A to vyvolává opravdu zajímavou otázku, jak budeme plánovat města? Jak budeme financovat rozvoj? Jak budeme prodávat projektantské služby? Co by to znamenalo pro demokratickou společnost, kdyby svým občanům poskytla právo budovat? Svým způsobem by to mělo být jasné, že v 21. století mohou města vytvářet jejich občané. A za třetí si musíme zapamatovat, že z přísně ekonomického pohledu má design něco společného se sexem a péčí o starší -- většinou ho dělají amatéři. A to je dobře. Většina práce se odehraje mimo peněžní ekonomiku, v tom, co se nazývá sociální ekonomika nebo veřejná ekonomika, to znamená, že to lidé dělají pro sebe. Problém je v tom, že až doteď měla peněžní ekonomika veškerou infrastrukturu a všechny nástroje.
Und es ergeben sich wirklich interessante Fragen wie: Wie planen wir Städte? Wie wird die Entwicklung finanziert? Wie werden wir Design-Dienstleistungen verkaufen? Was würde es für demokratische Gesellschaften bedeuten ihren Bürgern ein Recht auf Bauen anzubieten? Es sollte doch eigentlich auf der Hand liegen, dass im 21. Jahrhundert Städte vielleicht von Bürgern entwickelt werden könnten. Und drittens müssen wir daran erinnern, dass aus rein wirtschaftlicher Sicht – Design fällt in eine Kategorie mit Sex und Altenpflege – es meistens von Amateuren gemacht wird. Und das ist eine gute Sache. Die meiste Arbeit findet außerhalb der Geldwirtschaft statt, in der sogenannten Sozialwirtschaft oder Kern-Wirtschaft, in der die Menschen es für sich selbst tun. Das Problem ist, dass bis jetzt die Geldwirtschaft all diese Infrastruktur und Mittel besaß.