Přesto výdaje na všechny orgány a aktivity OSN – od sekretariátu a Rady bezpečnosti až po mírové operace, krizové reakce na epidemie a humanitární operace po přírodních katastrofách, hladomorech a uprchlických krizích – dosáhly v roce 2013 celkové hodnoty zhruba 45 miliard dolarů, což je přibližně 6 dolarů na každého člověka na zeměkouli. To není jen výhodná koupě; je to výrazné podfinancování. Vzhledem k rychle rostoucí potřebě globální spolupráce nemůže OSN jednoduše se současným rozpočtem vyjít. První reformou, kterou bych navrhl, je proto navýšení financí, v jehož rámci by vysokopříjmové země přispívaly částkou nejméně 40 dolarů na obyvatele za rok, země s vyššími středními příjmy by dávaly 8 dolarů na obyvatele, země s nižšími středními příjmy 2 dolary a nízkopříjmové státy 1 dolar na obyvatele. Při této výši příspěvků – které se rovnají zhruba 0,1% průměrného příjmu na obyvatele v celé skupině – by měla OSN k dispozici přibližně 75 miliard dolarů ročně, za něž by mohla zvýšit kvalitu a rozsah životně důležitých programů, počínajíc těmi, které jsou zapotřebí k dosažení SDG. Jakmile se svět ocitne pevně na cestě k dosažení SDG, pak by se měla snížit například i potřeba mírových a humanitárních operací, protože klesne počet a rozsah konfliktů a zlepší se prevence a prognózování přírodních katastrof.
Doch die Ausgaben für sämtliche Gremien und Aktivitäten der UNO – vom Generalsekretariat über den Sicherheitsrat bis hin zu friedenserhaltenden Maßnahmen, Nothilfen bei Epidemien und humanitäre Aktionen im Fall von Naturkatastrophen, Hungersnöten und Flüchtlingskrisen – betrugen im Jahr 2013 etwa 45 Milliarden Dollar, also weltweit ungefähr 6 Dollar pro Person. Das ist nicht nur kostengünstig, sondern eigentlich eine erhebliche Unterinvestition. Aufgrund des rasch wachsenden Bedarfs an weltweiter Zusammenarbeit kann die UNO mit ihrem derzeitigen Budget einfach nicht ihr Auslangen finden. Angesichts dessen würde ich als erste Reform eine Erhöhung der finanziellen Mittel anregen, wobei Länder hohen Einkommens jährlich mindestens 40 Dollar pro Kopf beitragen, Länder mittleren Einkommens der oberen Kategorie 8 Dollar, Länder mittleren Einkommens der unteren Kategorie 2 Dollar und Länder niedrigen Einkommens 1 Dollar. Mit diesen Beiträgen – die etwa 0,1 Prozent des durchschnittlichen Pro-Kopf-Einkommens der jeweiligen Gruppe entsprechen – stünden den Vereinten Nationen jährlich etwa 75 Milliarden Dollar zur Verfügung, mit denen man die Qualität und Reichweite lebensnotwendiger Programme, angefangen bei den SDG, verbessern könnte. Wenn man eine solide Basis im Hinblick auf die Umsetzung der SDG erreicht hat, sollte sich beispielsweise die Notwendigkeit für Friedenssicherung und Notfallmaßnahmen verringern, da Ausmaß und Anzahl der Konflikte zurückgehen und Prävention sowie Vorhersage von Naturkatastrophen verbessern würden.