Vzdor vzájemným geopolitickým neshodám mají nejmocnější demokracie a nejmocnější autokracie světa skutečně mnoho společného, co se týče přístupu k mezinárodnímu právu. Tak například jsou v Číně stále živé ozvuky precedentu, jejž Spojené státy vytvořily v případu předloženém Nikaraguou roku 1984 Mezinárodnímu soudnímu dvoru (MSD), který zdůrazňuje, že v mezinárodních vztazích zůstává pravda na straně silnějšího. MSD potvrdil, že Amerika porušila mezinárodní právo jak podporou kontras v jejich povstání proti nikaragujské vládě, tak zaminováním nikaragujských přístavů. Jenže USA znemožnily Nikaragui domoci se odškodnění, neboť vetovaly rezoluce Rady bezpečnosti OSN vyzývající k vymáhání rozsudku MSD. Čína se stále drží Mao Ce-tungova přesvědčení, že „moc vychází z hlavně“. Přestože ratifikovala UNCLOS, upravila si výklad jejích ustanovení tak, aby ospravedlňoval kartografickou agresi v Jihočínském a Východočínském moři. Ještě horší je, že Čína odmítla akceptovat mechanismus UNCLOS k řešení sporů, takže jí zůstává volná ruka k překrucování faktů v terénu.
Tatsächlich haben die mächtigste Demokratie und die mächtigste Autokratie der Welt trotz ihrer geopolitischen Unstimmigkeiten viele Gemeinsamkeiten in ihrer Herangehensweise an das Völkerrecht. Der Präzedenzfall, den die USA beispielsweise in einem 1984 von Nicaragua beim Internationalen Gerichtshof (IGH) eingereichten Fall schufen, hallt in China immer noch nach und betont, dass in den internationalen Beziehungen nach wie vor die Devise „Macht gleich Recht“ gilt. Der IGH befand, Amerika habe gegen das Völkerrecht verstoßen, indem es zum einen die Contras in ihrer Revolte gegen die nicaraguanische Regierung unterstützte und zum anderen Nicaraguas Häfen verminte. Doch verhinderten die USA, dass Nicaragua eine Entschädigung erhielt, indem sie im UNO-Sicherheitsrat ein Veto gegen Resolutionen einlegten, die eine Umsetzung des IGH-Urteils forderten. China hält immer noch an Mao Zedongs Glaubenssatz fest: „Macht entspringt aus dem Laufe einer Waffe.“ So unterzeichnete China zwar das Seerechtsabkommen, legte die Bestimmungen darin dann aber so aus, dass sie seine kartografischen Aggressionen im Süd- und Ostchinesischen Meer rechtfertigten. Schlimmer noch: China weigert sich, den Mechanismus zur Beilegung von Streitigkeiten zu akzeptieren, den das Seerechtsübereinkommen bietet. Somit kann es vor Ort uneingeschränkt neue Fakten schaffen.