NĚKTERÉ ŠKOLY PŘIJÍMAJÍ VELKÉ MNOŽSTVÍ ŽÁKŮ, JEJICHŽ MATEŘŠTINA NENÍ VYUČOVACÍM JAZYKEM Některé školy v Evropě se musí mnohem více než jiné vyrovnávat s jazykovou rozmanitostí, kterou se vyznačuje jejich žactvo. Velké procento žáků, kteří do nich docházejí, mluví doma jiným než vyučovacím jazykem. Příslušné údaje převzaté z databáze PISA 2000 dokládají, že školy v takových zemích, jako je Belgie (Vlámské společenství), Lucembursko a Lichtenštejnsko, řeší nesmírně složitou situaci, pokud jde o jazyky, jimiž hovoří jejich žáci. V populaci žáků, kteří jsou přijímáni téměř do všech škol v těchto zemích, se projevuje charakteristický model jazykové rozmanitosti. Ve třídách a na hřištích jsou žáci, kteří mluví pouze vyučovacím jazykem, v nepřetržitém kontaktu se svými spolužáky, kteří doma hovoří jiným jazykem.
AN MANCHEN SCHULEN IST DER ANTEIL DER SCHÜLER, DIE ZU HAUSE EINE ANDERE ALS DIE UNTERRICHTSSPRACHE SPRECHEN, BESONDERS HOCH In Europa sind manche Schulen in besonderem Maße gefordert, sich mit dem Phänomen der Sprachenvielfalt auseinander zu setzen. Dies gilt insbesondere für Schulen, an denen ein hoher Anteil der Schülerbevölkerung zu Hause eine andere Sprache spricht als die Unterrichtssprache. Die verfügbaren Daten, die der Datenbank PISA (2000) entnommen wurden, zeigen, dass Staaten wie Belgien (Flämische Gemeinschaft), Luxemburg und Liechtenstein im Schulwesen im Hinblick auf den sprachlichen Hintergrund der Schülerbevölkerung mit sehr komplexen Realitäten konfrontiert sind. In diesen Staaten setzt sich die Schulbevölkerung fast aller Schulen aus Schülern mit unterschiedlichen sprachlichen Profilen zusammen. So ist es an den Schulen dieser Staaten die Regel, dass in den Klassen und Pausenhöfen Schüler, die ausschließlich die Unterrichtssprache sprechen, mit Schülern zusammenkommen, die im Elternhaus in einer anderen Sprache kommunizieren als in der Schule.