Tou menší výzvou je přimět k podpoře Bushovy politiky Evropu. Některé země budou v Bushově přístupu možná spatřovat další doklad americké jednostrannosti - a svým způsobem budou mít i pravdu. No a co? Problémem evropských zemí je to, že nemají nic než deklarace a proslovy - mají blízkovýchodní politiku, která oplývá ušlechtilými a vznešenými frázemi, ale která trpí naprostou neschopností cokoli konkrétního realizovat. Nějak podobně se Evropská unie stavěla k problémům i v minulosti - nejviditelnější to bylo v Bosně a Kosovu. EU postrádá komplexní zahraniční politiku a nemá ani moc ji uskutečňovat. K záchraně bosenských muslimů a později kosovských Albánců před genocidní politikou Srbů potřebovala v 90. letech Spojené státy, tedy NATO.
Die kleinere Herausforderung ist die, wie er die Europäer dazu bekommt, Bushs Politik zu unterstützen. Einige Europäer dürften in Bushs Herangehensweise ein weiteres Beispiel für den amerikanischen Unilateralismus sehen - und damit haben sie sogar in gewisser Weise Recht. Aber was soll das? Das Problem der Europäer ist, dass alles, was sie für die Region anbieten, nur Erklärungen und Reden sind - eine Politik reich an hohlen Phrasen, aber arm an oder sogar hungrig nach der Fähigkeit, irgendetwas Konkretes durchzusetzen. Offensichtlich war das für die Position der EU in der Vergangenheit charakteristisch - und besonders grell in Bosnien und im Kosovo. Die EU verfügt über keine umfassende Außenpolitik und sie hat keine Macht, eine solche zu verfolgen. Sie brauchte die USA, das heißt die NATO - um in den 90er Jahren die bosnischen Muslime und die Albaner im Kosovo vor der nahezu völkermörderischen Politik der Serben zu schützen.