Proto by měl být dnes převažující systém dávek nahrazujících mzdu, který se uplatňuje, když příjemci nepracují, vystřídán systémem nabízejícím doplňky ke mzdě a práci pro komunitu. Tím by se snížily čisté náklady dávek a oslabily motivy k migraci. Německá ministryně práce Andrea Nahlesová nedávno navrhla právě to a obhajovala přitom koncept, který Němci nazývají „prací za euro“ a jenž v podstatě mění sociální dávku na mzdu. Má-li se udržet svoboda pohybu v Evropě – a bude-li pokračovat vydatný příliv občanů ze zemí mimo EU –, pak evropské sociální státy čeká nelehká volba: přizpůsobit se, nebo zkolabovat.
Es ist ja auch schwer einzusehen, warum beispielswiese ein deutscher Sozialhilfeempfänger, der nicht arbeitsfähig ist, vom spanischen Staat versorgt werden sollte, wenn er es vorzieht, seinen Wohnsitz nach Mallorca zu verlegen. Genauso unplausibel wäre es, wollte man dieser Person die freie Wohnsitzwahl verwehren, bloß um den spanischen Staat zu schützen. Wenn man das europäische Ziel der Personenfreizügigkeit ernst nimmt, dann muss die heilige Kuh des Inklusionsprinzips endlich geschlachtet werden. Die deutsche Arbeitsministerin Andrea Nahles hat kürzlich ähnliches unter dem Stichwort Ein-Euro-Jobs für Flüchtlinge ins Spiel gebracht, denn mit diesen Jobs wird die Grundsicherung faktisch zu einem Lohn für einfache Arbeit. Das ist ein überaus nützlicher Vorschlag in einer ansonsten chaotischen Grundsituation.