Podrobněji tento projekt popisuji ve své knize Odborný politický úsudek: Jak dobrý je? A jak to můžeme vědět? Základní myšlenka spočívala v tom, že stovky expertů dostaly zadání předpovědět osud desítek různých zemí a poté se hodnotila přesnost jejich předpovědí. Přitom zjišťujeme, že sdělovací prostředky nejenže nedokážou mylné názory odfiltrovat, ale mnohdy je dokonce upřednostňují, zvláště když je pravda příliš komplikovaná, než aby se dala úhledně zabalit. Důkazy spadají do dvou kategorií. Za prvé platí – jak varovali skeptikové –, že když hordy autorit bojují o místo na výsluní, cítí mnohé z nich pokušení tvrdit, že vědí více, než ve skutečnosti vědí. Nejspolehlivějšími v přehánění jsou tzv. kibicové vzmachu a krachu.
Ich habe dieses Projekt in meinem Buch Expert Political Judgment: How good is it? How can we know? im Einzelnen beschrieben. Seine Grundidee bestand darin, bei hunderten von Experten tausende von Vorhersagen über das Schicksal dutzender Länder einzuholen und diese anschließend in Bezug auf ihre Treffgenauigkeit zu bewerten. Dabei haben wir festgestellt, dass die Medien es nicht nur versäumen, schlechte Konzepte auszusondern, sondern dass sie diesen tatsächlich häufig den Vorzug geben – insbesondere, wenn sich die Wahrheit zu unübersichtlich darstellt, als dass man sie in ordentlichen Häppchen präsentieren könnte. Die Untersuchungsergebnisse weisen in zwei Richtungen. Erstens haben die Skeptiker Recht mit ihrer Warnung, dass, wenn Experten in großer Zahl ins Rampenlicht drängen, sich viele von ihnen verleiten lassen, das eigene Wissen zu übertreiben. Am zuverlässigsten übertreiben dabei die übertrieben Zukunftsgläubigen und die Unheilspropheten.