Dolar, v 70. letech extrémně slabý, je silný. Ceny ropy v letech 1973-74 stouply čtyřnásobně a v letech 1979-80 dvojnásobně; dnes inflačně korigované ceny ropy dosahují jen dvou třetin úrovně roku 1980. Konečně bilance významných finančních institucí jsou obecně pevné, kdežto v 70. letech představovaly riziko. [Sem vložte čtvrtý graf.] Ekonomiky po celém světě jsou také oproti 70. letům flexibilnější, s nižším počtem strukturálních rigidit zahrnujících mzdy a trhy práce, a tvůrci politik jsou dnes v lepším postavení, aby dokázali stagflační protivětry rozhánět. Rámce měnové politiky jsou věrohodné: centrální banky ve vyspělých i mnoha rozvojových ekonomikách vyvíjejí svou činnost s jasnými mandáty v oblasti cenové stability. To ve spojení s faktem, že stávající technika a kapitál mají schopnost zajistit masivní zvýšení nabídky, pomáhá zachovat ukotvení dlouhodobých inflačních očekávání.
Der in den 1970er Jahren extrem schwache Dollar ist heute stark. Die Ölpreise haben sich 1973-74 vervierfacht und 1979-80 verdoppelt; heute beträgt das Niveau der Ölpreise inflationsbereinigt nur zwei Drittel des Niveaus von 1980. Und die Bilanzen der wichtigen Finanzinstitute sind im Allgemeinen stark, während sie in den 1970er Jahren ein Risiko darstellten. [Grafik 4 hier einfügen] Volkswirtschaften überall auf der Welt sind zudem flexibler als in den 1970er Jahren. Sie weisen, was Löhne und Arbeitsmärkte angeht, weniger strukturelle Rigiditäten auf, und die Politik ist heute besser aufgestellt, stagflationärem Gegenwind standzuhalten. Die geldpolitischen Rahmenbedingungen sind glaubwürdiger: Die Notenbanken in den hochentwickelten Volkswirtschaften und in vielen Schwellenländern operieren im Rahmen eindeutiger Mandate zur Wahrung der Preisstabilität. Zusammen mit der Tatsache, dass bestehende Technologien und vorhandenes Kapital die Möglichkeit zur massiven Ausweitung des Angebots bieten, hat dies zu einer Verankerung der langfristigen Inflationserwartungen beigetragen.