Intervju, Gudrun Schyman: ”Putin är inte mitt största problem” Pengabålet i Almedalen blev en inspiration för feminister över hela världen. Det säger Gudrun Schyman när Neo möter henne hemma på Österlen. av Paulina Neuding Schyman, jag kallar henne så för det heter hon i offentligheten, blir irriterad över frågor om det där med talibanerna. – Har du läst talet? Det kan man väl åtminstone begära om du ska fråga om det. Om du googlar innan du ställer frågan så… Före intervjun med Schyman har jag gjort som vanligt, frågat på Twitter och Facebook om det är något särskilt folk undrar över. Jag får ovanligt många frågor. En bekant som aldrig skulle rösta vänster hör av sig och frågar om det går att fixa autograf. Schyman är väl medveten om vilken effekt hon har på människor. Hon är karismatisk på ett sätt som bara mäter sig med Carl Bildt i svensk politik. De har också en annan sak gemensam. Carl Bildt brukar inte läsa och godkänna sina citat innan intervjuer publiceras. Schyman är likadan. Båda litar på att journalister inte vill göra dem besvikna. – Sånt där kollar jag aldrig. Det är ditt fel om det blir fel, säger hon. Då har vi precis gått runt en stund i trädgården och pratat om förlossningsvården. Hon är bedrövad över BB-krisen och från FI är det ”ett stenhårt krav” att barnmorskor inte ska ha ansvar för mer än en förlossning åt gången. Som när Schyman själv födde barn. Hennes exsambo Lasse Westmans dokumentärfilm med Schyman och barnmorskan Signe Jansson kan i dag ses som ett dokument över förlossningsvården på den tiden när kvinnor kunde vara säkra på en plats på BB. Är det ingenting som någonsin får dig att känna dig utsatt? Nu är du i en helt annan roll som offentlig person, och så finns den här väldigt utlämnande filmen? – Inte alls. Det hände en gång, när jag och Signe, barnmorskan, var med filmen i Frankrike och skulle visa den för en massa franska politiker. Nästan bara män. Då tänkte jag Herregud, ska alla de här se mitt underliv. Men så kom de fram efteråt och var hänförda och ville diskutera. Hon lägger en hand på min axel och visar hur en av de franska männen kommer fram till henne och nickar gillande och mumlar något med neddragna mungipor. Det är ganska kul. Det är som att prata med en kompis. När hon inte gillar en fråga, som den om talibantalet, lutar hon sig demonstrativt bakåt och spärrar upp ögonen, markerar sitt missnöje, drar ut på orden och gör tydligt att frågan är synnerligen korkad. Hade hon varit man hade man kallat det härskartekniker. Som detta med talibantalet. Schyman gillar inte frågan. Hon säger att jag missförstår, att hon aldrig jämfört svenskar och talibaner. Men följande sa hon på V-kongressen 2002, när hon fortfarande var ledare för Vänsterpartiet: Men just nu tänker jag uppehålla mig en stund vid det krav på förändring som växer ur det mest universella förtrycket av dem alla: […] kvinnoförtrycket. Det tar sig många uttryck. Diskrimineringen och kränkningarna ser olika ut beroende på var vi befinner oss. Men det är samma norm, samma struktur, samma mönster, som upprepas såväl i talibanernas Afghanistan som här i Sverige. – De politiska journalisterna som var där blev så oerhört provocerade att de inte visste vad de skulle ta sig till. ’Schyman tycker alla svenska män är talibaner’, skrev de. – Det jag sa var att de patriarkala mönstren är globala. Det är samma mönster oavsett om det är talibanernas Afghanistan eller Sverige. Men det tar sig olika uttryck. Är det samma mönster i Boko Harams Nigeria som här? – Nämen säg inte ’som här’. Det patriarkala maktmönstret är globalt. Det tar sig olika uttryck i olika länder, men det går att härleda till samma idé – nämligen att könen är så olika att vi förväntas ha olika roller, olika positioner i samhället och att vi är olika mycket värda. Men om det omfattar alla länder så omfattar det Sverige och Nigeria. Alltså – samma norm, samma struktur, samma mönster, som upprepas såväl i Boko Harams Nigeria som här i Sverige. Eller? – Ja, så kan du uttrycka det. Det finns ett patriarkalt tänkande på båda ställen. Det tar sig dramatiskt olika uttryck, men det tar sig uttryck. – Vi har kommit olika långt i demokratiutvecklingen. Men att det skulle finnas något område som är befriat från kvinnoförtryck, det har jag inte upptäckt. Schyman kritiserades hårt för talibantalet, men också den krisen överlevde hon. Redan som ordförande för Vänsterpartiet var hon ett fenomen. Att en Vänsterledare är öppen med alkoholmissbruk är inget nytt, det var känt att också Lars Werner hade problem med spriten. Men Schyman slog i botten hårdare, medierna kunde återge förnedrande detaljer från fyllorna. När det stormade som mest kring henne grävde någon fram en gammal intervju där Schyman erkände att hon kört bil en kort sträcka berusad. Hon överlevde det också. Hon fick lämna partiledarskapet först när det visade sig att hon hade bokfört kvitton dubbelt. En kopia gick till riksdagen, som ersatte för utläggen. En kopia gick till Skatteverket, för avdrag på skatten. Partiledaren för det parti i riksdagen som av starkt moraliska skäl förespråkar högst skatter hade själv trixat för att komma undan. Hon dömdes småningom för skattebrott. Schyman överlevde det också. Hon återuppfann sig som partiledare för Feministiskt Initiativ och efter Europaparlamentsvalet har Sverige som första land skickat ett renodlat feministparti till Bryssel. Som partiledare för FI skapade hon rubriker internationellt när hon satte eld på hundratusen kronor i Almedalen. För de flesta andra hade det varit en pr-mässig katastrof. Hur kan en politiker som söker väljarnas förtroende att hantera statsbudgeten ställa sig och bränna pengar? Schyman överlevde det också. – Vi hade en lång diskussion innan, för det är ingen enkel sak att göra. Hundratusen är väldigt mycket pengar. Men jag var övertygad om att budskapet skulle gå fram, nämligen att lönerna är orättvisa. Men det krävdes mod att göra det, absolut. Resultatet då? – Jag tycker att det blev väldigt, väldigt bra. Jag svarade på arga mejl i säkert två veckor. Många hörde av sig och sa Hur fan kan du, och så kom vi in i en diskussion om lönerna. Då brukade jag fråga: ’Tror du att vi hade haft det här samtalet om jag inte hade gjort det där?’ Och då blev svaret: ’Nä.’ – Budskapet gick fram och det spred sig utanför landets gränser. Jag pratade med journalister från samtliga världsdelar av två skäl: Det ena var att de inte trodde att vi hade såna löneskillnader i Sverige, eftersom de flesta tror att Sverige är ett jämställt land. Det andra var att de hade precis samma problem i sina egna länder. Så det blev en inspiration för feminister världen över. I Simrishamns kommun på Österlen är Schyman populär. Hon sitter i kommunfullmäktige för FI, partiet fick 8,9 procent i kommunvalet redan 2010. Det är där vi ses, i Schymanland, hemma hos henne i trädgården. Man kommer dit via ett traktorspår från stora vägen, sen guppar man fram en bit mellan fälten. Du är partiledare för ett parti som kan skrälla och komma in i riksdagen om bara några månader. Känner du dig inte avskuren här ute? – Nej, tvärtom. Här har jag ro, jag kan koppla av och göra helt andra saker. – Nu hinner jag inte riktigt för det är så snärjigt när det är valrörelse, men annars håller jag på väldigt mycket i trädgården. Jag måste sätta fötterna på marken, fingrarna i jorden, annars blir jag stressad. I trakterna kring Simrishamn är det ingen hemlighet var Schyman bor, men det bekymrar henne inte. – Det händer mycket sällan att det kör in en bil här och bara vänder, för att se hur jag bor. Vi kommer in på en annan central fråga, våldet mot kvinnor. – Det görs drygt 28 000 anmälningar per år. Men polisen och kvinnojourerna menar att man behöver multiplicera det med åtminstone fyra för att komma upp i rätt siffror. De allra flesta anmäler inte. – Och då är det bara rubriken misshandel, sen finns ju andra rubriker som våldtäkt och kvinnofridskränkning. Det är ett gigantiskt problem. Då är frågan – alla män som kränker, misshandlar och våldtar – är det önskvärt att de är pappalediga? FI hör till dem som förespråkar individualiserad föräldraförsäkring utan möjlighet för föräldrarna att överlåta månader till varandra. I vänstertidningen ETC kritiserades den modellen nyligen i en debattartikel just för att det kan bli ett problem för kvinnor som lever i relationer där det finns våld och förtryck (Delad föräldraförsäkring – en katastrof för förtryckta, 17/6). Men inför den frågan försvinner de stora perspektiven. Här ser Schyman plötsligt bara enskilda individer, inga större mönster eller strukturer. – Man måste skilja på det generella och de individuella situationerna. Om en man är kriminell – det är en kriminell handling att utöva våld, eller hur? – då är det en speciell situation. Men många kvinnor och barn lever med våldsamma män. Du säger själv att det är ett gigantiskt problem, och att de allra flesta inte anmäler. Vad tror du händer i dessa familjer om kvinnor inte längre kan ta ut hela ledigheten när barnet är för litet för dagis? – Nej, jag tror inte att det finns en risk med en sån politik. Det är nödvändigt att vi får en förändrad syn på föräldraskapet, att vi förstår att föräldraskapet är en kärleksrelation som man inleder med en alldeles ny människa. Att ingen kan älska åt dig. Föräldraskapet är inte något som kvinnor har ansvar för och män kan ha som tillval. Föräldraledigheten får stora konsekvenser också på arbetsmarknaden och framför allt på vår syn på de traditionella könsrollerna… Och så vidare. Schyman står aldrig svarslös. Det är lätt att tappa bort sig i svadan. Det hela leder in henne på säkerhetspolitik – på Ryssland, Ukraina och Krim. Schyman och FI ser mäns våld mot kvinnor som ett säkerhetspolitiskt problem. Och här kommer de stora perspektiven tillbaka: Män förtrycker med våld och hot om våld inom familjen, och globalt i konflikter mellan länder. –… Det andra problemet är män som slår. Det är ett säkerhetspolitiskt problem. Våld har alltid ett syfte, att utöva makt, kontroll. – Det kan vara en mans kontroll i en nära relation. Det kan vara en släkts maktutövning för att kontrollera en ung människa i namn av heder. Det kan vara våld mellan män ute i samhället, i namn av dominans, konkurrens och revir. Hon pekar på fotbollsvåldet, och mannen som miste livet i samband med en fotbollsmatch i Helsingborg i våras. Gängbråken. – Och så har vi det militära våldet internationellt. Se på Ryssland, Ukraina, Krim. Våldet finns på alla nivåer av våra relationer. Då måste man våga se det samlat. Och våga utmönstra våld som verktyg för konfliktlösning, på alla nivåer. Följaktligen betraktar Schyman nedrustning som en fråga om jämställdhet. Hon och partiet vill i det närmaste avskaffa det svenska försvaret. Utvecklingen på Krim har inte fått henne att ändra sig. – Jag har inte ändrat min syn för ett ögonblick. Jag tror inte att det är någon som tror att vi får ökad säkerhet genom att befästa Gotland och bestycka JAS-planen. Det är många som tror det. – Ja, det är bara en pinsamhet. Jag tror inte att det är så många som tror det i realiteten. Vi är definitivt av motsatt idé i FI. Menar hon att Sverige skulle bli tryggare av att börja avveckla försvaret? Schyman undviker att svara på den frågan några gånger. Nedrustningen måste ske gemensamt, säger hon, trots att FI av allt att döma är beredda att skära i försvarsbudgeten omedelbart, oavsett om vi har andra länder med oss. – Det måste naturligtvis göras i gemenskap med andra länder. EU:s kungstanke från början var freden. Vi skulle aldrig mer kriga mellan länderna, och så har det blivit. Då har den rika världen löst det genom att kriga någon annanstans. Helst så långt bort som möjligt, med så avancerad teknik som möjligt, för att upprätthålla idén om militarism och vapenproduktion. Det är ju gigantiska ekonomiska storheter som håller igång detta. – Och Sverige är en aggressiv vapenexportör. Vi tvingade ett fattigt land som Sydafrika att köpa JAS-plan. Sydafrika hade behövt använda de pengarna till vatten, sjukvård, skolor. Det var en stor katastrof. Och nu är det Brasilien som gäller, som har en väldigt stor fattig befolkning. Det är upprörande. Finns det någon forskning – statsvetenskap, historia – som bekräftar att militärt svaga länder blir säkrare, får en starkare förhandlingsposition, utövar större inflytande, klarar sig bättre? – Det här handlar om hur vi ska utveckla de internationella relationerna. Hur vi kommer bort från den oerhörda destruktivitet som militarismen innebär. Det är de frågorna vi ska ställa oss. – Frågan är vilken framtid vi ser, om vi ska ta det här civilisatoriska klivet och inse att vi måste umgås genom att utveckla relationer, demokrati, diplomati, handel och kulturutbyte. Så du är inte bekymrad över Putins Ryssland? – Det är nog inte det som är mitt största problem just nu. Mitt största problem är att så många i den demokratiska västvärlden är så förblindade av vapenindustrins och vapenteknologins bländkraft. – Det hör också samman med att det är väldigt många män som finns inom de här sektorerna, vana att leka med krigsmaskiner innan de ens lärt sig gå. Krig är starkt förknippat med maskulinitet. Och jag menar att hela den här våldsidén måste lyftas ur vår uppfattning om vad det är att vara man. Nästan oavsett vilket problem man pratar om med Schyman är lösningen att män och mansrollen ska förändras. Ibland måste männen helt enkelt flytta på sig för att det ska bli bra. Schyman kräver könskvotering av bolagsstyrelser, inte bara för att det är mer jämställt, utan för att hon menar att blandade styrelser gör bättre resultat. [Neo faktagranskar det påståendet på sidan 60]. – Har man ett större rekryteringsunderlag, det vill säga bägge könen, får man en högre utbildningsnivå, ekonomisk effektivitet och lönsamhet i de enskilda företagen och i samhället som helhet. Det finns väldigt mycket utredningar och rapporter som visar detta numera. Men i FI:s egen styrelse på femton personer sitter bara en man. Kommer ni att kvotera in fler? Om inte annat så för att du menar att blandade styrelser gör bättre ifrån sig? – Nej, vi tar in feminister av alla kön. Vi diskuterar kvotering när dominans av ett kön är ett samhällsproblem. Näringslivet är ett maktcentrum i samhället och då är det ett problem när vi har en sådan kraftfull mansdominans. Ska invandrare kvoteras in i FI:s styrelse? – Vi behöver inte diskutera det i FI:s styrelse. Vi har medlemmar, vi är en medlemsorganisation, vi är inte ett samhällsproblem överhuvudtaget. Ni har medlemmar, ett aktiebolag har ägare. Varför ska aktiebolagsstyrelser kvoteras och inte FI:s styrelse? – Vi är ett politiskt parti. Vi är en ideell organisation, vi är inget företag överhuvudtaget, vi jobbar intensivt, vi har vår ideologiska bas i den feministiska analysen och i det antirasistiska synsättet och det gör att vi får de medlemmarna vi får och de medlemmarna väljer i sin tur den styrelse vi har. Och vår strävan är naturligtvis att i styrelsen representera medlemmarna så bra som möjligt. – Det är en väldig blandning på dem som står på våra listor. Vi har människor med väldigt mycket olika erfarenheter, framför allt av att leva i ett land som på olika sätt behandlar sina medborgare olika utifrån etnicitet, sexualitet, kön och klass. Men hur välkommen känner man sig egentligen som man i FI? På partiets första kongress 2005 underhöll tre tjejer på scen med en låt: Snubbe gubbe jävla man Förstör vår värld helt utan skam Våldtar krigar slåss och förstör Fatta att du inte kan eller bör Ta mig på fittan när du blir kåt Eller på brösten när lusten faller på Jag hatar dig du jävla man … Snubbe, gubbe, jävla man Bäst du börjar springa För här ser du en kvinna Som hatar dig så mycket vi ska slita dig i stycken Sen bröt kongressalen ut i applåder. Det hela finns att se på Youtube. Schyman blir märkbart missnöjd igen. – Det där videoklippet visar inte historien bakom texten. Kvinnan som skrev den berättade bakgrunden på kongressen. Hon hade en väninna som blev våldtagen. När hon sen låg på marken kom en man, och hon trodde att hon skulle få hjälp. Då blev hon våldtagen igen. – Det var i ett raseri över detta som texten skrevs. Det var inte svårt att förstå. ”Hatar dig så mycket vi ska slita dig i stycken.” Och en hel kongressal som applåderar. – Vi befann oss i en större helhet, som jag just förklarade. Det var ett kulturellt uttryck, det är ungefär som när vi diskuterar om SCUM-manifestet ska få finnas. – Kulturen är gränsöverskridande. Den skildrar en sanning, en upplevelse, en känsla på ett annat sätt än vad andra uttryck gör, och det är det som är så fantastiskt med kultur. Men ”Snubbe, gubbe, jävla man” – handlar inte det om att placera någon i ett kollektiv? Du begick inte den här handlingen som individ, utan som representant för en grupp? – Hon skrev det här utifrån den här specifika situationen. Det är samma diskussion kring SCUM-manifestet, om man kan se det som ett litterärt verk eller inte. Ja, det tycker jag att man kan. – Det finns väl många män som har skrivit om hur de hatar kvinnor utan att för den skull blivit anklagade för att hata alla kvinnor. Har de fått framföra texter om sitt kvinnohat på partikongresser? Till publikens jubel? – Men du tar inte hänsyn till kontexten, det fanns ju en berättelse om hur den här texten hade kommit till. Och det här var inte den enda sången de sjöng. Det var också flera andra. Schyman är som sagt inte intresserad av att godkänna sina citat. Men när jag sitter med den färdiga intervjun vill jag ändå kolla en sak med henne: Var det okej att skriva om samtalet vi hade när vi gick runt i trädgården, om förlossningsdokumentären och hur hennes tankar gick när den skulle visas i Frankrike? Eller blev det för privat? Hon låter förvånad när jag ringer och förklarar ärendet. – Ja? Så är det okej att citera dig om det också? – Ja …? Artikeln publicerad i Neo #4 – 2014 Lämna en kommentar