Ought not our newness and smallness in comparison with the permanence of the heavens cause us to feel awe and deep reverence for the One who made the stars?
Kas selle tajumine, kui vastsed ja väikesed meie taevaste igikestvuse kõrval oleme, ei peaks meis tekitama aukartust ja harrast austust selle Isiku vastu, kes tähed lõi?