Za příčinu francouzských rozpočtových problémů nedávno označil pětatřicetihodinový pracovní týden. Vedle nepříznivých dopadů těchto striktních omezení na pružnost a efektivitu firem navíc zmíněná pravidla stojí 16 miliard eur ročně - což je více, než činí výdaje na vyšší vzdělávání. Sarkozy se rovněž zmínil o možnosti přinutit Francouze, kteří čerpají vysoké částky ze zdravotního pojištění, aby platili paušální poplatek, jenž by částečně kryl náklady na jejich léčbu. Tento ekonomický modernizátor má však i svou populistickou stránku, když stojí v čele tažení za standardizované daňové sazby v EU a „povzbuzuje" maloobchodníky, aby snížili ceny značkových výrobků jako Coca Cola nebo jogurt Danone. Sarkozy navíc vykazuje spoustu intervencionistických a nacionalistických instinktů příznačných pro establishment, vůči němuž se naoko vymezuje, a to včetně nedávného ohlášení „ekonomického růstového balíčku" - což je kód pro veřejné výdaje stimulující poptávku. Zde je třeba uvést, že Sarkozy, zdá se, postrádá onen nejsilnější negativní impulz francouzského nacionalismu, totiž antiamerikanismus. S oblibou poukazuje na skutečnost, že většina mladých Francouzů chce odjet do USA, a vysloužil si dokonce přezdívku „Američan Sarkozy". Sarkozyho záchrana společnosti Alstom - firmy pokládané za „národního šampiona" - však nesla všechny známky starého dirigismu, když vyzval vládu k větší podpoře a zároveň vyloučil strategické partnerství s německým Siemensem.
Vor kurzem gab er der in Frankreich geltenden 35-Stunden-Woche die Schuld für die Haushaltsprobleme des Landes. Abgesehen von den negativen Auswirkungen, die eng gefasste Restriktionen dieser Art auf die Flexibilität und die Wirtschaftlichkeit der Unternehmen haben, kosten diese Bestimmungen das Land außerdem 16 Milliarden Euro pro Jahr - mehr, als für den Hochschulbereich ausgegeben wird. Sarkozy hat außerdem davon gesprochen, Frankreichs eifrige Arztgänger zu zwingen, eine pauschale Praxisgebühr zu zahlen, die einen Teil der Behandlungskosten abdecken soll. Der Wirtschaftsreformer Sarkozy hat jedoch auch eine populistische Seite. So führt er die Kampagne für einheitliche Steuersätze in der EU an und „ermutigt" den Einzelhandel, die Preise von Markenprodukten wie Coca Cola und Danone-Joghurt zu senken. Darüber hinaus zeigt Sarkozy viele der interventionistischen und nationalistischen Instinkte des Establishments, die er scheinbar in Frage stellt. Hierunter fällt etwa die kürzliche Bekanntgabe eines „Pakets für wirtschaftliches Wachstum" - eine Chiffre für eine Ankurbelung der Nachfrage durch Steigerung der öffentlichen Ausgaben. Sicher, Sarkozy scheint von einem der am stärksten ausgeprägtesten negativen Impulse des französischen Nationalismus - dem Antiamerikanismus - frei zu sein. Er verweist gern darauf, dass die meisten jungen Franzosen die USA besuchen möchten und trägt sogar den Spitznamen „Sarkozy der Amerikaner". Sarkozys Rettung des als „nationalem Champion" angesehenen Unternehmens Alstom jedoch - bei der der Staat zur Übernahme eines größeren Anteils aufgerufen und zugleich eine strategische Partnerschaft mit dem deutschen Siemens-Konzern ausgeschlossen wurde - trug alle Kennzeichen des alten Dirigismus.