Even in lands where some progress has been made in combating racial and other forms of prejudice, the question remains: Have the improvements really rooted out the deep - seated feelings of people or have they merely curbed the outward manifestation of those feelings?
Isegi riikides, kus on palju ära tehtud võitluses rassismi ja muude eelarvamuste vormidega, jääb püsima küsimus: kas tehtud edusammud on inimestes sügavalt juurdunud tunded tõesti kõrvaldanud või on need õpetanud inimesi oma tundeid lihtsalt varjama?