Petite messe solennelle
Aquesta missa és una obra escrita a contracorrent de la moda i que, alhora, ret un homenatge crepuscular a la tradició d'arrel italiana dels primers anys del segle xix. És intimista, en un moment en el qual la música religiosa s'entenia grandiosa de mitjans i d'efectius, ja que Rossini la concep per a un grup ideal de dotze cantors dels tres sexes [sic] -dones, homes i castrats-, dels quals vuit havien de ser coristes, i quatre, solistes. Les seves instruccions són que els solistes també han de cantar les parts de cor quan no estiguin involucrats de forma individual. De totes maneres, en les actuacions subsegüents en general ha participat un cor més gran i amb solistes independents. A la partitura original de Rossini s'indica que els solistes han de cantar també en companyia del cor. A aquestes veus s'hi unien dos pianos i un harmònium -acceptat per Rossini a contracor, ja que volgué escriure aquesta part per a un acordió i donar-li així, clarament, un toc parisenc-. Per al segon piano no hi ha una part independent, sinó que dobla o reforça el primer.
De quants sexes són els cantors?
dels tres sexes