Naznačuje to však, zaprvé, že záleží na načasování. Tvůrci politik by měli být ostražití, aby nevyvolali regulatorní šok zároveň se šokem fiskálním. Z tohoto důvodu se jako rozumná strategie jeví bezodkladné uzákonění regulačních norem, avšak při současném stanovení vzdálených lhůt pro jejich naplnění. Zadruhé, existence a rozsah nákladů na transformaci znamená, že se nevyplatí uskutečňovat vše, co sníží pravděpodobnost finančních krizí. Politikům posedlým nynějšími těžkostmi se může zdát podružné, zda k příští krizi dojde za 50 nebo za 75 let. Proto je zapotřebí, aby byla regulatorní reforma navržena způsobem, který minimalizuje krátkodobé náklady. Vyšší podíly kapitálu a likvidity jsou jedním z několika přístupů ke snaze zajistit, aby finanční soustava byla bezpečnější. Vyplatí se promyslet i jiná opatření – například kapitálové pojištění nebo reformu hranic uvnitř finančnictví à la Paul Volcker.
Doch weisen die oben genannten Punkte darauf hin, dass – erstens – der richtige Zeitpunkt wichtig ist. Politische Entscheidungsträger sollten sich davor hüten, einen Regulierungsschock gleichzeitig zu einem Haushaltschock zu erzeugen. Aus diesem Grund ist es strategisch klug, jetzt neue Regulierungsstandards zu erlassen und gleichzeitig spätere Umsetzungsfristen festzulegen. Zweitens, aufgrund der Existenz und Höhe von Übergangskosten ist nicht alles, was die Wahrscheinlichkeit von Finanzkrisen verringert, auch wert, umgesetzt zu werden. Für Politiker, die auf aktuelle Schwierigkeiten fixiert sind, mag es zweitrangig erscheinen, ob die nächste Krise in 50 oder 75 Jahren auftritt. Daher muss eine gesetzgeberische Reform so gestaltet werden, dass sie die kurzfristigen Kosten so gering wie möglich hält. Höhere Eigenkapitalquoten und Liquiditätsgrade sind nur einer von mehreren Ansätzen, um das Finanzsystem sicherer zu gestalten. Andere Maßnahmen – beispielsweise eine Kapitalversicherung oder die Reform der Grenzen innerhalb der Finanzbranche à la Paul Volcker – sind es wert, berücksichtigt zu werden.