Jenže odkládat kvůli okamžitému uspokojení určitou míru plánování zaměřeného na budoucí kolektivní prospěch může být stejně katastrofální jako libovat si v utopických vizích. Snad existují určité neutopické způsoby jak překonat sobecké zájmy a udělat, co je třeba. V různých zemích například voliče zlákalo zvolit si obchodní magnáty: dost bylo politiků hašteřících se o své sobecké zájmy – nechť zodpovědnost převezmou schopní a samostatní vůdci a řídí země jako firmy. Jednou takovou osobností byl Silvio Berlusconi. Mitt Romney těmto náladám vyhovuje rovněž, byť jemnějším a méně okázalým způsobem: dokázal řídit investiční společnost, tak proč by ne federální vládu USA? V praxi však takoví magnátští politici uspokojují své vlastní zájmy a potěchy.
Aber die Verweigerung einer gewissen Planung des zukünftigen Allgemeinwohls, nur um eine unmittelbare Befriedigung zu erzielen, kann ebenso desaströs sein wie die Hinwendung zu Utopien. Vielleicht gibt es nicht-utopische Möglichkeiten, den Egoismus zu überwinden und das zu tun, was getan werden muss. In einigen Ländern tendieren die Wähler zum Beispiel dazu, erfolgreiche Geschäftsleute zu wählen, weil sie genug haben von Politikern und ihren kleinlichen Zankereien und die starken Männer wählen, damit sie das Ruder übernehmen und Länder wie Unternehmen führen. Silvio Berlusconi war so eine Figur. Mitt Romney hat auch an diese Seite appelliert, wenn auch in einer milderen und weniger extravaganten Form: er weiß, wie man eine Investitionsfirma führt, warum also nicht auch die US-Regierung? In der Praxis jedoch verfolgen diese Tycoon-Politiker jedoch ihre eigenen Interessen und Befriedigungen.