Espanya ja té president i Sánchez ja torna a fer allò que vol
Finalment hi ha un govern espanyol, diguem-ne normalitzat. L'enhorabona. Ho han aconseguit. Pedro Sánchez és president nou mesos després de guanyar unes eleccions, dos mesos després de guanyar-ne unes altres –en què perdé escons i vots– i un any i set mesos després d'arribar a la Moncloa, gràcies a la moció de censura contra Mariano Rajoy. Finalment, després de tot això, Sánchez ha aconseguit de tenir dos vots més a favor que no pas en contra i divuit abstencions que li han salvat, literalment, la vida en la votació més ajustada que hi ha hagut mai en una investidura a Espanya. Si els comptes no em fallen, haurà de complir vuit acords diferents signats amb partits diversos, que sumen en total més de tres-cents compromisos –de la constitució abans de quinze dies de la taula bilateral amb el govern de Catalunya a la reciprocitat televisiva entre Galícia i Portugal (però no entre el País Valencià i el Principat), passant per l'inici de la retirada de la Guàrdia Civil de Navarra o un pla per a mantenir obertes les taquilles dels trens de Renfe a Terol, per posar quatre exemples ben diferents.
Quantes abstencions hi va haver en la votació de la investidura?
divuit