy ilmoittaa. Lain mukaan kotikunta on se paikka, missä ihminen viettää eniten aikaansa tai mihin hänellä on siteitä, kuten opiskelupaikka tai perhettä.

Viranomaisten silmissä Saku on asunnoton. Ja asunnottomuus herättää huolta.

Kun ei ole koskaan kiinnittynyt mihinkään, ei osaakaan kiinnittyä

Tutkimusten mukaan asunnottomuus on yhteiskunnan silmissä aina ilmiö, jota ei hyväksytä. Asunnottomuus ei ole normaalia. Yleisen käsityksen mukaan ihmisellä täytyy olla kaikissa elämänvaiheissaan vähintään kohtuullinen asunto. Sakun valinta asua autossa rikkoo suomalaisen kulttuurin odotuksia.

Mutta on muutakin. Vaikka Saku on itse kieltäytynyt hänelle tarjotuista asunnoista, eivät sosiaalityön ammattilaiset ja asunnottomuuden asiantuntijat pidä hänen valintaansa aukottomasti vapaaehtoisena.

Johanna Ranta tekee Tampereen yliopistossa sosiaalityön väitöstutkimusta asunnottomuudesta. Tosin hän tutkii aihetta huumeita käyttävien keskuudessa. Rannan mukaan asunnottomuutta voi edeltää asuntotarjonnan puutteellisuuden lisäksi se, että ihmisen on vaikea kiinnittyä paikkaan ja rakentaa kotia.

– Valintoja asumisen suhteen ei voi tehdä irrallisena siihen asti eletystä elämästä. Lapsuudessamme ja nuoruudessamme koetut asiat kulkevat mukana ja vaikuttavat asumiseemme ja siinä tehtyihin ratkaisuihin aikuisenakin.

Tämän nallen Saku sai ollessaan 2-vuotias. "En tiedä, miksi se on kulkenut mukana paikasta toiseen", hän sanoo. Niko Mannonen / Yle

Nuorten asunnottomuutta koskevien tutkimusten mukaan asunnottomaksi päätymistä edeltävät usein haavoittuvat kasvuolot. Kodin ulkopuolelle sijoittaminen, nuoren sopeutumattomuus ja huono-osaisuus kasvattavat riskiä päätyä kodittomaksi. Polku asunnottomuuteen alkaa muodostua jo varhaislapsuudessa.

Rannan mukaan ihmisen voi olla vaikea kokea mitään paikkaa kodikseen, jos asumisen kuviot ovat vaihtuneet lapsuudessa niin tiuhaan, ettei minnekään, eikä keneenkään, ole ehtinyt muodostua tunnesidettä.

– Jos on elänyt rikkonaisen elämän, eikä koti ei ole tuntunut alun perinkään merkitykselliseltä paikalta, voi olla vaikea kiinnittyä mihinkään.

Saku ei ole pohtinut näin syvällisesti syitään autossa asumisen. Hän haluaa olla vapaa. Autolla voi liikkua minne vaan. Tuntuu luontevalta asua autossa.

Nuori mies myöntää kuitenkin, että alitajuisesti hänen halunsa asua autossa kumpuaa varmaankin lapsuudesta. Perhekodeissa säännöt ovat olleet aina tiukat. Nyt sääntöjä ei ole. Tuntuu kuin olisi päässyt systeemistä ulos.

– Vaikka en loppujen lopuksi kuitenkaan ole, mutta tuntuu siltä.

Ammattikoulun jälkeen Saku aikoo mennä lukioon. "Sekin on koettava", hän tuumii. Niko Mannonen / Yle

Sosiaalityöntekijöille Sakun tarina on tuttu. Kun nuoren huostaanotto päättyy täysi-ikäisyyden koittaessa, nuori on yht’äkkiä vapaa tekemään, mitä itse haluaa, mutta hänen pitäisi myös pärjätä omillaan.

Sosiaalityöntekijät pysyvät nuoren elämässä viisi vuotta huostaanoton päättymisen jälkeen. He voivat kuitenkin vain antaa neuvoja. Päätökset tekee nuori itse.

Wunderbaumit, verhoilu ja nalle – niistä koti on tehty

Sakun autossa on tukahduttavan kuuma. Ulkona ei ole kovin lämmin, mutta aurinko kuumentaa auton hetkessä. Hien pisaroidessa otsalla on helppo olla ajattelematta talvea. Mutta se tulee kuitenkin.

Nuorella miehellä on selvät suunnitelmat talven varalle. Hän aikoo rakentaa autoon kaminan. Se ottaisi ilman auton ulkopuolelta ja savut johdettaisiin ulos putkella katon läpi. Saku uskoo suunnitelman olevan turvallinen, jos kaminan sitoo ja paloeristää kunnolla.

Saku ei osannut päättää, mikä tuoksu autossa olisi hyvä. Nyt siellä on tuoksujen sekamelska. Niko Mannonen / Yle

Ensi talveksi on kuitenkin pakko muuttaa asuntoon. Autossa asuminen maksaa liikaa, kun ynnätään yhteen vakuutukset, bensat, verot, varaston vuokra ja jatkuva ruokailu ravintoloissa. Epätavalliseen asumisratkaisuun ei saa yhteiskunnan tukea.

Saku aikoo asua autossa niin kauan kuin se on suinkin mahdollista.

– Sosiaalityöntekijä on tulossa ensi viikolla minua tapaamaan. Niillä ei ole mitään nokan koputtamista, koska olen kahdeksantoistavuotias.

Saku nostaa takapenkkien selkänojat paikoilleen, sillä illalla on vielä tarkoitus hurauttaa kavereiden kanssa Seinäjoelle.

– Parasta on, että pystyn menemään minne vaan, ja olen aina kotona.

Saku on aloittanut autonsa verhoilun verhoilemalla kuskin puolen etuoven mustalla puuvillakankaalla ja froteella. Niko Mannonen / Yle

Johanna Ranta tutkii, miten hänen kohderyhmänsä eli huumeiden käyttäjät rakentavat asuntoonsa kodin tuntua asunnottomuuden jälkeen. Saku ei käytä päihteitä lainkaan, mutta Rannan tutkimuksen lainalaisuudet pätevät häneenkin.

Seinät ympärillä eivät tarkoita automaattisesti, että ihmisellä on koti. Koti on paikka, johon liittyy henkilökohtaisia kokemuksia ja johon muodostuu tunneside.

Siksi autokin voi olla koti.

Saku valitsi autokseen farmarin eikä esimerkiksi käytännöllisempää pakettiautoa, sillä hänen perheessään on ollut jo viisi Toyota Corollaa. Ne ovat olleet kestäviä. Veljelläkin oli Corolla, ja hänenkin autossaan tuoksui hyvältä.

– Isoveljellä oli kojelaudalla 300 wunderbaumia, minulla ei ole kuin 27. Ostin kaikki, mitä Motonetissä oli sillä hetkellä.

Kodin tuntu voi syntyä esimerkiksi henkilökohtaisista tavaroista, joilla paikasta tulee asukkaan mielestä viihtyisä. Saku on aloittanut autonsa sisustamisen verhoilemalla kuljettajan puoleisen oven. Hän aikoo verhoilla koko auton. Auton kattoon on tulossa maailmankartta.

Auton kattoon on suunnitteilla etuosaan maailmankartta ja takaosaan televisio. Niko Mannonen / Yle

Sakun ainoa todella henkilökohtainen esine autossa on nalle. Se on hänen ensimmäinen pehmolelunsa. Se on kulkenut mukana sijaisperheestä ja laitoksesta toiseen.

Auto on hänelle koti, sillä siellä hän on turvassa. Ovet saa lukkoon ja Saku luottaa ihmisten hyvyyteen. Häntä ei häiritse, jos joku katsoo ikkunasta sisään.

– Itseasiassa tänne ei edes näe, koska ikkunat höyrystyvät niin paljon. Aamulla kestää viisitoista minuuttia pyyhkiä ikkunat.

Isona metsien mieheksi?

Asunnottomuuteen liittyy usein yhteiskunnan ulkopuolelle ajautumista. Voi jopa käydä niin, että kun on oppinut elämään yhteiskunnan laitamilla, ei tavalliseen asumiseen paluu enää tunnukaan luontevalta.

Saku kokee, että hän voi olla vaarassa syrjäytyä. Jos opinnot jostain syystä keskeytyisivät, hän ei tietäisi yhtään, mitä tekisi.

Kysyn, tuleeko hänestä isona metsien mies. Sakua naurattaa.

– En usko, että se siihen kuitenkaan menee. Uskon, että asunnossa asumiseen pystyy sopeutumaan sittenkin, vaikka autossa asumisesta tuleekin pitkäaikainen ratkaisu.

Tuntemattomat ihmiset ovat usein huolissaan Sakusta. "En voi laittaa auton ikkunaan, mitään toitotusta, että minulla on kaikki hyvin, älkää soittako poliisille." Niko Mannonen / Yle

Saku ei halua kiinnittyä mihinkään, eikä keneenkään. Hän ei halua tyttöystävää. Ajatus siitä, että joku pitäisi hänestä huolta tuntuu ahdistavalta.

Talonrakentajan opinnot ammattioppilaitoksessa kestävät vielä kaksi vuotta. Sen jälkeen suuntana on lukio ja opiskelu rakennusinsinööriksi. Haaveissa on löytää työ, joka mahdollistaa liikkuvan elämäntavan. Tässä vaiheessa elämää Sakulle on selvää, että hän haluaa asua autossa jatkossakin.

– En usko, että koskaan aikuistun ja kasvan ulos tästä. Ei ole mitään sellaista näköpiirissä.

"Suoraan auton omistamiseen ja autossa asumiseen liittyviä kustannuksia minulla on 450 euroa kuussa", Saku kertoo. Bensaa palaa paljon. Niko Mannonen / Yle

Puolentoista kuukauden aikana Corollan mittariin on kertynyt 6 000 kilometriä. Tänään niitä tulee 300 lisää. Saku kiittää minua kokemuksesta ja hyppää auton rattiin.

Pari päivää myöhemmin soitan Sakulle. Käy ilmi, että hän on taas muuttanut. Hetken mielijohteesta Saku siirsi opintonsa takaisin Seinäjoelle.

– Ei se homma oikein toiminut Mikkelin ammattioppilaitoksella.

Vielä hetken Saku punkkaa autossaan, nyt erään metsäautotien varrella. Huomenna on kuitenkin jo asuntohaastattelu.

– On ollut tosi hyvä kesä. Aina kun on ollut hyvä kesäpäivä, on voinut lähteä rannalle ja jäädä sinne yöksi. En koe menettäneeni mitään sen takia, ettei minulla ole asuntoa.

Lähteet: Asunto ensin-sivuston tutkimuskoonti asunnottomuudesta (siirryt toiseen palveluun), Ympäristöministeriön sivusto jokamiehenoikeuksista (siirryt toiseen palveluun), lastensuojelulaki, Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus apulaisjohtaja Hanna Dhalman, Tampereen yliopiston sosiaalityön professori Kirsi Juhila, Itä-Suomen poliisin ylikomisario Petri Isokuortti, maistraatin Kemijärven yksikön esimies Harri Savioja, nimettömänä taustahaastateltu sosiaalityöntekijä.