Rychlejší technologický pokrok a větší sklon k práci nebo k úsporám je zapotřebí vítat, protože zvyšují nabídku práce a kapitálu – a tím i zaměstnanost a investice. Keynesiáni ovšem tvrdili, že strukturální síly jsou špatné, jelikož připravují lidi o pracovní místa, dokud politici „nevyrobí“ poptávku, která vyrovná vzestup nabídky. My jsme dospěli k závěru, že přinejmenším ta ekonomická větev, kde se vše měří konvenčními makroekonomickými proměnnými typu nezaměstnanosti, inflace a růstu výkonu, není plně determinovaná agregátní poptávkou. Na strukturálních silách záleží. Tvrzení keynesiánů, že „poptávka“ je všemocná – tedy že ona sama zvyšuje zaměstnanost, a tím také investice, ba dokonce i růst –, není opodstatněné. Oni ho však opakují dál.
Schnellerer technologischer Fortschritt und eine größere Neigung zu arbeiten oder zu sparen seien zu begrüßen, weil sie das Angebot an Arbeit und Kapital steigern würden, und damit die Beschäftigung und die Investitionen. Doch die Keynesianer beharrten darauf, dass strukturelle Kräfte schlecht seien, weil sie Arbeitsplätze kosten würden, sofern die Politik keine dem gesteigerten Angebot entsprechende ausreichende Nachfrage schaffe. Eine Schlussfolgerung, die wir daraus zogen, war, dass, als absolutes Minimum, der Pfad einer Volkswirtschaft – gemessen anhand konventioneller makroökonomischer Variablen der Arbeitslosigkeit, Inflation und Produktionsleistung – nicht vollständig durch die Gesamtnachfrage bestimmt wird. Strukturelle Kräfte sind wichtig. Die Behauptung der Keynesianer, dass die „Nachfrage“ alles bestimme – dass sie allein die Beschäftigung und damit die Investitionen und sogar das Wachstum steigere –, hatte keine Grundlage. Trotzdem wiederholen sie sie weiter.