To those faithful ones who stayed behind in Thessalonica, the persecuted apostle wrote: “We are obligated to give God thanks always for you, brothers, as it is fitting, because your faith is growing exceedingly and the love of each and all of you is increasing one toward the other. As a result we ourselves take pride in you among the congregations of God because of your endurance and faith in all your persecutions and the tribulations that you are bearing.
Neile ustavatele, kes Tessaloonikasse maha jäid, kirjutas tagakiusatud apostel: „Me oleme alati kohustatud Jumalat tänama teie eest, vennad, nõnda nagu on sünnis, sest et teie usk vägevasti kasvab ja armastus jõudsasti edeneb igaühes teie kõikide seas üksteise vastu, nõnda et me isegi teist kiitleme Jumala kogudustes, teie kannatlikkusest [„ vastupidavusest ”, NW] ja usust, kõigis teie tagakiusamistes ja viletsusis, mida te kannatate Jumala õige kohtu tõestuseks, et teid arvataks Jumala riiki väärt olevat, mille pärast te ka kannatate. ”