A i když díky svému důvtipu získáme trochu času, nakonec zabijeme planetu i sami sebe znečištěním. Jedinou nadějí je zastavit hospodářský růst jako takový, snížit spotřebu, recyklovat a donutit lidi, aby měli méně dětí, čímž stabilizujeme společnost na podstatně chudší úrovni. Toto poselství má dozvuky dodnes, přestože bylo křiklavě mylné. Autoři Mezí růstu například předpověděli, že před rokem 2013 dojdou lidem zásoby cínu, hliníku, mědi, molybdenu, olova, ropy, rtuti, stříbra, wolframu, zemního plynu, zinku a zlata. Místo toho ceny komodit navzdory nedávnému zvýšení všeobecně klesly zhruba na třetinu úrovně před 150 lety. Díky technologickým inovacím se rtuť přestala používat v bateriích, zubních plombách a teploměrech: spotřeba rtuti klesla o 98% a její cena se do roku 2000 snížila o 90%. Obecněji lze říci, že zásoby mědi, hliníku, železa a zinku od roku 1946 převyšují spotřebu díky objevu nových nalezišť a díky novým technologiím umožňujícím jejich ekonomicky efektivní těžbu.
Selbst wenn uns unser Einfallsreichtum etwas Zeit verschaffte, würden wir am Ende die Erde und uns selbst durch die Umweltverschmutzung zerstören. Unsere einzige Hoffnung bestand darin, das Wirtschaftswachstum selbst zu stoppen, den Verbrauch zu drosseln, Recycling zu betreiben und die Menschen dazu zu zwingen, weniger Kinder zu bekommen, um die Gesellschaft auf einem bedeutend ärmeren Niveau zu stabilisieren. Die Botschaft hält sich auch heute noch in vielen Köpfen, obwohl sich die Prognosen als spektakulär falsch erwiesen. Beispielsweise sagten die Autoren von Die Grenzen des Wachstums voraus, dass die weltweiten Bestände von Aluminium, Kupfer, Gold, Blei, Quecksilber, Molybdän, Erdgas, Öl, Silber, Zinn, Wolfram und Zink vor 2013 erschöpft wären. Stattdessen sind die Rohstoffpreise trotz jüngster Erhöhungen im Allgemeinen auf etwa ein Drittel des Niveaus von vor 150 Jahren gefallen. Durch technische Innovationen konnte Quecksilber in Batterien, Zahnfüllungen und Thermometern ersetzt werden: Der Quecksilberverbrauch ist um 98 % gesunken und bis zum Jahr 2000 war der Preis um 90 % gesunken. Schaut man sich weiter um, sind auch die Vorräte an Kupfer, Aluminium, Eisen und Zink seit 1946 über den Verbrauch hinausgewachsen, dank der Entdeckung zusätzlicher Reserven und neuer Techniken zur wirtschaftlichen Förderung dieser Metalle.