This, says a commentary, implied “sedition and rebellion ” against the emperors, who“ would not permit the name of [another] king to be mentioned in any of the vanquished provinces except by their permission. ”
Nagu märgib eespool tsiteeritud piibliõpetlane, süüdistati kristlasi sisuliselt mässu õhutamises ja mässus keisri vastu, ” kes ei lubanud mainida [ühegi teise] kuninga nime üheski vallutatud provintsis, välja arvatud tema enda loal ”.