Je důležité připustit, že některé adaptační strategie povedou k dalším emisím skleníkových plynů. Reakce na nedostatek vody opětovným využíváním a úpravou vody odpadní nebo prostřednictvím hlubokých studen a odsolování zvýší spotřebu fosilních paliv. Rozšířenější využívání klimatizace s cílem ochladit v létě naše domovy bude mít stejný efekt – ačkoliv je to nezbytné opatření, pokud chceme zachránit lidské životy. Adaptace by mohla připustit vyšší emise uhlíku jako cestu ke snížení škod způsobených globálním oteplováním, čímž bychom získali více času k zavádění alternativ vůči závislosti na fosilních palivech. Mělo by nám cokoliv z výše uvedeného zabránit ve využívání adaptačních strategií? Abychom získali informovanou odpověď, musíme zjistit, jak bude planeta vypadat v roce 2100, budeme-li investovat různé částky do adaptace a snižování emisí uhlíku. Přitom musíme vzít v úvahu zvýšení emisí, které adaptace způsobí.
Es ist wichtig einzuräumen, dass einige Anpassungsstrategien zu mehr Treibhausgasemissionen führen werden. Wenn wir auf die Wasserknappheit reagieren, indem wir Abwasser wiederverwerten und aufbereiten oder Wasser aus Tiefbrunnen hochpumpen und entsalzen, erhöhen wir unseren Verbrauch an fossilen Brennstoffen. Die stärkere Kühlung unserer Häuser mit Klimaanlagen im Sommer wird ebenso dazu beitragen – obwohl dies wichtig ist, wenn wir Leben retten wollen. Anpassung könnte auf andere Art einen höheren CO2-Ausstoß ermöglichen: Indem sie die Schäden und Gefahren reduziert, denen wir durch die Erderwärmung ausgesetzt sind, und uns mehr Zeit gibt, Alternativen zu unserer Abhängigkeit von fossilen Brennstoffen zu schaffen. Sollte uns irgendetwas davon abhalten, Anpassungsstrategien zu nutzen? Um zu einer sachkundigen Antwort zu gelangen, müssen wir berechnen, wie der Planet 2100 aussehen wird, wenn wir unterschiedliche Beträge in Anpassung und CO2-Minderung investieren. Wir müssen dabei die Zunahme der Emissionen berücksichtigen, die durch Anpassung hervorgerufen wird.