Další lidé tvrdí, že bychom se měli pokusit vyvážit ekonomiku nejen ve směru od bohatých k chudým, ale i ve směru od plýtvání energií k jejím úsporám. Zelená ekonomická agenda předpokládá, že jsme v našem současném růstovém modelu dospěli k ekologickým limitům a že budeme muset najít takové způsoby života, které sníží poptávku po neobnovitelných zdrojích energie. Cílem stimulační politiky by tedy neměla být pouhá stimulace poptávky jako takové; místo toho se musí tato politika zaměřit na stimulaci ekologicky šetrné poptávky. Zelení například prosazují bezplatnou městskou dopravu ve velkých městech. Obecně tvrdí, že nepotřebujeme více automobilů, nýbrž více péče, takže stimulační peníze by měly putovat do zdravotnictví, školství a ochrany životního prostředí. Pravdou je, že jakákoliv fiskálně tažená politika zotavení bude mít zákonitě reformní dopady.
Andere argumentieren, dass der Ausgleich in der Wirtschaft nicht nur von Reich zu Arm, sondern auch von Energieverschwendung in Richtung eines sparsamen Energieeinsatzes erfolgen sollte. Die Prämisse der grünen Wirtschaftsagenda lautet, dass wir die ökologischen Grenzen unseres gegenwärtigen Wachstumsmodells erreicht haben und dass wir neue Lebensentwürfe finden müssen, die den Bedarf an nicht erneuerbaren Energiequellen senken. Konjunkturbelebung sollte also nicht nur auf die Ankurbelung der Nachfrage per se abzielen, sondern sich stattdessen auf die Impulse für eine umweltfreundliche Nachfrage konzentrieren. Die Grünen treten beispielsweise für kostenlosen öffentlichen Verkehr in großen Städten ein. Insgesamt, so ihr Argument, brauchen wir mehr nicht mehr Autos, sondern mehr Achtsamkeit, weswegen die finanziellen Mittel der Konjunkturbelebung in Gesundheit, Bildung und den Umweltschutz fließen sollten. In Wahrheit zeitigt jede fiskalisch motivierte Politik zur Konjunkturbelebung mögliche reformistische Auswirkungen.