These people, notes WHO, “have the least access to health services, can least afford personal protection and are the furthest from organized malaria control activities. ”
MTO sõnul on ” arstiabi [niisugustele inimestele] kõige raskemini kättesaadav, rahalised võimalused end tõve eest kaitsta kõige kesisemad ja kontrollsüsteem jõuab [nendeni] ka kõige vähem ”.