Totéž platí v případě, že těsní vítězové začnou prosazovat radikální program, což podle některých činí George W. Bush ve Spojených státech a mnozí lidé se obávají, že obdobně bude v Mexiku postupovat také Andrés Manuel López Obrador. Pokud však tito vůdci respektují demokratickou ústavu, pravděpodobně se nedostanou daleko; následující volby je sesadí z funkcí. Rozvratné hrátky s elektorátem, který není hluboce rozdělen, nikdy nemají naději na dlouhodobý úspěch. Skutečná otázka zní, zda je nejistý elektorát připraven hájit demokratickou ústavu v případě, že se ji nějaký extremista, který ve volbách o vlas zvítězil, pokusí zrušit a zavést novou éru tyranie. V Evropě v současné době podobné riziko nehrozí. Silvio Berlusconi nakonec sice zdráhavě, ale přesto uznal porážku, byť velmi těsnou, stejně jako v Maďarsku Viktor Orbán. Jeden závěr je však možná přesvědčivější než kdykoliv předtím.
Dasselbe gilt wohl auch, wenn knappe Wahlsieger ein radikales Programm umsetzen – einige denken, dass George W. Bush dies in Amerika getan hat, und viele fürchteten, Andrés Manuel Lopéz Obrador würde es in Mexiko tun. Solange solche Machthaber jedoch die demokratische Verfassung achten, ist es unwahrscheinlich, dass sie sehr weit kommen; bei der nächsten Wahl werden sie hinausgeworfen. Mit einer Wählerschaft, die nicht deutlich in zwei Lager gespalten ist, entzweiende Spiele zu spielen, ist niemals lange erfolgreich. Die wirkliche Frage ist, ob eine unsichere Wählerschaft dazu bereit ist, die demokratischen Verfassungen zu verteidigen, wenn ein Extremist, der um Haaresbreite gewinnt, versucht, diese auszuhebeln und ein neues Zeitalter der Tyrannei einzuläuten. Derzeit besteht ein solches Risiko in Europa nicht. Zwar widerwillig akzeptierte Silvio Berlusconi am Ende doch, dass er verloren hatte, wenn auch nur um ein Haar, genau wie Viktor Orban in Ungarn. Doch ist eine Schlussfolgerung vielleicht zwingender denn je.