Itálie a další vyspělé ekonomiky potřebují politické přístupy, které strategicky a udržitelně propojí infrastrukturní plány, jež během let vytvořily místní samosprávy a centrální orgány. Musí zhodnotit zdroje a aktiva, jichž bude v příštích letech zapotřebí. Současně by měly zdůraznit společenskou hodnotu základní infrastruktury, nejen bezprostřední finanční návratnost. Modernizace vlaků a železničních sítí například přináší efektivitu co do doby dojíždění a dopadů na životní prostředí, s pozitivními účinky na řadu komunit. Veřejná diskuse proto potřebuje změnu: odklon od krátkodobých dopadů k těm dlouhodobým a od hodnoty jednotlivostí po hodnoty kolektivní. Když v roce 1963 začala výstavba Morandiho mostu, na investicích do infrastruktury a na správě – a vlastnictví – klíčových infrastrukturních vymožeností se aktivně podílely vlády. Výstavba a údržba se financovaly z daňových příjmů, zatímco soukromý sektor se v jistou chvíli zapojoval do fáze výstavby.
Italien und andere hoch entwickelte Volkswirtschaften brauchen Politiken, die die von den Kommunen und Zentralregierungen im Laufe der Jahre entwickelten Infrastruktur-Pläne auf strategische und nachhaltige Weise zusammenführen. Sie müssen die in den kommenden Jahren benötigten Ressourcen und finanziellen Mittel abschätzen. Und sie sollten auf den Wert wichtiger Infrastruktur für die Gesellschaft und nicht nur auf die unmittelbaren finanziellen Renditen abstellen. Die Aufrüstung von Zügen und Eisenbahnnetzen etwa schafft Effizienzsteigerungen sowohl in Bezug auf die Fahrzeiten für Pendler als auch die Umweltauswirkungen und hat positive Effekte für viele Kommunen. Daher sollte die öffentliche Debatte diesbezüglich von den kurzfristigen auf die langfristigen Auswirkungen und vom individuellen auf den kollektiven Nutzen verlagert werden. Als 1963 mit dem Bau der Morandi-Brücke begonnen wurde, waren die Regierungen aktiv in die Infrastruktur-Investitionen und die Verwaltung und das Eigentum wichtiger öffentlicher Versorger eingebunden. Bau und Wartung wurden durch Steuereinnahmen finanziert, während der private Sektor an irgendeinem Punkt während der Bauphase einbezogen wurde.