Stále větší počet místních vlád se hlásí ke snahám, jako je Milánský pakt politiky městských potravin, jenž podněcuje nové přístupy k řešení otázky hladu, ekologických rizik a trvalé udržitelnosti. Rousseau však má stále pravdu v jiném smyslu: politická řešení nemohou fungovat bez politiky a největší překážku nasycení zítřejších velkoměst představují problémy, které vytváří koncentrované bohatství. Městský a venkovský hlad jsou produkty chudoby a chudoba je důsledkem moderních potravinářských systémů. V USA se sedm z deseti nejhůře placených zaměstnání nachází v potravinářském průmyslu, přestože firmy tvořící jeho součást vykazují rekordní zisky. Budoucí velká města nenasytíme tím, že budeme obdělávat více půdy. Spíše musíme odstranit Rousseauův sociální „kanibalismus“. To znamená pěstovat solidaritu s lidmi, které dnešní potravinářský systém poškozuje nejvíce, a využít sdíleného rozhořčení z rostoucího počtu podvyživených a špatně živených lidí ke společnému postupu za opravdovou změnu. Inkluzivní růst závisí na městech
Tatsächlich schließen sich immer mehr städtische Regierungen Initiativen wie dem Milan Urban Food Policy Pact an, die neue, nachhaltige Ansätze zum Kampf gegen Hunger und Umweltverschmutzung fördern. Aber in anderer Hinsicht hat Rousseau immer noch recht: Um etwas zu erreichen, benötigen wir politische Rahmenbedingungen, und das größte Hindernis für die Ernährung der Städte von morgen liegt in den Problemen, die durch die Konzentration von Reichtum entstehen. Städtischer und ländlicher Hunger sind das Ergebnis von Armut, und Armut ist eine Folge moderner Ernährungssysteme. In den USA sind 70% der am schlechtesten bezahlten Arbeitsplätze in der Lebensmittelindustrie angesiedelt, und die entsprechenden Unternehmen machen Rekordgewinne. Um die Städte zu ernähren, reicht es nicht, das Land zu bearbeiten. Ebenso müssen wir Rousseau sozialen „Kannibalismus“ abschaffen. Dies bedeutet, uns mit denjenigen solidarisch zu erklären, die unter dem heutigen Nahrungsmittelsystem am stärksten leiden. Wollen wir wirklich etwas verändern, müssen uns zusammentun und uns gemeinsam über die wachsende Anzahl unter- und mangelernährter Menschen empören. Inklusives Wachstum braucht die Städte