Zda je nerovnost přijatelná, či nikoliv – a zda by se s ní mělo něco dělat, či nikoliv –, je věcí kolektivního rozhodování. Ve snaze zajistit podklady pro poučenou debatu spojilo síly přes sto výzkumníků z celého světa a prostřednictvím Databáze světové nerovnosti (WID), která aktuálně zahrnuje víc než sto zemí, vyvíjejí novátorské metody k sestavování statistik nerovnosti. WID obsahuje nejširší možný soubor dostupných zdrojů dat, od šetření v domácnostech, údajů daňové správy, národních účtů a žebříčků bohatství zveřejňovaných v médiích až po „Panamské dokumenty“, skrze něž Mezinárodní konsorcium investigativních novinářů odhalilo zásoby bohatství zašité v různých daňových rájích. Metodologie WID je nastavena tak, aby umožňovala výsledky reprodukovat a debatovat a zároveň aby přispívala k rozšiřování a zkvalitňování dostupných dat. Když se důsledně uplatní na různé regiony a země, objevují se odlišné vzorce; v některých zemích nerovnost stoupá, kdežto v (nemnoha) jiných stagnuje nebo klesá. WID je přitom jen jednou z řady institucí – zahrnující Centrum LIS pro data napříč státy, institut Commitment to Equity, Světovou banku a OECD –, které se v současnosti plodně zabývají zlepšováním našeho porozumění těmto otázkám. Pokrok při měření nerovnosti však v poslední době brzdí politické posuny, které protiřečí tvrzením o větší transparentnosti. Mnohé vyspělé ekonomiky snižují počty daňových auditů, které každoročně uskuteční, takže je těžší se k tomuto klíčovému zdroji informací dostat a analyzovat jej.
Ob Ungleichheit nun akzeptabel ist oder nicht – und ob etwas gegen sie getan werden sollte oder nicht – ist eine Sache der kollektiven Entscheidung. Um zu einer informierten Debatte beizutragen, haben sich über hundert Forscher aus aller Welt zusammengetan, um anhand innovativer Methoden Statistiken über die Ungleichheit zu entwickeln – über die Weltweite Datenbank zur Ungleichheit (WID, World Inequality Database), die heute über hundert Länder umfasst. Die WID enthält die größtmögliche Menge verfügbarer Datenquellen – von Haushaltsumfragen, Daten der Steuerbehörden, staatlichen Bilanzen und in den Medien veröffentlichten Ranglisten von Reichen bis hin zu den „Panama-Papieren“, in denen das Internationale Konsortium Investigativer Journalisten enorme Reichtümer offenlegte, die in verschiedenen Steuerparadiesen liegen. Die Methodologie der WID ist so aufgebaut, dass ihre Ergebnisse nicht nur reproduziert und diskutiert, sondern auch zur Ergänzung und Verbesserung der verfügbaren Daten verwendet werden können. Werden diese Daten auf verschiedene Regionen und Länder angewendet, erscheinen divergente Muster, die darauf hindeuten, dass die Ungleichheit in einigen Ländern steigt, während sie in (wenigen) anderen stagniert oder sinkt. Und die WID ist nur eine von mehreren Institutionen – neben dem Länderübergreifenden Datenzentrum LIS, dem Commitment to Equity Institute, der Weltbank und der OECD – die heute erfolgreich daran arbeiten, unser Verständnis dieser Themen zu verbessern. Aber der Fortschritt bei der Messung von Ungleichheit wird durch aktuelle politische Entwicklungen behindert, die sich über die Narrative größerer Transparenz hinwegsetzen. Viele Industrieländer haben die Anzahl der jährlich durchgeführten Steuerprüfungen verringert, was es schwerer macht, auf diese wichtige Informationsquelle zuzugreifen und sie zu analysieren.