I’d begun to call my father-in-law Otōsan, “respected father,” bowing low when he came for dinner three times a week, serving tea to him and Toru on the nights we ate at his house, just down the road from ours.
Începusem să îl numesc pe socrul meu Otosan, "tată respectat", inclinându-mă atunci când venea la cină, de trei ori pe săptămână și îl serveam cu ceai și Toru atunci când mâncam la el acasă, care era chiar peste drum de noi.