Momentálně se však soustředí na to, aby se zotavil z traumatu, které ve vězení utrpěl. Stále je zesláblý; během devatenáctiletého věznění byl v rámci trestu nucen nosit miliony cihel. Na protest proti svému uvěznění často držel hladovku a dodnes trpí komplikacemi spojenými s akutní tuberkulózou. A třebaže je navenek svobodný, vláda i nadále omezuje volnost jeho pohybu. Ačkoliv Mirzijojev podnikl určité kroky ke zlepšení bilance lidských práv v zemi, stále v některých aspektech napodobuje politiku svého předchůdce vůči novinářům. Někteří aktivisté dokonce začali nazývat žurnalistiku „otočnými dveřmi“ útisku v Uzbekistánu. Pouhých pár měsíců před Ruzimuradovovým propuštěním byli například zatčeni další dva novináři za protistátní činnost.
Aber im Moment muss er sich erst von dem Trauma erholen, das er im Gefängnis erlitten hat. Er bleibt schwach; während seiner 19-jährigen Inhaftierung wurde er unter anderem gezwungen, Millionen von Ziegelsteinen zu bewegen. Er ging häufig in den Hungerstreik, um gegen seine Inhaftierung zu protestieren, und leidet immer noch unter Komplikationen, die von einer akuten Tuberkuloseerkrankung hervorgerufen werden. Und obwohl er angeblich ein freier Mann ist, schränkt die Regierung seine Bewegungen weiter ein. Obwohl Mirziyoyev einige Schritte unternommen hat, um die Menschenrechtsbilanz des Landes zu verbessern, verfolgt er gegenüber Journalisten die Politik seines Vorgängers. Einige Aktivisten haben sogar begonnen, den Journalismus als die „Drehtür” der Unterdrückung Usbekistans zu bezeichnen. So wurden nur wenige Monate vor der Freilassung von Ruzimuradov zwei weitere Journalisten wegen staatsfeindlicher Aktivitäten verhaftet.