Vláda rozhodně hraje významnou roli při podpoře akademického výzkumu a prosazování aplikací v oborech, které mohou být pro rizikový kapitál méně lákavé – v nepřitažlivých, ale klíčových sférách, jako je nakládání s komunálním odpadem nebo vodohospodářství. Veřejný sektor může u těchto projektů také podporovat využívání otevřených platforem a standardů, což by urychlilo jejich zavádění ve městech po celém světě (barcelonská iniciativa „městského protokolu“ představuje krok tímto směrem). Ze všeho nejdůležitější však je, že vlády by měly využívat svých prostředků k rozvoji inovačního ekosystému budovaného zdola nahoru a směřujícího k vytváření inteligentních měst podobných tomu, které dnes roste v USA. Politici musí překročit hranice podpory tradičních líhní tím, že vytvoří a budou udržovat regulační rámce, které umožní inovacím vzkvétat. Vezmeme-li v úvahu právní překážky, které neustále sužují aplikace typu Uber či AirBnB, je tato úroveň podpory bolestně zapotřebí. Současně s tím by se vlády měly vyhnout pokušení hrát determinističtější a svrchovanější roli. Není jejich výsadním právem rozhodovat o tom, jaká by měla být příští inovace inteligentního města – nebo v horším případě utrácet peníze občanů na vylepšování postavení nadnárodních technologických společností, které se dnes v tomto oboru snaží prosadit. Konfekční, patenty chráněné a obvykle těžkopádné nabídky těchto společností představují cestu, jíž bychom se měli za každou cenu vyhnout – jinak se jednou probudíme a zjistíme, že jsme se ocitli v Minitel City.
Wo es für Risikokapital geringere Anreize gibt - etwa in unspektakulären, aber entscheidenden Bereichen wie der Müllentsorgung oder der Wasserversorgung - kommt den öffentlichen Verwaltungen natürlich eine wichtige Rolle zu. Außerdem kann der öffentliche Sektor den Einsatz offener Plattformen und Standards bei derartigen Projekten fördern. Dies würde die Umsetzung in Städten weltweit beschleunigen (die Initiative „City Protocol” ist ein Schritt in diese Richtung). Am bedeutsamsten ist allerdings, dass die Regierungen ihre Mittel einsetzen, um ein von unten nach oben gerichtetes Innovationsökosystem in Richtung Smart Cities zu schaffen, das ähnlich funktioniert wie entsprechende Systeme in den Vereinigten Staaten. Politische Entscheidungsträger müssen neben der Unterstützung traditioneller Inkubatoren regulatorische Rahmenwerke schaffen und entwickeln, innerhalb derer diese Innovationen florieren können. Angesichts der gesetzlichen Hürden, mit denen Anwendungen wie Uber oder AirBnB konfrontiert sind, ist diese Art der Unterstützung auch bitter nötig. Gleichzeitig sollten die Regierungen der Versuchung widerstehen, eine bestimmendere und von oben nach unten gerichtete Rolle zu spielen. Sie haben kein Vorrecht zu entscheiden, wie die nächsten Lösungen im Bereich Smart City aussehen sollen – oder, noch schlimmer, das Geld der Bürger zu verwenden, um die Position von Technologie-Konzernen zu festigen, die sich momentan auf diesem Gebiet vermarkten. Die vorgefertigten, auf die jeweiligen Firmen zugeschnittenen und typischerweise phantasielosen Angebote dieser Unternehmen stellen einen Weg dar, den es unter allen Umständen zu vermeiden gilt – damit wir uns nicht eines Tages in Minitel City wiederfinden.