Výsledkem je morální zbídačelost lékařské praxe. Z pohledu lékařských antropologů žijí lidé všude na světě v toku interpersonálních interakcí v rámci místních světů – společenských sítí, rodin, institucí a komunit. To znamená, že zkušenost vnímaná jako proud slov, pohybů a emocí mezi námi není pouze lokální, ale má i vnitřní morální rozměr, protože život spočívá v oživování a ustanovování hodnot. Pro pacienty a rodiny, které potkala zničující diagnóza nebo závažné chronické onemocnění, není prožitek utrpení pouze osobní, ale silně ho ovlivňují i kulturní a historické změny v procesech přispívajících k tomu, že je morální život v různých érách a společnostech patrný. Tváří v tvář hrozbě bolesti, zohyzdění, ztráty tělesných funkcí nebo závažného handicapu přehodnocují jednotlivci i rodiny prožitek utrpení uvnitř svého místního morálního světa tím, že přetvářejí významy, city a hodnoty prostřednictvím etických, náboženských a estetických aktivit. V tomto ohledu se lékaři ničím neliší od laiků, neboť i oni čerpají při poskytování péče z osobních a kulturních zdrojů zahrnujících mimo jiné představivost, zodpovědnost, citlivost, schopnost vhledu a komunikaci.
Das Ergebnis ist die moralische Verarmung medizinischer Praxis. Aus der Sicht medizinischer Anthropologen leben Menschen überall im Fluss zwischenmenschlicher Interaktionen innerhalb lokaler Welten – in sozialen Netzen, Familien, Institutionen und Gemeinwesen. Das heißt, Erfahrung, betrachtet als der Fluss von Wörtern, Bewegungen und Gefühlen zwischen uns, ist nicht allein von lokaler, sondern zudem per se moralischer Beschaffenheit, denn worum es in unserem Leben geht, ist, Werte mit Leben zu füllen und umzusetzen. Für Patienten und Familien, die sich gesundheitlichen Katastrophen und ernsten chronischen Leiden ausgesetzt sehen, ist die Leidenserfahrung nicht nur eine persönliche Erfahrung, sondern wird zugleich stark durch kulturelle und historische Veränderungen jener Prozesse beeinflusst, die dazu betragen, dass sich eine moralische Lebensführung in unterschiedlichen Zeitaltern und Gesellschaften unterschiedlich darstellt. Angesichts drohender Schmerzen, Entstellung, Funktionsverluste und schwerer Behinderungen geben Betroffene und Familienangehörige der Leidenserfahrung innerhalb ihrer lokalen moralischen Welt einen neuen Rahmen, indem sie Bedeutungen, Gefühle und Werte mittels ethischer, religiöser und ästhetischer Aktivitäten umgestalten. Auch Ärzte greifen, genau so wie Laien, im Rahmen der Pflege auf persönliche und kulturelle Ressourcen zurück, die Vorstellungskraft, Verantwortung, Sensibilität, Einsicht und Kommunikation einbinden.