Jeden jednoduchý program, nazvaný gen tukového insulinového receptoru v podstatě říká: zadrž každou kalorii, protože další období lovu se nemusí vydařit. Toto fungovalo ve prospěch druhu před desítkami tisíců let. Dnes bychom rádi tento program vypnuli. Vyzkoušeli jsme to již na myších, které, přestože jedly opravdu hodně, stále zůstávaly štíhlé a zůstaly jim také veškeré přínosy šíhlosti. Nedostaly cukrovku ani onemocnění srdce, žily o 20% déle. Jednoduše těžily zdravotní výhody kalorické restrikce bez kalorické restrikce. Čtyři nebo pět farmaceutických společností si toho všimlo, domnívajíce se, že toto bude zajímavý lék pro lidský trh, s vědomím toho, že toto je pouze jeden z 30.000 genů, které mají vliv na naší tělesnou chemii. Vyvinuli jsme se v době, kdy lidé v mém věku, podobném jako má i většina učástníku této konference, neměli zájem žít déle, protože spotřebovávali drahocenné zdroje, které byly lépe využitelné potomky a těmi, kdo se o ně starají.
Eines dieser kleinen Software-Programme, das Fett-Insulin-Rezeptor-Gen, besagt im Grunde, "Lass uns jede Kalorie behalten, weil die nächste Jagdsaison nicht so gut ausfallen könnte." Das war vor zehntausenden von Jahren zum Vorteil der Spezies. Nun würden wir das Programm gerne abschalten. Es wurde in Tierversuchen erprobt, und die Mäuse aßen gefräßig und blieben doch schlank und hatten die gesundheitlichen Vorteile des Schlankseins. Sie entwickelten keine Diabetes, bekamen keine Herzkrankheiten, sie lebten 20% länger, sie hatten die gesundheitlichen Vorteile einer kalorischen Begrenzung ohne die Einschränkungen. Vier oder fünf Pharmakonzerne sind darauf aufmerksam geworden und sind der Meinung, dass dies ein interessantes Medikament für den menschlichen Markt sei, und das ist nur eins der 30.000 Gene, die unsere Biochemie beeinflussen. Wir entwickelten uns in einer Ära, in der es nicht zum Vorteil war, dass die Menschen – etwa im gleichen Alter wie die meisten Teilnehmer dieser Konferenz, so wie ich – viel länger lebten, da wir die wertvollen Ressourcen verbrauchten, statt sie besser den Kindern zur Verfügung zu stellen, und denjenigen, die sich um sie kümmern.