Should we be surprised, then, to see children becoming “disobedient to parents, unthankful, disloyal, having no natural affection ”? ​ — 2 Timothy 3: 1 - 3.
Kas on siis põhjust imestada, nähes, kuidas lapsed on „sõnakuulmatud vanemaile, tänamatud, õelad, südametud [„ loomupärase kiindumuseta ”, UM] ”?