They declared that the Scriptures “should be read, not by just anyone, but only by the ones peering into the deep things of the spirit after having done appropriate research ” ​ — that is, only the supposedly educated clergymen.
Sinodi liikmed deklareerisid, et Pühakirja „ei tohiks lugeda mitte lihtsalt ükskõik kes, vaid ainult need, kes mõistavad sügavaid vaimseid asju, kuna nad on teinud sellekohast uurimustööd ” – see tähendab, ainult niinimetatud haritud vaimulikud.