Llegenda de les quatre barres de sang
Les barres de sanch (1880) de Jacint Verdaguer i Santaló (fragment)  tot mirant les seves armes sospirava de tristor.  –No sospireu, el bon comte, mont metge arriba tantost.  –De les nafres no me’n sento, sols me’n sento de l’honor, puig en el camp de la guerra per mon escut no hi ha flors.  –Si el teu escut n’està sense, ton pit n’està vermellós.—  Posa els dits en la ferida, les passa per l’escut d’or.  Si el comte Jofre plorava, encara plora més fort, mes ses llàgrimes de pena ja son llàgrimes de goig.  –Grans mercès, lo rei de França, grans mercès, l’emperador.
Per on passa els dits?
per l’escut d’or