Not content with the principles laid down by Jehovah’s Law, legalistically minded rabbis set about establishing exactly ​ — and somewhat arbitrarily — ​ how far a person could walk on the Sabbath, for example, to attend worship.
Seadusetähte tähtsaks pidavad rabid ei rahuldunud pelgalt Jehoova käsuseaduses kehtestatud põhimõtetega, vaid otsustasid määratleda täpselt – ja mõnevõrra suvaliselt –, kui pikka maad võib inimene hingamispäeval kõndida näiteks Jumalat kummardama minnes.