Jistě, dnes už zřejmě zapomněly na svou roli při brzdění snahy DPJ o vytvoření účinného politického koordinačního orgánu země. Půlstoletí informování o vnitřních půtkách LDP, které nijak nesouvisely se skutečnou politikou, proměnilo japonské reportéry v největší znalce politického frakcionářství na světě. A také téměř vymazalo jejich schopnost rozpoznávat skutečné politické iniciativy. Zbytek světa ovšem žasne nad obdivuhodným a důstojným způsobem, jímž se obyčejní Japonci vyrovnávají se strašlivou nepřízní osudu. Opakovaně dostávám dotazy, proč se v zemi neobjevuje rabování nebo známky výbušného hněvu.
Tatsächlich scheinen sie inzwischen vergessen zu haben, welche Rolle sie selbst dabei gespielt haben, die Bemühungen der DPJ zur Schaffung eines effektiven politischen Koordinierungsgremiums für das Land zu behindern. Ein halbes Jahrhundert der Berichterstattung über LDP-interne Rivalitäten, die mit tatsächlicher Politik nichts zu tun hatten, hat Japans Reporter in die weltweit führenden Experten für parteipolitische Querelen verwandelt, zugleich aber dazu geführt, dass sie nahezu unfähig sind, tatsächliche politische Initiativen, wenn sie sie sehen, auch zu erkennen. Die übrige Welt bestaunt derweil die bewunderungswürdige, würdevolle Weise, in der die normalen Japaner mit dem schrecklichen Elend umgehen. Immer wieder werde ich gefragt, warum es keine Plünderungen oder Anzeichen explosiver Wut gibt.