To vyžaduje přijetí takové politiky, která pamatuje na všechno – od dětských školek až po spolupráci mezi univerzitami a podniky –, a také vytvoření celkového podnikatelského klimatu, v němž bude úspěch odměňován a neúspěch se nebude pokládat za lidskou katastrofu. Úspěch Spojených států je do značné míry založen právě na tomto způsobu uvažování. Většina evropských vzdělávacích soustav je bohužel založena na zastaralých postupech a teoriích. Vzdělávací možnosti a struktury sice byly postupně diverzifikovány, avšak hlavní nedostatek většiny evropských vzdělávacích soustav přetrvává dál: studentům se nabízí příliš málo možností a učitelé musí lpět na silně „rozškatulkované“ pedagogii, pokud si chtějí udržet místo. Stejně jako v případě firemních monopolů bývají spotřebitelé (studenti) často vnímáni jako jednolitá masa, kterou lze bez výjimky vzdělávat podle téhož pedagogického přístupu.
Dazu bedarf es einer Politik, die sich des gesamten Bildungssektors vom Kindergarten bis zur Zusammenarbeit zwischen Universitäten und Firmen annimmt und die ein Wirtschaftsklima schafft, in dem Erfolg belohnt wird und Misserfolg nicht als menschliche Katastrophe gilt. Amerikas Erfolg beruht zu einem Großteil auf dieser Denkart. Unglücklicherweise basieren aber die meisten europäischen Bildungsmodelle auf überholten Theorien und Methoden. Obwohl Möglichkeiten und Strukturen auf dem Bildungssektor schrittweise erweitert wurden, bleibt ein Defizit in den meisten europäischen Bildungssystemen bestehen: Schüler und Studierende haben zu wenig Wahlmöglichkeiten und Lehrer müssen einer stark zergliederten Pädagogik folgen, wenn sie in ihrem Beruf bleiben wollen. Ebenso wie bei Monopolen in der Wirtschaft werden die Verbraucher (Schüler und Studierende) oft als homogene Masse betrachtet, in der alle nach dem gleichen pädagogischen Ansatz unterrichtet werden können.