Bude-li zachována současná praxe, nebude tato klíčová pozice obsazena na základě podstaty věci, ale národnosti. Jedinou jistotou, již o Issingově nástupci v tuto chvíli máme, je to, že půjde o Němce nebo Němku. Zapříčiněno je to tím, že velké státy jednají, jakoby „vlastnily“ místa ve Výkonné radě – máme „německé křeslo“, „španělské křeslo“, „italské křeslo“ atd. Toto uchvacování moci jim prochází, třebaže jde proti Maastrichtské smlouvě, která národnost coby kritérium členství ve Výkonné radě zapovídá. Model je zatím naprosto zřejmý. Nejprve došlo ke kontroverznímu jmenování Španěla Josého Manuela Gonzalese-Parama, jenž v květnu 2004 ve Výkonné radě vystřídal svého krajana Dominga Solanse.
Wird die derzeitige Praxis beibehalten, so wird die Wahl für diese Schlüsselposition auf der Grundlage der Nationalität, und nicht des Verdienstes getroffen. Im Hinblick auf den Nachfolger von Herrn Issing steht in diesem Augenblick lediglich fest, dass er oder sie aus Deutschland kommen wird. Der Grund hierfür ist, dass sich die großen Länder so benehmen, als ob ihnen die Sitze im Direktorium „gehörten“, als gäbe es also einen „deutschen Sitz“, einen „spanischen Sitz“, einen „italienischen Sitz“ und so weiter. Sie kommen mit diesem Griff nach der Macht durch, obwohl er dem Vertrag von Maastricht widerspricht, in dem die Nationalität als Kriterium für die Mitgliedschaft im Direktorium ausgeschlossen wird. Das Muster war allzu offensichtlich. Zuerst war es die umstrittene Ernennung des Spaniers Jose Manuel Gonzales-Paramo, der seinen Landsmann Domingo Solans im Mai 2004 im Direktorium ablöste.