To je však osamělost převlečená za vůdcovství a to není v americkém zájmu. Státní zájem nelze v dnešní době sledovat jednostranně. Globálním zájmům USA lze nejlépe sloužit na dvoustranné úrovni. I když vojensky Amerika zůstává jedinou supervelmocí, v běžném chodu zahraniční politiky má vojenská moc omezené možnosti. Amerika nebude mít o nic menší prospěch než Evropa z účinného systému globálního vedení při dosahování svých cílů – ať už jde o volný obchod, životaschopný režim nešíření jaderných zbraní, kontrolu a prevenci regionálních konfliktů, nebo lépe regulovatelné finanční trhy. V tomto směru mají Spojené státy podstatný zájem na dorůstání Evropské unie do role mezinárodního aktéra. Měly by se tudíž zbavit své tradiční rozpolcenosti, jež na jedné straně požaduje dospělejší a rovnocennější Evropu, která ji přitom ale na straně druhé znepokojuje.
Dies ist aber als Führerschaft verschleierte Einsamkeit und liegt nicht in Amerikas Interesse. Nationale Interessen können nicht mehr einseitig mit Erfolg verfolgt werden. Den globalen US-Interessen wird am besten durch multilaterales Handeln und multilaterale Gremien gedient. Selbst wenn Amerika, militärisch gesehen, die einzige Supermacht bleibt, so ist militärische Macht bei der Ausführung der täglichen Außenpolitik doch nur von begrenztem Nutzen. Amerika würde von einem wirkungsvollen System globaler Kontrolle bei der Verfolgung seiner Ziele nicht weniger als Europa profitieren – sei es ein freierer Handel, ein lebensfähiges System der Nichtweitergabe von Atomwaffen, die Eindämmung und Verhinderung regionaler Konflikte oder besser regulierte Finanzmärkte. Deshalb haben die USA ein vitales Interesse an der Volljährigkeit der EU als internationaler Akteur. Es sollte daher die traditionelle Ambivalenz beseitigen, einerseits ein reiferes und aktiveres Europa zu verlangen und andererseits dabei die ganze Zeit ein ungutes Gefühl zu haben.