Informați-i pe cetățeni, este responsabilitatea Guvernului! Ministrul Florin Iordache îi dojenește indirect pe protestari că ”sînt dezinformați”, dar unde e informarea Guvernului de vreme ce au promovat în secret schimbările de lege și acționează în continuare cu forța majorității, nu prin dialog?

joi, 19 ianuarie 2017, 12:14

Confruntat cu demonstrațiile spontane de aseară, ministrul justiției, Florin Iordache, a intervenit telefonic la Antena 3 și a spus că ”mi se pare că oamenii aceștia nu sunt informați corect”.

Demnitarul a spus că va trimite un secretar de stat în stradă ca să stea de vorbă cu protestatarii.

”Dintr-o slabă informare, cred eu, oamenii au ieșit și se manifestă” Florin Iordache

Cuvintele ministrului justiției curg în sensul că oamenii au ei o problemă de vreme ce nu înțeleg.

4.000 de oameni au manifestat ieri, în toată țara, împotriva felului în care Guvernul vrea să promoveze grațierea și amnistia

E fie un defect de fabricație a cetățenilor, nu degeaba la audierile parlamentare colegul său, ministrul Educației, Pavel Năstase spune că ”Sunt oameni care din naştere nu pot lua un Bacalaureat”!

Sau, în cel mai bun caz pentru manifestanți, ei sunt manipulați, iar credința asta a Guvernului devine clară în momentul în care, întrebat din studioul televiziunii, Florin Iordache rostește cuvîntul ”dezinformare”.

Bine, dar atunci unde este informarea făcută de Guvern care să combată dezinformarea?

Executivul nu a pus nici măcar pe ordinea de zi OUG-ul care promova grațierea și opera modificările din Codul Penal, practic o emulare a amnistiei.

Dacă tu Guvern nu semnalezi cetățenilor că se discută, nu poți să ai pretenția ca ei să înțeleagă ce se discută!

În cazul în care, cu riscul de a părea nebun, Dan Tăpălagă nu anunța cu zile înainte și nu insista pe mîna surselor sale că se pregătește ceva, informația rămînea exclusiv în cercul de inițiați ai Puterii.

Unde e aici informarea?

Unde e pledoaria la care inițiatorul legii e obligat dacă vrea să-și convingă partenerii de discuție?

Practic, o temă delicată, care presupune o conversație națională, s-a transformat într-o ambuscadă la ședința de guvern.

Și, când faci asta, cazi tu singur în capcană.

În lipsa unor argumente, de ce să le mai pregătești de vreme ce nu crezi în nevoia de dialog?, premierul Sorin Grindeanu a ajuns să ofere un sofism nemuritor drept argument: ”Potrivit Constituției, avem voie să dăm grațiere și amnistie, deci aceste lucruri nu sunt împotriva legii”.

Premierul are dreptate.

Nu e ilegal.

Dar în Constituție scrie și că Președintele poate mobiliza forțele armate (Art. 92), însă asta nu înseamnă că dacă ne trezim cu tancuri pe străzi și întrebăm ce se întîmplă ne va satisface răspunsul: ”E prevăzut în Constituție, deci nu e împotriva legii!”.

PSD comite o eroare de proporții încercînd să transforme într-o operațiune cvasimilitară, pornind de la secretul absolut și mergînd pînă la acțiunea în forță, o discuție normală în orice societate.

Cînd au eliminat, rapid, acum două zile, conflictele de interese ale managerilor de spital, asta poate fi privită drept o viziune a lor asupra sănătății.

Își doresc să meargă în continuare pe mîna Califatului din spitale, asta e, pare greșit dacă te uiți la rezultatele medicale din ultimele două decenii, dar nu e ilegitim!

Dacă opoziția politică, asociațiile profesionale și ale pacienților au altă părere atunci să adune suficiente voturi în favoarea schimbării sistemului medical.

După o simbolică expresie din ”The New Yorker”, ”nu ne putem plînge că prea mulți oameni au altă părere decît noi – să-i convingem!”.

În schimb, grațierea și amnistia nu intră în categoria ”pendulului democratic”, a măsurilor reversibile, a ceea ce statul poate repera după ce a stricat.

Procesele electorale și alternanța la putere nu vor regla atît de ușor, sau poate niciodată, consecințele unui astfel de act adoptat fără consultare publică.

De aceea, să-l promovezi în continuare unilateral și să-i dojenești pe compatrioții tăi că nu sînt suficient informați n-are nimic de a face nici cu legitimatea conferită de cîștigarea alegerilor și nici cu încărcarea ideologică normală a unei guvernări.

O spune tot ”The New Yorker”.

”Victoria nu e o licență pentru orice. Autocrația a fost mereu compatibilă cu genul acesta de plebiscit. Dar, într-o democrație nu poți să cîștigi și să spui: fac ce vreau!”.

”Ideea unei guvernări constituționale e să supui chiar și victoria regulilor”.