S ohledem na rozmanitost záležitostí, jimž se musejí věnovat, státní úředníci mají sklon k vysokému prahu pozornosti, pod jehož úrovní se rizika ignorují. Zatřetí, všude, kde rizika nejsou místní, ale regionální nebo globální, mnohé národní vlády, zejména v chudších a menších státech, mohou chodit kolem horké kaše v naději, že náklady na vypořádání se s riziky na sebe vezmou země větší a bohatší. Větší a bohatší státy to vědí, a tak se mohou zdráhat zavádět preventivní opatření, neboť by tak odměňovaly a dále motivovaly „černé pasažéry“. Začtvrté, státy jsou chudé často kvůli slabým, neefektivním nebo zkorumpovaným vládám, což je vlastnost, která může bránit zavádění cenově rozumných preventivních opatření. Navíc politickou podporu pro vynakládání peněz na provádění preventivních opatření oslabuje malá schopnost lidí po celém světě přemýšlet ve vztahu k pravděpodobnostem – zejména nízkým, které mají sklon nebrat na vědomí.
Angesichts der Bandbreite von Fragen, denen sie sich zu widmen haben, liegt es nahe, dass Beamte eine hohe Aufmerksamkeitsschwelle haben, unter der Risiken einfach ignoriert werden. Drittens: Wo Risiken eher regional oder global als lokal sind, neigen viele nationale Regierungen, vor allem in ärmeren und kleineren Ländern dazu, sich vor den Kosten für präventive Maßnahmen zu drücken, in der Hoffnung, dass größere und reichere Länder diese übernehmen. In Kenntnis dieser Tatsache zögern größere und reichere Länder möglicherweise, präventive Maßnahmen zu ergreifen, da dies „Trittbrettfahrer“ belohnen und ermutigen würde. Viertens sind Länder oftmals deshalb arm, weil ihre Regierungen schwach, ineffizient oder korrupt sind. Das könnte sie abhalten, kostengerechtfertigte Vorsichtsmaßnahmen zu ergreifen. Und die Schwierigkeiten, die Menschen überall haben, wenn es um die Einschätzung von Wahrscheinlichkeiten geht – vor allem niedrige Wahrscheinlichkeiten, bei denen man zur Negation neigt – schwächt die politische Unterstützung, derer bedarf, um Kosten für Präventionsmaßnahmen zu übernehmen.