Konec konců, kdo by stál o měnovou unii, která nafukuje sociální stát a roztáčí inflaci? Navíc, jakmile překážky deficitních výdajů padnou, rozplyne se zásadní motivace k naléhavě nutné strukturální reformě v Evropě. Evropští politici budou v pokušení prostě fiskální deficit hnát výš a výš, aby posílili domácí příjmy a nemuseli podstupovat politicky bolestivou, ač potřebnou racionalizaci. Následovat bude strukturální stagflace - vysoká inflace a nízký hospodářský růst. Evropská komise musí bez prodlení jednat, nebo čelit případné revoltě menších zemí. Švédské odmítnutí eura už rozeznělo první sirénu. Udeřit na Francii hřmotnou pokutou - penále stanovené Paktem stability - není nejlepší nápad.
Wer will außerdem schon eine Währungsunion, die den Wohlfahrtsstaat aufbläht und die Inflation ankurbelt? Wenn überdies erst einmal die Beschränkungen der Staatsverschuldung nicht mehr existierten, würde man damit auch einen Anreiz für die bitter benötigte Strukturreform in Europa eliminieren. Statt politisch schmerzhafte, aber notwendige Rationalisierungen durchzuführen, könnten europäische Politiker versucht sein, einfach ihre Haushaltsdefizite zu erhöhen, um die Einkommen in ihren Ländern zu erhöhen. Eine strukturelle Stagflation - hohe Inflation und niedriges Wirtschaftswachstum - wäre die Folge. Wenn die EU-Kommission eine mögliche Revolte unter den kleinen Mitgliedsländern vermeiden will, muss sie jetzt handeln. Die schwedische Ablehnung des Euro hat schon die Alarmglocken schrillen lassen. Den Franzosen - wie im Stabilitätspakt vorgesehen - eine saftige Strafe aufzuerlegen, wäre keine gute Idee.