A ona se na mě podívala a říká „Pět, čtyři, tři, dva...“ A šlo to živě, že jo. Takže jsem se tiskla k moderátorskému stolku, abych se během výstupu neodkutálela ze záběru a když interview skončilo, byla jsem úplně bez sebe. Konečně jsem dostala svou šanci a promarnila ji a věděla jsem, že už mě nikdy znovu nepozvou. A nejen že mě pan Olbermann znovu pozval, dělala jsem pak příspěvky na plný úvazek a taky mi připevnil židli k zemi.
Und sie schaute mich an und sagte: "Fünf, vier, drei, zwei ..." Und wir waren live! Ich musste mich also am Tisch des Gastgebers festhalten, damit ich während der Szene nicht aus dem Bildschirm rollte, und als das Interview vorbei war, war ich außer mir. Da war meine Chance gewesen und ich hatte sie versaut, und ich wusste, die laden mich nie wieder ein. Aber Mr. Olbermann lud mich nicht nur wieder ein, sondern machte mich zu einem Vollzeit-Mitarbeiter und klebte meinen Stuhl fest.