Although the Constitution guaranteed religious freedom, it stipulated: “Churches used for public worship are the property of the Nation, represented by the Federal Government, who shall determine which ones can continue to be used as such. ”
Kuigi sealne põhiseadus tagas usuvabaduse, sätestas see ka tingimuse: „Kirikud, mida kasutatakse jumalateenistuste pidamiseks, kuuluvad riigile, keda esindab föderaalvalitsus, ning see otsustab, milliseid neist tohib jätkuvalt sel eesmärgil kasutada. ”