Nicméně jednak skutečnost, že příjemce této dávky je státním příslušníkem členského státu, který přiznává dotčenou dávku, a jednak to, že v tomto státě více než dvacet let žil, může stačit k prokázání zmíněné vazby. Za těchto podmínek musí být požadavek bydliště po celou dobu vyplácení uvedené dávky považován za nepřiměřený. Mimoto pro ověření, že oprávněná osoba nadále splňuje podmínky přiznání této dávky, existují jiné prostředky, které jsou stejně účinné, ale méně omezující. V oblasti volného pohybu zboží vydal Soudní dvůr několik rozsudků týkajících se slučitelnosti vnitrostátních ustanovení, která představují opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením, správními předpisy Společenství. Soudní dvůr se nejprve ve věci DynamicMedien (rozsudek ze dne 14. února 2008, C-244/06, Sb. rozh. s. I-505) zabýval německou právní úpravou, na jejímž základě byl zakázán zásilkový prodej a převod nosičů s videozáznamy, které nejsou příslušným vnitrostátním orgánem nebo vnitrostátní dobrovolnou samoregulační institucí podrobeny kontrole ani klasifikaci pro účely ochrany nezletilých a které nebyly tímto orgánem nebo institucí opatřeny údajem o věku, od něhož je povoleno se na tyto nosiče s videozáznamy dívat. Soudní dvůr rozhodl, že taková právní úprava nepředstavuje způsob prodeje, který bymohl narušovat přímo, nebo nepřímo, skutečně, nebo potenciálně obchod mezi členskými státy, ale opatření s účinkem rovnocenným množstevním omezením ve smyslu článku 28 ES, které je v zásadě neslučitelné s povinnostmi vyplývajícími z tohoto článku. Podle Soudníhodvora může být nicméně tato právní úprava odůvodněna cílem ochrany dítěte, pokud je ve vztahu k němu přiměřená, jako je tomu v případě, kdy nebrání všem formám uvádění nosičů s videozáznamy, které nebyly zkontrolovány, na trh a kdy je dovoleno dovážet a prodávat tyto nosiče s videozáznamy dospělým, přičemž se dbá na to, aby k nim neměly přístup děti. Jinak tomu může být pouze tehdy, pokud by se ukázalo, že postup kontroly, klasifikace a označování stanovený touto právní úpravou není snadno dostupný nebo není možno jej dokončit v přiměřených lhůtách a nebo že zamítavé rozhodnutí nemůže být předmětem soudního přezkumu.
Eine solche Regelung kann jedoch mit dem Ziel des Schutzes des Kindes gerechtfertigt werden, wenn sie in einem angemessenen Verhältnis zu diesem Ziel steht, was dann der Fall ist, wenn die Regelung nicht jeder Form des Vertriebs von ungeprüften Bildträgern entgegensteht und wenn solche Bildträger eingeführt und unterWahrung einer Kontrolle darüber, dass Kinder zu ihnen keinen Zugang haben, an Erwachsene verkauft werden dürfen. Das kann nur dann nicht gelten, wenn das durch die Regelung vorgesehene Verfahren zur Prüfung, Einstufung und Kennzeichnung von Bildträgern nicht leicht zugänglich ist oder nicht innerhalb eines angemessenen Zeitraums abgeschlossen werden kann oder wenn die Ablehnungsentscheidung nicht in einem gerichtlichen Verfahren angefochten werden kann. In der Rechtssache Kommission/Deutschland (Urteil vom 11. September 2008, C-141/07) ging es um eine deutsche Regelung, die die Anforderungen betrifft, denen die externen Apotheken genügenmüssen, wenn sie inländische Krankenhauseinrichtungenmit Arzneimitteln versorgen wollen. Diese Anforderungen verlangten de facto eine gewisse räumliche Nähe zwischen der Apotheke, die die Arzneimittel liefert, und dem Krankenhaus. Der Gerichtshof hat entschieden, dass sich diese Bestimmungen zwar nicht auf Merkmale der Arzneimittel beziehen, sondern lediglich die Modalitäten für deren Verkauf betreffen, dass sie jedoch geeignet sind, den innergemeinschaftlichen Handel zu behindern, und daher eine Maßnahmemit gleicherWirkung wie eine mengenmäßige Einfuhrbeschränkung darstellen, die nach Art. 28 EG grundsätzlich verboten ist. Nach Ansicht des Gerichtshofs sind sie aber aus Gründen des Schutzes der Gesundheit der Bevölkerung gerechtfertigt. Denn eine solche Regelung kann eine sichere und qualitativ hochwertige Arzneimittelversorgung der Krankenhäuser des betreffenden Mitgliedstaats garantieren und überträgt in Wirklichkeit Anforderungen auf das System der externen Versorgung, die denen entsprechen, die das System der internen Versorgung kennzeichnen, dass nämlich zum einen ein Apotheker für die Versorgung mit Arzneimitteln verantwortlich sein muss und zum anderen dieser Apotheker weitgehend und schnell vor Ort zur Verfügung stehenmuss. Die fragliche Regelung stellt somit die Gleichwertigkeit und Vereinbarkeit sämtlicher Bestandteile des Arzneimittelversorgungssystems für die Krankenhäuser indem betreffenden Mitgliedstaat sicher und garantiert die Einheit und das Gleichgewicht dieses Systems.