Základními průmyslovými obory, kde bylo dosaženo růstových hodnot kolem 16-22 %, byly chemický průmysl, lehké zpracovatelské obory, dřevozpracovatelský průmysl a papírenství, strojírenství; tedy hlavně produkce meziproduktů a lehké zpracovatelské obory, což je přesně ten druh průmyslových oborů, které ekonomové v této fázi obnovy ekonomiky tak rádi vidí. A v rámci každého průmyslového odvětví se ty nejlepší firmy doslova řítí kupředu, aby byly řádně připraveny, až se skutečné reformy opravdu dostaví. Falším unavujícím argumentem je to, že ruský ekonomický růst je umělý a že není vygenerován investicemi. Nicméně, obnova všech transformujících se ekonomik, od Estonska až po Polsko nebo Maďarsko, byla obvykle vedena právě dovozem. Investice totiž mají tendenci obnovu následovat a všude kolem je tolik nedostatečně využitého kapitálu. Ovšem, i přes to všechno, v loňské roce se příliv investic zvýšil na 6 % a dále roste. Nicméně ten nejpodlejší argument se týká nedostatků při výběru ruských daní. Zatemňuje skutečnou podstatu celého problému, kterou jsou nadměrné vládní výdaje.
Die Grossindustrien mit einem Wachstum von 16-22% waren die chemische Industrie, Optik, Papier und Maschinenbau. Dies sind also die Zwischenwaren und die einfache Herstellung - genau die Art von Industrien, denen die Wirtschaftler eine Expansion vorhersagen. Innerhalb jeder dieser Industrien überlebt nur das beste Unternehmen, so wie es sein sollte, wenn ein wirklicher Wiederaufbau stattfindet. Ein ebenso ermüdendes Argument ist, daß das Wachstum Rußlands nur oberflächlich ist und nicht auf Investition basiert. Man darf dabei nicht vergessen, daß Erholung in den sich im Umbruch befindenden Wirtschaften von Estland über Polen bis Ungarn normalerweise immer vom Export bestimmt wurde. Die Investitionen folgen einer Erholung eher, weil es dann so viel umherschwirrendes ungenutztes Kapital gibt. Auch so ist die Investitionsrate um 6% im Jahr 1999 angestiegen und klettert weiter. Das übertriebenste Argument betrifft allerdings Rußlands schwaches System der Steuereinziehung. Das verschleiert die wirkliche Angelegenheit: nämlich die exessiven Staatsausgaben.