Tacitus, who was no friend of the Christians, adds: “Guilty as they were, and deserving of exemplary punishment, they excited compassion, as being destroyed, not for the public welfare, but from the cruelty of one man, ” Nero.
Tacitus, kes ei olnud kristlaste pooldaja, lisab: „Nad olid küll süüdi ja väärisid korralikku karistust, kuid nad äratasid kaastunnet, sest neid ei hävitatud mitte avaliku heaolu nimel, vaid ühe mehe [Nero] julmuse pärast. ”