Dette er et innlegg jeg har gått og tenkt på i lang tid. Jeg er ikke sikkert hvor interessant det er for alle lesere, og jeg skal prøve å trekke ikke-gaming-paralleller også.

I gaming-kulturen er det et begrep som kalles grinding. Det går ut på at du med minst mulig innsats får høyt utbytte, og navnet er basert på det engelske begrepet for kjøttkvern, meat grinder. Når man først snakker om dette fenomenet i spill, er det ofte i sammenheng med rollespill, men selvfølgelig ikke alltid. I spill som Final Fantasy og World of Warcraft, handler det gjerne om å på enklest mulig måte gå opp i levels, altså level grinding. For å gjøre dette, finner man et område med enkle fiender som samtidig gir store mengder erfaringspoeng. I noen spill kan man automatisere prosessen, i andre spill må man (noenlunde) aktivt kontrollere avataren sin selv.

Muligheter for grinding er noe som hovedsakelig viser seg i japanske rollespill. I vestlige rollespill, slik som for eksempel Dragon Age, er antallet fiender i løpet av spillet gjerne satt til et bestemt antall, og fremgangen i spillet er jevn. Dette gir mer rom for en stø kurs i historien i stedet for å «sløse bort» timer før hvert fremgangspunkt i spillet.

Lars, dette er kjedelig, tenker du. Vel, jeg gjør iallfall det. På to måter: 1) grinding er faktisk ganske kjedelig til tider. Greit nok at du sitter der og får høyt utbytte, men når innsatsen din er såpass lav som du gjør den til, er ikke alltid utbyttet alene belønning nok, og 2) dette er ikke en gaming-blogg, så det er ikke sikkert du helt klarer å følge med på hva jeg skriver.

OK, la meg trekke begrepet ut ifra spill og inn i dagliglivet. Du har sannsynligvis brukt en helg på å se gjennom en hel TV-serie (Breaking Bad, jeg ser på deg!), eller brukt de fleste våkne timer på å se gjennom en lang YouTube-spilleliste. Du har kanskje brukt flere timer enn du skulle ønske på Reddit, eller kanskje ikke. Sannsynligvis har du sittet med kortstokken og lagt kabal ut og kabal inn, bare for å gjøre det. Jeg vet iallfall at jeg er skyldig på alle ovennevnte punkter.

Men hvorfor? Hvorfor er vi (jeg) så fokuserte på å grinde mest mulig i løpet av dagen vår? Jeg tror ikke alle er det, åpenbart. Jeg er ganske sikker på at det har med en slags obessivitet å gjøre. Det er veldig behagelig (selv om det er superkjedelig, for det meste) å bare sitte der, samtidig som man ser at handlingen (om man kan kalle det for noe sånt) gir resultater. Sitter du på Reddit og drar deg nedover forsida, ser du jo at du «lærer» supermasse, eller får deg mang en god latter. Hjernen din oppfatter tidsbruken som produktiv, rett og slett fordi hvert klikk, hvert rull med musehjulet, gir deg noe nytt og spennende. Ligger du i sofaen og ser en serie, får du jo med deg fremgangen i den, du føler at du, bare ved å ligge der, lever livet til hovedpersonen. Når du grinder, tror du rett og slett at du er produktiv.

Og så er det de supersmarte (og ikke minst -flinke), da. De ekstreme menneskene som klarer å gjøre grinding til noe faktisk produktivt. For det er mulig. Tar du i bruk GTD, lærer du å bryte ned arbeidsoppgaver i så små biter at det virker som du gjør lite, samtidig som du får et mye høyere utbytte. GTD i seg selv er ikke en måte å gjøre livet til et spill ved hjelp av grinding, men det åpner for muligheten til det. Det finnes tonnevis av apps til smarttelefoner som åpner for «erfaringspoeng» etter at du har gjort oppgaver, og du kan bruke treningsapps for å se en naturlig progresjon i fart og utholdenhet.

Jeg tror grinding er et tveegget sverd. På én side er det uhyre lite produktivt, men på den andre siden kan du gjøre det til en veldig effektiv arbeidsmetode.

(Bare ikke start med Cookie Clicker, da forsvinner hele dagen din.)