In time, the sinner lets out what one scholar calls “a long litany of ‘ if onlys ’: if only I had listened to my father; if only I hadn’t gone my own way; if only I had taken others ’ advice. ”
Peagi hakkab patustanu halama sel viisil, mida üks õpetlane on nimetanud „pikaks kui - ma - ainult - litaaniaks: kui ma ainult oleksin kuulanud isa; kui ma ainult poleks end liiga targaks pidanud; kui ma ainult oleksin tähele pannud teiste nõuandeid ”.