O důvěřivosti finančních trhů vypovídá mnohé to, že tento argument vzaly vážně. Přesněji řečeno, daňové škrty byly to, po čem Wall Street toužila, a profesionální finančníci byli ochotni přijmout jakýkoli argument, který by věci posloužil. Samozřejmě že kdyby se do roku 2008 skutečně začalo zdát, že mizející státní zadlužení představuje bezprostřední hrozbu, Kongres by s radostí vyhověl a daně seškrtal nebo by zvýšil výdaje. Greenspanova nezodpovědná podpora snížení daní byla rozhodující pro jeho přijetí. Chyba nespočívala jen ve velikosti škrtu, ale i v jeho formě; vzhledem k tomu, že snížení daní směřoval na Američany s vyššími příjmy, zajistil jen malou ekonomickou pobídku.
Es sagt sehr viel aus über die Leichtgläubigkeit der Finanzmärkte, dass sie dieses Argument ernst nahmen. Präziser sollte man sagen: Steuersenkungen waren, was die Wall Street wollte, und die Finanzwelt war bereit, sich jedes Argument zu Eigen zu machen, das diesem Zweck diente. Natürlich wäre, falls von der zurückgehenden Staatsschuld etwa im Jahre 2008 tatsächlich eine scheinbar unmittelbar bevorstehende Gefahr ausgegangen wäre, der Kongress nur zu gerne bereit gewesen, die Steuern zu senken oder die Staatsausgaben zu erhöhen. Greenspans unverantwortliche Unterstützung dieser Steuersenkungen war entscheidend für deren Verabschiedung. Der Fehler lag dabei nicht nur in der Höhe der Steuersenkungen, sondern auch in deren Gestaltung: Da sie an die einkommensstärkeren Amerikaner gerichtet waren, gingen von ihnen kaum wirtschaftliche Impulse aus.