Jednoduše řečeno stačil jediný teplotní ráz k zahájení vnitřní dynamiky, která nyní bude samovolně pokračovat bez ohledu na jakoukoliv akci, kterou lidstvo případně podnikne k jejímu zabránění. O to však nejde. Důležité je, abychom si uvědomili existenci gigantických součástí klimatického systému Země – například ledového příkrovu v západní Antarktidě, vážícího tři biliardy tun –, které lze vehnat do odlišného stavu, pokud v nějaké klíčové lokalitě dojde ke zlomkovému zvýšení teploty. Toto riziko už není pouze teoretické. Vůbec poprvé dospívají všechna zjištění založená na pozorováních a počítačových simulacích k totožnému závěru: obrovský sektor Amundsenova moře v západní Antarktidě zahájil nezvratné uvolňování ledu a nic už nemůže zastavit následné odvodnění celé pánve. Systém dospěl do bodu, odkud už není návratu.
Einfach formuliert: Ein einziger Wärmestoß reichte aus, um eine Eigendynamik auszulösen, die nun nicht mehr aufzuhalten ist, egal, was wir Menschen auch tun, um sie zu stoppen. Aber darum geht es nicht. Wichtig ist, zu erkennen, dass gigantische Teile des Klimasystems der Erde – wie etwa der drei Billiarden Tonnen schwere westantarktische Eisschild – umkippen können, wenn an ein paar zentralen Stellen die Temperatur um Bruchteile eines Grades ansteigt. Dies ist nicht länger nur ein theoretisches Risiko. Zum ersten Mal laufen die Ergebnisse aus Beobachtungen und Computersimulationen alle auf dieselbe Schlussfolgerung zu: Der enorme Sektor der Amundsen-See in der Westantarktis hat begonnen, unaufhaltsam Eis abzugeben, und nichts kann die nun folgende Entleerung des gesamten Beckens noch aufhalten. Es hat seinen Kipppunkt überschritten.