Plagiátorství je hříchem poslucháren; podvrhy jsou hříchem laboratoří. Ani v jednom případě se však neobjevil standardní postup pro zajištění poctivosti výzkumu – či vědců, kteří jej provádějí. Užitečným zjednodušením při úvaze o potenciální činnosti komisí pro etiku výzkumu je zvažovat dva modely kontroly: „vyšetřovací“ a „obžalovací“. Zatímco vyšetřovací model předpokládá, že podvody jsou na denním pořádku, ale často ujdou pozornosti, obžalovacímu modelu je vlastní méně paranoidní postoj, který předpokládá, že badatelé jsou nevinní, neprokáže-li se opak. Přirozeným kontextem vyšetřovacího systému jsou obory, kde je vědecká poctivost neustále ohrožována, neboť výzkumníci jsou zapleteni s politickými či finančními zájmovými skupinami. Nejednou jsou tyto pletky nevyhnutelné, zejména v případě biomedicínského výzkumu. Tady jsou vyšetřovatelé zčásti provozní účetní, zčásti myšlenková policie. Provádějí namátkové kontroly, aby se ujistili, že rozmanité klientely vědeckého výzkumu za své peníze dostávají, co přísluší.
Plagiat ist die Sünde des Hörsaals; Fälschung die Sünde des Labors. Aber weder im einen noch im anderen Fall gibt es bisher standardisierte Methoden, um die Integrität der Forschung zu gewährleisten – oder der Forscher, die sie durchführen. Eine nützliche Vereinfachung beim Umgang mit der potenziellen Arbeit von Ethikräten im Bereich der Forschung ist es, zwei Kontrollmodelle zu betrachten: das „inquisitorische“ und das „akkusatorische“. Während das inquisitorische Modell voraussetzt, dass Betrug allgemein verbreitet ist, aber häufig unerkannt bleibt, nimmt das akkusatorische Modell eine weniger paranoide Haltung ein und geht davon aus, dass Forscher so lange unschuldig sind, bis man ihnen das Gegenteil nachgewiesen hat. Der natürliche Kontext für ein inquisitorisches System sind Bereiche, wo die wissenschaftliche Integrität aufgrund der Verquickung von Forschung und politischen oder finanziellen Interessen regelhaft bedroht ist. Häufig – insbesondere im Falle der biomedizinischen Forschung – sind derartige Verquickungen unvermeidlich. Hier agieren die Inquisitoren teils als Kostenprüfer, teils als Gedankenpolizei. Durch unangekündigte Stichproben in Labors suchen sie zu gewährleisten, dass die verschiedenen Interessengruppen im Bereich der wissenschaftlichen Forschung auf ihre Kosten kommen.