No es pot posar fi a la transició sense eliminar el partit de la transició
L'independentisme català i el moviment del 15-M coincideixen en la crítica a l'anomenada transició política postfranquista. Els dos fenòmens polítics naixen, en bona part, de la constatació d'una part de la ciutadania que aquell moviment de les elits va ser un enorme frau democràtic. I de la crítica a les relacions de poder creades després de la transició, al centre de les quals hi ha el PSOE. Després de la gran crisi econòmica del 2008, les creixents dificultats materials de la gent i el replegament autoritari de l'estat conciten una onada de crítiques i indignació que desemboquen, en la dècada actual, en aquests dos fenòmens que han canviat el panorama polític del nostre país i de l'estat espanyol. El 15-M, de fet, fabrica un eslògan brillant que trenca tot l'imaginari del postfranquisme, aquell famós 'PPSOE' que va omplir parets de tot arreu. La suggerent unió de les dues sigles de la restauració borbònica en una de sola obrí els ulls de moltíssima gent a una realitat que abans era complicada d'explicar: que el PSOE és un partit de dretes, segurament el partit més de dretes dels membres europeus de la socialdemocràcia i que en realitat tant hi fa qui governe perquè les diferències entre tots dos, a l'hora de la veritat i en els temes fonamentals, són menors.
Quin eslògan va elaborar el moviment 15-M?
'PPSOE'