V roce 2000 se například v Indii HDP na hlavu rovnal pouhým 7 procentům tohoto ukazatele v USA. Věří snad někdo, že je to způsobeno tím, že Američané jsou čtrnáctkrát bystřejší nebo charakternější než Indové? Je zřejmé, že relativní pozice těchto dvou zemí závisí na okolnostech, jež se mohou, ba musí změnit v reakci na hospodářské události a politická rozhodnutí. Avšak pro lídry bohatých zemí je velice těžké hovořit o rizicích ve spojitosti s úspěšností vůči méně rozvinutým zemím, neboť k této úspěšnosti se až příliš těsně váže národní hrdost. Občané vyspělých zemí nemohou uvěřit - a ani nechtějí slyšet-, že jejich privilegované postavení se může vytratit, pokud nepodniknou náležité kroky, aby se pojistili proti rizikům, která jim hrozí. Vyspělé země světa nejsou dnes například o nic méně závislé na ropě než v roce 1973, kdy jejich ekonomiky přidusilo embargo OPEC a ceny prudce vyletěly. Navzdory občasným snahám o úspory se bohaté země vždy vracejí do ,,vyjetých kolejí". Většina firem si nestojí lépe a neřídí, ba ani si nepřipouští rozmanitá ekonomická rizika, jež ohrožují jejich zaměstnance.
So lag beispielsweise das Pro-Kopf-BIP Indiens im Jahr 2000 bei nur 7 % des amerikanischen Wertes. Glaubt jemand, dass diese Ungleichheit etwa deshalb besteht, weil die Amerikaner 14 Mal klüger sind oder einen 14 Mal besseren Charakter haben? Offensichtlich liegt der Grund für die Unterschiede an Umständen, die verändert werden können oder die aufgrund ökonomischer Ereignisse und politischer Entscheidungen auch tatsächlich verändert werden. Die Staatschefs der reichen Länder der Welt haben aber große Schwierigkeiten, die Risiken ihres relativen Erfolges gegenüber den weniger entwickelten Ländern anzusprechen, da die nationale Selbstachtung damit zu sehr verbunden ist. Die Bürger in den Industriestaaten können einfach nicht glauben - und möchten es auch nicht hören - dass ihr privilegierter Status möglicherweise nicht aufrecht zu erhalten ist, wenn keine geeigneten Schritte unternommen werden, um sich gegen die Risiken abzusichern. So sind beispielsweise die Industriestaaten der Welt heute kaum weniger von Öl abhängig als im Jahr 1973, als das Embargo der OPEC ihre Volkswirtschaften erstickte und die Preise in die Höhe trieb. Aber trotz gelegentlicher Bestrebungen, etwas für den Schutz vor Risiken zu tun, kehren die reichen Länder immer wieder zu ,,Business as usual" zurück. Auch die meisten Unternehmen sind nicht besser, wenn es um das Management oder selbst um das Erkennen der Risiken geht, mit denen ihre Arbeitnehmer konfrontiert sind.