Regarding the atrocities committed by the Nazis in World War II and the difficulty of forgiving and forgetting, writer Vladimir Jankélévitch expressed himself this way: “In the presence of such a revolting crime, the natural impulse... is to be outraged and to fight passionately against forgetting and to pursue the criminals — as the judges of the allied Nuremberg Tribunal had promised — to the ends of the earth. ”
Seoses natside sooritatud metsikustega Teises maailmasõjas ning andestamise ja unustamise raskustega avaldas kirjanik Vladimir Jankélévitch järgmise mõtte: ” Selliste jäledate kuritegude korral on loomulik reaktsioon.. tunda raevu ja võidelda kirglikult unustamise vastu ning jälitada kurjategijaid ilmamaa otsteni, nagu seda tõotasid kohtumõistjad liitlasriikide korraldatud Nürnbergi protsessil. ”