Strategie je založena na „kolegiálním tlaku“ – vlády jmenují a pranýřují své protějšky, které nečiní dostatečný pokrok. V praxi se však z kolegiálního tlaku stalo kolegiální spiklenectví. Když se vedoucí představitelé členských zemí EU na jaře sešli, aby vyhodnotili dosavadní pokrok, s lítostí připustili, že cíl lisabonské strategie se pravděpodobně nepodaří naplnit.
Die Strategie beruht auf Gruppenzwang; Regierungen, die keine Fortschritte machen, werden öffentlich angeprangert. In der Praxis wurde aus dem Gruppenzwang jedoch gemeinsamer Schwindel. Als sich die EU-Führer im letzten Frühling trafen, um den Fortschritt zu bewerten, wurde ihnen schmerzlich bewusst, dass das Ziel der Lissabon-Strategie wahrscheinlich nicht erreicht würde.