Constantine sensed that the “Christian ” religion — albeit apostate and deeply corrupted by then — could be effectively utilized as a revitalizing and uniting force to serve his grand scheme for imperial domination.
Constantinus tajus, et ” kristlikku ” religiooni — olgugi et see oli tema ajaks õigest usust ära taganenud ja põhjalikult laostunud — võiks tõhusalt ära kasutada kui taaselustavat ja ühendavat jõudu, mis võiks teenida tema keisrivalitsuse suuri taotlusi.