Ještě znepokojivější je, že tato mezera se rozšiřuje, namísto aby se zužovala (jak by člověk očekával po poklesu, kdy je růst zpravidla rychlejší než obvykle, neboť ekonomika dobývá zpět ztracené pozice). Jednoduše řečeno, dlouhá recese snižuje potenciální růst Evropy. Mladí lidé nepobírají dovednosti, jak by měli. Existují drtivé důkazy, že před sebou mají vyhlídky na výrazně nižší celoživotní příjem, než kdyby dospěli v období plné zaměstnanosti. Německo přitom ostatní země nutí k uskutečňování politik, které oslabují jejich ekonomiky – a demokracie. Když se občané opakovaně ve volbách vysloví pro změnu politiky (a jen málokteré politiky mají pro občany větší význam než ty, které ovlivňují jejich životní úrovně), ale pak slyší, že se vlastně rozhoduje jinde nebo že není na výběr, trpí jak demokracie, tak víra v evropský projekt. Francie si změnu kurzu odhlasovala před třemi lety. Namísto ní ale voliči dostali další dávku fiskální přísnosti vstřícné k byznysu.
Noch verstörender ist, dass sich diese Lücke vergrößert und nicht etwa schließt (wie man es nach einem Abschwung erwarten würde, wo das Wachstum in der Regel höher ist als normal, da die Wirtschaft verlorenen Boden gut macht). Einfach ausgedrückt: Die lange Rezession verringert das Wachstumspotenzial Europas. Junge Menschen, die neue Fertigkeiten erwerben sollten, tun dies nicht. Die Belege sind überwältigend, dass sie ein deutlich niedrigeres Lebenseinkommen erwartet, als sie es gehabt hätten, wären sie in einer Phase der Vollbeschäftigung aufgewachsen. Währenddessen zwingt Deutschland andere Länder zu einer Politik, die ihre Wirtschaft und ihre Demokratie schwächt. Wenn die Bürger wiederholt für eine andere Politik stimmen – und es gibt für die Bürger kaum eine wichtigere Politik als die, die ihren Lebensstandard beeinflusst –, aber ihnen gesagt wird, dass darüber anderswo entschieden wird oder dass sie keine Wahl haben, leiden sowohl die Demokratie als auch der Glauben an das europäische Projekt. Frankreich stimmte vor drei Jahren für einen Kurswechsel. Stattdessen bekamen die Wähler eine neuerliche Dosis unternehmensfreundlicher Sparpolitik.