Podobně jako během evoluce politických a ekonomických systémů po komunismu hrozí u přechodu ke společnosti „čisté nuly“ riziko, že rušivě zasáhne do života jednotlivců a prohloubí sociální nerovnosti. Neodvratně zmizí některá pracovní místa, která se kdysi považovala za jistotu na celý život, což znamená, že proces musí být od počátku inkluzivní. Aby sociální soudržnost a solidarita byly během celé transformace prioritou nejvyšší úrovně, bude v praxi nezbytné poskytovat konkrétní podporu, která lidem pomůže chopit se nových příležitostí, jakož i usměrňovat očekávání s cílem předcházet deziluzi. Při pohledu zpět víme, že společenské otřesy před 30 lety stály za to, protože jejich plodem bylo tolik úspěchů. Neměli bychom se proto zelené tranzice bát. I ta nabízí příležitost budovat svět, který bude lépe prosperovat. Klíčem k tomuto přechodu budou investice do lidského a fyzického kapitálu.
Wie die Entwicklung der politischen und wirtschaftlichen Systeme nach dem Kommunismus birgt der Übergang zu einer „netto emissionsfreien“ Gesellschaft die Gefahr einer Destabilisierung unseres Lebens und einer Vertiefung der gesellschaftlichen Ungleichheit. Einige Arbeitsplätze, von denen man einst dachte, dass sie lebenslange Sicherheit böten, werden zwangsläufig verschwinden. Das bedeutet, dass der Prozess von Anfang an breite Schichten einbeziehen muss. Sozialen Zusammenhalt und Solidarität während der Transformation zur Spitzenpriorität zu machen bedeutet in der Praxis, dass man die Menschen konkret dabei unterstützen muss, sich ihnen bietende neue Chancen zu ergreifen, und dass man die Erwartungen steuern muss, um eine Desillusionierung zu vermeiden. In der Rückschau wissen wir, dass die gesellschaftlichen Umwälzungen vor 30 Jahren sich gelohnt haben, weil sie so viele Erfolgsgeschichten hervorgebracht haben. Wir sollten daher keine Angst vor der grünen Transformation haben. Auch sie bietet uns neue Chancen zu Aufbau einer wohlhabenderen Welt. Der Schlüssel dabei werden Investitionen in Human- und physisches Kapital sein.