Pravda, Západ nabízí vzory demokracie, právního řádu, svobodného tisku a dalších prostředků pro řešení těchto nespravedlností; Západ ale zároveň představuje kapitalistický model, jenž je příčinou těchto křivd. Máme tedy chtít překotné, nebo raději střízlivé přejímání západní kultury? Uškodí nebo spíš prospěje nám členství ve Světové obchodní organizaci? Je západní pop kultura hodna následování? Odpovědí je široké, spletité spektrum zdrženlivých hlasů. „Nová levice“ oslovuje chudé, ale zároveň chce zůstat výrazně odlišná od autoritářské „staré levice“. Liberálové vytvořili vlastní levé a pravé křídlo – dělí je především otázka společenské spravedlnosti versus politické svobody. Vzhledem k těmto složitostem je pro čínské intelektuály mnohem těžší než před osmdesátými léty promlouvat jedním hlasem, natož ten svůj hlas nalézt.
In der Tat bietet der Westen Modelle für Demokratie, die Herrschaft des Gesetzes, eine freie Presse und andere Mittel an, mit deren Hilfe die Ungerechtigkeit aufgelöst werden kann; aber der Westen hat auch das kapitalistische Modell geliefert, das die Entstehung dieser Ungerechtigkeit bewirkte. Rufen wir also nach mehr Verwestlichung oder fordern wir deren Einschränkung? Wird eine Mitgliedschaft in der Welthandelsorganisation WTO eher Schaden anrichten oder wird sie China nutzen? Ist es ratsam, noch mehr westliche Popkultur zu importieren? Das Ergebnis stellt sich als mannigfaltiges und verwirrendes Spektrum zum Schweigen gebrachter Meinungen dar. Eine „neue Linke“ nimmt sich der Armen an, will sich aber weiterhin von der autoritären „alten Linken“ unterscheiden. Die Liberalen haben sich ihre eigenen linken und rechten Flügel herangezüchtet; dabei geht es maßgeblich um das Thema soziale Gerechtigkeit kontra politische Freiheit. Aufgrund dieser Vielschichtigkeit ist es für die Intellektuellen Chinas schwerer als in den 80er Jahren, mit einer Stimme zu sprechen – ganz zu schweigen davon, dass sie erst einmal ihre Stimme finden müssen.