Autonomie vůle je v rozhodování o užívání drogu závislých osob nepochybně snížena v momentě, kdy jsou intoxikovány nebo mají těžké abstinenční příznaky. Jakkoli se míra tohoto snížení velmi liší, po stabilizaci pacienta lze získat (a měl by být získán) informovaný souhlas, což je proces, kterým osoby dávají bez donucení as plným vědomím možných rizika přínosů souhlas s léčbou. Pokud neurobiologický výzkum povede k rozvoji nových léčebných postupů, přiřadí se tyto postupy k již existujícím způsobům léčby a doplní je. Bude potřeba, aby pacienti byli informováni o různých možnostech léčby. Náklady a přínosy každé nové terapie by měly být pečlivě zváženy společně s její potenciální účinností. Lze těžko ospravedlnit způsoby léčby, které jsou invazivní nebo nebezpečné, existují-li již bezpečnější možnosti. Je jisté, že pokud bude pacientům odepřena možnost svobodné volby léčebného postupu, vyvolá to vážné etické obavy – tyto otázky jsou pravděpodobně zvláště důležité u léčebných postupů poskytovaných v rámci trestněprávního systému, kde se určitý stupeň donucení může vyskytnout. Obecně přijatá etická zásada je, že péče dostupná ve věznicích by měla být rovnocenná s léčbou dostupnou celé společnosti. Bylo by eticky problematické, pokud by nové způsobyléčby byly neúměrně zaměřeny na uvězněné osoby a jiné způsoby s ověřenou účinností by jim byly odepřeny.
Im Zustand akuter Intoxikation oder eines schweren Entzugs ist die Entscheidungsfreiheit des Süchtigen über seinen Drogenkonsum sicherlich beeinträchtigt. Das Ausmaß dieser Beeinträchtigung kann jedoch sehr unterschiedlich sein, und nach der Stabilisierung des Patienten kann und sollte sein Einverständnis – d. h. die Zustimmung zu einer Therapie nach umfassender Aufklärung über die möglichen Risiken und Vorteile – ohne Ausübung von Zwang eingeholt werden. Soweit die neurobiologische Forschung zur Entwicklung neuer Behandlungsansätze führt, werden diese das existierende Therapiespektrum erweitern und hoffentlich auch ergänzen. Die Patienten müssen über die unterschiedlichen Behandlungsoptionen informiert werden, und Kosten und Nutzen jeder neuen Therapie müssen ebenso sorgfältig bedacht werden wie deren potenzielle Wirksamkeit. Invasive oder gefährliche Behandlungen sind kaum zu rechtfertigen, wenn sicherere Optionen vorhanden sind. Wichtige ethische Bedenken ergeben sich auf jeden Fall, wenn einem Patienten die freie Wahl über die zu verfolgende Therapiestrategie vorenthalten wird: Dieses Thema wird vermutlich besondere Wichtigkeit erlangen, wenn Therapien im Rahmen des Strafjustizsystems angeboten werden, wo ein gewisses Maß an Zwang vorliegen kann. Ein allgemein anerkanntes ethisches Prinzip besagt, dass die medizinische Versorgung für Strafgefangene der der Allgemeinbevölkerung gleichwertig sein sollte. Es gäbe Anlass zu ethischen Bedenken, wenn neue Therapien überproportional häufig bei Inhaftierten zum Einsatz kämen und ihnen andere, nachgewiesenermaßen wirksame Behandlungsformen vorenthalten würden.