To je v rozporu se záměry Výkonné rady ECB, formulovanými v roce 2003 po vyhodnocení předešlých čtyř let měnové politiky. ECB tehdy potvrdila definici cenové stability přijatou v roce 1998, ale upřesnila, že si klade za cíl udržet inflační cíl ve střednědobém výhledu, a současně uznala, že centrální banka nemůže kontrolovat inflaci s takovou přesností, aby mohla stanovit konkrétní cílovou sazbu. Politika ECB je také v rozporu s ekonomickou realitou: eurozóna stejně jako většina globální ekonomiky zažívá silné zotavení. Nedávnou turbulenci na akciových trzích bude ECB přesto nejspíš vnímat jako potvrzení, že by měla svou současnou politiku zachovat. Ačkoliv je Výkonná rada zjevně přesvědčená, že expanzivní politika je i nadále životně důležitá pro podporu HDP, růst zaměstnanosti a potlačování deflace, zdá se to nepravděpodobné. Lze-li dopad této politiky na zotavení vůbec spolehlivě měřit, pak je nejspíš skrovný – rozhodně nestojí za 2,3 biliony eur, což je celková hodnota nákupů aktiv od dubna 2015, nemluvě o dalších důsledcích spojených s udržováním nulových či záporných úrokových sazeb.
Diese Politik stimmt nicht mit dem Ergebnis der Evaluierung der EZB-Strategie nach vier Jahren Praxis im Jahr 2003 überein. Damals wurde die seit 1998 bestehende Definition von Preisstabilität als eine Inflationsrate von „unter 2 Prozent“ bestätigt. Es wurde nur klargestellt, mittelfristig eine Inflationsrate von „unter, aber nahe 2 Prozent“ anzustreben. Aus der Erkenntnis heraus, dass eine Zentralbank die Inflation nicht feinsteuern kann, wurde bewusst auf eine weitergehende numerische Einengung verzichtet. Die EZB-Politik geht auch an der wirtschaftlichen Realität vorbei: der Euro-Raum, wie auch die Weltwirtschaft insgesamt erfahren einen starken wirtschaftlichen Aufschwung. Allerdings wird die EZB wahrscheinlich die jüngsten Turbulenzen auf den Aktienmärkten als Bestätigung sehen, ihre derzeitige Politik fortzusetzen. Obwohl der EZB-Rat die ultralockere Geldpolitik nach wie vor als entscheidend betrachtet, um die wirtschaftliche Expansion im Euro-Raum zu stützen und eine höhere Inflationsrate zu erreichen, erscheint dies ungerechtfertigt. Soweit die Wirkungen dieser Politik überhaupt seriös messbar sind, dürften diese eher bescheiden sein. Sie stehen bestimmt in keinem vertretbaren Verhältnis zum Volumen der seit April 2015 angekauften Wertpapiere von 2,3 Billionen Euro sowie den nachteiligen Folgen der Negativ- oder Nullzinspolitik.