288 druhého pododstavce ES existenci režimu mimosmluvní odpovědnosti Společenství z důvodu protiprávního jednání jeho orgánů a podmínky použití tohoto režimu, je tak pevně ustálená. Naopak tak tomu není, pokud jde o režim mimosmluvní odpovědnosti Společenství v případě neexistence takového protiprávního jednání. Na rozdíl od toho, co uvedl Soud v napadených rozsudcích, nelze předně vyvodit z judikatury, která předchází těmto rozsudkům, že Soudní dvůr zakotvil zásadu exi -stence takového režimu. Jak Soudní dvůr zejména připomněl v bodu 18 výše uvedeného rozsudku Dorsch Consult v. Rada a Komise, na který odkazuje Soud v bodech 160 rozsudku FIAMM a 153 rozsudku Fedon, Soudní dvůr se zcela naopak až doposud omezil, podle ustálené judikatury, na upřesnění některých podmínek, za kterých by mohla taková odpovědnost vzniknout, v případě, že by zásada odpovědnosti Společenství za legální akt byla v právu Společenství uznána (viz obdobně rovněž rozsudek ze dne 6. prosince 1984 Biovilac v. EHS, 59/83, Recueil, s. 4057, bod 28). Pouze za tohoto předpokladu připomněl Soudní dvůr v tomto ohledu v bodu 19 výše uvedeného rozsudku Dorsch Consult v. Rada a Komise, že kdyby taková odpovědnost byla v zásadě uznána, vyžadovala by přinejmenším splnění tří kumulativních podmínek, kterými jsou skutečná existence škody, existence příčinné souvislosti mezi škodou a dotyčným jednáním, jakož i neobvyklý a zvláštní charakter škody. Dále, pokud jde o režim odpovědnosti uznaný v právu Společenství, Soudní dvůr připomněl, že obecné zásady, které jsou společné právním řádům členských států, uvádí druhý pododstavec článku 288 ES jako základ mimosmluvní odpovědnosti Společenství za škodu způsobenou jeho orgány nebo jeho zaměstnanci při výkonu jejich funkcí, a dospěl k závěru, že zásada mimosmluvní odpovědnosti Společenství
2 EG das Bestehen einer Regelung der außervertraglichen Haftung der Gemeinschaft für rechtswidriges Verhalten ihrer Organe und die Anwendungsvoraussetzungen einer solchen Regelung an. Gleiches gilt dagegen nicht in Bezug auf eine Regelung der außervertraglichen Haftung ohne ein solches rechtswidriges Verhalten. Entgegen den Ausführungen des Gerichts in den angefochtenen Urteilen kann zunächst aus der diesen Urteilen vorausgehenden Rechtsprechung nicht geschlossen werden, dass der Gerichtshof den Grundsatz einer solchen Regelung anerkannt hätte. 18 des Urteils Dorsch Consult/Rat und Kommission, auf das das Gericht in den Randnrn. 160 des Urteils FIAMM und 153 des Urteils Fedon verweist, in Erinnerung gerufen hat, hat sich der Gerichtshof bisher vielmehr in ständiger Rechtsprechung darauf beschränkt, bestimmte Voraussetzungen zu benennen, unter denen eine solche Haftung ausgelöst werden könnte, falls der Grundsatz der Haftung der Gemeinschaft für rechtmäßiges Handeln im Gemeinschaftsrecht anerkannt werden sollte (vgl. auch in ähnlicher Weise Urteil vom 6. Dezember 1984, Biovilac/EWG, 59/83, Slg. 1984, 4057, Randnr. 28). Allein unter dieser Voraussetzung hat der Gerichtshof insoweit in Randnr. 19 des Urteils Dorsch Consult/Rat und Kommission festgestellt, dass, sollte eine solche Haftung im Grundsatz anerkannt werden, sie zumindest erfordern würde, dass drei Voraussetzungen — tatsächliches Vorliegen des Schadens, ursächlicher Zusammenhang zwischen diesem und dem betreffenden Handeln sowie die Qualifikation des Schadens als außergewöhnlicher und besonderer Schaden — nebeneinander erfüllt sind. Zu der im Gemeinschaftsrecht anerkannten Haftungsregelung hat der Gerichtshof unter Hinweis darauf, dass Art. 288 Abs. 2 EG im Bereich der außervertraglichen Haftung der Gemeinschaft für den durch deren Organe oder Bedienstete in Ausübung ihrer Amtstätigkeit verursachten Schaden auf die allgemeinen Rechtsgrundsätze verweist, die den Rechtsordnungen der Mitgliedstaaten gemeinsam sind,