Zvyšování efektivity ale má své meze. Konečně důkazy naznačují, že společnosti časem za zdraví utrácejí čím dál větší díl svého důchodu, oproti výdajům například za potraviny, které se s růstem zámožnosti zemí snižují. Tlaky na výdaje následně vedou k akceleraci inovací. To všeobecně zvyšuje blahobyt, ale zjitřuje krátkodobé nerovnosti a tření. Nepředkládám argumenty proti zdravotnickému kapitalismu, ale varování, že jeho podpora začne být křehká, a to v mnohem větším rozsahu než v současnosti řekněme podpora globalizace. Většina zemí příliš spoléhá na řízení a regulaci a poskytuje příliš málo pobídek pro pacienty a poskytovatele, aby se efektivně rozhodovali.
Doch Effizienzsteigerungen haben ihre Grenzen. Ultimativ deuten die Anzeichen daraufhin, dass unsere Gesellschaften im Laufe der Zeit immer größere Anteile ihres Volkseinkommens für die Gesundheit ausgeben werden – verglichen etwa mit den Kosten der Ernährung, die fallen, wenn Länder wohlhabender werden. Ausgabendruck wiederum führt zu beschleunigter Innovation. Dies steigert langfristig das Wohlbefinden allgemein, verschärft kurzfristig jedoch Ungleichheit und Spannungen. Ich will damit nicht der Abkehr vom Kapitalismus im Gesundheitswesen das Wort reden, möchte jedoch warnen, dass die Unterstützung für diesen brüchig werden wird – und zwar deutlich brüchiger, als es etwa heute bei der Globalisierung der Fall ist. Die meisten Länder verlassen sich viel zu sehr auf Regulierung und Kontrolle und bieten Patienten und Anbietern viel zu wenig Anreize für effiziente Entscheidungen.