Projekt, na jehož konci stojí zrod eura, byl inspirován nejen Mundellovými myšlenkami, ale také pochopením významu a smyslu efektivních pravidel pro interakci mezi vládními úřady, jako jsou centrální banky, a zbytkem společnosti. Evropská hospodářská a měnová unie (EMU) se zrodila ze zdánlivě protichůdného tvrzení, že pravomoci, které vlády mají nad směnnými kurzy a finančními trhy, se obyčejně negativně odrážejí v jejich schopnosti udržet na těchto trzích stabilitu. Itálie je toho dobrým příkladem: před vznikem EMU zemi sužovala vysoká inflace, vysoké úrokové sazby a vysoký vládní dluh, který ohrožoval stabilitu veřejných financí a životní úroveň všech Italů. Poté, co se směnný kurz a úrokové sazby vymanily zpod přímé kontroly italských vládních úřadů, metla vysoké inflace a vysokých úrokových sazeb zmizela.
Dem Projekt, das letztlich zum Euro führte, lagen die Ideen Mundells ebenso zugrunde, wie die Anerkennung der Bedeutung wirksamer Regelwerke für die Wechselwirkung zwischen staatlichen Institutionen, wie den Zentralbanken, und dem Rest der Gesellschaft. Die europäische Wirtschafts- und Währungsunion (WWU) entstand aus dem folgendem, auf den ersten Blick widersprüchlich erscheinendem Argument, wonach die diskretionäre Macht der Regierungen über Wechselkurse und Finanzmärkte sich umgekehrt proportional zu ihrer Fähigkeit verhalte, auf genau diesen Märkten für Stabilität zu sorgen. Italien ist hierfür ein sehr anschauliches Beispiel: Vor der WWU litt das Land unter hoher Inflation, hohen Zinssätzen und den enormen Kosten der Schuldentilgung, wodurch sowohl die Stabilität der Staatsfinanzen, als auch der Lebensstandard jedes einzelnen Italieners bedroht war. Nachdem den italienischen Behörden die direkte Kontrolle über Wechselkurse und Zinssätze entzogen war, gab es auch keine hohe Inflation und keine hohen Zinssätze mehr.