Komická zábava v politice samozřejmě není ryze moderním fenoménem. Nero byl vrah, který chápal, že má-li získat lidovou podporu, musí bavit masy. Později vznikla dlouhá tradice dvorních šašků, kteří měli povoleno kritizovat despotu tím, že prošpikovávali jeho ostré promluvy vtipy. Každoroční večeře ve washingtonském klubu Gridiron, kde si novináři utahují z prezidenta, je pozůstatkem této tradice. Zejména v USA byly hranice mezi šoubyznysem a politikou (nebo i náboženstvím) vždy prostupné. Podobnosti mezi varietním show, evangelickým setkáním a stranickým shromážděním bijí do očí. Evropané se americkým politickým sletům vysmívají jako čemusi beznadějně vulgárnímu.
Selbstverständlich ist Komik in der Politik nicht erst ein modernes Phänomen. Nero war ein Mörder, der wusste, dass er die Massen bei Laune halten musste, um sich den Rückhalt in der Bevölkerung zu sichern. Des Weiteren gibt es die alte Tradition des Hofnarrens, der den Despot kritisieren durfte, indem er seine spitzen Bemerkungen mit Witzen versüßte. Das alljährliche Gridiron Club Dinner in Washington, bei dem der Präsident von der Presse verspottet wird, ist ein Überbleibsel dieses Brauchs. Besonders in den USA waren die Grenzen zwischen Showbiz und Politik (oder sogar Religion) immer durchlässig. Die Ähnlichkeiten zwischen einer Varietévorstellung, einem Treffen der Evangelikalen und einem Parteitag stechen sofort ins Auge. Europäer spotten gern über die großen politischen Feten in den USA, da diese ihnen hoffnungslos vulgär erscheinen.