I přes to, že by tato částka odpovídající 0,5% mezinárodní zdravotní pomoci byla velmi snadno dostupná, nepodařilo se WHO fond založit. Pošetilost tohoto rozhodnutí je nyní až bolestivě zřejmá, protože nyní by fond měl být znatelně větší a to až do částky 500 milionů USD. Druhým pilířem efektivní krizové strategie je pohotovostní rezerva pracovní síly, založená WHO ve spolupráci s národními vládami. Skládala by se z dobře vycvičených zdravotníků, kteří by byli schopni rychlého nasazení v prostředí s omezenými prostředky. To by umožnilo zemím se slabým systémem zdravotní péče, které díky tomu snadno podléhají vypuknutí nákaz, aby prostřednictvím potřebných lidských zdrojů dostaly zdravotní krizi rychle pod kontrolu. Takováto opatření samozřejmě nezbavují státy odpovědnosti za ochranu obyvatelstva a posílení systému zdravotní péče. Proto by byl posledním a nejpodstatnějším krokem směrem k zabránění budoucím globálním zdravotním krizím vznik mezinárodního fondu zdravotní péče, který by podpořil národní snahy o vytvoření kapacit pro jak efektivní reakci v krizích, tak zajištění komplexní zdravotní péče v dobách klidu. Takový fond by byl součástí rámce Regulací mezinárodního zdraví, které byly přijaty v roce 2005, a pomohl by na cestě k celosvětové zdravotní péči, stojící na principu práva všech lidí na ochranu zdraví.
Obwohl diese Summe weniger als 0,5% der internationalen Gesundheitshilfe entspricht und somit durchaus aufzubringen gewesen wäre, hat es die WHO versäumt, der Empfehlung zu folgen. Heute erfahren wir auf schmerzhafte Weise, wie töricht diese Entscheidung war, und die Tatsache, dass der Notfallfonds erheblich größer sein sollte – bis zu 500 Millionen US-Dollar – ist nicht minder offensichtlich. Die zweite Säule einer wirksamen Krisenreaktionsstrategie ist eine Reserve an Einsatzkräften für Notlagen – gebildet durch die WHO in Zusammenarbeit mit nationalen Regierungen –, die gut ausgebildete Angehörige der Gesundheitsberufe umfasst, die für eine rasche Entsendung in Regionen mit begrenzten Ressourcen vorbereitet sind. Auf diese Weise würde Ländern mit schwachen Gesundheitssystemen – die besonders anfällig für den Ausbruch von Infektionskrankheiten sind – das notwendige Personal zur Verfügung stehen, um Gesundheitskrisen schnell unter Kontrolle zu bringen. Natürlich nehmen derartige Maßnahmen Länder nicht aus der Verantwortung, ihre Gesundheitssysteme zu stärken und ihre Bevölkerung zu schützen. Darum ist der letzte und wichtigste Schritt bei der Verhinderung künftiger globaler Gesundheitskrisen die Einrichtung eines internationalen Fonds für Gesundheitssysteme, mit dem nationale Bemühungen unterstützt werden, die Kapazität aufzubauen, sowohl wirksam auf Notsituationen reagieren zu können, als auch in normalen Zeiten eine umfassende medizinische Versorgung zu leisten. Ein solcher Fonds würde in den Rahmen der Internationalen Gesundheitsvorschriften passen, die 2005 in Kraft getreten sind und eine für alle zugängliche Gesundheitsfürsorge voranbringen, die auf dem Grundsatz basiert, dass alle Menschen ein Recht auf Gesundheit haben.