Die tote Stadt
Els dos fragments més famosos de l'òpera són Glück das mir verblieb o Cançó de Marietta (en l'òpera un duet per a tenor i soprano però que en concert es presenta habitualment com a una ària per a soprano) i l'encisadora ària per a baríton, Mein sehnen, mein wähnen. Les parts dels dos personatges principals, Paul i Marie/Marietta són d'una extrema dificultat vocal. El tenor ha de romandre sobre l'escenari pràcticament al llarg de tota l'òpera — unes dues hores — i cantar constantment enfrontant-se a una orquestra gegantina. Però a diferència de les parts de tenor de Wagner, que requereixen gran resistència però no d'ostentacions vocals extremes, el paper de Paul a Die tote Stadt voreja constantment el límit superior de la seva tessitura, amb abundants si bemolls i la naturals, fent d'aquest paper un repte al qual pocs tenors poden enfrontar-se. L'alta tessitura de la part de Marietta és equiparable al paper de l'Emperadriu a La dona sense ombra de Strauss.
Què significa fer aquest personatge per a un tenor?
un repte