Vůbec mě nenapadlo, že si v Anglii pěstují své vlastní pomeranče.“ Zatímco tyto epizody byly odrazem akademické posedlosti průmyslovými výrobky, a tudíž zakrátko hynuly, o nejnovějším oživení „fetiše výroby“ v USA a Velké Británii totéž říct nelze. Nynější flirt s podporou výrobních podniků pramení ze současné krize, zejména ve finančním sektoru, a tak je pravděpodobné, že má lepší vyhlídky na přežití. Zaujetí tímto fetišem je obzvlášť rozbujelé v USA, kde demokraté zašli v kongresu tak daleko, že utvořili spojenectví s lobbisty výrobních podniků, aby schválili legislativu, která zajistí ochranu a dotace zacílené na zvýšení podílu průmyslových výrobků na HDP. Kvůli nastalé finanční krizi řada politiků v jisté reminiscenci Adama Smithe přijala argument, že finanční služby jsou neproduktivní – ba dokonce kontraproduktivní – a je nezbytné je vládní intervencí redukovat.
Es war mir doch tatsächlich nie aufgegangen, dass England seine eigenen Orangen anbaut.” Während diese Episoden die akademische Besessenheit mit dem produzierenden Gewerbe widerspiegelten und also einen frühen Tod starben, kann man das über das jüngste Aufleben des Fetisch produzierendes Gewerbe in den USA und Großbritannien nicht sagen. Der aktuelle Flirt mit der Unterstützung der Fertigungsindustrie ist durch die jüngste Krise insbesondere auf dem Finanzsektor bedingt und dürfte daher größere Überlebensaussichten haben. Der Fetisch grassiert besonders in den USA, wo die Demokraten im Kongress so weit gegangen sind, sich mit den Industrielobbyisten zu verbünden, um Gesetze zum Schutz und zur Subventionierung von Fertigungswaren zu verabschieden und deren Anteil am BIP zu erhöhen. Aufgrund der Finanzkrise haben viele Politiker – praktisch ein Rückfall auf Adam Smith – das Argument akzeptiert, dass Finanzdienstleistungen unproduktiv (oder sogar kontraproduktiv) seien und durch staatliche Intervention beschnitten werden müssten.