Zdá se, že roste napětí ohledně toho, jak se Bush a Putin pozdraví, až se v Sankt Petersburgu setkají. Evropané, co se jich týče, stále ještě propadají hysterii kvůli tomu, jak se připletli do plynové rozmíšky mezi Ruskem a Ukrajinou, která na začátku letošního roku na několik dní zaškrtila přítok do jejich plynovodů. Diskutovat s Ruskem o „energetické bezpečnosti“ považují za totéž jako si o vodní bezpečnosti rozprávět se soudruhem krokodýlem. Samozřejmě, lidé, kteří chtějí být skutečně nepřívětiví, poukáží na absurditu ruského členství v klubu sdružujícím obrovské ekonomiky USA, Německa, Japonska, Anglie, Francie a Itálie a (menším dílem) Kanady. Proč nedostal křeslo u stolu místo Putina čínský prezident Chu Ťin-tchao, když ekonomika jeho země je druhá největší na světě (měřeno světovými cenami)? Konec konců, i se všemi svými energetickými zdroji, ba i při dnešních závratných cenách ropy a plynu, je ruský národní důchod co do velikosti srovnatelný s větším okolím Los Angeles. Možná že Putin potřebuje přestat trpět vší touto kritikou a přejít do útoku. Mohl by začít tím, že všechny své domýšlivé demokratické protějšky upozorní, že je dnes v Rusku zřejmě populárnější než kdokoli z nich ve své vlasti.
Um die Art und Weise, wie Bush und Putin bei ihrem Treffen in St. Petersburg einander begrüßen werden, scheint sich Spannung aufzubauen. Die Europäer ihrerseits fürchten immer noch hysterisch in den Gasstreit zwischen Russland und der Ukraine verstrickt zu werden, der ihnen zu Beginn des Jahres ein paar Tage ohne Gaslieferungen bescherte. Eine Diskussion mit Russland über „Energiesicherheit“ ist für sie so, als wollte man sich mit Kamerad Krokodil über Wassersicherheit unterhalten. Wirklich unfreundliche Zeitgenossen würden natürlich die Absurdität einer russischen Mitgliedschaft in einem Klub hervorheben, zu dem riesige Ökonomien wie die USA, Deutschland, Japan, England, Frankreich, Italien und (in geringerem Maß) Kanada gehören. Warum hat man denn statt Putin nicht den chinesischen Präsidenten Hu Jintao eingeladen, an ihrem Tisch Platz zu nehmen, dessen Land (gemessen an den Weltpreisen) immerhin die zweitgrößte Ökonomie der Welt ist? Schließlich entspricht das Nationaleinkommen Russlands trotz allen Energiereichtums und Schwindel erregender Öl- und Gaspreise gerade einmal dem des Großraums Los Angeles. Vielleicht sollte Putin aufhören, Kritik einfach so hinzunehmen und stattdessen in die Offensive gehen. Zunächst könnte er seinen selbstgefälligen demokratischen Amtskollegen erklären, dass er in Russland heute wahrscheinlich beliebter ist als jeder seiner Kollegen in seinem eigenen Land.