Tyto děti mají menší šanci prospívat ve škole, udržet si zdraví a později nalézt slušnou práci. Jsou vystaveny nebezpečí, že uvíznou v začarovaném kruhu, který nakonec znamená přenášení problémů z jedné generace na druhou. To je důvod, proč EU a její členské státy učinily z boje proti dětské chudobě přednostní úkol. Nejnovější studie sociální situace přistěhovalců ukazují, že strategie zaměřená na jejich lepší začlenění do společnosti musí přesahovat pouhou politiku přijetí. Obecná definice integrace by měla umožnit vypořádat se s nerovností na všech frontách – na poli bydlení, sociální ochrany, vzdělání, školení a diskriminace. Lidé, kteří jsou nuceni žít v chudobě a jsou vyloučeni ze společnosti, obvykle čelí celé řadě těžkostí (včetně nezaměstnanosti, nedostatečné kvalifikace, zdravotních problémů a potíží s bydlením). Evropská unie se proto od roku 2006 soustřeďuje na udržování celkové strategie zvané„sociální začleňování“. Tato strategie zahrnuje posilování vztahů mezi podporou příjmů, zapojením do práce a dostupností nejdůležitějších sociálních služeb.
Als sich die europäischen Staats- und Regierungschefs zu einem „entscheidenden Beitrag zur Beseitigung der Armut“ verpflichteten, verständigten sie sich auch auf einen ganz neuen Rahmen für die politische Zusammenarbeit, nämlich auf die Offene Methode der Koordinierung (OMK). In der Tat legten sie Ziele fest, die insbesondere auch durch Lernen voneinander erreicht werden sollten. Ihre Maßnahmen werden alljährlich von der Europäischen Kommission bewertet. Neuere Studien über die soziale Situation von Migranten zeigen, dass politische Maßnahmen zur besseren Integration in die Gesellschaft über eine bloße Aufnahmepolitik hinausgehen müssen. Ein umfassendes Verständnis von Integration sollte es möglich machen, die Ungleichheit in allen Bereichen (Wohnen, soziale Sicherung, allgemeine und berufliche Bildung sowie Diskriminierung) zu bekämpfen. Da Menschen, die sich in einer Situation der Armut und Ausgrenzung befinden, im Allgemeinen mit einer Vielzahl von Problemen konfrontiert sind (darunter Arbeitslosigkeit, fehlende Qualifikation, Gesundheits- und Wohnungsprobleme), verfolgt die Europäische Union seit 2006 eine Gesamtstrategie, nämlich die Strategie der „sozialen Eingliederung“. Dabei geht es um die stärkere Vernetzung von Einkommensbeihilfen, Arbeitsmarktintegration und dem Zugang zu Sozialdienstleistungen von allgemeinem Interesse.