Podle jedné směrodatné empirické studie stavu americké legislativy ani jedno náhoda není: korelace mezi tím, co Kongres uzákoňuje, a tím, co by si přála většina Američanů, není výrazně vyšší než nulová. Jsou-li tedy neruští miliardáři rovněž oligarchy, znamená skutečnost, že se Západ zaměřuje výlučně na Rusy, že „naši“ oligarchové a oligarchové pěstovaní našimi spojenci jsou v nějakém smyslu lepší? Zde se dostáváme na etický tenký led. Tvrzení, že saúdští miliardáři stojící za desetiletí trvající devastací Jemenu jsou „lepší“ než Abramovič, hraničí s výsměchem. Putin by se cítil ospravedlněný, kdybychom se odvážili tvrdit, že američtí naftaři, kteří pohádkově zbohatli díky nezákonné americko-britské invazi do Iráku, byli morálně na větší výši než majitelé Rosněfti a Gazpromu.
Laut einer maßgeblichen empirischen Studie zum Abstimmungsverhalten im US-Kongress ist nichts davon Zufall: Die Korrelation zwischen den im Kongress verabschiedeten Gesetzen und dem, was die meisten Amerikaner sich wünschen, ist nur unwesentlich größer als null. Wenn also nichtrussische Milliardäre auch Oligarchen sind, bedeutet dieser ausschließliche Fokus im Westen auf die Russen dann, dass „unsere“ und die von unseren Verbündeten gehätschelten Oligarchen in irgendeinem Sinne besser sind? Hier betreten wir tückische ethische Gefilde. Wer argumentiert, die saudischen Milliardäre, die hinter der jahrzehntelangen Verheerung des Jemen stehen, seien „besser“ als Abramowitsch, macht sich lächerlich. Putin würde sich bestätigt fühlen, wenn wir zu behaupten wagten, die amerikanischen Ölmagnaten, die von der illegalen US-britischen Invasion des Iraks profitierten, seien den Eigentümern von Rosneft und Gazprom moralisch überlegen.