Proč by jim mělo být dovoleno hazardovat, když za jejich ztráty ručí daňoví poplatníci? Jaké jsou tu „synergie“? Mohou teoreticky převážit nad náklady? Některé velké banky se dnes věnují obchodování (na vlastní účet či jménem svých zákazníků) v natolik velkém rozsahu, že prakticky získaly tutéž nepoctivou výhodu, jakou mají osoby obeznámené s důvěrnými obchodními informacemi. To jim sice může zajistit vyšší výnosy, ale na úkor ostatních. Hrací plocha není rovná – je čím dál víc nakloněná v neprospěch malých hráčů. Kdo by nedal přednost swapu úvěrového selhání zaručenému americkou či britskou vládou; není divu, že tomuto trhu vévodí instituce příliš velké na to, aby padly. Jedna věc, na níž se dnes ekonomové shodnou, je, že významnou úlohu hrají pobídky.
Warum sollte man ihnen das Zocken gestatten, wenn für ihre Verluste der Steuerzahler bürgt? Was sind die „Synergien“? Können diese unter welchen Umständen auch immer die Kosten überwiegen? Einige Großbanken sind inzwischen (entweder auf eigene Rechnung oder im Kundennamen) in ausreichend großem Umfang am Handel beteiligt, dass sie de facto denselben unfairen Vorteil dabei haben wie jemand, der Insidergeschäfte tätigt. Dies mag ihnen höhere Gewinne eintragen, aber auf Kosten anderer. Das sind verzerrte Wettbewerbsbedingungen, die kleinere Akteure zunehmend benachteiligen. Wer würde nicht einen Credit Default Swap bevorzugen, für den die Regierung der USA oder Großbritanniens bürgt? Kein Wunder also, dass der Markt von Instituten beherrscht wird, die zu groß sind, um sie scheitern zu lassen. Das Einzige, über das die Ökonomen heute einig sind, ist, die Wichtigkeit von Anreizen.