Cukru je potřeba proto, že ve zjištění, že například řezané květiny nebo fotbalové míče nebo počítačové programy lze vyrábět za nízkou cenu, je obrovská sociální hodnota, neboť tato informace může orientovat investice dalších podnikatelů. Podnikatel, jenž dospěje k tomuto "zjištění" jako první, je schopen zmocnit se jen malé části sociální hodnoty, kterou tato informace přináší, poněvadž ostatní podnikatelé jej začnou okamžitě napodobovat. A tudíž takové podnikání - podnikání, které se učí, co lze produkovat - bude při absenci netržních pobídek podzásobené. Naopak biče je zapotřebí k tomu, aby tyto pobídky nebyly blokovány v neproduktivních a zbytečných investicích. Realizace takové strategie se bude zřejmě zemi od země lišit v závislosti na daných administrativních kapacitách, převažujícím režimu pobídek, pružnosti fiskálního systému, úrovni sofistikovanosti finančního sektoru a celkovém politickoekonomickém pozadí. Časově vázané dotační programy, veřejné fondy na podporu podnikání a dotace exportu - to je jen několik z mnoha možností, jak tento přístup realizovat. Neexistuje instrument, který by ve stejné podobě fungoval všude.
Hierzu ist Zuckerbrot nötig, weil es von großem gesellschaftlichen Nutzen ist, zu entdecken, dass zum Beispiel Schnittblumen oder Fußbälle oder Computersoftware zu niedrigen Kosten erzeugt werden können, da eine solche Erkenntnis auch den Investitionen anderer Unternehmern die Richtung vorgeben kann. Der Unternehmer, der die zündende ,,Entdeckung" gemacht hat, kann nur einen kleinen Teil des gesellschaftlichen Wertes, den dieses Wissen erzeugt, für sich einfangen, weil andere Unternehmer es ihm schnell nachmachen werden. Folglich, werden unternehmerische Leistungen dieser Art - nämlich zu erfahren, was hergestellt werden könnte - ohne einen nicht marktwirtschaftlichen Anreiz normalerweise zu schlecht entgolten. Umgekehrt ist die Peitsche erforderlich, um sicherzustellen, dass solche Initiativen nicht Investitionen unproduktiv und verschwenderisch binden. Eine solche Strategie durchzusetzen, kann von Land zu Land verschieden ausfallen. Sie hängt nämlich von den vorhandenen Fähigkeiten der Verwaltung, dem vorherrschenden System wirtschaftlicher Anreize, der Flexibilität des Fiskus, dem Grad an Raffinesse des Finanzsystems und der dieser Strategie vorgegebenen Volkswirtschaft ab. Zeitlich beschränkte Subventionen, öffentlich zur Verfügung stehendes Wagniskapital und Exportbeihilfen sind einige Wege, auf denen diese Herangehensweise realisiert werden kann. Aber es gibt noch viele andere. Ein einzelnes Instrument wird nicht überall ansprechen.