Velké a hustě osídlené oblasti postrádající dostatečné mechanismy kontroly nemoci jsou však vysoce zranitelné. Indie se svou velkou populací emigrantů (druhou největší na světě), vysokou hustotou měst a nedostatečnou infrastrukturou veřejného zdravotnictví by byla při případném rozšíření viru eboly potenciálně nejvíce postižená. Její vazby na západní Afriku jsou úzké a sahají přes celé minulé století – v západoafrickém regionu žije téměř 50 000 Indů či osob indického původu. Mezi městy Accra, Lagos, Freetown, Monrovia nebo Abidžan a Dillí, Bombaj, Kalkata či Čennaj denně létají desítky lidí, a to přes Blízký východ nebo přes Evropu. Na všech mezinárodních letištích v zasažených oblastech sice existují výstupní kontroly, avšak vzhledem k inkubační době viru (která při současné vlně výskytu činí v průměru osm dní, ale může se prodloužit až na 21 dní) by čerstvě nakažený člověk mohl bez příznaků absolvovat cestu do Indie, aniž by aktivoval bezpečnostní opatření. Naše čerstvá osobní zkušenost z letiště v Dillí ukázala, že vládou vyžadované vstupní kontroly se provádějí jen volně a mnozí pasažéři odcházeli z terminálu s vyplněnou informační kartou o ebole, kterou měli předat imigračním úředníkům. Zdá se nepravděpodobné, že si indická vláda dokáže udržet přehled o všech osobách přilétajících ze západní Afriky. Hustota zalidnění v indických megaměstech dosahuje až 10 000 osob na kilometr čtvereční a ve městech druhého a třetího řádu může dosáhnout stejné hodnoty, poněvadž tam jako houby po dešti vyrůstají slumy, v nichž žije bezpočet přistěhovalců z venkovských oblastí.
Überaus stark gefährdet sind hingegen große, dicht besiedelte Gebiete ohne entsprechende Mechanismen zur Eindämmung der Krankheit. Indien mit seinem hohen Anteil an Auswanderern (dem zweitgrößten weltweit), seinen dicht besiedelten städtischen Ballungsräumen und der unzureichenden öffentlichen Gesundheitsinfrastruktur hat im Falle einer Ausbreitung des Ebola-Virus potenziell am meisten zu verlieren. Zwischen Indien und Westafrika bestehen enge Verbindungen, die bis in das letzte Jahrhundert zurückreichen. Fast 50.000 Inder oder Menschen indischen Ursprungs leben in der Region Westafrika. Tatsächlich reisen täglich unzählige Menschen mit dem Flugzeug über den Nahen Osten und Europa zwischen Accra, Lagos, Freetown, Monrovia oder Abidjan einerseits und Neu Delhi, Mumbai, Kalkutta oder Chennai andererseits. Zwar werden auf allen Flughäfen in den betroffenen Gebieten Ausreisekontrollen durchgeführt, doch angesichts der Inkubationszeit des Virus (beim aktuellen Ausbruch durchschnittlich acht Tage, doch bis zu 21 Tage sind möglich) kann es vorkommen, dass infizierte, aber bislang symptomfreie Passagiere die Reise nach Indien antreten, ohne Alarm auszulösen. Jüngste persönliche Erfahrungen auf dem Flughafen von Neu Delhi zeigten, dass die wenig umfangreichen staatlich vorgeschriebenen Kontrollen recht locker durchgeführt werden. Einige Passagiere verließen den Flughafen mit ausgefüllten Ebola-Informationskarten, die man eigentlich den Einwanderungsbehörden hätte übergeben sollen. Es scheint unwahrscheinlich, dass die indische Regierung in der Lage ist, sämtliche aus Westafrika einreisende Personen im Auge zu behalten. Die Bevölkerungsdichte in den Mega-Städten Indiens beträgt bis zu 10.000 Personen pro Quadratkilometer. Dieser Wert wird auch in Tier-II- und Tier-III-Städten erreicht, wo Slums aus dem Boden schießen, um die enorme Zahl an Migranten aus den ländlichen Gegenden aufzunehmen.