LONDÝN – V únoru se sešlo čtrnáct význačných klimatologů, ekonomů a politických expertů, aby spolu diskutovali o otázce, jak přistupovat k fenoménu globálního oteplování. Tento týden London School of Economics (LSE) a Oxfordská univerzita zveřejňují jejich závěry. Ty stojí za zamyšlení. Skupinu sestavil Gwyn Prins, uznávaný expert na bezpečnostní politiku a mezinárodní vztahy, jenž stojí v čele Mackinderova programu LSE pro studium dlouhovlnných jevů. Mezi účastníky patřili mimo jiné klimatolog Mike Hulme z Východoanglické univerzity, expert na klimatickou politiku Roger Pielke Jr. z Coloradské univerzity nebo klimatický ekonom Christopher Green z McGillovy univerzity. Závěr skupiny nazvaný „Hartwellova zpráva“ načrtává nový směr klimatické politiky po kolapsu loňských snah o dojednání globální klimatické dohody. Autoři poznamenávají, že ani po 18 letech „přístupu v intencích kjótského protokolu“ k mezinárodní klimatické politice se nepodařilo zajistit jakékoliv rozpoznatelné reálné snížení emisí skleníkových plynů.
LONDON – Im Februar kamen 15 renommierte Klimawissenschaftler, Ökonomen und Politikexperten zusammen, um darüber zu diskutieren, wie man das Problem der globalen Erwärmung in Angriff nehmen könnte. Diese Woche publizieren die London School of Economics (LSE) und die Universität Oxford ihre Schlussfolgerungen. Diese sind es wert, näher beleuchtet zu werden. Die Expertengruppe traf sich auf Initiative von Gwyn Prins, einem renommierten Experten für Sicherheitspolitik und internationale Beziehungen, der das Mackinder Programme der LSE zur Erforschung von langfristigen Ereignissen leitet. Zu den Teilnehmern gehörten auch der Klimawissenschaftler Mike Hulme von der University of East Anglia, Klimapolitikexperte Roger Pielke Jr. von der University of Colorado und der Klimaökonom Christopher Green von der McGill University. In dem Bericht der Gruppe, dem „Hartwell-Papier“, wird nach dem Fehlschlag bei der Ausarbeitung eines weltweiten Klimaabkommens im letzten Jahr, eine neue Richtung in der Klimapolitik eingeschlagen. Die Autoren merken an, dass es in 18 Jahren des „Kyoto-Protokoll-Ansatzes“ nicht gelungen ist, irgendwelche erkennbaren und realen Reduktionen von Treibhausgasemissionen zu erreichen.