A nejde jen o to, že obě země kladou na první místo vlastní nacionalismy. Rozcházejí se v zásadních otázkách – především v otázce, jak překonat hospodářskou krizi. Oba evropští giganti se však mohou shodovat či neshodovat v názoru na přednosti rozpočtové přísnosti na německý způsob nebo fiskálního stimulu na způsob francouzský, pokud se nebudou vzájemně urážet a zejména pokud dokážou vyvážit své světonázorové rozdíly dobře medializovaným programem společných iniciativ ve stěžejních otázkách. Dokud budou obě země přesvědčeny, že spolupráce uvnitř EU nemá žádnou alternativu a že evropská kooperace zůstává pro obě prioritou, nemělo by být obnovení jejich vedoucí role přehnaně obtížné. V mnoha klíčových otázkách k sobě dnes mají Francie a Německo koneckonců tak blízko, jako už dlouho neměly.
Und beide stellen nicht nur ihren jeweiligen Nationalismus an erste Stelle. Sie sind sich auch in Grundfragen nicht einig – insbesondere der Frage, wie sich die Wirtschaftskrise überwinden lässt. Aber die beiden europäischen Riesen können akzeptieren, dass sie über die Vorzüge einer Haushaltsdisziplin deutschen Stils oder finanzpolitischer Konjunkturimpulse französischen Stils unterschiedlicher Meinung sind, solange sie einander nicht beschimpfen und – wichtiger noch – solange sie ihre philosophischen Differenzen durch ein wohlpropagiertes Programm gemeinsamer Initiativen zu zentralen Themen kompensieren. Solange jeder von beiden überzeugt bleibt, dass es keine Alternative zur Zusammenarbeit innerhalb der EU gibt und diese europäische Zusammenarbeit für beide eine Priorität bleibt, sollte es nicht übermäßig schwierig sein, ihre Führung wiederherzustellen. Schließlich stehen sich Frankreich und Deutschland in vielen Fragen näher als seit langem.