Was it during moments of solitude that he pondered man’s place in the universal order and the wonders of the heavens ​ — sun, moon, and stars, “the works of [Jehovah’s] fingers ”?
Vahest karjasepõlve üksindushetkedel mõtiskleski Taavet inimese koha üle maailmakõiksuses ning imeliste taevakehade päikese, kuu ja tähtede üle, mida ta nimetas Jehoova „sõrmede tööks ”.