Ulighed har i lang tid været et politisk, socialt og økonomisk problem, som økonomer ikke har taget alvorligt. Mens for eksempel Verdensbanken og Den Internationale Valutafond (IMF) har bekymret sig om fattigdom, så er stigende indkomstforskelle blevet negligeret af det store flertal af økonomer.

Det mener Robert Wade, der er professor i økonomi og udvikling ved London School of Economics.

»Økonomer, som er de klart mest politisk indflydelsesrige inden for samfundsvidenskaben, har i lang tid ignoreret ulighed. De har behandlet det som et problem, der ikke findes.«

Robert Wade var i sidste uge i Danmark for at tale ved et seminar hos Dansk Institut for Internationale Studier på Østerbro i København, hvor han gentog sin bekymring over den stigende ulighed og de konsekvenser, det kan have for demokratiet.

LÆS: IMF har skiftet fokus fra reformer til ulighed

Ifølge Robert Wade er der flere grunde til, at ulighed er blevet ignoreret af økonomerne som et problem. En forklaring er, at økonomer mener, at der er en afvejning mellem økonomisk vækst og lighed, og at man med vækst kan øge velstanden også for de fattigste. Et andet, nyere argument, mener Wade, er opfattelsen af, at den teknologiske udvikling godt nok giver en skævvridning i løn, men at det er retfærdigt, at den mere uddannede arbejdskraft, der bedre kan udnytte teknologien, får mere i løn.

Robert Wade fremhæver et par anerkendte økonomer – Martin Feldstein, Robert Lucas og Willem Buiter – som eksempler på, at betydningen af ulighed er blevet negligeret helt op til for nylig.

»Af de tendenser, der er skadelige for en sund økonomi, er den mest forførende og i min optik mest giftige at fokusere på spørgsmålet om omfordeling,« sagde Robert Lucas i 2004.

Og Willem Buiter, der er tidligere kollega med Robert Wade på London School of Economics, men nu er cheføkonom i den amerikanske bank- og finansvirksomhed Citigroup, sagde til Financial Times i 2007: »Fattigdom bekymrer mig. Det gør ulighed ikke. I just don’t care.«

Den rigeste procent

Det er ikke bare økonomer, men også toneangivende internationale organisationer, der »længe har ignoreret ulighed«, mener Robert Wade. Det gælder både Verdensbanken, Den Internationale Valutafond og kredsen af G20-lande.

»Og den amerikanske befolkning forbliver ubekymret selv efter den seneste tids stigende fokus på ulighed,« siger han og peger på en Gallup-måling, hvor ulighed optræder langt nede på listen over de mest presserende problemer, som amerikanerne selv mener, der er i USA.

»Først for nylig er indkomst- og formueulighed blevet kontroversielt. Men det er endelig blevet kontroversielt,« siger Robert Wade.

»Der har været nogle nylige, overraskende, men efter min mening meget vigtige ændringer.«

Blandt dem tæller han, at den amerikanske præsident, Barack Obama, i december sagde, at stigende indkomstforskelle er en »afgørende udfordring i vores tid«.

»Selv IMF og Verdensbanken er for nylig udkommet med publikationer, der viser, at det niveau for indkomstulighed, der nu er i de udviklede lande, er et problem.«

I World Economic Forums rapport fra 2012 over de globale risici bliver indkomstulighed set som den andenstørste udfordring på linje med truslen om mangel på drikkevand.

Og det er nemt at få øje på grundlaget for bekymringerne, mener Robert Wade.

I USA går over 20 procent af indkomsten til den rigeste ene procent af den amerikanske befolkning. Det er en voldsom stigning siden 1980’erne. Og alene i årene fra 2009 til 2012, under præsident Obama, er 95 procent af den øgede indkomst i USA gået til den rigeste procent af befolkningen.

»Den rigeste ene procent amerikanere får 23 procent af indkomsten i dag. Men vi er nødt til at betragte det som sandsynligt, at de i 2030 vil få 30 procent. Der er kraftige indbyggede tendenser, der styrker indkomstkoncentrationen,« siger Robert Wade.

»Der er en meget kraftfuld indbygget tendens til yderligere indkomstforskelle i nutidens kapitalisme.«

De rige bliver rigere

Med det argument lægger Robert Wade sig på linje med den franske økonom Thomas Piketty, som Wade også selv henviser til.

Thomas Piketty har midt i marts udgivet bogen Capital in the Twenty-First Century, der bygger på 15 års forskning af indkomst- og formueulighed. En bog, som har fået meget omtale i de internationale økonomiske medier. Som Robert Wade læser Thomas Piketty, har Piketty to argumenter for, hvorfor indkomstuligheden er stigende.

Den ene forklaring er, at afkastet på kapital, det vil sige afkastet for dem, der ejer maskiner, land, ejendomme og finansielle aktiver, vokser hurtigere, end økonomien og lønningerne vokser. Dermed bliver dem, der ejer kapitalen, stadig rigere sammenlignet med lønmodtagerne. Og når de geninvesterer afkastet, får det formuen til at vokse hurtigere og vokse sig endnu større, hvilket igen forstærker indkomst- og formuekoncentrationen. Når formuerne så arves af den næste generation vil uligheden bare fortsætte med at vokse.

Den anden drivkraft i indkomstuligheden er, at en stigende del af lønindkomsten går til direktører og superstjerner, der får højere og højere lønninger sammenlignet med almindelige lønmodtagere.

Bekymret for fremtiden

Uligheden er et problem, til dels på grund af de økonomiske konsekvenser det kan have, men Robert Wade bekymrer sig også for de demokratiske konsekvenser ved stigende indkomstkoncentration. Selv om han mener, der er »overraskende« få studier af de politiske konsekvenser af stigende ulighed.

Han hæfter sig også ved, at hvor indkomstuligheden er eksploderet i USA, og den rigeste ene procent af befolkningen tjener stadig flere penge, så har Danmark og Sverige i de seneste tre årtier formået at skabe en stabil udvikling.

»Det viser, at man godt kan have blomstrende kapitalisme uden de tendenser til indkomstkoncentration, som man ser i de angelsaksiske lande,« siger Robert Wade.

Men det gør ikke uligheden til et problem, der kun er gældende i USA. Også i Europa og i Danmark bør man være bekymret.

»Min hovedbekymring gælder fremtiden. Min bekymring er, hvad der er på vej – ligesom med klimaforandringerne – hvis vi ikke seriøst gør noget ved det meget stærke, indbyggede momentum mod øget formuekoncentration.«