Více než 40 nejchudších zemí vynakládá na obsluhu dluhu víc než na veřejné zdravotnictví. Rozpočty na vzdělávání se seškrtávají, přestože se miliony nejznevýhodněnějších dětí světa vracejí do učeben s mezerami ve výuce, které způsobilo uzavření škol během pandemie. Na tomto chmurném pozadí si mezinárodní spolupráce s cílem financovat „zotavení SDG“ získala novou naléhavost. OECD odhaduje, že už tak velký předpandemický výpadek ve financování SDG se zvýšil o 1,2 bilionu dolarů. A to i bez započítání přírůstkových investic ve výši 2 bilionů dolarů ročně, které jsou zapotřebí na podporu investic do obnovitelné energie v rozvojových zemích, má-li být dosaženo cílů pařížské klimatické dohody z roku 2015. Když se vlády před sedmi lety zavázaly k plnění agendy SDG, přislíbily smělý nový přístup k rozvojovým financím, který promění „miliardy v biliony“. Architekti brettonwoodského systému vytvořili nástroj, jak toho dosáhnout, v podobě multilaterálních rozvojových bank (MDB). Systém MDB – tedy Světové banky a jejích regionálních obdob – byl koncipován tak, aby podpořil poválečnou obnovu Evropy, a zahrnuje jednoduchý, ale silný finanční model.
Mehr als 40 der ärmsten Länder geben mehr Geld für den Schuldendienst als für die öffentliche Gesundheit aus. Die Bildungsbudgets werden gekürzt, während Millionen der am stärksten benachteiligten Kinder der Welt in die Klassenzimmer zurückkehren und die durch die pandemiebedingten Schulschließungen entstandenen Lernverluste tragen. Vor diesem düsteren Hintergrund hat die internationale Zusammenarbeit zur Finanzierung eines „SDG-Aufschwungs“ neue Dringlichkeit erlangt. Die OECD schätzt, dass sich die bereits vor der Pandemie große SDG-Finanzierungslücke um 1,2 Billionen US-Dollar vergrößert hat. Und das ohne die zusätzlichen Investitionen in Höhe von zwei Billionen US-Dollar pro Jahr, die zur Unterstützung von Investitionen in erneuerbare Energien in Entwicklungsländern erforderlich sind, um die Ziele des Pariser Klimaabkommens von 2015 zu erreichen. Als sich die Regierungen vor sieben Jahren zur SDG-Agenda verpflichteten, versprachen sie einen kühnen neuen Ansatz für die Entwicklungsfinanzierung, der „Milliarden in Billionen“ verwandeln sollte. Die Architekten des Bretton-Woods-Systems schufen mit den multilateralen Entwicklungsbanken (MEB) das Instrument dafür. Das System der multilateralen Entwicklungsbanken – die Weltbank und ihre regionalen Pendants – wurde zur Unterstützung des europäischen Wiederaufbaus in der Nachkriegszeit entwickelt und beruht auf einem einfachen, aber wirkungsvollen Finanzmodell.