Z nejrůznějších důvodů jsme začali přeceňovat ty druhy schopnosti uvažování, které jsou měřeny inteligenčními testy, a nedoceňovat jiné významné kognitivní schopnosti, například schopnost racionálně uvažovat. Psychologové zkoumali hlavní kategorie omylů v myšlení, kvůli nimž jsou lidé méně racionální. Zkoumali sklony lidí činit neodpovídající hodnocení pravděpodobnosti, být přehnaně sebevědomými v posuzování znalostí, ignorovat alternativní hypotézu, hodnotit důkazy se zaujatostí „jejich pohledu na věc“, osvojovat si neodpovídající preference vlivem efektu způsobu zadání, přikládat přehnaně velkou váhu krátkodobým výhodám na úkor dlouhodobého prospěchu, umožňovat, aby jednotlivá rozhodnutí ovlivňoval irelevantní kontext, a mnoho dalších. Všechny tyto kategorie selhání racionálního úsudku a rozhodování jen velmi nedokonale souvisejí s inteligencí – což znamená, že IQ testy mají sklon nezachycovat individuální rozdíly v racionálním myšlení.
Verschiedene Gründe haben dazu geführt, dass wir die durch Intelligenztests messbaren Denkfähigkeiten über- und andere wichtige kognitive Fertigkeiten wie die Fähigkeit zum rationalen Denken unterbewerten. Die Psychologie hat die wichtigen Klassen von Denkfehlern untersucht, die Menschen weniger als rational handeln lassen. Sie hat die menschliche Neigung studiert, inkohärente Einschätzungen von Wahrscheinlichkeiten an den Tag zu legen, bei Wissensurteilen übertrieben selbstsicher zu sein, alternative Hypothesen zu ignorieren, bei der Auswertung von Indizien die „eigene Seite“ zu bevorzugen, aufgrund von Präsentationseffekten widersprüchliche Prioritäten zu setzen, den kurzfristigen Nutzen auf Kosten des langfristigen Wohlergehens überzugewichten, sich bei Entscheidungen durch einen irrelevanten Kontext beeinflussen zu lassen, usw. All diese Kategorien des Scheiterns einer rationaler Urteils- und Entscheidungsfindung korrelieren nur sehr unvollkommen mit der Intelligenz – was bedeutet, dass IQ-Tests individuelle Unterschiede beim rationalen Denken tendenziell nicht erfassen.