Globalizace je jedním, ale ne jediným faktorem přispívajícím ke druhému klíčovému problému – rostoucí nerovnosti. Přesun příjmů od těch, kdo by je utratili, k těm, kdo to nedělají, snižuje agregátní poptávku. Podle stejné logiky přesunuly prudce rostoucí ceny energií kupní sílu ze Spojených států a Evropy k vývozcům ropy, kteří u vědomí rozkolísanosti cen energií logicky velkou část těchto příjmů uspořili. Posledním problémem, jenž přispěl ke slabosti globální agregátní poptávky, bylo mohutné hromadění rezerv v zahraniční měně rozvíjejícími se trhy – které k tomu částečně motivovalo špatné zvládnutí východoasijské krize Mezinárodním měnovým fondem a americkým ministerstvem financí v letech 1997-1998. Země si uvědomily, že bez rezerv jim hrozí ztráta hospodářské suverenity. Mnohé z nich si řekly: „Už nikdy.“ Nahromadění rezerv – jejichž celková hodnota dnes v rozvíjejících se a rozvojových ekonomikách činí přibližně 7,6 bilionu dolarů – je sice ochránilo, ale peníze putující do rezerv nejsou utracené peníze. Kde se dnes při řešení těchto skrytých problémů nacházíme?
Die Globalisierung ist einer, aber eben nur einer der Faktoren, die zu dem zweiten Schlüsselproblem betragen – wachsender Ungleichheit. Die Verlagerung der Einkommen weg von denen, die sie ausgeben, hin zu denen, die dies nicht tun, verringert die Gesamtnachfrage. Genauso verlagerten steigende Energiepreise die Kaufkraft von den USA und Europa auf die Ölexporteure, die, da sie die Schwankungsanfälligkeit der Energiepreise erkannten, zu Recht einen Großteil dieser Einnahmen sparten. Das abschließende Problem, das zur Schwäche bei der globalen Gesamtnachfrage beitrug, war die enorme Anhäufung von Devisenreserven durch die Schwellenmärkte – teilweise motiviert durch das Missmanagement der Ostasienkrise in den Jahren 1997/98 durch den Internationalen Währungsfonds und das US-Finanzministerium. Diese Länder erkannten, dass sie ohne Reserven Gefahr liefen, ihre wirtschaftliche Souveränität zu verlieren. Viele sagten sich. „Nie wieder.“ Doch während diese Anhäufung von Reserven – gegenwärtig sind es in den Schwellen- und Entwicklungsländern etwa 7,6 Billionen Dollar – sie schützte, wurde das Geld, was in diese Reserven floss, nicht ausgegeben. Wo stehen wir heute bei der Bekämpfung dieser grundlegenden Probleme?