Pravděpodobnost katastrof způsobených – ať záměrně, či nezáměrně – v důsledku lidské činnosti podle všeho kvůli rychlosti a směřování technologických pokroků roste. Skutečnost, že příchod určité katastrofy je nepravděpodobný, není racionálním odůvodněním přehlížení rizik jejího výskytu. Předpokládejme, že cunami s ničivou silou, jakou mělo loni v Indickém oceánu, se objeví průměrně jednou za sto let a připraví o život 250 tisíc lidí. To je v průměru 2500 životů za rok. Pokud by bylo možné takové ztráty na životech za rozumnou cenu podstatně snížit, stála by taková investice za to. Životy mnoha lidí, jež zabilo cunami v Indickém oceánu, by zachránilo poučení obyvatel nízko položených pobřežních oblastí o varovných signálech blížící se vlny cunami (chvění země a náhlý pokles hladiny moře), zavedení varovného systému, který by zahrnoval nouzová televizní a rozhlasová vysílání, telefonická upozornění a sirény podobné těm, jež upozorňují na nálety, a zlepšení systémů reakce na mimořádné události. Zároveň platí, že náklady by byly mnohem nižší než každý soudný odhad průměrných škod, jež lze v důsledku cunami očekávat. Existuje několik důvodů, proč nebyla takováto opatření učiněna pro případ cunami v rozsahu, v jakém se objevilo.
Die Wahrscheinlichkeit einer gewollt oder ungewollt vom Menschen herbeigeführten Katastrophe steigt aufgrund der Geschwindigkeit und Richtung des technologischen Fortschritts. Die Unwahrscheinlichkeit einer Katastrophe ist keine rationale Rechtfertigung für die Vernachlässigung des Risikos ihres Eintritts. Man bedenke, dass ein Tsunami von der Zerstörungskraft des vorjährigen im Indischen Ozean durchschnittlich einmal in hundert Jahren auftritt und 250.000 Menschen das Leben kostet. Das ergibt im Schnitt 2.500 Todesopfer pro Jahr. Wenn man eine derartige Opferzahlen zu akzeptablen Kosten erheblich senken könnte, wäre das eine lohnende Investition. Maßnahmen wie die Schulung der Bewohner niedrig gelegener Küstengebiete über Tsunami-Warnzeichen (Erschütterungen und plötzliches Zurückziehen des Meeres), die Schaffung eines Warnsystems einschließlich Warnmeldungen in den Medien, Telefonwarnungen und Sirenen sowie die Verbesserung von Notfallreaktionssystemen hätten viele Menschen, die bei der Tsunami-Katastrophe ihr Leben verloren, retten können. Auch wären die Kosten dafür weit unter jeder realistischen Schätzung der durchschnittlich bei einem Tsunami zu erwartenden Schäden geblieben. Es gibt mehrere Gründe, warum man derartige präventiven Maßnahmen im Vorfeld eines Tsunamis solchen Ausmaßes unterlassen hat.