"Protože ty jsi se vcítila do mě, já se teď opět dokážu vcítit sama do sebe, a chci zase dál pokračovat ve svém rodinném životě." Tohle bylo velmi důležité, protože centrem Afghánského společenského systému je rodina. Nikdo nedokáže přežít sám o sobě. A pokud se lidé cítí zneužití, bezcenní a zostuzení, neboť se jim přihodilo něco hrozného, potom se stáhnou a upadnou do společenské izolace a neodvažují se o svém neštěstí mluvit s ostatními, ani s těmi, které milují, protože je tím nechtějí zatěžovat. A násilí je často způsob, jak se s tím vyrovnat. Traumatizovaní lidé také snadněji ztrácí sebekontrolu -- mezi symptomy patři nadměrná podrážděnost a flashbacky -- to znamená, že lidé čelí neustálému strachu, že ty hrozivé pocity spojené s traumatickou událostí se mohou vrátit nečekaně, náhle, a bez toho, aniž by to mohli ovlivnit. A tak, aby nahradili ztrátu vnitřní kontroly, snaží se pochopitelně ovládat své okolí, -- nejčastěji svou rodinu -- a to bohužel zapadá až příliš dobře do tradičního, regresivního, represivního, restriktivního aspektu tamního kulturního kontextu. Manželé začnou tlouci své manželky, matky a otcové zbijí své děti a potom se cítí příšerně.
"Weil Sie mich gefühlt haben, kann ich mich wieder selbst fühlen, und ich möchte wieder teilhaben an meinem Familienleben." Das war sehr wichtig, denn die Familie ist das Zentrum im afghanischen Sozialgefüge. Niemand kann alleine überleben. Und wenn Menschen sich benutzt, wertlos und beschämt fühlen, weil ihnen etwas Schreckliches zugestoßen ist, dann ziehen sie sich zurück und geraten in gesellschaftliche Isolation, und sie trauen sich nicht, dieses Übel anderen Menschen oder ihren Angehörigen zu erzählen, weil sie sie nicht belasten wollen. Sehr oft ist Gewalt eine Möglichkeit, damit umzugehen. Traumatisierte Menschen verlieren auch leicht die Kontrolle - Symptome wie Hypererregung und Erinnerungsflashbacks - die Menschen leben in beständiger Angst, dass diese schrecklichen Gefühle, die mit dem traumatischen Ereignis verbunden sind, unerwartet wieder zurückkommen könnten, plötzlich, und sie sie nicht kontrollieren können. Um diesen Verlust an innerer Kontrolle zu kompensieren, versuchen sie, die Außenwelt zu kontrollieren, verständlicherweise meistens die Familie, und unglücklicherweise entspricht dies alles genau der traditionellen Seite, der regressiven Seite, repressiven Seite, der restriktiven Seite des kulturellen Kontexts. So beginnen Ehemänner, ihre Frauen zu schlagen, Mütter und Väter schlagen ihre Kinder, und danach fühlen sie sich schrecklich.