Za bývalého prezidenta Jima Yong Kima Světová banka prosazovala veřejně financovanou všeobecnou dostupnost zdravotní péče, a to z dobrého důvodu: jiný způsob jak chudým zajistit kvalitní zdravotnické služby neexistuje. Malpass by měl úzce spolupracovat s WHO, aby tuto agendu posunul dál, se zamřením na služby primární péče. Samozřejmě, pokrok v plnění CUR nespočívá jen ve vyšších výdajích. Podstatné je také vynakládat peníze spravedlivěji. Charita Save the Children v nové zprávě, která bude představena na jarních zasedáních MMF a Světové banky, dokládá do očí bijící nesoulad mezi zdravotními riziky, která jsou silně vychýlena směrem k nejchudším dětem, a přínosy veřejných výdajů, často vychýlených ve prospěch movitějších domácností. To zcela protiřečí stěžejnímu závazku, který vlády podpisem pod CUR přijaly: že z nejrychlejšího pokroku budou těžit země, které mají nejdál k cílům. Řečeno jazykem programu, „nikdo by neměl být necháván pozadu“.
Unter ihrem bisherigen Präsidenten Jim Yong Kim setzte sich die Weltbank für eine öffentlich finanzierte allgemeine Gesundheitsversorgung ein, und dies aus gutem Grund: Um den Armen qualitativ hochwertige Gesundheitsdienstleistungen zur Verfügung zu stellen, gibt es keinen besseren Weg. Malpass sollte dieses Programm fördern und gemeinsam mit der WHO seinen Schwerpunkt auf Primärversorgung legen. Natürlich bedeuten Fortschritte bei den ZNE nicht nur, dass man mehr ausgeben muss. Es geht auch darum, die Ausgaben gerechter zu verteilen. In einem neuen Bericht, der bei den Frühlingstreffen von IMF und Weltbank veröffentlicht werden soll, dokumentiert Save the Children einen tiefen Graben zwischen den Gesundheitsrisiken, die überwiegend auf der Seite der ärmsten Kinder liegen, und den öffentlichen Ausgaben, die vor allem den besser gestellten Haushalten zugute kommen. Dies ist ein Schlag ins Gesicht für ein zentrales Versprechen, das die Regierungen bei der Unterzeichnung der ZNE gemacht haben: dass die Länder, die am meisten von den Zielen entfernt sind, die schnellsten Fortschritte machen würden. In der Sprache der Agenda heißt dies: „Niemand darf zurückgelassen werden.“