Podíl mezd a příjmů na celkovém HDP začal všude klesat. V důsledku toho oslabila spotřeba, vzrostl počet nestálých pracovních míst a nezaměstnanost se přestala snižovat. Za těchto okolností se vyšší střední třída v rozvinutých zemích začala stále více zaměřovat na kapitálové zisky, místo aby svou životní úroveň zlepšovala produktivní prací. To prohloubilo nerovnost a způsobilo, že moc nad celou ekonomikou získala málo regulovaná finanční soustava, která destabilizovala reálnou ekonomiku tím, že fatálně oslabila její schopnost reagovat na vnější šoky. Dnešní krize znamená konec hospodářského růstu taženého pouze úvěry. Rozpletení smyčky, kterou kolem ekonomiky utáhl samolibý finanční sektor, však nějakou dobu potrvá. Dokonce stále neexistuje všeobecná shoda, že je to zapotřebí udělat. Schůzka skupiny G-20 nicméně otevřela cestu k diskusi o těchto zásadních otázkách.
Überall fiel der Anteil der Löhne und Einkommen am BIP. Infolgedessen schwächte sich der Verbrauch ab, die unregelmäßige Beschäftigung nahm zu und die Arbeitslosigkeit ging nicht weiter zurück. Unter diesen Umständen begann die obere Mittelschicht in den entwickelten Ländern zunehmend, zur Verbesserung ihres Lebensstandards statt auf produktive Arbeit auf Kapitalerträge zu setzen. Dies förderte die Ungleichheit und führte dazu, dass das unterregulierte Finanzsystem die Macht über die gesamte Wirtschaft ergriff und die Realwirtschaft destabilisierte, indem es ihre Fähigkeit, auf Erschütterungen von außen zu reagieren, in verhängnisvoller Weise schwächte. Die heutige Krise markiert das Ende eines ausschließlich durch Kredit angetriebenen Wirtschaftswachstums. Doch die Entwirrung des Knotens, den ein maßloser Finanzsektor um die Wirtschaft geschlungen hat, wird ihre Zeit dauern. Tatsächlich gibt es noch immer keine Einigkeit darüber, was zu tun ist. Die G20 haben jedoch die Tür geöffnet für die Diskussion dieser grundlegenden Fragen.