Ideální by bylo takové globální demografické uspořádání, při němž by stárnoucí země mohly vykazovat přebytky právě ve chvíli, kdy by mladší země potřebovaly kapitál. Ve skutečnosti se však mnoho velkých ekonomik bude ve stejnou dobu snažit spořit na penzi. Mladšími zeměmi bývají navíc zpravidla rozvíjející se trhy, které nemají dostatečnou velikost ani kapacitu efektivně absorbovat nadměrné světové úspory. USA jsou hlavní výjimkou: disponují jak požadovanou velikostí, tak i nejmladší populací ze všech velkých rozvinutých zemí. Vzhledem k tomu to budou opět USA, kdo bude vykazovat největší vnější schodek na světě – tuto situaci bychom mohli označit za Bretton Woods III. Možná se zdá strašné očekávat od tak vysoce zadlužené země, že bude dál vršit schodky; svět je však ochoten financovat USA i za záporné reálné úrokové sazby.
Es wäre günstig, wenn sich die globale Demographie so entwickelte, dass Länder mit alternder Bevölkerung Überschüsse verzeichnen, wenn Länder mit jüngerer Bevölkerung Kapital brauchen. In der Realität werden viele der großen Ökonomien aber gleichzeitig versuchen, für den Ruhestand der älteren Menschen zu sparen. Außerdem handelt es sich bei den Ländern mit jüngerer Bevölkerung typischerweise um Schwellenmärkte, die weder über das Ausmaß noch über die Kapazität verfügen, die überschüssigen Ersparnisse der Welt effizient zu absorbieren. Die USA bilden in dieser Hinsicht die wichtigste Ausnahme: Sie haben die erforderliche Größe und die jüngste Bevölkerung unter allen wichtigen Industrieländern. Aus diesem Grund wird es wohl wieder den USA zufallen, das weltgrößte Außenhandelsdefizit innerhalb eines Systems aufzuweisen, das man als Bretton Woods III bezeichnen könnte. Es mag erschreckend erscheinen, dass man von einem derart hoch verschuldeten Land erwartet, weiterhin Defizite zu tragen, aber die Welt ist bereit, die USA zu negativen realen Zinssätzen zu finanzieren.