Už je to několik generací, co ekonomové Robert Solow a Moses Abramovitz poukázali na to, že Marshallova výbava je chabý prostředek pro pochopení moderního hospodářského růstu. Skutečné kořeny růstu nenalezneme v nabídkách a poptávkách a ve vyčlenění vzácných zdrojů pro alternativní použití, nýbrž v technologických a organizačních změnách – o nichž ekonomové mohou říct jen velmi málo. Historici hospodářství jako Ken Pomeranz právem podotýkají, že před průmyslovou revolucí byly rozdíly mezi středními hodnotami životních úrovní napříč rozvinutými civilizacemi Eurasie relativně malé. Rolník v údolí Jang-c’-ťiang na konci sedmnáctého století sice vedl jiný život než rolník obývající ve stejné době údolí Temže, avšak nikoliv život zřetelně lepší nebo horší. O dvě století později už to bylo jinak: do konce devatenáctého století byly střední hodnoty životní úrovně v Británii a v dalších zemích, kam se rozšířila průmyslová revoluce, poprvé v zaznamenaných dějinách několik světelných let nad neomalthusiánským vztažným bodem minimálních životních prostředků.
Vor Generationen wiesen die Wirtschaftswissenschaftler Robert Solow und Moses Abramovitz bereits darauf hin, dass Marshalls Regelwerk ein klägliches Hilfsmittel darstellt, um modernes Wirtschaftswachstum zu verstehen. Die wirklichen Wachstumsmotoren sind nicht bei Angebot und Nachfrage oder beim Einsatz knapper Ressourcen für alternative Verwendungszwecke zu finden, sondern im technologischen und strukturellen Wandel – worüber Wirtschaftswissenschaftler wenig zu sagen haben. Wirtschaftshistoriker wie Ken Pomeranz weisen zu Recht darauf hin, dass die Unterschiede der durchschnittlichen Lebensstandards in den Hochkulturen Eurasiens vor der industriellen Revolution verhältnismäßig gering waren. Im späten siebzehnten Jahrhundert hatte ein Bauer im Yangtse-Tal einen anderen Lebensstil als sein ländlicher Zeitgenosse im Themse-Tal, doch war dieser Lebensstil nicht deutlich besser oder schlechter. Zwei Jahrhunderte später, war dies nicht mehr der Fall: Am Ende des neunzehnten Jahrhunderts war der Lebensstandard in Großbritannien und in anderen Ländern, auf die sich die industrielle Revolution ausgeweitet hatte, zum ersten Mal in der Geschichtsschreibung Lichtjahre höher als jedes neo-malthusische Existenzminimum.