This principle later developed into the doctrine of the “two swords ”:“ The spiritual sword the popes wielded themselves, delegating the temporal sword to lay rulers, but the latter must nevertheless use the temporal sword according to papal directions. ”
Hiljem arenes see põhimõte „kahe mõõga ” doktriiniks:„ Vaimse mõõga hoidsid paavstid endale, andes ilmaliku mõõga ilmalikele valitsejatele, kuid viimased pidid sellest hoolimata kasutama ilmalikku mõõka vastavalt paavstide juhenditele. ”