Něco obdobného může fungovat i v Evropě – a funguje to. Deset let nepřetržitého veřejného financování dnes například ve Finsku působí jako katalyzátor soukromých investic a podněcuje pravidelné navyšování rozpočtů v oblasti výzkumu a vývoje. Edith Cressonová, někdejší evropská komisařka pro výzkum, kdysi řekla, že „přímé financování nanotechnologií by bývalo prospěšnější než vytvoření CERN“. To byla na omylu: složitost moderní vědy nedovoluje nikomu – a nejméně ze všech byrokracii – předvídat, kde se objeví inovace. Abychom dosáhli dlouhodobého technologického rozvoje, je potřeba jak veřejného financování základního výzkumu, tak průmyslových investic. Ačkoliv většina národních orgánů zajišťujících financování postrádá ohledně evropské spolupráce veškerou představivost, několik institucí si uvědomuje, že evropský výzkum upadá, a vidí, jakým znevýhodněním musí evropští vědci čelit v soutěži s kolegy z USA a Japonska (a čím dál větší měrou též z Indie a Číny). Na schůzce, již na listopad 2005 plánuje Collège de France, nositelé Nobelovy ceny, historici vědy a manažeři evropských univerzit a výzkumných zařízení zdůrazní za přítomnosti ministrů a evropských komisařů, že je potřeba vytvořit novou vědeckou politiku, a to i pro oblast společenských a humanitních věd. Sdružení Euroscience a Evropská vědecká nadace také podaly návrhy s cílem posílit politickou vůli:
Etwas Ähnliches kann auch in Europa funktionieren – und tut es bereits: In Finnland etwa haben zehn Jahre nachhaltiger öffentlicher Förderung nun private Investitionen ausgelöst und führen zu regelmäßigen Anstiegen der Forschungs- und Entwicklungsbudgets. Die frühere europäische Kommissarin für Forschung Edith Cresson hat einmal gesagt, dass die „direkte Förderung der Nanotechnologien lohnenswerter gewesen wäre als die Schaffung von CERN.“ Sie hatte Unrecht: Die Komplexität der modernen Naturwissenschaften erlaubt es niemandem, am wenigsten von allen der Bürokratie, vorherzusagen, wo Innovationen entstehen werden. Öffentliche Fördermittel für die Grundlagenforschung und Investitionen seitens der Industrie sind gleichermaßen erforderlich, um eine langfristige technologische Entwicklung zu gewährleisten. Obwohl es den meisten nationalen Förderagenturen in der Frage der europäischen Zusammenarbeit an Fantasie mangelt, ist sich eine Reihe von Institutionen des Verfalls der wissenschaftlichen Forschung in Europa und des Handicaps, dem Europas Naturwissenschaftler im Wettbewerb mit ihren Kollegen in den USA und Japan (und zunehmend auch in Indien und China) ausgesetzt sind, bewusst. Auf einer für November 2005 vorbereiteten, vom Collège de France auszurichtenden Konferenz werden Nobelpreisträger, Wissenschaftshistoriker und Leiter europäischer Universitäten und Forschungseinrichtungen in Anwesenheit von Ministern und EU-Kommissaren die Notwendigkeit einer neuen Wissenschaftspolitik herausstreichen, die auch die Sozial- und Geisteswissenschaften umfasst. Euroscience und die Europäische Wissenschaftsstiftung haben ebenfalls Vorschläge vorgelegt, um den politischen Willen zu stärken.