Pochopitelně že politici se zdráhají postavit se čelem rozhodování mezi nepřijatelným (permanentní stagnace), nemyslitelným (opuštění eura) a těžko proveditelným (reforma). Uchylují se tedy k fantazírování. Například ve Francii se všichni nynější prezidentští kandidáti drží nerealistické vyhlídky na setrvání v měnové unii, ale zároveň na oslabení nezávislosti Evropské centrální banky a jejího mandátu ohledně měnové stability, na posílení „konzultací“ mezi vládami a ECB a manipulaci eura ve prospěch Francie. To je čirý únik do snů. Přijetí zásadních změn v měnové unii je podmíněno souhlasem všech členů, k čemuž hned tak nedojde. Ani prezident ECB Jean-Claude Trichet se nenechá francouzským tlakem zastrašit a dohnat k prosazování měkčí měnové politiky. Trichet je nezlomný chlapík, který se francouzským politikům už mnohokrát vzepřel.
Politiker sind von Natur aus unwillig, sich zwischen inakzeptabel (permanente Stagnation), undenkbar (Austritt aus der Eurozone) und schwierig (Reform) zu entscheiden. Deshalb flüchten sie in die Welt der Fantasie. In Frankreich beispielsweise geben sich alle gegenwärtigen Präsidentschaftskandidaten der unrealistischen Hoffnung hin, man könne in der Währungsunion bleiben, aber gleichzeitig die Unabhängigkeit der Europäischen Zentralbank sowie deren Auftrag zur Preisstabilität abschwächen, die „Beratungen“ zwischen den Regierungen und der EZB forcieren und den Euro derart zum Vorteil Frankreichs manipulieren. Das ist pure Realitätsflucht. Nichts dergleichen wird kommen, da grundlegenden Änderungen in der Währungsunion alle Mitglieder zustimmen müssen. Ebenso wenig wird sich EZB-Präsident Jean-Claude Trichet vom Druck der Franzosen einschüchtern lassen, eine weniger strikte Geldpolitik zu verfolgen. Trichet ist ein unverdrossener Kämpfer und er hat sich schon oft gegen französische Politiker zu wehren gewusst.