Ještě naléhavější je však nebezpečí, že jakákoliv forma genetické úpravy zárodečné linie by mohla napáchat dlouhodobé či trvalé škody. I expertní komise samotného HFEA uvedla, že bezpečnost mitochondriálních metod zdaleka není pro současné uživatele prokázaná. A nelze vůbec říci, co by to mohlo znamenat pro jejich potomky. Podle Joanny Poultonové, expertky Oxfordské univerzity na mitochondriální výzkum, zatím není namístě nabízet léčbu při tak malých znalostech potenciálních důsledků, když jsou dostupné rozumné alternativy – například dárcovství vajíčka ženou nepostiženou mitochondriálním onemocněním nebo preimplantační genetická diagnóza (PGD). Poultonová tvrdí: „Existuje velmi málo rodin, které nechtějí využívat darované oocyty (vajíčka), kde by nefungovala PGD a kde je riziko narození dětí s těžkým postižením natolik vysoké, že by to ospravedlňovalo vyzkoušení těchto nových metod.“
Aber die akutere Gefahr liegt darin, dass jede Art von genetischer Veränderung der Keimbahn langfristig zu dauerhaften Schäden führen könnte. Das Expertengremium der HFEA selbst berichtete, sogar für momentan lebende Patienten sei die Sicherheit mitochondrialer Techniken weit davon entfernt, garantiert zu sein. Was sie für ihre Nachfahren bedeuten könnte, ist noch weniger bekannt. Eine Expertin für Mitochondrienforschung der Universität von Oxford, Joanna Poulton, ist der Ansicht, es könne noch nicht akzeptiert werden, Behandlungen mit so geringem Wissen über die möglichen Folgen durchzuführen, wenn vernünftige Alternativen – wie Eizellenspende von Frauen ohne mitochondrialer Krankheit oder Präimplantations-Gendiagnose – verfügbar sind. Sie sagt: “Es gibt nur wenige Familien, die keine gespendeten Oozyten (Eizellen) verwenden würden, wenn Präimplantations-Gendiagnose versagt und das Risiko schwer geschädigter Babys so hoch ist, dass die Anwendung der neuen Techniken angemessen wäre.”