Odtud pramení potřeba útoku na dvou frontách: antikorupčního tažení a dekomunizace, což je také leitmotiv maďarského Fideszu a do jisté míry i pravicové Občanské demokratické strany, která je dnes u moci v Praze. Tito populisté navíc útočí na EU jako na projekt vnucený lidem elitou, přičemž proevropské koalice se již vyčerpaly a rozpadly se krátce po vstupu svých zemí do EU v roce 2004. Je příznačné, že premiéři Polska, České republiky i Maďarska odstoupili pouhých pár dní nebo týdnů poté, co splnili svůj „historický“ úkol „návratu do Evropy“. Populističtí nacionalisté se prezentují jako jediní obhájci národní identity a suverenity proti „vnějším hrozbám“, jak to formuloval polský premiér Jarosław Kaczyński. Jejich vize počítá s „křesťanskou Evropou“ nebo „suverénními národními státy“ a staví se proti současnému materialistickému, dekadentnímu, blahovolnému a nadnárodnímu modelu. EU se pravděpodobně může naučit s těmito populisty žít, poněvadž jí nic jiného nezbývá. Populismus se totiž pohybuje v cyklech. Populisté se dostávají k moci na základě slibu, že „udělají v domě pořádek“, ale jakmile se do tohoto domu nastěhují a ztotožní se s ním i všemi jeho vadami, uchýlí se spíše ke klientelismu a uzurpování státu vládnoucími stranami (jak jsme dnes svědky v Polsku), než aby se ještě více radikalizovali.
Deshalb sei ein Angriff von zwei Seiten notwendig: Korruptionsbekämpfung und Entkommunisierung, was auch ein Leitmotiv für Fidesz in Ungarn darstellt und zu einem gewissen Grad für die rechtsgerichtete Partei der Bürgerdemokraten, die derzeit in Prag an der Macht ist. Darüber hinaus beschimpfen diese Populisten die EU als ein von den Eliten verordnetes Projekt, während die pro-europäischen Koalitionen mittlerweile erschöpft sind und sich in den Nachwehen des EU-Beitritts 2004 auflösen. Bezeichnenderweise traten die Premierminister Polens, Tschechiens und Ungarns innerhalb weniger Tage oder Wochen zurück, nachdem sie die „historische“ Aufgabe erfüllt hatten, in den Schoß „Europas zurückzukehren“. Populistische Nationalisten stellen sich als die einzigen Verteidiger der nationalen Identität und Souveränität gegen „Bedrohungen von außen“ dar, wie es der polnische Premierminister Jaroslaw Kaczynski ausgedrückt hat. Ihre Vision ist ein „christliches Europa“ der „souveränen Nationalstaaten“, das sich dem bestehenden materialistischen, dekadenten, freizügigen und supranationalen Modell entgegenstellt. Wahrscheinlich kann die EU lernen, mit diesen Populisten zu leben, weil sie es muss. Tatsächlich bewegt sich der Populismus in Zyklen. Populisten gelangen an die Macht, indem sie versprechen „das Haus zu säubern“, doch sobald sie einziehen und mit dem Haus und all seinen Fehlern identifiziert werden, greifen die regierenden Parteien wieder auf Klientelismus und Korruption der staatlichen Organe durch Unternehmen zurück (wie wir es jetzt in Polen sehen), anstatt radikaler zu werden.