Toho už bylo dost. (Smích) Na tom veřejném setkání v Todmordenu jsme řekli: zkuste si představit, že naše město se zaměřuje na tři talíře: první je komunitní, jak žijeme svůj každodenní život, další vědomostní, co učíme naše děti ve školách a které nové dovednosti navzájem sdílíme a poslední je obchod, co děláme s penězi a jaké podnikání podporujeme. Teď si představte, že naše talíře trochu vyvedeme z rovnováhy skrze komunitní akce zaměřené na jídlo. Když se nám podaří roztočit jeden z těchto talířů, bude to velký úspěch, který dodá lidem sílu, ale když se nám pak zároveň s komunitním talířem povede roztočit i vzdělanostní a pak i podnikatelský, to bude teprve opravdová show, skoro jako divadlo. Sami pracujeme na naší odolnosti. Sami začínáme obnovovat naši komunitu a daří se nám to i bez pitomých strategických plánů. (Potlesk) A ještě jedna věc. Nikoho jsme nežádali o povolení, prostě to děláme. (Smích) Rozhodně nečekáme, že nám ve schránce přistane šek předtím, než začneme. Ale hlavně se nenecháme zastrašit složitými polemikami typu: „Tyhle malé akce jsou bezvýznamné v porovnání s problémy zítřka,“ protože já jsem viděla, jaký vliv zrovna tyto malé akce mají a je to prostě úžasné.
Genug von all dem. (Gelächter) Und wir sagten den Leuten von Todmorden, sie sollten sich vorstellen, dass unsere Stadt sich auf drei Teller konzentriert: Den Gemeinschaftsteller, die Art unsere Leben zu leben; den Bildungsteller, was wir unseren Kindern beibringen und die neuen Fähigkeiten, die wir einander weitergeben; und den Geschäftsteller, was wir mit Geld machen, und welche Geschäfte wir unterstützen möchten. Stellen wir uns vor, die Teller werden in Bewegung gesetzt, mit Tätigkeiten in der Gemeinde rund ums Essen. Wenn wir einen dieser Teller drehen, ist das echt toll, es gibt den Menschen Macht, aber wenn wir am Gemeinschaftsteller drehen, am Bildungsteller, und am Geschäftsteller zugleich, haben wir eine tolle Show, mit Action darin. Wir fangen an, Widerstandsfähigkeit zu entwickeln. Wir fangen an, Gemeinschaft selbst neu zu erfinden, und das alles ohne ein verdammtes Strategiepapier. (Applaus) Was außerdem interessant ist: Wir haben niemanden um Erlaubnis gebeten, wir machen es einfach. (Gelächter) Und wir werden sicher nicht darauf warten, dass dieser Wisch im Briefkasten landet, und vor allem lassen wir uns nicht einschüchtern, von anspruchsvollen Argumenten, wie: "Kleine Taten sind bedeutungslos angesichts der Probleme von Morgen," denn ich kenne die Macht kleiner Taten, und sie ist atemberaubend.