Z mnoha milionů dětí z celého světa, které dnes nechodí do školy, žije každé čtvrté v zemi sužované krizí. Přesto vzdělání představuje pouhá dvě procenta celkové humanitární pomoci a uspokojeno je jen 38% naléhavých žádostí o pomoc v oblasti vzdělávání. Když byl v dubnu 2000 schválen Dakarský akční rámec, označily signatářské země konflikt za „vážnou překážku“ v dosažení cíle zajistit „vzdělání pro všechny“, což je jeden z cílů trvale udržitelného rozvoje OSN. Zpráva formulovala také všeobecně přijímaný názor, že vlády a skupiny občanské společnosti musí rychle přistupovat k „rekonstrukci zničených či poškozených vzdělávacích systémů“, kdykoliv to bude možné. Proč se tedy téměř dvacet let po podepsání rámce tento závazek k obnově běžně ignoruje? Každý další rok školní docházky zvyšuje výdělek absolventů v průměru o 10%, zlepšuje jejich dlouhodobou finanční stabilitu a pomáhá snižovat riziko návratu k násilí. Útoky na vzdělání jsou tudíž doslova útoky na naši společnou budoucnost. U dívek je 2,5krát pravděpodobnější než u chlapců, že v oblastech zasažených konfliktem nebudou chodit do školy.
Von den Millionen Kindern, die weltweit nicht zur Schule gehen, lebt ein Viertel in einem von einer Krise betroffenen Land. Dennoch entfallen auf Bildung lediglich 2 Prozent der gesamten humanitären Hilfe, während man nur 38 Prozent der Anträge auf Hilfe für den Bildungsbereich positiv erledigt. Im April 2000, als der Aktionsplan von Dakar verabschiedet wurde, befanden die Unterzeichner, dass Konflikte ein „Haupthindernis” sind, wenn es darum geht das Ziel „Bildung für alle” zu erreichen - eines der Ziele für nachhaltige Entwicklung der Vereinten Nationen. Der Bericht brachte den Konsens zum Ausdruck, dass sich Regierungen und zivilgesellschaftliche Gruppen rasch bewegen müssen, um „zerstörte oder beschädigte Bildungssysteme“ wenn möglich wiederaufzubauen. Warum also wird dieses Bekenntnis zum Wiederaufbau zwei Jahrzehnte nach der Unterzeichnung des Aktionsplanes routinemäßig ignoriert? Dadurch verbessert sich auch ihre langfristige finanzielle Stabilität und es trägt dazu bei, dass sich die Gefahr einer Rückkehr der Gewalt verringert. Mit anderen Worten: Angriffe auf Bildungseinrichtungen sind buchstäblich Angriffe auf unsere kollektive Zukunft. In Konfliktgebieten liegt die Wahrscheinlichkeit, keine Schule mehr zu besuchen, im Fall von Mädchen 2,5 Mal höher als bei Jungen.