In 1840, surgeon George Bodington noted that those who worked in the open air ​ — farmers, plowmen, shepherds — ​ were generally free of TB, while those who spent much of their time indoors seemed more susceptible to it.
Aastal 1840 täheldas kirurg George Bodington, et need, kes töötavad värske õhu käes — näiteks talunikud, põllumehed ja karjused —, ei haigestu üldjuhul tuberkuloosi, samal ajal kui need, kes palju aega kinnistes ruumides viibivad, on sellele hulga vastuvõtlikumad.