A mighty king who had subdued powerful enemies could do nothing but helplessly wish that he himself had surrendered to “the last enemy, death, ” in place of his son. ​ — 1 Corinthians 15: 26.
Võimas kuningas, kes oli alistanud vägevaid vastaseid, ei suutnud teha muud kui vaid abitult soovida, et oleks ometi „viimne vaenlane... surm ” tabanud teda ennast ta poja asemel.