“ I saw crime as being almost a normal, if not excusable, reaction to the grinding poverty, instability, and despair that pervaded [the criminals ’] lives, ” admits Samenow.
„ Varem nägin ma kuritegevuses päris normaalset, kui mitte vabandatavat reaktsiooni rusuvale vaesusele, kindlusetusele ja lootusetusele, mis täitis [kurjategija] elu, ” möönab Samenow.