U jednotlivých zaměstnanců však byl dopad rostoucích cen komodit v USA větší – v neposlední řadě proto, že kvůli vysokým spotřebním daním v Evropě se i zdvojnásobení cen surové ropy projevilo u čerpacích stanic pouze mírným zvýšením. Z vyšších cen ropy v USA těžili jen ropní producenti a hrstka lidí zaměstnaných v tomto sektoru. Přesto vysoké ceny komodit – a zejména surové ropy – vytvořily iluzi bohatství USA, které tak na rozdíl od evropských zemí necítily potřebu zvyšovat výrobní export za účelem vyrovnání svých externích účtů. Tím USA dopustily stagnaci svého výrobního sektoru, neboť se zhoršila jejich vnější rovnováha. Američtí zaměstnanci se v důsledku toho ocitli pod tlakem ze dvou stran. Toto vše se stalo zhruba ve stejné době, kdy se na obzoru vynořila Severoamerická dohoda o volném obchodu (NAFTA). Většina studií sice ukazuje, že čistý úbytek pracovních míst v důsledku NAFTA byl omezený, avšak její načasování vytvořilo silný dojem, že dohody o volném obchodu – a globalizace obecně – jsou podpásovka na americké zaměstnance. A když v roce 2008 vypukla globální finanční krize a zničila hodnotu domů, které tyto zaměstnance naplňovaly pocitem bohatství, dolehla na ně tíha situace naplno.
Doch für die einzelnen Arbeitnehmer waren die Auswirkungen steigender Rohstoffpreise in den USA höher, und zwar nicht zuletzt, weil in Europa die hohe Mehrwertsteuer zur Folge hatte, dass selbst eine Verdoppelung der Rohölpreise nur eine bescheidene Erhöhung der Benzinpreise bewirkte. Nur die Ölproduzenten und eine kleine Anzahl von Arbeitnehmern in diesem Sektor profitierten in den USA von den höheren Ölpreisen. Trotzdem riefen die höheren Preise für Rohstoffe und insbesondere für Rohöl in den USA die Illusion von Reichtum hervor, und die USA empfanden anders als europäische Länder keine Notwendigkeit, ihren Export von Fertigungswaren zu steigern, um ihre Zahlungsbilanz auszugleichen. Daher erlaubten die USA es ihrem Fertigungssektor, zu stagnieren, während sich ihre Zahlungsbilanz verschlechterte. Die amerikanischen Arbeitnehmer gerieten dadurch von zwei Seiten unter Druck. All dies ereignete sich etwa zur selben Zeit, als das Nordamerikanische Freihandelsabkommen (NAFTA) wirksam wurde. Obwohl die meisten Untersuchungen zeigen, dass die auf NAFTA zurückzuführenden Netto-Arbeitsplatzverluste beschränkt waren, rief dieses zeitliche Zusammenspiel den starken Eindruck hervor, dass Freihandelsverträge und die Globalisierung im Allgemeinen für die amerikanischen Arbeitnehmer ein schlechtes Geschäft wären. Als dann 2008 die globale Finanzkrise ausbrach und den Wert der Häuser vernichtete, der diesen Arbeitnehmern das Gefühl des Wohlstands vermittelt hatte, wurden die US-Arbeitnehmer mit ganzer Härte von der Situation getroffen.