Dnes nám bulvární média ukazují vše a vše vystavují veřejnému soudu. K hlavám našich demokracií se tak přistupuje jako ke slavným osobnostem bydlícím „o číslo dál“. Dveře jsou otevřené a to, co za nimi vidíme, se nám nelíbí. Během nedávného slyšení před polskou parlamentní vyšetřovací komisí odpovídal jeden státní funkcionář i na ty nejjednodušší faktické otázky opakováním fráze: „Nevzpomínám si.“ Když byl na svou špatnou paměť dotázán, netrpělivě odvětil: „Proč se ode mě očekává, že si budu něco pamatovat, v zemi, kde si prezident nepamatuje, jestli absolvoval univerzitu?“ Bývalý polský prezident Aleksander Kwaśniewski totiž předvedl ukázku ctnosti naruby, když byl přistižen při lži o svém vzdělání, na což reagoval protesty, že si nepamatuje, zda skutečně obhájil svou diplomovou práci potřebnou k získání titulu. Lze v takovém prostředí oživit veřejnou etiku?
Heute zeigen uns die Boulevardmedien alles und alles wird zum Gegenstand öffentlicher Beurteilung. Die Spitzen unserer Demokratien werden wie Prominente von nebenan behandelt. Die Tür steht offen und was wir sehen, gefällt uns nicht. Während einer noch nicht lange zurück liegenden Anhörung vor einem Untersuchungsausschuss des polnischen Parlaments antwortete ein Funktionär auf die einfachsten Sachfragen wiederholt mit der Phrase „Ich kann mich nicht erinnern.“ Als man ihn eindringlichst nach dem Grund für sein schlechtes Gedächtnis befragte, meinte er ungehalten: „Warum muss ich mich in einem Land an Dinge erinnern, in dem sich nicht einmal der Präsident daran erinnert, ob er sein Studium abgeschlossen hat?“ Der früher polnische Präsident Aleksander Kwasniewski hatte offensichtlich eine perverse Lektion in Sachen Tugendhaftigkeit erteilt. Als man ihn bezüglich seiner akademischen Würden der Lüge überführte, beteuerte er, sich nicht mehr erinnern zu können, ob er die für den Studienabschluss notwendige Verteidigung seiner Magisterarbeit absolviert hatte. Kann öffentliche Ethik in einem derartigen Umfeld nun wiederbelebt werden?