Nedávné politické změny bohužel naopak omezují životaschopnost trvale udržitelného lesního hospodářství v Brazílii. Postupné oslabování státních institucí zodpovědných za kontrolu a sledování využívání půdy představuje jednu z hlavních příčin nedávného zrychlení tempa odlesňování v povodí Amazonky a rovněž brazilská politika venkovských úvěrů pramálo podporuje ekologicky udržitelné ekonomické iniciativy. V letech 2019 a 2020 putovala pouhá 3% úhrad finančních institucí v oblasti Amazonie na trvale udržitelné projekty; zbylé částky směřovaly převážně do činností, o nichž je známo, že poškozují místní ekosystém, například do produkce sójových bobů a do velkochovu dobytka. Organizace řízené na úrovni komunit představují klíč k podpoře trvale udržitelného lesního hospodářství, avšak jejich schopnost prosazovat změny je kvůli nedostatku kapitálu omezená. Činnosti typu školení venkovských farmářů v oblasti trvale udržitelnějších metod, rozvoje trhů podporujících investice do lesních produktů nebo vývoje metod, jak zapojit amazonské komunity do hodnotových řetězců, jsou časově náročné a drahé.
Leider wird die Wirtschaftlichkeit nachhaltiger Forstwirtschaft in Brasilien durch aktuelle politische Entwicklungen sogar eingeschränkt. Die schrittweise Schwächung der nationalen Behörden, die für die Kontrolle und Überwachung der Landnutzung zuständig sind, ist einer der Hauptgründe für die jüngste Zunahme der Abholzung im Amazonasbecken, und auch die Kreditpolitik Brasiliens im ländlichen Raum hilft nicht dabei, ökologisch nachhaltige Wirtschaftsinitiativen zu unterstützen. 2019 und 2020 flossen nur 3% der Auszahlungen von Finanzinstituten im Amazonasgebiet in nachhaltige Aktivitäten. Der Rest ging größtenteils an Industrien, die dafür bekannt sind, dem lokalen Ökosystem zu schaden – wie in den Sojabohnenanbau oder die industrielle Viehzucht. Organisationen auf kommunaler Ebene sind für die Förderung nachhaltiger Waldwirtschaft entscheidend, aber ihre Fähigkeit, Veränderungen auszulösen, ist wegen mangelndem Kapital begrenzt. Aktivitäten, wie örtlichen Bauern nachhaltigere Techniken beizubringen, Märkte zur Förderung von Investitionen in Waldprodukte zu schaffen, und Methoden zur Integration der Amazonas-Gemeinschaften in die Wertschöpfungsketten zu schaffen, sind zeitraubend und teuer.