Rozmanitost možností umožnila jejich rozsáhlé zavádění, což vydláždilo cestu k digitální revoluci. Stejně jako v případě programu rozvoje mikroelektroniky nemusí vládní pobídky provázet danou inovaci až ke komerčnímu úspěchu. V určité fázi budou firmy připraveny své produkty prodávat a ke slovu se může dostat tržní poptávka. V roce 1962 bylo jediným odběratelem integrovaných obvodů americké ministerstvo obrany, ale na konci desetiletí si už spotřebitelé houfně kupovali tranzistorová rádia a kapesní kalkulačky. Stejně tak platí, že státem financovaná poptávka by neměla mít podobu dotací do konkrétních technologií nebo firem; vláda nemá právo riskovat peníze daňových poplatníků sázkami na konkrétní projekty. Brát na sebe toto riziko je úkolem pro rizikové kapitalisty a další aktéry ve finančním sektoru, nikoliv pro veřejné činitele.
Die Vielzahl der Optionen ermöglichte eine weite Anwendung und bahnte den Weg für die digitale Revolution. Wie am Mikroelektronik-Programm ersichtlich ist, muss die Regierung ihre Anreize nicht den ganzen Weg bis hin zum kommerziellen Erfolg setzen. Ab einem gewissen Punkt können die Unternehmen Produkte verkaufen, und dann kann die Marktnachfrage die Führung übernehmen. 1962 war das US-Verteidigungsministerium der einzige Kunde für integrierte Schaltkreise, aber am Ende des Jahrzehnts kauften die Konsumenten Transistorradios und Taschenrechner in großen Mengen. Ebenso darf die staatlich geförderte Nachfrage nicht die Form von Subventionen bestimmter Technologien oder Unternehmen annehmen. Keinesfalls sollte die Regierung Geld der Steuerzahler für bestimmte Unternehmungen verspielen. Dieses Risiko zu tragen, ist die Aufgabe von Wagniskapitalfirmen und anderer Finanzunternehmen, und nicht die der Regierungsbeamten.