Job himself reminisces about the time when he was a respected judge who sat at the city gate administering justice and defending the cause of the widow and the fatherless boy.
Hiiob ise meenutab möödunud aegu, mil ta oli lugupeetud kohtumõistja, kes istus linna väravas ja mõistis õigust ning kaitses lese ja vaeslapse kohtuasja.