Vývoz spičkové techniky poskočil z ročního sestnáctiprocentního růstu v letech 1995-96 na 53,5 % v období 2001-01. Přesto vsak technika zázrak nepřinesla, stejně jako v mnoha dalsích zemích. Břemeno staromódní infrastruktury zůstalo a rozvoj soukromého sektoru ochromilo. Reforma sice podpořila hospodářský růst zvýsenou produktivitou nezemědělského hospodářství, růst životní úroveň chudých byl ale malý. Přes 65 % indických pracujících dále vydělává na živobytí na polích a množství kapitálu pro vládní investice do zemědělství po nezbytné adaptaci ekonomiky na změny v devadesátých letech pokleslo. Místo modernizace zůstalo zemědělství nadále závislé na nevyzpytatelných monzunových destích a jeho výsledky dokonce jestě více zakolísaly. Při úporných vládních snahách o modernizaci se zanedbání zemědělství snad dalo očekávat.
Die Zahl der High-Tech-Exporte schnellte von 16 % Jahreswachstum in den Jahren 1995 bis 96 auf 53,5 % in den Jahren 2000 bis 2001 hoch. Und doch war High-Tech, wie in vielen anderen Ländern auch, nicht die Patentlösung. Althergebrachte Engpässe in der Infrastruktur blieben weiter bestehen und behinderten die Expansion der Privatwirtschaft. Obwohl Reformen die Produktivität im nicht-landwirtschaftlichen Sektor verbesserten und das Wirtschaftswachstum beflügelten, wurden bei der Verbesserung des Lebensstandards der Armen nur geringe Fortschritte erzielt. Mehr als 65 % der indischen Arbeiter verdienen ihren Lebensunterhalt nach wie vor in der Landwirtschaft. Doch mit der Anpassung der Wirtschaft an die Reformen der 90er Jahre, steht weniger Kapital für Regierungsinvestitionen in die Landwirtschaft zur Verfügung. Die Landwirtschaft wurde nicht modernisiert, sondern ist so abhängig wie eh und je von dem unberechenbaren Monsunregen und wurde sogar in der Produktion noch unbeständiger. Die Vernachlässigung der Landwirtschaft war, in Anbetracht der eiligen Bemühungen der Regierung zu modernisieren, vielleicht zu erwarten.