Indeed, as we walked the trails in this unspoiled “lost world, ” we felt an almost instinctive desire to tread lightly, to absorb the beauty, and to take nothing home with us but the pictures in our cameras and the memories in our hearts.
Tõepoolest, kui kõndisime selle rikkumata „kadunud maailma ” radadel, tundsime lausa instinktiivset soovi astuda kergel sammul, imeda endasse kõike seda ilu ning võtta endaga kaasa mitte midagi muud kui vaid pildid kaameras ja mälestused südames.