Mkay. Mkay. Jeg ved hvad du tænker. Det er 2019 og der findes ikke længere folk uden virkelighedsfornemmelse. De folk der eksisterede i Overdanmark uden nogen som helst finger på samfundets puls er væk. Du tænker ydermere at dem der havde populismens spøgelse som trusselsbillede, har bevidnet den tamme og tandløse Trumps judeokonservative politik og forstået at det medieskabte had mod Trump var baseret på noget ganske andet end faktiske begivenheder.

Det er sikkert hvad du tror. Men Peter Lauritsen, professor på Århus Universitet, beder dig gå til side og leverer, her i 2019, en gang mundlort du ikke tror er mulig:

Donald Trumps valgsejr i 2016 var en advarsel til alle vestlige demokratier – også det danske: Pas på! For pludselig – uden at man venter det – kan en hadefuld populist dukke op og få magt og indflydelse.

“Uden man venter det”…. “hadefuld populist”.

Du står og kigger på et hus omspændt af flammer, og uden man venter det dukker et udrykningskøretøj fyldt med hadfyldte brandmænd op og forsøger at slukke branden.

Desværre ignorerede vi advarslen og blev siddende med hænderne i skødet. Og nu da både Nye Borgerlige og Stram Kurs har indtaget scenen, aner vi ikke, hvad vi skal stille op.

Dels har der været usmagelige tilsværtninger af nationale i årtier, dels udsættes nationalister i Danmark for en hetz af retsvæsenet, dels stækkes vores ytringsfrihed og dels udøves der en voldsom censur af monopolplatforme og betalingstjenester uden historisk fortilfælde. Fjenderne af de europæiske folkehjem, og i udtalt grad i vores eget Danmark, gør alt andet end at sidde passivt. Problemet for disse folkeforrædere er blot at den eksisterende undertrykkelse ikke virker som tilsigtet. Græd mere, svans.

Nogle politikere forsøger at tie ekstremismen ihjel. Andre bortforklarer den. Men ingen tager deres del af ansvaret. Måske fordi de er bange for, at det kan koste dem magten, måske fordi de ikke aner, hvad de skal stille op.

Det politikerne skal tage ansvar for er at have sendt Danmark ud i en demografisk dødsspiral, og skaffet os et utal af fatale problemer på halsen på noget der kan karakteriseres som et historisk øjeblik. Vores herskende klasse undlader at smide en redningskrans ud til det danske folk, fordi de er styrede af følelser og samtidigt er blottede for nationalfølelse; uden anger for de forbrydelser de har begået. De har kappet båndene til blod og jord, og så avles sunde reaktioner andensteds. At denne stemples “ekstremisme” er ekstremt uhæderligt om end forventeligt.

Også hos medierne hersker der rådvildhed. Mediecheferne melder hus forbi og nægter sig selv og alle os andre den nødvendige selvransagelse. Resultatet er, at vi stadig mangler gode svar på, hvordan medierne bedst beskytter demokratiet.

Lever vi på samme planet? Skal man sige noget til det gakkesnak, så er det vel at demokratiet gennem politkernes handlinger har afskaffet sin egen legitimitet. Folkets styre er afløst af et klovnesystem hvor fremmede har ret til at stemme og opstille. I Sverige, og snart Danmark, vil man om blot 2-3 valgperioder være i en situation, hvor et reelt flertal for nationalistisk politik vil kræve over 80% af de etnisk svenske stemmer, da den ikke-svenske del af stemmekvæget nærmer sig et flertal. Kan vi komme på ret kurs gennem demokratiet vil det være et mirakel, og ikke fordi det er en styreform der sikrer trivsel for det danske folk.

Det er ikke demokratiet der skal sikres. Det er eksistensen af vort folk og danske børns fremtid.



Endelig er der forsknings- og uddannelsesinstitutionerne, som jo sidder inde med den viden, som demokratiet afhænger af. Selvom alle kan se, at denne viden ikke har nær den samme autoritet som tidligere, er det også her business as usual. Ofte luftes frustrationen over, at politikere og borgere er ligeglade med viden, men hvordan vidensinstitutionerne skal navigere i den situation, er endnu et åbent spørgsmål.

“Underkast jer GloboHomo. Gør det. Hallååå, jeg siger gøøør det.”

Nej tak, professor Rodløs. Argumentation via henvisning til autoritet er ikke gangbar. Den danskfjendske slagside i vores såkaldte vidensinstitutioner er åbenlys og på et tidspunkt er det ikke længere muligt at holde folket for nar.



Måske slipper vi med skrækken ved dette valg. Men vi kan ikke vedblive at ignorere, at ekstremismen pludselig kan vokse sig stærk. Det så vi i USA, og hvis ikke vi udvikler en effektiv modgift, risikerer vi, at det også sker i Danmark.

Vi har problemer. Vi lever i en ekstrem tid. En uhørt krise som vores forfædre ikke kunne forestille sig i deres vildeste febervildelser. Den effektive modgift til Weimardanmark er nationalismen, og må gud lade den vokse sig stæk, mægtig og slagkraftig hurtigst muligt.

Vær med til at give professor Lauritsen ufrivllig vandladning og stem på Stram Kurs den 5. juni.