Několik centrálních bank včetně Fedu už o přechodu na vyšší inflační cíl uvažovalo. Tento krok však má několik podstatných nevýhod. Hlavní problém spočívá v tom, že při takto velkém posunu vzniká riziko podkopání těžko nabyté důvěryhodnosti centrálních bank; ty koneckonců už dvacet let slibují zajištění dvouprocentní inflace a tato hodnota je již složitě zakomponovaná v dlouhodobých finančních kontraktech. Navíc stejně jako během finanční krize v roce 2008 platí, že pouhá schopnost srazit úrokové sazby o 2% níže pravděpodobně nemusí stačit. Mnoho odhadů naopak naznačuje, že Fedu by se bývalo líbilo snížit sazby o 4% nebo o 5% více, než je skutečně snížil, ovšem jakmile úroková sazba dosáhla nulové hodnoty, nemohl už jít níž. Třetí nedostatek tkví v tom, že se mzdy a kontrakty budou po období přizpůsobování pravděpodobně upravovat častěji, než by se upravovaly v případě dvouprocentního inflačního cíle, takže měnová politika bude méně účinná. A konečně platí, že vyšší inflace způsobuje pokřivení relativních cen a daňové soustavy – tato pokřivení přitom mají potenciálně značné náklady, a to nejen během recesí.
Einige Zentralbanken, darunter auch die Fed, haben solch ein höheres Inflationsziel bereits in Erwägung gezogen. Dies hätte aber erhebliche Nachteile. Das Hauptproblem besteht darin, dass ein Schritt dieser Größenordung die hart erkaufte Glaubwürdigkeit der Zentralbanken unterminieren könnte. Immerhin versprechen diese seit einigen Jahrzehnten, eine Inflation von 2% zu gewährleisten, und dieser Wert ist tief in langfristige Finanzkontrakte integriert. Darüber hinaus könnte es passieren, dass wie bereits bei der Finanzkrise von 2008 eine Senkung der Zinsen um lediglich 2% nicht ausreicht. In der Tat legen viele Schätzungen nahe, dass die Fed die Zinsen gern um weitere 4-5% gesenkt hätte, dies aber nicht konnte, da sie bereits die Nulllinie erreicht hatte. Ein dritter Nachteil ist, dass nach einer Übergangsphase die Löhne und Verträge in schnellerem Rhythmus angepasst werden könnten als bei einem Inflationsziel von 2%, wodurch die Geldpolitik an Effektivität verlieren würde. Und schließlich könnten durch eine höhere Inflation die relativen Preise und das Steuersystem verzerrt werden – was nicht nur in Rezessionen deutliche Kosten verursachen würde.