By praying “with true hearts in the full assurance of faith ”; by declaring our hope publicly without wavering; and by considering, inciting, and encouraging fellow worshippers when we assemble together at our congregation meetings and during family worship.
Kui palvetame „siira südamega, täie kindlustundega, mille annab usk ”, kui anname ilma kõikumata oma lootusest avalikult tunnistust, mõtleme usukaaslaste peale ning ergutame ja julgustame neid koguduse koosolekutel kokku saades ning pere jumalakummardamise ajal.