K tomu, aby pokročila, bude nutné, aby její lídři zajistili, že zvolený postup prospěje rovnoměrně všem členským zemím. Bezdůvodně neléčená bolest BERKELEY – Třikrát v životě (prozatím) jsem dospěl k závěru, že mé porozumění světu bylo zgruntu mylné. Poprvé to bylo po schválení Severoamerické dohody o volném obchodu (NAFTA) v roce 1994, když nad tokem financí do Mexika na stavbu továren určených k vývozu na největší spotřebitelský trh na světě převážil příliv kapitálu směřujícího do Spojených států ve snaze najít přívětivější investiční klima. Důsledkem byla ještě v témže roce krize mexického pesa (na jejímž tlumení jsem se jako náměstek ministra financí USA musel podílet). K mému druhému prozření došlo během podzimu a zimy roku 2008, kdy začalo být zřejmé, že velké banky nemají kontrolu ani nad svým pákovým zadlužením, ani nad účetnictvím svých derivátů a že světové centrální banky neprojevují ochotu ani nemají moc tváří v tvář rozsáhlé finanční krizi udržet agregátní poptávku. Třetí okamžik nastal právě teď. Dnes čelíme schodku nominální poptávky ve výši 8 % oproti trendu před recesí, nepozorujeme žádné známky vznikající inflace a míry nezaměstnanosti v severoatlantickém prostoru převyšují kterýkoli věrohodný odhad udržitelné míry přinejmenším o tři procentní body.
Und damit sie dabei Fortschritte macht, muss die Politik sicherstellen, dass alle Mitglieder auf dem Weg dorthin gleichermaßen profitieren. Sinnloser Schmerz BERKELEY – Bis jetzt kam ich dreimal in meinem Leben zu der Schlussfolgerung, dass mein Verständnis der Welt grundlegend falsch war. Das erste Mal 1994 nach der Verabschiedung des Nordamerikanischen Freihandelsabkommens (NAFTA). Damals wurde der Finanzfluss nach Mexiko, der den Zweck hatte, dort für den Export in den größten Verbrauchermarkt der Welt Fabriken zu bauen, überrannt vom Kapitalfluss in die USA auf der Suche nach einem freundlicheren Investitionsklima. Dies führte später in jenem Jahr zur Krise des mexikanischen Peso (an deren Eindämmung ich als US-Vizefinanzminister mithelfen musste). Meine zweite Offenbarung hatte ich im Herbst und Winter 2008, als klar wurde, dass große Banken weder ihre Fremdkapitalaufnahme noch ihre Derivatebücher unter Kontrolle hatten, und die Zentralbanken der Welt weder die Macht noch die Absicht hatten, angesichts einer großen finanziellen Krise die gesamtwirtschaftliche Nachfrage aufrecht zu erhalten. Der dritte Moment ist jetzt. Heute sehen wir im Vergleich zum Trend vor der Rezession einen nominellen Nachfrageausfall von 8%, keine Anzeichen anziehender Inflation, und Arbeitslosenquoten in der Nordatlantikregion, die mindestens drei Prozentpunkte über jeder glaubhaften Nachhaltigkeitsschätzung liegen.