ECB postrádá demokratickou legitimitu dělat taková dalekosáhlá rozhodnutí s potenciálně značnými přerozdělovacími účinky, z nichž vyplývá ještě větší ohrožení nezávislosti měnové politiky. ECB už byla zahnána do defenzivy Mezinárodním měnovým fondem, OECD, analytiky finančních trhů i anglosaskými ekonomy bezprostředně po horečnaté diskusi o riziku deflace v eurozóně. Jaká je však odpovídající míra inflace v eurozóně s ohledem na faktickou ekonomickou stagnaci? Měl by vyšší nominální růst (tedy růst tažený inflací) nahradit růst tažený dluhem? Evropa musí cílit na trvale udržitelný, neinflační růst a tvorbu konkurenceschopných pracovních míst. Současná míra inflace ve výši 0,3% je daná značným poklesem cen komodit a bolestivou, leč nevyhnutelnou úpravou nákladů a cen v zemích na okraji eurozóny.
Die EZB ist nicht demokratisch legitimiert, derart weitreichende Entscheidungen mit erheblichen potenziellen Umverteilungseffekten zu treffen, was ein sogar noch größeres Risiko für die geldpolitische Unabhängigkeit impliziert. Tatsächlich wurde die EZB bereits im Gefolge der überhitzten Diskussion über die Deflationsrisiken innerhalb der Eurozone vom Internationalen Währungsfonds, der OECD, Finanzmarktanalysten und angelsächsischen Ökonomen in die Defensive gedrängt. Doch was ist angesichts der faktischen wirtschaftlichen Stagnation die passende Inflationsrate für die Eurozone? Sollte ein höheres nominales (d.h. inflationsgetriebenes) Wachstum das bisherige schuldenfinanzierte Wachstum ersetzen? Europa muss ein nachhaltiges, nichtinflationäres Wachstum und die Schaffung wettbewerbsfähiger Arbeitsplätze anstreben. Die derzeitige Inflationsrate von 0,3% ist durch den deutlichen Rückgang der Rohstoffpreise und die schmerzhafte, aber unvermeidliche Kosten- und Preisanpassung in den Peripherieländern bedingt.