Tato středoevropská lososovitá ryba žije výhradně ve sladkých vodách. Může dosahovat až dvou metrů délky a hmotnosti až 100 kg. Kdysi byla běžným druhem v Rakousku a jižním Německu, avšak po výstavbě řady velkých vodních elektráren, které zcela zablokovaly přístup k mnoha potokům, jež bývaly jejím přirozeným trdlištěm, se území jejího výskytu dramaticky zmenšilo. Nyní se vyskytuje již jen na čtyřech samostatných přítocích rakouského toku Dunaje. Jedním z jejích posledních útočišť je říční soustava Pielach-Melk v Dolních Rakousích. Místní trdliště jsou dosud poměrně nedotčená, ale v přístupu rybám brání nejméně 13 překážek, jako jsou jezy a drobné hydroelektrárny rozmístěné po toku v délce 45 km. Od roku 1999 probíhají práce na zprostupnění těchto překážek pro hlavatky, jejichž konečným cílem je vytvořit nepřerušený úsek o délce přes 78 km, který pomůže znovu propojit vzájemně izolované populace této ryby. Seznam lokalit soustavy Natura 2000 v kontinentální oblasti byl poprvé přijat v prosinci 2004 a později aktualizován v listopadu 2007 a znovu ještě v prosinci 2008.
Diese mitteleuropäische Lachsart kommt ausschließlich in Süßgewässern vor. Der Donaulachs (oder Huchen) kann 2 m lang und bis zu 100 kg schwer werden. In Österreich und in Süddeutschland war der Huchen ursprünglich weit verbreitet. Nach dem Bau einer Reihe großerWasserkraftwerke, die den Weg zu den angestammten Laichgründen versperrten, ist die Verbreitung drastisch zurückgegangen. Heute ist der Donaulachs nur noch in vier getrennten Zuflüssen der österreichischen Donau anzutreffen. Eine der größten Populationen befindet sich in den Flüssen Pielach und Melk in Niederösterreich. Hier sind die Laichgründe noch verhältnismäßig intakt. Allerdings sind auf dem Weg zu diesen Laichgründen auf einer Strecke von 45 km 13 Querbauwerke wie z. B.Wehre und kleineWasserkraftanlagen zu überwinden. Seit 1999 wird versucht, Einrichtungen zu schaffen, die dem Lachs bei der Überwindung dieser Hindernisse helfen, um dadurch schließlich ein Flusskontinuum von 78 km zu schaffen, in dem isolierte Populationen wieder zusammengeführt werden können. Eine erste Liste der Natura-2000-Gebiete in der kontinentalen Region wurde im Dezember 2004 herausgegeben. Diese Liste wurde im November 2007 und im Dezember 2008 aktualisiert.