Připravovaná Evropská ústava není v tomto ohledu výjimkou. Nedokáže vytvářet obecná pojítka, jež Evropu definují a drží pohromadě. Dokáže je pouze odrážet a být jimi uváděna v život. Dnes však už ony soudržné síly, jež Evropu držely pohromadě celé dvě generace, ztrácejí na intenzitě. Mír a svoboda se od pádu Sovětského svazu považují za cosi přirozeného. Ekonomická integrace postoupila natolik, že návrat k rivalitě mezi národy, jež kontinent dvakrát přivedla do války, je nemyslitelná. Také poválečná cesta za blahobytem ztratila mnoho ze své přitažlivosti. V Německu a leckterých jiných členských státech Evropské unie už hospodářský růst není tak jistý jako dříve.
So verhält es sich auch mit der momentan in Arbeit befindlichen Verfassung für Europa. Sie kann keine Bindungen schaffen, die Europa definieren und zusammenhalten. Sie kann nur Ausdruck dieser Bindungen sein. Allerdings haben die verbindenden Kräfte, die Europa seit zwei Generationen zusammenhielten einiges (wenn nicht alles) an Kraft verloren. Seit dem Zusammenbruch der Sowjetunion werden Frieden und Freiheit als Selbstverständlichkeit empfunden. Die wirtschaftliche Integration ist so weit vorangeschritten, dass eine Rückkehr zu den nationalistischen Rivalitäten, die am Kontinent zwei Mal zu selbstmörderischen Kriegen führten, undenkbar ist. Das für die Nachkriegszeit typische Streben nach Wohlstand hat ebenfalls viel von seinem Reiz verloren. In Deutschland und in anderen Mitgliedsstaaten scheint Wirtschaftswachstum keineswegs mehr garantiert.