Bezpochyby jsou tací – včetně britského ekonoma Dietera Helma – kteří možnost, že mohou být majetky uvězněny, zavrhují. Tvrdí, že absence vážné mezinárodní snahy o redukci emisí, cyklická povaha ropných trhů, krátkodobé horizonty investorů a fakt, že je většina ropných rezerv vlastněna státem, činí efekt opatření ke zmírnění klimatické změny na ceny ropy jen málo pravděpodobný. Tyto argumenty je však snadné vyvrátit. Pro začátek, zatímco je možná nepravděpodobné, že by se v blízké budoucnosti byla mezinárodní komunita schopná dohodnout na globálním mechanismu pro ocenění emisí uhlíku, jiné typy ekologických opatření již na poptávku po ropě vliv měly. Tohle je zásadní vývoj, protože i jen malý pohyb v nabídce či poptávce může způsobit velké výkyvy v ceně ropy. Pokles ze 120 dolarů za barel v roce 2014 na dnešních méně než 35 dolarů je výsledkem 2% změny (cca dva miliony barelů denně) v rovnováze mezi nabídkou a poptávkou. To reflektuje vzrůst v produkci Saudské Arábie o více než milion barelů denně, stejně jako nařízená opatření v oblasti účinnosti v EU, která jsou částečně motivována snahou snížit emise oxidu uhličitého, což přispělo ke srovnatelnému poklesu v poptávce – o zhruba 1,5% ročně. Podobná opatření se dají očekávat i jinde, vzhledem k tomu, že se vlády snaží splnit sliby v rámci klimatické úmluvy z Paříže.
Freilich weisen manche Kritiker – wie etwa der britische Ökonom Dieter Helm – die These zurück, wonach Vermögenswerte stranden können. Ihre Argumentation lautet: es ist unwahrscheinlich, dass eine Politik zur Eindämmung des Klimawandels Einfluss auf den Ölpreis hätte, weil es an ernsthaften internationalen Bemühungen zur Senkung der Emissionen fehlt, weil Ölmärkte zyklisch funktionieren, die Zeithorizonte der Anleger kurz sind und sich die meisten Vermögenswerte am Ölsektor in staatlichem Besitz befinden. Diese Argumente sind leicht zu entkräften. Zunächst ist festzuhalten, dass sich die internationale Gemeinschaft in nächster Zeit zwar wohl nicht auf einen globalen Preismechanismus für Kohlenstoffemissionen einigen wird, aber andere Arten von Umweltschutzmaßnahmen hinsichtlich der Ölnachfrage bereits Wirkung zeigten. Dabei handelt es sich um eine maßgebliche Entwicklung, da bereits geringe Verschiebungen bei Angebot oder Nachfrage zu umfangreichen Schwankungen des Ölpreises führen können. Der Preisrückgang von 120 Dollar pro Fass im Jahr 2014 auf unter 35 Dollar heute ist die Folge einer Veränderung des Angebot-Nachfrage-Gleichgewichts im Ausmaß von 2 Prozent (ungefähr 2 Millionen Fass pro Tag). Darin spiegelt sich die Steigerung der saudi-arabischen Ölförderung um mehr als eine Million Fass pro Tag ebenso wider wie die von der Europäischen Union teilweise aufgrund der Bemühungen zur Senkung der Kohlendioxidemissionen verordneten Effizienzmaßnahmen, die zu einem vergleichbaren Rückgang der Nachfrage – um etwa 1,5 Prozent jährlich – beitragen. Mit ähnlichen Maßnahmen ist auch anderswo zu rechnen, da die Regierungen bemüht sind, die im Rahmen des Pariser Klimaschutzabkommens definierten Ziele zu erreichen.