Několik zemí z celého světa – od Kolumbie a Mexika až po Čínu a Spojené státy – již začalo podle těchto zásad investovat. Ukazují přitom, že plánováním inženýrské infrastruktury způsobem slučitelným s přežitím a zdravím říčních koryt a povodí můžeme dosáhnout lepších výsledků. Samozřejmě platí, že kdyby se na efektivní přírodní infrastrukturu vyčlenilo pouhých 10% celkových investic do vodních zdrojů – stejné procento vynakládá například město New York na ochranu vlastní přírodní infrastruktury, totiž vodních nádrží v pohoří Catskills –, stále bychom potřebovali najít zhruba 100 miliard dolarů ročně. Mobilizace kapitálu v takovém měřítku vyžaduje alokaci správných rizik správným investorům. Nepřekvapí asi, že pro investice s omezenou předchozí historií, nejistými budoucími peněžními toky a neodzkoušenými regulačními rámci je k dispozici extrémně málo dostupného kapitálu.
Mehrere Länder auf der Welt – darunter Kolumbien, Mexiko, China und die Vereinigten Staaten – haben angefangen, entsprechend zu investieren. Sie zeigen, dass wir die Ergebnisse verbessern können, indem wir unsere konstruierte Infrastruktur so planen, dass sie mit dem Überleben und der Unversehrtheit von Flussbecken und Wasserscheiden vereinbar ist. Doch selbst wenn nur 10 % der Gesamtinvestitionen in Wasserressourcen in die kosteneffektive natürliche Infrastruktur flössen (derselbe Anteil, den beispielsweise New York City zum Schutz seiner eigenen natürlichen Infrastruktur aufwendet, den Reservoirs in den Catskills), müssten wir immer noch etwa 100 Milliarden US-Dollar pro Jahr aufbringen. Um Kapital in dieser Größenordnung zu mobilisieren, müssen wir die richtigen Risiken den richtigen Investoren zuordnen. Es überrascht nicht, dass das verfügbare Kapital für Investitionen mit begrenzten Erfahrungswerten, ungewissen zukünftigen Cashflows und ungetesteten Rechtsrahmen äußerst knapp ist.