Harrison draws a vivid picture of the same situation, saying: “We seem to catch glimpses of one purposeful face in a drifting crowd, and follow with quickening interest this stranger from far coasts of the Aegean, as he threads the maze of unfamiliar streets, knocking at many doors, following up every clue, warned of the risks he is taking but not to be turned from his quest; till in some obscure prison - house a known voice greets him, and he discovers Paul chained to a Roman soldier. ”
Harrisson kirjeldab seda olukorda elavalt: ” Me võime vaimusilmas näha möödatriivivas rahvamassis aeg - ajalt vilksatamas üht sihikindlat nägu ning järgneda sellele Egeuse mere kaugetelt kallastelt pärit võõrale üha kasvava huviga; me võime näha teda ekslemas talle võõraste tänavate rägastikus, koputamas paljudele ustele, haaramas kinni igast võimalikust niidiotsast; teadlik kõikidest riskidest, kuid laskmata oma otsinguid takistada; kuni lõpuks ühes pimedavõitu vangikojas tervitab teda tuttav hääl ning ta leiab Rooma sõduri külge aheldatud Pauluse. ”