A po mnoho desetiletí skupina TOMS satelitů shromažďuje data o radiaci na zemském povrchu. data ze satelitu TOMS 7, která jsou zde, ukazují průměrné hodnoty ultrafialového záření na povrch Země za rok. Ty velmi syté růžové a červené oblasti jsou ty části světa, které dostávají největší dávky ultrafialového záření. Ty postupně chladnější barvy - modrá, zelená, žlutá a nakonec šedá - znázorňují oblasti se slabším ultrafialovým zářením. Co je podstatné pro příběh o pigmentaci kůže člověka, severní polokoule je daleko větší částí v těch studených šedých zónách. Toto má dalekosáhlé důsledky pro naše chápání evoluce pigmentace lidské kůže. A co by Darwin nemohl ocenit, nebo možná v té době nechtěl ocenit, že je tu zásadní vstah mezi intenzitou ultrafialového záření a pigmentací kůže. A že samotná pigmentace kůže je výsledkem evoluce.
Und seit einigen Jahrzehnten schon existieren eine Reihe von TOMS-Satelliten, welche Daten über die Strahlung auf der Erdoberfläche sammeln. Die Daten der TOMS-7-Satelliten, hier dargestellt, zeigen den jährlichen Durchschnitt von ultravioletter Strahlung auf der Erdoberfläche. Die richtig grell rosa und roten Regionen sind die Teile der Welt, welche die höchste Menge an UV-Strahlen in einem Jahr erhalten. Die zunehmend kühleren Farben, Blau, Grün, Gelb und schließlich Grau, zeigen Regionen mit viel niedrigerer ultravioletter Strahlung. Wesentlich bezüglich der Geschichte der menschlichen Hautpigmentierung ist, wie viel von der Nordhalbkugel in diesen kühlen, grauen Zonen liegt. Das hat enorme Konsequenzen für unser Verständnis von der Evolution der menschlichen Hautpigmentierung. Was Darwin nicht einsehen konnte, oder damals vielleicht nicht einsehen wollte, ist, dass es einen grundlegenden Zusammenhang zwischen Intensität der ultravioletten Strahlung und der Hautpigmentierung gibt. Und dass Hautpigmentierung an sich ein Produkt der Evolution ist.