Implicit in using speech to keep open the lines of communication is the obligation of each to listen to what the other has to say ​ — and to make the effort to notice what has been left unsaid.
Endastmõistetavalt on igaühel ühenduskanalite lahtihoidmiseks kasutatava kõnelemise puhul kohustus kuulata, mis teisel öelda on — ja teha pingutusi, märkamaks, mis ütlemata on jäänud.