Claude Lorrain
Generalment realitzava de quatre a vuit dibuixos preliminars, on dissenyava la composició de la pintura. A vegades emprava un quadriculat per a regular l'exactitud de les proporcions. Un cop en el quadre, calculava cada línia i establia els límits de les formes i volums, així com la posició de les figures i altres elements de l'obra, tot segons proporcions geomètriques —especialment mitjançant la utilització de la secció àuria—, sovint subdividint l'amplada i l'alçada en terços i quarts. En general, en les seves composicions establia en primer lloc la línia de l'horitzó, que solia situar a dos cinquens d'altura del llenç. La disposició solia ser ortogonal, amb el punt de fuga a l'horitzó, on generalment se situa el sol, que sovint és l'eix de la composició, ja que la difracció dels seus raigs defineix l'espai i assenyala els distints plans en què es divideix l'obra. Aquesta alternança de plans, marcant simètricament la composició per etapes, recorda el mètode utilitzat per Poussin; tot i així, els seus mètodes compositius eren distints: així com Poussin componia els seus quadres a partir d'un espai cúbic buit, amb objectes que van retrocedint per etapes ben delimitades, Claude recreava un espai més lliure i dinàmic, procurant dirigir la mirada de l'espectador cap a l'infinit, on situava un horitzó d'ampla traça.
Què és sovint l'eix de la composició?
el sol