Nyní však Evropská unie toto rozlišování plánu obnovy a plánu řízení zrušila. Hovoří se výhradně o„dlouhodobých“ nebo „vícele-tých“ plánech. Ať už je stav populace jakýkoli, cílem je dlouhodobě dosáhnout úrovně maximálního udržitelného výnosu tak, že se stanoví odpovídající míra odlovu. Víceleté plány se totiž neuplatňují pouze u ohrožených populací. Tento vývoj potvrzuje i příklad víceletého plánu pro západní populaci kranase obecného, který se bude uplatňovat od příštího roku pro velmi zdravou populaci. Například v případě štikozubce obecného v severních vodách se v rámci plánu zakazují překládky z jednoho plavidla na druhé, požaduje se, aby chycení štikozubci byli uloženi na podložce do oddělených kádí, vyžaduje se předchozí oznámení o vykládkách, ukládá se vážení úlovků po vykládce, přikazuje se vykládat v přístavech předem určených pro úlovky překračující 2 tuny atd.
Heute hat die Europäische Union diese Unterscheidung zwischen Bestandserholungsplan und Bewirtschaftungsplan aufgegeben. Man spricht nur noch von „langfristigen“ oder „mehrjährigen“ Plänen. Ungeachtet, in welchem Zustand sich der Bestand befindet, soll letztendlich der höchstmögliche Dauerertragswert erreicht werden, indem man geeignete Abfischungssätze festlegt. Denn die Mehrjahrespläne sind nicht nur gefährdeten Beständen vorbehalten. Ein mehrjähriger Plan beinhaltet auch ein spezielles Überwachungsprogramm. Für den nördlichen Seehecht verbietet der Plan z. B. das Umladen von einem Schiff auf ein anderes. Die Fänge sind sofort bei der Schiffslöschung zu wiegen, Fänge über 2 t dürfen nur in vorher festgelegten Häfen angelandet werden usw. Ähnliche Maßnahmen gibt es in allen Plänen.