Až budou tvůrci britských politik kormidlovat postbrexitovými vodami, měli by mít na paměti irský příklad, vzhledem k podobnostem mezi oběma zeměmi. Irsko i Británii trápí nedostatek bytů, zejména v okolí metropolitních center jako Dublin a Londýn. Obě země mají také veřejné služby, v nichž je co zlepšovat – byť v Irsku jsou mnohem horší než v Británii. Irové sice nejsou Britové, ale mají k sobě kulturně blíž než jiní Evropané. Jak jsme viděli v roce 2008, kdy voliči v irském referendu odmítli ratifikovat Lisabonskou smlouvu, v chudších částech Dublinu dřímá voličský blok proti přistěhovalectví. Je to tentýž typ voličů, kteří přišli k britskému referendu o brexitu – chudší lidé, kteří nepociťují přínosy globalizace. Otázkou tedy je, proč se mezi Iry nevyvinulo nepřátelství vůči přistěhovalcům z EU na britské úrovni, zejména s ohledem na to, jak otřesně evropské instituce přistupovaly k Irsku po finanční krizi roku 2008.
Wenn die britischen Politiker nun durch die politische Landschaft des Landes navigieren, sollten sie angesichts der Ähnlichkeiten zwischen den beiden Ländern das irische Beispiel vor Augen haben. Irland und Großbritannien leiden beide unter Wohnraumknappheit, besonders in den großen Ballungszentren wie Dublin und London. Und mit den öffentlichen Diensten ist es in beiden Ländern nicht zum Besten bestellt, in Irland ist die Situation sogar noch schlimmer als in Großbritannien. Die Iren sind zwar keine Briten, stehen diesen kulturell aber näher als andere Europäer. Wie wir 2008 gesehen haben, als die Iren sich in einer Volksabstimmung weigerten, den Lissabon-Vertrag zu verabschieden, gibt es eine Anti-Immigrations-Wählerschaft in den ärmeren Vierteln Dublins. Das sind dieselben Wähler, die auch den Ausschlag beim britischen Referendum gegeben haben, der zum Brexit führte: ärmere Menschen, die den Anschluss an die Globalisierung verpasst haben. Die Frage ist dann, warum die Iren nicht dieselbe Feindseligkeit gegenüber EU-Einwanderern entwickelt haben wie die Briten, besonders angesichts der erschreckenden Art und Weise, wie das Land nach der Finanzkrise 2008 behandelt wurde.