Sociální státy jsou fundamentálně neslučitelné s volným pohybem osob mezi zeměmi, pokud mají nově příchozí okamžitý a úplný přístup k veřejným dávkám v hostitelských zemích. V takových případech mohou státy fungovat jako magnety na dávky, které přitahují mnohem větší počet migrantů, než by bylo ekonomicky žádoucí, protože nově příchozí lidé pobírají kromě mezd také migrační příspěvek formou veřejných transferů. Efektivní samoregulaci přistěhovalectví lze očekávat jen v případě, že migranti budou pobírat pouze mzdy. Britský premiér David Cameron z toho vyvodil správný závěr: magnetismus dávek vede nejen k neefektivnímu zeměpisnému rozvrstvení lidí, ale zároveň rozkládá a ničí magnet samotný. Proto Cameron požaduje omezení principu inkluze, a to i pro vnitroevropské ekonomické migranty. I když si tito lidé najdou práci, tvrdí Cameron, přístup k sociálním dávkám financovaným z daní by měli získat až po čtyřech letech. Současný stav je takový, že dlouhá čekací lhůta platí pouze pro nepracující přistěhovalce z EU, kteří musí pět let pobývat ve Velké Británii, než získají plný přístup k sociálním dávkám.
Es geht hier ums Grundsätzliche. Sozialstaaten sind dadurch definiert, dass sie denen die überdurchschnittlich verdienen mehr Steuern und Beiträge abverlangen, als sie an öffentlichen Leistungen zurück erhalten, während sie den unterdurchschnittlich Verdienenden netto staatliche Ressourcen zukommen lassen. Diese Umverteilung ist ein sinnvolles Korrektiv der Marktwirtschaft, quasi eine Versicherung gegen die Zufälle des Lebens und die Härten der Knappheitsentlohnung, die die Marktwirtschaft kennzeichnet und die mit Gerechtigkeit wenig zu tun hat. Sozialstaaten sind deshalb grundsätzlich nicht kompatibel mit der freien Wanderung der Menschen zwischen den Staaten, wenn die Migranten in den Genuss der staatlichen Leistungen des Gastlandes kommen. Die Staaten wirken wie ein Magnet für die Armutsflüchtlinge und ziehen viel mehr von ihnen an, als es aufgrund wirtschaftlicher Überlegungen ratsam wäre, denn die Flüchtlinge erhalten zusätzlich zu ihrem Lohn eine Migrationsprämie in Form des staatlichen Umverteilungsgewinns. Nur wenn sie allen den Lohn erhielten, könnte man auf eine effiziente Selbststeuerung der Migration vertrauen.