U takových rozhodnutí je tento přístup patrně namístě, neboť „zúčastněné strany“ ve smyslu čl. 88 odst. 2 ES mají příležitost poskytnout Komisi veškeré relevantní informace, i když některé této příležitosti nevyužijí 33. Tyto strany jsou tedy do značné míry odpovědné za informace, které měla Komise k dispozici při přijetí svého rozhodnutí. Pokud takové „zúčastněné strany“ později uplatňují, že rozhodnutí Komise je neplatné, je logické, že mohou v takovém případě zpochybnit platnost rozhodnutí Komise pouze na základě informací, které měla Komise k dispozici pro přijetí svého rozhodnutí. Ve skutečnosti neexistují žádné důkazy o tom, že by si Komise byla jakkoli vědoma existence nebo přinejmenším specifické situace společností první kategorie, k nimž náleží Nuova Agricast. 32 — Viz rozsudky ze dne 24. září 2002, Falck a Acciaierie di Bolzano (C-74/00 P a C-75/00 P, Recueil, s.
Bei derartigen Entscheidungen scheint die genannte Lösung gerechtfertigt, da die „Beteiligten“ im Sinne von Art. 88 Abs. 2 EG Gelegenheit hatten, der Kommission alle relevanten Angaben vorzutragen, selbst wenn einige von dieser Möglichkeit keinen Gebrauch gemacht haben 33. Diese Beteiligten sind daher weitgehend selbst für die Informationen verantwortlich, die der Kommission bei Erlass ihrer Entscheidung zur Verfügung standen. Wenn solche „Beteiligten“ zu einem späteren Zeitpunkt die Ungültigkeit der Kommissionsentscheidung geltend machen, ist es nur folgerichtig, dass sie sich dabei nur auf die Informationen beziehen dürfen, über die die Kommission bei Erlass ihrer Entscheidung verfügte. Es gibt tatsächlich keinerlei Hinweise darauf, dass der Kommission die Existenz oder zumindest die konkrete Lage der Unternehmen der ersten Kategorie, zu der Nuova Agricast gehört, in irgendeiner Weise bekannt war. 32 — Urteile vom 24. September 2002, Falck und Acciaierie di Bolzano (C-74/00 P und C-75/00 P, Slg. 2002, I-7869, Randnrn.