The result, he observes, is that “unemployed people, widows, slum dwellers, and those who are incapable of critical thinking conclude that God has abandoned them and that they are obliged to give so much to ‘ the preacher ’ that their own families go hungry. ”
Tagajärjeks on tema tähelduste järgi, et „töötud, lesed, slummiasukad ja loogilise mõtlemisvõimeta inimesed järeldavad, et Jumal on nad hüljanud ning et nad on kohustatud andma„ jutlustajale ” nii palju, et nende enda pere peab nälgima ”.