Znamená to ale také, že je nezbytné zabývat se tím, jak oligarchové využívají médií, aby ve svůj prospěch manipulovali politiku. Jak poukázalLuigi Zingales v roce 2012, oligarchové dokážou využívat vlastnictví médií k upevňování vlastního politického postavení, které pak zase mohou zneužívat k tomu, aby si zajistili renty, z nichž lze financovat média. Mistrně tohle umění podle Zingalese ovládal bývalý italský premiér Silvio Berlusconi. Podobně ale postupuje řada oligarchů v postkomunistických zemích. Někteří oligarchové by snad prohlásili, že je lepší, když média vlastní oni, než aby je vlastnila vláda; mohou si přinejmenším konkurovat s ostatními oligarchy. To je pouhé odvádění pozornosti. Ano, vlastnictví médií v rukou kleptokratických či autoritářských vlád je nebezpečné. Totéž ale platí pro vlastnictví médií v rukou oligarchů, kteří se mohou v ústraní vzájemně dohodnout na ochraně svých společných zájmů – a ty se mohou ostře lišit od zájmů zbytku společnosti.
Es heißt aber auch, sich der Frage zuzuwenden, wie Oligarchen die Medien nutzen, um die Politik zu ihren Gunsten zu manipulieren. Wie Luigi Zingales im Jahr 2012 ausführte, können Oligarchen ihr Eigentum an Medien nutzen, um ihre politischen Positionen zu festigen. Diese lassen sich wiederum zur Sicherung jener Renten nutzen, mit denen diese Medien finanziert werden. Der ehemalige italienische Ministerpräsident Silvio Berlusconi war, wie Zingales argumentiert, ein Meister dieses Fachs. Aber auch zahlreiche Oligarchen in den postkommunistischen Ländern haben sich dieser Vorgehensweise bedient. Manche Oligarchen argumentieren, es sei besser die Medien stehen in ihrem als im Eigentum der Regierung des Landes, denn so entsteht wenigstens eine Wettbewerbssituation mit anderen Oligarchen. Dabei handelt es sich allerdings um eine argumentative Nebelkerze. Ja, es ist gefährlich wenn Medien im Besitz einer kleptokratischen oder autoritären Regierung stehen. Aber genauso gefährlich ist es, wenn Medien im Eigentum von Oligarchen stehen, die zusammenwirken können, um ihre gemeinsamen Interessen zu wahren – Interessen, die durchaus drastisch von denen der restlichen Gesellschaft abweichen können.