Because I had nowhere to sleep, I would go into a coffeehouse in the village, wait till the last patron left ​ — usually after midnight — ​ sleep on a couch, and get up very early the next morning before the owner started serving beverages.
Kuna mul polnud kuskil ööbida, läksin ma tavaliselt küla kohvimajja, kus ootasin senikaua, kui viimane külastaja lahkus — tavaliselt pärast keskööd — ja magamisaseme vabastas, ning ärkasin järgmisel hommikul vara, enne kui omanik joogipoolist pakkuma hakkas.