Ptáme se - když ostatní se nekrotí, proč bych měl já? Vlády uvažují stejně a je proto nesmírně obtížné dohodnout se na účinných úmluvách o ochraně biologické rozmanitosti, jež by naše mizející zdroje ochránily. V případě ztráty biologické rozmanitosti je stejně jako u řady dalších globálních environmentálních výzev hlavním problémem to, že sociální náklady se nijak neodrážejí v tržních cenách. Lidská povaha je taková, že nelze spoléhat na to, že dobrovolné akce jednotlivců či národů povedou k výraznému zkrocení našich zhýralých a rozhazovačných sklonů.
Als Einzelne fragen wir uns, warum wir uns zurückhalten sollen, wenn die anderen ihre Aktivitäten nicht einschränken. Regierungen verwenden die gleiche Logik und das erschwert Vereinbarungen über wirksame Abkommen zur Artenvielfalt, um verschwindende Ressourcen zu erhalten. Wie bei vielen globalen Herausforderungen der Umwelt ist auch beim Verlust der Artenvielfalt das Problem, dass die Kosten für die Gesellschaft sich nicht in Marktpreisen ausdrücken lassen. Es liegt in der Natur des Menschen, dass man sich nicht auf freiwillige Maßnahmen verlassen kann, entweder von Individuen oder Nationen, die zu den unbedingt erforderlichen Einschränkungen verschwenderischer Neigungen in einer solchen Größenordnung führen könnten.