Těmito úvahami se zaobírali ekonomové obeznámení s řízením byznysu u nás – s jeho inspiracemi, přesvědčeními, úskoky a pohnutkami. Jejich názory nikdy nebylo možné předložit odbornému časopisu ani posoudit způsobem, jakým se hodnotí nové lékařské postupy. Neexistuje žádná zavedená vědecká metoda, která by jejich platnost uměla dokázat. Ovšemže ekonomie je v mnoha směrech věda a práce našich akademiků a jejich počítačových modelů má opravdový význam. Ekonom Edwin R. Seligman však už v roce 1889 prohlásil: „Ekonomie je věda společenská, tj. věda etická, a tudíž historická… Nejedná se o vědu přírodní, a tudíž nejde o vědu exaktní ani ryze abstraktní.“ Pro mne a bezesporu i pro ostatní účastníky panelové diskuse platí, že součástí práce s neexaktními aspekty ekonomie je poctivě hovořit k širší veřejnosti, hledět si z očí do očí, učit se od lidí, číst emaily, které posílají, a pak zpytovat svědomí při určování, zda moje z nejmilejších teorií má skutečně blízko k pravdě.
Diese Urteile wurden von Wirtschaftswissenschaftlern vorgenommen, denen unsere Wirtschaftselite vertraut war – ihre Inspiration, Glaubenssätze, Ausflüchte und Rationalisierungen. Ihre Ansichten konnten nie einem Fachjournal vorgelegt und so wie neue medizinische Verfahren bewertet werden. Es gibt kein etabliertes wissenschaftliches Verfahren, mit dem ihre Gültigkeit bewiesen werden könnte. Selbstverständlich ist die Wirtschaftswissenschaft in vielerlei Hinsicht eine Wissenschaft, und die Arbeit unserer Wissenschaftler und ihre Computermodelle sind wirklich wichtig. Doch wie es schon der Ökonom Edwin R. A. Seligman 1889 ausdrückte: „Die Wirtschaftswissenschaften sind eine Gesellschaftswissenschaft, das heißt, es handelt sich um eine ethische und daher historische Wissenschaft ... Es ist keine Naturwissenschaft und daher keine exakte oder rein abstrakte Wissenschaft.“ Für mich, und zweifellos für die anderen Diskussionsteilnehmer, gehört es zum Prozess des Einbeziehens der inexakten Aspekte der Wirtschaftswissenschaften dazu, ehrlich mit der allgemeinen Öffentlichkeit zu kommunizieren, ihr in die Augen zu sehen, von ihr zu lernen, die von ihr geschickten E-Mails zu lesen und dann in sich zu gehen, um zu entscheiden, ob die persönlich bevorzugte Theorie der Wahrheit wirklich nahe kommt.