Seeking religious harmony for political reasons, Constantine quickly crushed any dissenting voices, not on the grounds of doctrinal truth, but on the basis of majority acceptance.
Poliitilistel põhjustel usulist üksmeelt taotledes surus Constantinus kiiresti maha igasugused erimeelsed hääled, kuid seda mitte õpetusliku tõe, vaid enamiku arvamuse põhjal.