Avšak celkové úspory (za předpokladu, že lidé později večer nespotřebovali víc energie, aby si ztracený čas vynahradili) činily jen deset tun CO2 – což odpovídá celoročním emisím jednoho jediného Dána. Změříme-li dopady na klima, jimž bylo do nevymezené budoucnosti předejito, veškeré společné úsilí královny, mnoha podniků, radnic v Kodani a dalších městech vyneslo prospěch v hodnotě 20 dolarů. Jsou zbytečná gesta skutečně tou pravou cestou k zajištění zelenější budoucnosti? A jaké poselství zhášení světel vlastně vysílá? Jak někteří konzervativní komentátoři s radostí poukazují, ekologické hnutí se skutečně stalo silou temnot, a to nikoliv metaforicky, ale doslovně. Výzvami, abychom seděli ve tmě, nás zřejmě jen přiměje k pochopení, jak nepravděpodobné je, že se jednou necháme přesvědčit k odhození výhod fosilních paliv. Nikdo kupodivu nenavrhl, aby kampaň „zhasnutých světel“ také znamenala, že oželíme klimatizaci, telefony, internet, filmy, teplé jídlo, kávu či chlazené nápoje – o úbytku bezpečnosti při vypnutí pouličního osvětlení a semaforů ani nemluvě.
Doch die Gesamtersparnis an CO2 betrug bloße 10 Tonnen (immer vorausgesetzt, dass die Leute nicht später am Abend mehr Strom verbrauchten, um die verlorene Zeit aufzuholen), was den Jahresemissionen gerademal eines Dänen entspricht. Misst man die vermiedenen Auswirkungen auf das Klima für die unbegrenzte Zukunft, so ergaben die gemeinsamen Anstrengungen der Königin, zahlreicher Unternehmen und der Rathäuser Kopenhagens und anderer Städte einen Nutzwert von 20 US-Dollar. Sind sinnlose Gesten wirklich der richtige Weg, um eine grünere Zukunft sicherzustellen? Und was für eine Botschaft vermittelt es, die Lichter auszustellen? Wie einige konservative Kommentatoren gern feststellen, hat sich die Umweltbewegung tatsächlich zu einer dunklen Macht entwickelt – aber nicht metaphorisch, sondern im wahrsten Sinne des Wortes. Tatsächlich wird uns ihr Drängen, im Dunklen herumzusitzen, eher zu der Erkenntnis bringen, dass man uns kaum je überzeugen wird, die Vorteile fossiler Brennstoffe aufzugeben. Merkwürdigerweise suggerierte niemand, dass die „Lights Out“-Kampagne zugleich auch den Verzicht auf Klimaanlagen, Telefone, Internet, Spielfilme, warmes Essen, heißen Kaffee oder kalte Getränke bedeuten sollte – von dem Verlust an Sicherheit durch abgeschaltete Straßenbeleuchtung und Ampeln gar nicht zu reden.