So while standing before Joseph, their consciences moved them to admit: “Unquestionably we are guilty with regard to our brother [Joseph], because we saw the distress of his soul when he implored compassion on our part, but we did not listen.
Niisiis, sel ajal kui nad Joosepi ees seisid, sundis südametunnistus neid möönma: „Me oleme tõesti süüdi oma venna [Joosepi] pärast, kelle hinge kitsikust me nägime, kui ta palus meilt armu ja meie ei võtnud teda kuulda.