A concurring opinion of one of the nine judges said: “Proselytism, defined as ‘ zeal in spreading the faith, ’ cannot be punishable as such; it is a way ​ — perfectly legitimate in itself — ​ of ‘ manifesting one’s religion. ’
Üks nendest üheksast kohtunikust andis samasuguse hinnangu, öeldes: „Poolehoidjate püüdmise eest, mida defineeritakse kui ’ innukust usu levitamisel ’, ei saa seega karistust määrata; see on viis — iseenesest täiesti seaduslik viis — ’ oma religiooni teatavakstegemiseks ’ ”.