Sensing our presence, the predator froze momentarily in its tracks. It eyed us with a cold stare and growled as if to say, ‘ Thank you for spoiling my breakfast. ’ Then it vanished silently into the darkness of the bushes.
Niipea kui kiskja tundis meie ligiolekut, tardus ta paigale, vaatas meie poole vaenuliku pilguga ja urises, nagu tahtes öelda: „Aitäh, et mu hommikusöögi ära rikkusite ”, ning kadus siis vaikselt põõsaste rüppe.