Leterme však zjevně není schopen udržet pohromadě ani vlastní zemi, natožpak sjednotit Evropu. Dokonce i Angela Merkelová v rostoucím Německu uvnitř vlastní koalice oslabila. Jiní vedoucí představitelé eurozóny čelí tuhé politické opozici: Silvio Berlusconi v Itálii, přestože v jeho případě lze doufat, že bude již brzy odstaven od moci, José Zapatero ve Španělsku, George Papandreou v Řecku. A v mnoha částech Evropy se politika stává stále více nacionalistickou a zápecnickou, což se odrazilo v odporu proti přistěhovalcům, raziích proti Romům, islamofobii a vzestupu krajně pravicových stran. Eurozóna, která potřebuje fiskální střídmost, strukturální reformy a odpovídající makroekonomickou a finanční politiku, je tedy politicky oslabená na úrovni EU i jednotlivých států. Proto můj ideální scénář vypadá tak, že se eurozóna v příštích několika letech nějakým způsobem protluče, zatímco můj nejhorší scénář (jehož pravděpodobnost navíc přesahuje hodnotu jedna ku třem) počítá s rozpadem eurozóny kvůli kombinaci restrukturalizace suverénního dluhu a odchodu některých slabších ekonomik. Blížící se inflační rozkol v eurozóně CURYCH – Diskuse v Radě ředitelů Evropské centrální banky, která se má sejít 7. dubna, se začnou vyostřovat.
Doch Leterme scheint unfähig, sein eigenes Land zusammenzuhalten, von einer Einigung Europas gar nicht zu reden. Selbst Angela Merkel ist – trotz des Wachstums in Deutschland – innerhalb ihrer eigenen Koalition geschwächt. Andere Regierungschefs innerhalb der Eurozone haben mit starkem politischen Widerstand zu kämpfen: Silvio Berlusconi in Italien, der hoffentlich bald aus dem Amt gejagt wird, José Zapatero in Spanien und George Papandreou in Griechenland. Und die Politik wird in vielen Teilen Europas nationalistisch und nativistisch, was sich in Repressalien gegen Einwanderer, Angriffe auf Roma, Islamophobie und dem Aufstieg rechtsextremistischer Parteien niederschlägt. Eine Eurozone, die Sparmaßnahmen, Strukturreformen und eine vernünftige makroökonomische und Finanzpolitik braucht, ist also sowohl auf EU- wie auf nationaler Ebene geschwächt. Deshalb ist mein Best-Case-Szenario, dass sich die Eurozone in den nächsten Jahren irgendwie durchwurschtelt; schlimmstenfalls (und die Wahrscheinlichkeit dafür dürfte bei mehr als einem Drittel liegen) wird es bedingt durch eine Kombination aus der Restrukturierung staatlicher Schulden und des Ausstiegs einiger schwächerer Volkswirtschaften zu einem Zerfall der Eurozone kommen. Die bevorstehenden Inflationsunterschiede in der Eurozone ZÜRICH – Die Diskussionen im EZB-Rat, dessen nächste Sitzung für den 7. April anberaumt ist, werden wohl hitzig geraten.