Hvorfor har vi dog ladt Bitcoin-valutaen ind i vores liv? Kan alle da ikke se, at der her er tale om falskneri og fup sat i verden af den slags personer, der elsker tanken om, at deres computer kan gøre dem rige, uden at de selv behøver at løfte så meget som en finger?

Denne uges historie om, at en it-medarbejder i Newport ved navn James Howells har bortkastet en harddisk væk med gemte bitcoins til en værdi af 4 millioner britiske pund, er et instruktivt eksempel herpå. Hvis Howell havde installeret en seddeltrykpresse i sit soveværelse og trykt sig et kæmpebundt sedler for blot at bortkaste den kuffert, hvori han opbevarede dem, ville al sympati fordampe og politiet banke på hans dør.

Nu er Howells ikke svindler. Men alligevel … Fordi han har skabt kunstige virtuelle penge med programmer, der er udviklet i Silicon Valley hellige tech-haller, vil i det mindste nogle mennesker være tilbøjelige til at anse processen som en legitim metode til at skabe sig indtægter.

I den amerikanske kongres er man nu begyndt at tage Bitcoin alvorligt. Det samme er USA’s centralbankchef, Ben Bernanke, og flere større kommercielle virksomheder, deriblandt luftfartsselskabet Virgin. Men hvorfor bruger vi Bitcoin? Er der et eller andet galt ved de eksisterende valutaer, eller er det måske endda manglen på global valuta, der gør Bitcoin tiltrækkende?

Masseødelæggelsesvåben

For at være helt ærlig tjener disse overvejelser kun til at underbygge den vurdering, at de kreative matematiske hjerner fra vores førende universiteter er potentielle »økonomiske masseødelæggelsesvåben« for nu at bruge Warren Buffetts træffende karakteristik af den pantderivathandel, der førte til Lehman Brothers-krakket.

Hvor der førhen ikke var flere af den slags kandidater, end at man kunne låse dem inde i et værelse med bogstaverne NASA på døren, ser der nu ud til at være millioner af disse alt for kreative mennesker (bemærk at jeg ikke bruger udtrykket ’klog’, endsige ’vis’), som rastløst udvikler nye metoder til at række ud efter den slags lykke, der består i at købe sig et palæ og en stor bil.

Nok så væsentligt: Bestræbelserne på at skabe en peer-to-peer-valuta, der opererer uden for de eksisterende myndigheder og udvekslingskredsløb, er af selv samme art som den, der har ansporet investeringsbanker til at udtænke peer-to-peer-handelsplatforme på afstand af de centrale børser i London, New York og Tokyo. Disse børser blev anset for at være langsomme og for afgiftsbelagte og for stramt regulerede af statslige eller halvoffentlige institutioner. Hvis regeringer skulle finde på at modsætte sig vidtgående liberalisering af den finansielle sektor, kunne JP Morgans, Citibank osv. bare flytte deres handel til disse såkaldte mørke puljer, hvor ingen myndighed kunne se, hvad der foregik.

Ledende politikere udtrykker lige så stor bekymring for den vækst, der sker i skyggebanksystemet i Kina som de tilsvarende systemer i Vesten. De burde være lige så bekymrede for Bitcoin.

Vel kan reguleringer være irriterende, og vel kan banker tage sig dyrt betalt for at formidle transaktioner. Men dette kan ikke berettige en skyggevaluta, som – hvis den breder sig – kan skabe ubalance og sammenbrud.

De første brugere af Bitcoin – og de personer, som for øjeblikket bruger computerprogrammer til at ’minere’ Bitcoin – ville have en ny valuta til at skabe sig profiter ud fra intet andet end valutahandel. Et højere motiv fandtes ikke. De påtog sig gerne risikoen for et kollaps i valutaens værdi (hidtil er den gået i vejret fra 1 dollar til over 1.000 dollars i løbet af sin femårige levetid). Men når institutioner handler med andre folks penge – f.eks. pensionsmidler – så bliver tab en alvorlig sag. Før vi ved af det, vil der lyde højlydte krav om regulering og de regulerende myndigheder vil indføre afgifter for at dække deres omkostninger, pålægge begrænsninger for handel og eventuelt gribe til beskatning at Bitcoinhandlen. Og reaktionen fra bitcoinerne? De starter da bare en ny valuta.

.