Jelikož víme, že lidé na sebe velmi intenzivně reagují, funguje příčinná souvislost pravděpodobně oběma směry ve smyčce zpětných vazeb. Hlubší a zajímavější otázka zní, co tuto nejistotu vyvolává. Odpověď na ni vyžaduje „dojmologické“ charakterizace dosud probíhajících příběhů a myšlenek, které mohou ovlivnit veřejné úvahy – nebo vyhýbání se úvahám – o ekonomice. Pokud jde o velkou hospodářskou krizi, člověk si klade otázku, zda vysoký stupeň EPU souvisel se společenskými trendy po excesech 20. let, které přiživily strach z komunismu a ve Spojených státech i obavy z programu New Deal. Klademe si otázku, zda strach z fašistických režimů a z blížící se války prodloužil depresi po Hitlerově nástupu k moci v roce 1933. Pozornost věnovaná knize Johannese Steeleho Druhá světová válka, která už v roce 1934 předpověděla tuto událost, naznačuje, že strach z války byl natolik častým tématem diskusí, aby opodstatnil určitou váhavost. Lidem, kteří prožili první světovou válku, musela představa jejího opakování připadat hrůzostrašná. Samozřejmě nelze dokázat, zda tyto příběhy či myšlenky skutečně prodloužily velkou hospodářskou krizi.
Da wir wissen, dass Menschen untereinander stark reaktiv sind, gilt diese Kausalität in einer Feedback-Schleife wahrscheinlich in beide Richtungen. Die tiefgreifendere und auch interessantere Frage lautet, was diese Unsicherheit auslöst. Um sie zu beantworten, bedarf es der gefühlsmäßigen Beschreibung bestehender Geschichten und Ideen, die das öffentliche Denken – oder die Vermeidung dieses Denkens – im Hinblick auf die Wirtschaft möglicherweise beeinflussen. Hinsichtlich der Großen Depression, fragt man sich, ob der hohe EPU-Wert mit gesellschaftlichen Trends nach den Exzessen der 1920er Jahre zu tun hatte, wobei diese Trends die Angst vor dem Kommunismus und – in den Vereinigten Staaten – vor dem New Deal schürten. Darüber hinaus stellt sich die Frage, ob die Angst vor faschistischen Regimen oder einem bevorstehenden Krieg die wirtschaftliche Depression nach Hitlers Machtergreifung im Jahr 1933 verlängerte. Die Aufmerksamkeit, die Johannes Steeles im Jahr 1934 erschienenem Buch The Second World War zuteil wurde, in dem diese Entwicklung prognostiziert wurde, deutet darauf hin, dass die Kriegsangst wohl in einem Ausmaß im Gespräch war, das diese Zögerlichkeit untermauerte. Für Menschen, die den Ersten Weltkrieg mitgemacht hatten, muss der Gedanke an eine Fortsetzung wohl ein Albtraum gewesen sein. Ob sich die Große Depression aufgrund dieser Geschichten oder Ideen tatsächlich in die Länge zog, kann natürlich nicht bewiesen werden.