V demokracii by tyto elity byly autonomní aktéři. V mafiánském státě je však jejich pozice zahrnuta do systému závislosti mecenáš-klient, mnohdy prostřednictvím korporátního loupežení a dobývání renty. Klasická mafiánská technika fyzického nátlaku je tím pádem nahrazena nekrvavou, “legální“ formou nátlaku, který je veřejnými autoritami přehlížen. Jistě, korupce je zakořeněná v dalších postkomunistických zemích, které se přidaly k EU, jako je Rumunsko nebo Bulharsko. Ale protože tyto země mají proporcionální volební systém a rozdělenou výkonnou moc, neobjevila se žádná centrální síť patronátů. Na rozdíl od Jarosława Kaczyńského, ideologicky fanatického de facto lídra Polska, je Orbán cynik.
In einer Demokratie wären diese Eliten autonome Akteure. Doch in einem Mafia-Staat geht ihre Stellung in einem Abhängigkeitsverhältnis zwischen Patron und Klient auf, und zwar häufig durch eine Ausplünderung der Unternehmen und ein Streben nach Rentenerträgen, die vom Regime angeführt werden. Die klassische Mafia-Technik körperlichen Zwangs wird dabei durch eine unblutige „legale“ Form des Zwangs unter Aufsicht der staatlichen Behörden ersetzt. Sicher ist Korruption auch in anderen postkommunistischen, der EU beigetretenen Ländern weit verbreitet – wie etwa Rumänien und Bulgarien. Doch weil diese Länder ein Verhältniswahlrecht und eine Machtteilung innerhalb der Exekutive aufweisen, hat sich kein zentrales Patronagenetz herausgebildet. Anders als Jarosław Kaczyński, Polens fanatisch ideologischer faktischer Herrscher, ist Orbán ein Zyniker.