Killen, professor of ecclesiastical history, wrote: “In the second and third centuries the playhouse in every large town was a centre of attraction; and whilst the actors were generally persons of very loose morals, their dramatic performances were perpetually pandering to the depraved appetites of the age....
Killen kirjutas: „Teisel ja kolmandal sajandil oli igas suures linnas meelelahutuskeskuseks teater; ning näitemängud olid loodud selle ajastu inimeste kõlvatute ihade rahuldamiseks, ehkki ka näitlejad olid tavaliselt väga ebamoraalsed.... kõik tõelised kristlased suhtusid teatrisse põlgusega.... nad kohkusid selle roppusest; ning seal esitatavad pidevad palved paganlike jumalate ja jumalannade poole solvasid nende religioosseid veendumusi. ”