Trendy se ale mění. Fondy suverénního bohatství a institucionální i soukromí investoři si čím dál silněji uvědomují, že jim změna klimatu podryje výnosy a že vlády nakonec začnou tento problém řešit. Také britská centrální banka odvádí důležitou práci s ohledem na riziko, že by aktiva jako zásoby uhlí a ropy mohla být „zbavena přízně“ v důsledku změn politik zacílených na zmírnění nebezpečné změny klimatu. Ministři financí G20 zase nedávno vyzvali, aby Rada pro finanční stabilitu vypracovala široké zhodnocení rizik a příležitostí ve vazbě na klima. Země G7 by měly vyslat zřetelný signál, že přechod k nízkouhlíkové transformaci berou vážně, a nejúčinnějším způsobem jak to udělat by bylo podpořit globální cíl snížení čistých emisí skleníkových plynů na nulu do roku 2050.
Doch das Blatt wendet sich. Staatsfonds und institutionelle sowie private Anleger erkennen zunehmend, dass der Klimawandel ihre Renditen schmälern wird und die Regierungen schließlich die Lösung des Klimaproblems in Angriff nehmen werden. Auch die Bank of England widmet sich in ihrer Arbeit in bedeutendem Maß der Gefahr, dass Vermögenswerte wie Kohle oder Ölreserven aufgrund politischer Kursänderungen zur Beschränkung des gefährlichen Klimawandels „verloren” sein könnten. Und die Finanzminister der G-20 forderten kürzlich vom Finanzstabilitätsrat, eine umfangreiche Bewertung klimabezogener Risiken und Chancen vorzunehmen. Die G-7-Länder sollten klar signalisieren, dass es ihnen mit dem Übergang zu einer kohlenstoffarmen Wirtschaft ernst ist und der effektivste Weg in der Unterstützung des globalen Ziels besteht, die Netto-Treibhausgasemissionen bis 2050 auf Null zu senken.