Pamatuji si, že když mi bylo asi 13, sledovala jsem přilepená k zrnící černobílé televizi v obýváku rodičů, jak sovětské tanky vjely do Budapešti a děti ne o mnoho starší než já se na ně vrhaly a byly přejety. A já jsem utíkala nahoru a začala si balit kufr. Moje matka za mnou přišla a řekla: „Co to, prosím tě, děláš?" A já řekla: „Jedu do Budapešti." Ona řekla: „A to jako proč?" A já řekla: „Zabíjejí tam děti.
Ich erinnere mich noch: Ich war etwa 13 und klebte im Wohnzimmer meiner Eltern an einem griesigen Fernsehbild in Schwarz-Weiß, als die sowjetischen Panzer in Budapest einrollten und Kinder, nicht viel älter als ich, sich den Panzern entgegenwarfen und niedergemäht wurden. Und ich flitzte die Treppe hoch und packte meinen Koffer. Meine Mutter kam zu mir und fragte: "Was in aller Welt machst du?" Und ich: "Ich gehe nach Budapest." Sie fragte: "Wieso denn bloß?" Und ich: "Dort werden Kinder getötet.