Za prvé platí, že navzdory absenci industrializace prošly nízkopříjmové země typu Etiopie, Malawi, Senegalu a Tanzanie v poslední době významnými strukturálními změnami podporujícími růst. Pracovní síla se přesunula od zemědělské činnosti s nízkou produktivitou k produktivnějším činnostem, ale ve většině případů jde spíše o služby než o výrobu. Za druhé proběhly rychlé strukturální změny v těchto zemích vesměs na úkor záporného růstu produktivity práce uvnitř nezemědělských sektorů. Jinými slovy: ačkoliv služby, které pohltily novou pracovní sílu, vykazovaly zpočátku relativně vysokou produktivitu, tato výhoda se s jejich rozšiřováním zmenšovala. Tento vývoj ostře kontrastuje s klasickou východoasijskou růstovou zkušeností (například v Jižní Koreji nebo v Číně), kde k celkovému růstu silně přispívaly jak strukturální změny, tak i přírůstky v produktivitě nezemědělské práce. Tuto odlišnost lze zřejmě vysvětlit faktem, že expanzi moderních městských sektorů v nedávných epizodách vysokého růstu táhne spíše domácí poptávka než exportně orientovaná industrializace. Zejména se zdá, že základ afrického modelu tvoří pozitivní šoky agregátní poptávky generované buď transfery ze zahraničí, nebo růstem produktivity v zemědělství. Například v Etiopii vyvolaly veřejné investice do zavlažování, dopravy a energetiky významný růst zemědělské produktivity a příjmů.
Erstens hat es in Ländern mit geringem Einkommen wie etwa Äthiopien, Malawi, Senegal und Tansania trotz fehlender Industrialisierung in jüngster Zeit wesentliche wachstumsfördernde strukturelle Veränderungen gegeben. Arbeit hat sich von landwirtschaftlichen Tätigkeiten mit geringer Produktivität zu Tätigkeiten mit höherer Produktivität verlagert, wobei letztere meistens im Dienstleistungssektor und nicht im verarbeitenden Gewerbe ausgeübt werden. Zweitens ist der rasche Strukturwandel in diesen Ländern auf Kosten eines überwiegend negativen Wachstums der Arbeitsproduktivität innerhalb von nichtlandwirtschaftlichen Sektoren erfolgt. Anders gesagt sind im Dienstleistungssektor zwar neue Beschäftigungsmöglichkeiten mit einer anfänglich relativ hohen Produktivität entstanden, doch dieser Vorsprung ist mit der Ausweitung des Dienstleistungssektors wieder geschwunden. Dieses Muster steht in starkem Kontrast zur erfolgreichen Industrialisierung in Ostasien (etwa in Südkorea und China), wo sowohl der Strukturwandel als auch Steigerungen der Arbeitsproduktivität im nichtlandwirtschaftlichen Bereich kräftig zum Wachstum insgesamt beigetragen haben. Der Unterschied scheint sich mit der Tatsache erklären zu lassen, dass der Ausbau urbaner, moderner Sektoren in jüngeren Phasen mit hohem Wachstum durch die Inlandsnachfrage und nicht durch exportorientierte Industrialisierung beflügelt wird. Das afrikanische Modell scheint insbesondere von positiven gesamtwirtschaftlichen Nachfrageschocks getragen zu werden, die entweder durch Übertragungen aus dem Ausland oder Produktivitätswachstum in der Landwirtschaft erzeugt werden. In Äthiopien etwa haben öffentliche Investitionen in Bewässerung, Transport und Stromversorgung zu einer deutlichen Steigerung der landwirtschaftlichen Produktivität und der Einkommen geführt.