Semiramide
Rossini va optar per la mateixa fórmula del Tancredi que l'havia fet guanyar al mateix teatre un èxit molt notable: el mateix llibretista -Gaetano Rossi-, la mateixa base literària -una tragèdia neoclàssica de Voltaire- i una mateixa fórmula musical, la de l'òpera seriosa amb una rígida estructura, les àries da capo, els severs arguments basats en la història antiga i el canto fiorito. L'escriptor i filòsof francès havia utilitzat una llegenda que havia tingut una certa projecció en els teatres d'òpera. La mateixa Colbran ja havia interpretat el personatge de la reina assíria moltes vegades en la seva carrera en altres òperes de Portogallo (La morte di Semiramide, que va immortalitzar la cèlebre soprano Angelica Catalani), Nasolini i Mayr, que tractaven la mateixa trama. Entre les 70 òperes, aproximadament, que s'han compost sobre l'argument de Semiramide, des d'Aldrovandini (1701) fins a Respighi (1910), cap arriba a la categoria de la de Rossini, tot i que altres compositors com Vivaldi, Hesse, Paisiello o Cimarosa també li van dedicar la seva música. El mateix Meyerbeer havia treballat aquest mateix tema a Semiramide riconosciuta quatre anys abans que Rossini.
Quantes òperes s'han compost sobre l'argument de Semiramide?
70