Tehdejší bezmála celkové zhroucení však nebylo ani tak selháním kapitalismu jako spíš prohrou toho, jak současné ekonomické modely vykládají úlohu a fungování finančních trhů – a obecněji nestabilitu – v kapitalistických ekonomikách. Tyto modely zajišťovaly domněle vědecké ukotvení politických rozhodnutí a finančních inovací, které zapříčinily mnohem větší pravděpodobnost, ne-li nevyhnutelnost vzniku nejhorší krize od 30. let 20. století. Bývalý předseda Federálního rezervního systému Alan Greenspan po pádu Lehmanů vypověděl před Kongresem USA, že v ideologii tvrdící, že naplňování vlastního zájmu ochrání společnost před excesy finanční soustavy, „našel kaz“. To už ale byla škoda nadělána.
Doch war der Beinahe-Zusammenbruch weniger ein Versagen des Kapitalismus als ein Versagen der modernen Wirtschaftsmodelle, die Rolle und Funktionsweise der Finanzmärkte – und, allgemeiner gesprochen, die Instabilität – in kapitalistischen Volkswirtschaften zu verstehen. Diese Modelle stellten die vorgeblich wissenschaftliche Unterfütterung von politischen Entscheidungen und Finanzinnovationen dar, die die schlimmste Krise seit der großen Depression deutlich wahrscheinlicher, wenn nicht gar unvermeidlich machten. Nach dem Zusammenbruch von Lehman sagte der frühere US-Notenbankchef Alan Greenspan vor dem US-Kongress aus, er habe in der Ideologie, wonach das Eigeninteresse die Gesellschaft vor Exzessen des Finanzsystems schützen würde, „einen Fehler entdeckt“. Doch da war der Schaden bereits angerichtet.