Formulace jsou složité – a přímo vybízejí k nákladným soudním žalobám, v nichž budou mocné korporace vystupovat proti špatně financovaným vládám –, a zranitelné jsou dokonce i regulace chránící planetu před emisemi skleníkových plynů. Jako bezpečné se jeví snad jen regulace týkající se cigaret (žaloby podané v Uruguayi a Austrálii kvůli tomu, že vlády vyžadovaly pouhé nálepky varující před zdravotními riziky, si vysloužily příliš velkou negativní publicitu). V bezpočtu dalších oblastí však přetrvává řada otázek týkajících se možnosti soudních žalob. Ustanovení o „preferovaném státu“ navíc zajišťuje, že se korporace mohou všude domáhat takového zacházení, jaké jim zajišťuje nejvýhodnější ze smluv s hostitelskými zeměmi. Tím se rozpoutává závod ve snižování laťky – což je pravý opak toho, co americký prezident Barack Obama sliboval. Dokonce i způsob Obamovy argumentace ve prospěch nové obchodní dohody ukázal, jak odtržená je jeho administrativa od nově se rodící globální ekonomiky. Prezident opakovaně prohlásil, že TPP určí, kdo bude stanovovat pravidla obchodu v jednadvacátém století – zda Amerika, nebo Čína. Správným přístupem je však dospět k těmto pravidlům společně, po vyslyšení všech hlasů a průhledným způsobem.
Zwar sind die Formulierungen komplex – was kostspielige Rechtsverfahren erwarten lässt, bei denen mächtige Konzerne finanzschwachen Regierungen gegenüberstehen –, doch sind selbst Bestimmungen zum Schutz des Planeten vor Klimagasemissionen gefährdet. Die einzigen Bestimmungen, die ungefährdet zu sein scheinen, betreffen Zigaretten (Verfahren, die gegen Uruguay und Australien angestrengt worden waren, weil diese bescheidene Warnetiketten über die Gesundheitsgefahren des Rauchens vorgeschrieben hatten, hatten zu viel negative Publicity erregt). Zahllose Fragen über die Möglichkeit von Gerichtsverfahren in einer Unzahl anderer Bereiche jedoch bleiben. Darüber hinaus sorgt eine Meistbegünstigungsklausel dafür, dass Konzerne die beste Behandlung verlangen können, die ihnen in irgendeinem der Verträge der der Gastgeberländer geboten wird. Dies bereitet einem Unterbietungswettlauf den Boden – genau das Gegenteil von dem, was US-Präsident Barack Obama versprochen hatte. Schon die Art und Weise, wie Obama für den neuen Handelsvertrag argumentiert hat, zeigt, wie realitätsfremd seine Regierung in Bezug auf die sich herausbildende Weltwirtschaft ist. Obama hat wiederholt erklärt, dass die TPP darüber entscheiden würde, wer – Amerika oder China – die Handelsregeln des 21. Jahrhunderts schreiben würde. Der richtige Ansatz wäre, derartige Regeln gemeinsam zu formulieren, allen Betroffenen Gehör zu geben und dies auf transparente Weise zu tun.