A přestože velcí aktéři na finančním sektoru mohou provádět destabilizační transakce a skutečně tak činí, jak se stalo třeba během „paniky ze zužování“ v roce 2013, měnové toky jsou v těchto případech stále svázané regulatorními požadavky. Opravdu nevíme, co by se dělo, kdyby veřejnost náhle měla přístup k lacinému, neregulovanému způsobu jak rozkolísanou místní měnu směnit za koš bezpečných měn. Rizika jsou ale zřejmá. Země s bohatou historií devalvací jako Argentina a také středně velké země s plovoucím směnným kurzem by byly silně zranitelné úniky kapitálu. Stoupenci teorie efektivních trhů už dlouho prosazují hladší transakce, aby se maximalizoval rozsah a přínosy cenového mechanismu. Doposud nás však před katastrofálními důsledky zcela hladkých toků mezinárodních měn chrání neefektivnosti převládajících systémů.
Und obwohl große Akteure des Finanzsektors destabilisierende Transaktionen ausführen können und das – wie etwa beim „Taper Tantrum“ des Jahres 2013 – auch tun, werden die Devisenflüsse in diesen Fällen noch immer durch Regulierungsbeschränkungen begrenzt. Wir wissen nicht genau, was passieren würde, wenn die Allgemeinheit plötzlich Zugriff auf eine preiswerte, unregulierte Methode zum Tausch einer volatilen lokalen Währung in einen Korb sicherer Währungen hätte. Doch die Risiken sind offensichtlich. Länder mit langer Tradition von Abwertungen wie Argentinien sowie jedes mittelgroße Land mit flexiblem Wechselkurs wären extrem anfällig für eine Kapitalflucht. Die Anhänger der Theorie effizienter Märkte drängen seit langem auf reibungslosere Transaktionen, um Umfang und Nutzen des Preismechanismus zu maximieren. Doch bisher wurden wir gerade durch die Ineffizienzen des bestehenden Systems vor den katastrophalen Folgen reibungsloser internationaler Devisenströme geschützt.