Zvířecí odpad v kombinaci s hnojivy a pesticidy používanými k produkci krmiv zase vytváří velké množství oxidů dusíku. Tovární model je spojený se značnými změnami využití půdy a odlesňováním, které začínají už při produkci krmiv. V současné situaci se přibližně třetina stávající zemědělské půdy využívá k produkci krmiv, přičemž celkový podíl půdy obhospodařované za účelem chovu dobytka činí včetně pastvin přibližně 70%. Při zvýšené spotřebě masa by se pouze produkce sójových bobů téměř zdvojnásobila, s čímž souvisí také odpovídající růst využívání vstupů, jako jsou půda, hnojiva, pesticidy a voda. Zvýšená produkce plodin určených ke krmení dobytka bude tlačit vzhůru ceny potravin a zemědělské půdy, takže chudí lidé z celého světa budou stále obtížněji naplňovat své základní nutriční potřeby. A co je ještě horší, přechod ze systémů smíšeného využití či domorodých systémů chovu dobytka na rozsáhlé provozy ohrožuje živobytí ve venkovských oblastech, zejména v rozvojových zemích. Pastevci, malí producenti a nezávislí farmáři jednoduše nemohou konkurovat nízkým maloobchodním cenám, které nevyjadřují skutečné ekologické a zdravotní náklady tohoto sektoru.
Mist und Gülle der Tiere erzeugen ebenso wie die Dünger und Pestizide, die zur Futtermittelproduktion eingesetzt werden, große Mengen von Stickoxiden. Außerdem führt das System der Fleischfabriken zu einschneidenden Veränderungen der Landnutzung und zu Entwaldung, was bereits bei der Futtermittelproduktion anfängt. Heute wird etwa ein Drittel der landwirtschaftlichen Nutzfläche für die Produktion von Tierfutter verwendet, und der Gesamtanteil der für die Viehwirtschaft verwendeten Fläche beträgt einschließlich Weideflächen etwa 70%. Sollte sich der Fleischkonsum weiter erhöhen, könnte sich die Produktion von Sojabohnen beinahe verdoppeln und zu einer entsprechenden Steigerung des Verbrauchs von Land, Dünger, Pestiziden und Wasser führen. Der erhöhte Futtermittelbedarf zur Viehfütterung würde die Preise für Lebensmittel und Land in die Höhe treiben, was es den Armen der Welt immer mehr erschweren würde, ihren Grundernährungsbedarf zu decken. Die Lage wird dadurch noch verschlimmert, dass der Übergang von Mischnutzungssystemen oder traditionellem Anbau hin zur Großproduktion die Lebensgrundlagen im ländlichen Raum gefährdet, insbesondere in Entwicklungsländern. Viehhirten, Kleinproduzenten und unabhängige Bauern können mit niedrigen Verkaufspreisen, die die wahren Umwelt- und Gesundheitskosten der Industrie ausblenden, nicht konkurrieren.