Ve vyspělých zemích se počet chudých pracujících rozrostl na 10 až 15 % pracovních sil, přičemž dalších 5 až 10 % pracujících je bez zaměstnání a 5 až 10 % vypadlo z trhu práce úplně. Navíc v posledním čtvrtstoletí propukala každých čtyři až pět let vážná finanční krize, regionální či globální. Roční růst klesl v průměru pod 3 %. Dnešní krizi vyvolalo všeobecné ukrývání špatných úvěrů do balíčků cenných papírů prodávaných do celého světa. Šířící se bankroty způsobily vážné zadrhnutí úvěrů a to zapříčinilo hlubokou recesi a spolu s ní brutální vzestup nezaměstnanosti. Tři stabilizační mechanismy kapitalismu ztratily svou účinnost. Bohaté země sice stimulací svých ekonomik zareagovaly bystřeji a moudřeji než v roce 1929 a mohutné krvácení bank se podařilo zastavit, na povzbuzení růstu to ale nestačí. Ocitáme se teď ve zvláštním období, kdy vlády, bankéři i novináři zvěstují konec krize jen proto, že už se týden co týden nehroutí žádná z velkých bank.
In den entwickelten Ländern erreichte die Anzahl der „Working Poor“ 10-15% der Erwerbsbevölkerung, weitere 5-10% sind arbeitslos und erneut 5-10% haben sich völlig vom Arbeitsmarkt zurückgezogen. Mehr noch: Während der vergangenen 25 Jahre brach alle vier bis fünf Jahre eine schwere – regionale oder globale – Finanzkrise aus. Das jährliche Wachstum fiel auf durchschnittlich unter 3%. Die heutige Krise wurde dadurch ausgelöst, dass im breiten Rahmen faule Kredite innerhalb von Wertpapierpools versteckt wurden, die weltweit verkauft wurden. Die Ausweitung der Konkurse löste eine schwere Kreditverknappung aus, die ihrerseits eine tiefe Rezession auslöste, mit der ein brutaler Anstieg der Arbeitslosigkeit einherging. Die drei Stabilisierungsinstrumente des Kapitalismus verloren ihre Wirksamkeit. Zwar reagierten die reichen Länder schneller und klüger als 1929, indem sie Konjunkturimpulse setzten, und das Ausbluten der Banken wurde gestoppt, doch reichte dies nicht, um das Wachstum anzukurbeln. Wir befinden uns nun in einer merkwürdigen Phase, in der Regierungen, Banker und Journalisten das Ende der Krise verkünden, bloß, weil nicht länger jede Woche Großbanken pleite gehen.