Inu, ano i ne. Tato odpověď vystihuje znepokojivou realitu novodobého centrálního bankovnictví (nebo přesněji řečeno centrálního bankovnictví ve světě dluhových převisů a obav ze suverénních dluhů, který vznikl po prasknutí bubliny). A zároveň vrhá světlo na koncovku, jež se nyní rýsuje ve zmatené a rozbouřené eurozóně. Složitost problému lze zjednodušeně vysvětlit na „námořní“ analogii. Představte si, že nějaký velice hbitý záchranný člun je povolán k záchraně potápějící se lodi. Během záchrany však posádka člunu zjistí, že musí zachránit ještě dvě další, větší lodě. Kapitán se rozhodne to udělat, ale ještě předtím si získá ujištění, že mu připluje na pomoc větší člun.
Ja und nein. Und diese Antwort verrät etwas über die beunruhigenden Realitäten des modernen Notenbankgeschäfts (oder, genauer gesagt, dem Notenbankgeschäft in der Welt der Schuldenüberhänge und Staatschulden nach der Wirtschaftsblase). Außerdem gibt sie Aufschluss über das Endspiel, das sich in einer konfusen und verunsicherten Eurozone abzuzeichnen beginnt. Mit einer Analogie zur Seefahrt lässt sich die Komplexität etwas vereinfachen. Stellen Sie sich vor, ein äußerst wendiges Schiff der Küstenwache wird angefordert, um ein in Schwierigkeiten geratenes Boot zu retten. Während die Rettung im Gange ist, erfährt das Schiff, dass es noch zwei weitere, größere Boote retten muss. Das tut es, aber erst nachdem dem Kapitän zugesichert wurde, dass ein größeres Schiff zur Unterstützung kommen wird.