Tato tendence vychází z rozličných důvodů. Pacienti tak mohou využívat péče za nižší cenu nebo výkonů, které ve státě jejich bydliště neexistují, nebo mohou být ošetřeni rychleji než ve státě svého pobytu. Tato mobilita pacientů přispívá rovněž k ochraně veřejného zdraví tím, že jim umožní přístup k širší péči než v jejich členském státě. Vnitrostátní zákon, který zakazuje poskytovatelům péče o zuby v rámci svobodného povolání nebo zubní ordinace uvádět přímo nebo nepřímo jakoukoli reklamu určenou široké veřejnosti na své činnosti, by neměl zacházet až tak daleko, že by takovým poskytovatelům péče zakazoval pouhé uvedení, bez přitažlivé a podněcující povahy, v telefonním seznamu nebo jiných informačních prostředcích přístupných veřejnosti, takových údajů umožňujících dozvědět se o jejich existenci jakožto odborníků, jako jsou jejich totožnost, činnosti, které jsou oprávněni vykonávat a místo jejich výkonu, jejich pracovní doba a způsob, jak je kontaktovat. 62 — Rozsudek ze dne 28. dubna 1998 (C-120/95, Recueil, s. I-1831). Připomínám, že skutkovým rámcem výše uvedeného rozsudku Kohll było zamítnutí žádosti lucemburského státního příslušníka o povolení, aby jeho nezletilá dcera mohla postoupit zákrok vykonaný ortodontistou usazeným v Trevíru (Německo). S ohledem na tyto úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby odpověděl předkládajícímu soudu, že vnitrostátní zákon, který zakazuje poskytovatelům péče o zuby v rámci svobodného povolání nebo zubní ordinace uvádět přímo nebo nepřímo jakoukoli reklamu na své služby určenou široké veřejnosti, představuje omezení svobody usazování a volného pohybu služeb ve smyslu článků 43 ES a 49 ES.
Diese Neigung entspringt unterschiedlichen Gründen. Möglicherweise möchten sie auf diese Weise Pflege zu weniger kostspieligen Tarifen erhalten, Dienstleistungen, die es in ihrem Wohnstaat nicht gibt, in Anspruch nehmen oder schneller eine Behandlung erhalten als in diesem Staat. Diese Mobilität der Patienten trägt auch zum Gesundheitsschutz bei, indem sie es ihnen erlaubt, in größerem Umfang Zugang zur Behandlung zu erhalten als in ihrem eigenen Mitgliedstaat. Ein nationales Gesetz, das es den Erbringern von Zahnbehandlungsleistungen verbietet, unmittelbar oder mittelbar Öffentlichkeitswerbung für ihre Leistungen zu betreiben, sollte nicht so weit gehen, dass solchen Dienstleistungserbringern die bloße Erwähnung — in nicht anziehender oder anreizender Weise — von Angaben, die es erlauben, von ihrer Existenz als Berufsträger Kenntnis zu nehmen, wie ihre Identität, die Tätigkeiten, die sie ausüben dürfen, den Ort, an dem sie diese ausüben, ihre Sprechstunden und die Möglichkeiten, um mit ihnen in Kontakt zu treten, in einem Telefonbuch oder anderen der Öffentlichkeit zugänglichen Informationsmitteln verboten ist. 62 — Urteil vom 28. April 1998 (C-120/95, Slg. 1998, I-1831). Das Urteil Kohll betraf die Ablehnung der Genehmigung für einen luxemburgischen Staatsangehörigen, die es diesem erlauben sollte, seine minderjährige Tochter einer ambulanten Zahnregulierungsbehandlung durch einen in Trier (Deutschland) niedergelassenen Zahnarzt zuzuführen. Aufgrund dieser Erwägungen schlage ich dem Gerichtshof vor, dem vorlegenden Gericht zu antworten, dass ein nationales Gesetz, das den Erbringern von Leistungen der Zahnbehandlung im Rahmen eines freien Berufs oder einer Zahnarztpraxis verbietet, unmittelbar oder mittelbar Öffentlichkeitswerbung jeder Art für ihre Leistungen zu treiben, eine Beschränkung der Niederlassungsfreiheit und des freien Dienstleistungsverkehrs im Sinne der Art. 43 EG und 49 EG darstellt.