Toto štěpení existuje i v éře Macrona a Le Penové. Obhájci Francouzské republiky, kteří brali vážně heslo „Volnost, rovnost, bratrství“, pokládali občanství za právní koncept, nikoliv za právo založené na krvi a rodné hroudě. Věřili spíše v instituce než v uctívané tradice, v internacionalismus spíše než v šovinismus. Kapitán Alfred Dreyfus, židovský důstojník, jenž byl v roce 1894 falešně obviněn z velezrady, tak ostře polarizoval Francii proto, že v něm jeho odpůrci spatřovali symbol úpadku národa – národa, jehož posvátnou identitu rozřeďuje cizácká krev. Antisemité a další, kdo nazírají na společnost prizmatem krve a rodné hroudy, bez výjimky pokládají „bezcitné bankéře“ (jak Le Penová označila svého konkurenta během prezidentské debaty) za nepřátele „opravdových lidí..., obyčejných slušných lidí“ (tato slova pro změnu použil Nigel Farage na předvolebním shromáždění na podporu Donalda Trumpa v Mississippi). V tomto smyslu Macron, který dříve pracoval jako bankéř pro Rothschilda a věří v otevřené hranice a mezinárodní instituce, skutečně je mužem levice. A Le Penová, zastánkyně La France profonde, tedy „pravé Francie“ složené z venkovských křesťanů a rozhořčených bělochů, podle nichž se pojmy „Francouz“ a „muslim“ navzájem vylučují, je pravou nástupkyní antidreyfusardů a Action Française.
Diese Spaltung hat im Zeitalter von Macron und Le Pen immer noch Bestand. Die Verteidiger der Französischen Republik, die Freiheit, Gleichheit und Brüderlichkeit ernst nahmen, verstanden das Bürgerrecht als Rechtskonzept und nicht als eines, das auf Blut und Boden basierte. Sie glaubten stärker an Institutionen als an geheiligte Traditionen, und an Internationalismus statt an Chauvinismus. Hauptmann Alfred Dreyfus, der jüdische Offizier, der 1894 fälschlich des Verrats beschuldigt wurde, war in Frankreich eine derart polarisierende Figur, weil seine Gegner ihn als Symbol der nationalen Dekadenz einer Nation betrachteten, deren heilige Identität durch ausländisches Blut aufgeweicht wurde. Antisemiten und andere mit einer auf Blut und Boden fußenden Sicht der Gesellschaft betrachten „kaltherzige Banker“ (Le Pens Bezeichnung für ihren Gegner bei der Präsidentschaftsdebatte) als Feinde des „echten Volkes … der normalen, anständigen Leute“ (Nigel Farages Worte bei einer Wahlkampfveranstaltung für Donald Trump in Mississippi). In diesem Sinne ist Macron, der früher tatsächlich als Banker für Rothschild arbeitete und an offene Grenzen und internationale Institutionen glaubt, ein Mann der Linken. Und Le Pen, die Fürsprecherin von La France profonde, dem „echten Frankreich“ der ländlichen Christen und weißen Wutbürger, die glauben, dass Franzose und Muslim zu sein ein Widerspruch an sich ist, ist eine echte Nachfahrin der Anti-Dreyfusarden und der Action française.