S pádem celních bariér jsou nespravedlivé zákony „spravedlivého obchodu" stále více využívány jako oblíbený protekcionistický nástroj Ameriky. Rovný přístup k zahraničním a domácím firmám v otázce konkurenčních praktik by podobné zneužívání zastavil. Také toto by mělo být přední prioritou skutečného rozvojového kola. Krach jednání v Cancúnu může představovat příležitost k hlubšímu zamyšlení. Nyní, kdy se již bohaté země nemusí obávat, že rozvojový svět přejde ke komunismu, mají příležitost předefinovat celosvětový ekonomický řád podle stejných principů, na jakých samy vybudovaly úspěšné národní ekonomiky: na principech rovné konkurence a sociální spravedlnosti. Uruguayské kolo bohužel tuto příležitost promarnilo, neboť rozvinuté země prosazovaly vlastní zájmy na úkor zemí méně rozvinutých.
Nach der Senkung der Zollschranken werden nun zunehmend die unfairen „Fair Trade"-Gesetze als Amerikas bevorzugtes protektionistisches Instrument eingesetzt. Die Gleichbehandlung von ausländischen und inländischen Firmen im Hinblick auf Wettbewerbspraktiken würde diese Missbräuche beseitigen. Auch das sollte an oberer Stelle der Prioritätenliste einer echten Entwicklungsrunde stehen. Das Scheitern der Gespräche in Cancun könnte allerdings die Gelegenheit für eingehendere Betrachtungen bieten. Nachdem sich die reichen Länder nun keine Sorgen mehr darüber machen müssen, die Entwicklungsländer an den Kommunismus zu verlieren, hat man die Gelegenheit, die Weltwirtschaftsordnung auf Grundlage der gleichen Prinzipien neu zu definieren, auf denen auch erfolgreiche nationale Volkswirtschaften aufbauen: fairer Wettbewerb und soziale Gerechtigkeit. Leider hat man diese Chance in der Uruguay-Runde nicht ergriffen, nachdem die Industrieländer ihre eigenen Interessen auf Kosten weniger entwickelter Staaten in den Vordergrund stellten.