Federální Agentura pro výzkum a kvalitu zdravotnické péče, která je zodpovědná za stanovování účinnosti lékařských zákroků, žije nejistým životem pod dohledem lékařských specialistů a s jejich politickým přispěním. Pokusy vnést do americké medicíny hospodářskou racionalitu a spravedlnost se objevily krátce po druhé světové válce, kdy návrh prezidenta Harryho Trumana na založení systému státního zdravotního pojištění vyvolal pokřik o ,,znárodněném zdravotnictví" a v Kongresu se dočkal rychlé porážky. Richard Nixon zavedl cenovou regulaci, aby omezil nárůst nákladů na lékařskou péči, ale ceny vylétly poté, co byla regulace odvolána. Nejodhodlanější úsilí přetvořit zavedený systém přišlo s návrhem Clintonovy administrativy, který chtěl prosadit komplexní systém státního zdravotního pojištění, společně financovaný zaměstnavateli a federální vládou. Zdravotnický sektor se obával ztráty peněz a autonomie a zformoval pevnou opozici. Návrh byl neobratně představen veřejnosti, a proto Clintonův plán neprošel v Kongresu. Do následného vakua vstoupila organizovaná péče, která byla vypracována tak, aby omezovala výdaje za zdravotní péči tím, že bude řídit přístup k lékařskému ošetření. Sice se dostaly pod kontrolu výdaje, ale už ne protesty postižených občanů, kteří měli pocit, že je jim upírána potřebná péče, ani noční frašky, jež připomínaly scénáře ve stylu ,,porodnice na parkovišti" či podobné lékařské anekdoty.
Die US-Bundesanstalt zur Untersuchung der Gesundheitsfürsorge und ihrer Qualität (AHRQ), die für die Beurteilung medizinischer Behandlungsmethoden verantwortlich ist, führt unter den wachsamen Augen medizinischer Spezialisten und wegen deren politischen Spenden eine sehr unsichere Existenz. Versuche, wirtschaftliche Vernunft und medizinische Gleichbehandlung nach Amerika zu bringen, reichen bis in die Zeit unmittelbar nach dem Zweiten Weltkrieg zurück, als Präsident Harry Trumans Vorschlag, ein nationales Krankenversicherungssystem einzuführen, den Aufschrei ,,Sozialisierte Medizin" auslöste, so dass er im Kongress schnell durchgefallen war. Richard Nixon führte Preiskontrollen ein, um das Hochschießen der medizinischen Kosten einzudämmen. Als dann die Kontrollen aufgehoben wurden, zogen die Preise sofort wieder an. Die entschlossensten Bemühungen, noch einmal ein allgemeines Krankenkassensystem einzuführen, strengte die Clinton-Regierung mit ihrem Vorschlag über ein umfassendes nationales Krankenkassensystem, das anteilig von Arbeitgebern und der Bundesregierung finanziert werden sollte. Dagegen erhob sich die geballte Opposition aller Sektoren des Gesundheitswesens, weil man den Verlust an Geld und an Unabhängigkeit fürchtete. So fiel auch der Clinton-Plan im Kongress durch, zumal er der Öffentlichkeit ungeschickt vorgestellt worden war. Ihm folgte in das hinterlassene Vakuum die sogenannte bewirtschaftete Fürsorge (managed care). Dabei wollte man durch eingeschränkte Behandlungserlaubnis die Gesundheitskosten niedrig halten. Die Kosten ließen sich zwar herunterdrücken, aber nicht der Aufschrei betroffener Bürgern, die glaubten, ihnen würden benötigte Behandlungen verweigert, sie verhinderten auch nicht solche Treppenitze, wie Entbindungen im ,,drive by"-Verfahren und ähnlichen medizinischen Unsinn.