Představte si, že by se benátský stát začal obávat, byť až po čase, že Polo z Číny nakupuje příliš mnoho hedvábí a koření, aby je se ziskem prodal v Evropě. Úřady by znepokojilo, že „obchodní deficit,“ který vytváří, ztenčuje zásoby benátského zlata a zároveň dává práci Číňanům, namísto Benátčanů. V této smyšlené historii Benátky sestaví radu expertů, aby rozhodla, zda jsou rizika, jež obchodní deficit přináší, důvodem k odvetě v podobě cel, kvót, případně dokonce zákazu obchodu s Čínou. Během rokování rady vytanou dvě konkurenční teorie. Jedna skupina – „merkantilisté“ – tvrdí, že je úkolem státu maximalizovat zásoby zlata a chránit zaměstnanost v domácí výrobě tím, že uvalí cla, omezí směnu zlata za dovoz a přinutí Čínu, aby z Benátek kupovala stejné množství zboží, jaké Benátky kupují z Číny. Pokud Čína odmítne, Polovy nákupy bude nutné omezit. Druhá skupina, již vede Adamo Fabbro, se hlásí k argumentaci laissez-faire, že by stát do trhů neměl zasahovat. Nakupováním zboží z Číny Polo podporuje hospodářský blahobyt v Benátkách: spotřebitelé mají přínos ze zboží, které by si jinak – přinejmenším za tak nízkou cenu – na domácím trhu koupit nemohli, a kupci profitují z prodeje čínského dovozu s obchodní přirážkou.
Nun stelle man sich einmal vor, dass der Staat Venedig sich nach einer Weile Sorgen gemacht hätte, dass Marco Polo zu viele Seidenstoffe und Gewürze aus China kaufe, um sie mit Gewinn in Europa zu verkaufen. Das „Handelsdefizit“, das er dadurch schaffe, so die Angst der Behörden, würde den Goldbestand der Stadt erschöpfen und zugleich Arbeitsplätze für Chinesen statt für Venezianer schaffen. In diesem imaginären Geschichtsverlauf stellt Venedig nun einen Expertenrat zusammen, der entscheiden soll, ob die von dem Handelsdefizit ausgehenden Risiken Vergeltungsmaßnahmen in Form von Zöllen, Quoten oder potenziell sogar einem Verbot des Handels mit China erforderlich machen. Bei den Beratungen des Expertenrates bilden sich zwei konkurrierende Theorien heraus. Eine Gruppe – die „Merkantilisten“ – argumentiert, dass es Aufgabe des Staates sei, die Golfbestände zu maximieren und die Beschäftigung im einheimischen produzierenden Gewerbe zu schützen, und zwar durch Verhängung von Zöllen, Beschränkung der Nutzung von Gold für Importe und Ausübung von Zwang auf China, dieselbe Menge an Waren aus Venedig zu kaufen, die Venedig aus China kauft. Falls China sich weigere, müssten Marco Polos Einkäufe beschränkt werden. Die zweite, von Adamo Fabbro angeführte Gruppe argumentiert für ein Laissez-faire: Der Staat solle es vermeiden, in den Märkten zu intervenieren. Durch Kauf von Waren aus China würde Marco Polo zum wirtschaftlichen Wohlstand Venedigs beitragen: Die Verbraucher würden von Waren profitieren, die sie zu Hause nicht erwerben könnten – oder zumindest nicht zu derart niedrigen Preisen –, und die Händler würden profitieren, indem sie chinesische Importe mit Aufschlag weiterverkauften.