Naproti tomu Ukrajina (stejně jako Rusko) dostala plnou dávku „privatizace“ a „tržních reforem“ řízených shora. Transformaci, aniž by aspoň předstírala posilování moci občanské společnosti, předvídatelně ovládli oligarchové a pozůstatky KGB. Je v zemi, kterou už tak dlouho jako Ukrajinu sužují zkorumpovaní lídři a extraktivní instituce, stále uskutečnitelná mobilizace napříč společností? Stručně řečeno ano. Ukrajina je domovem mladého, politicky angažovaného obyvatelstva, jak jsme viděli během oranžové revoluce v letech 2004-2005 a během revoluce na Majdanu v 2014. Neméně důležité je, že ukrajinský lid chápe, že aby bylo možné vybudovat lepší instituce, je třeba vykořenit korupci. Jeho nový prezident, Volodymyr Zelenskyj, opřel kampaň o slib boje proti korupci a byl zvolen drtivou většinou hlasů. Teď musí nastartovat očistný proces.
Im Gegensatz hierzu erlebte die Ukraine (wie auch Russland) die volle Dosis der „Privatisierung“ und „Marktreformen“ von oben. Ohne auch nur einen Anschein der Stärkung der Zivilgesellschaft zu erwecken, wurde der Wandel in vorhersehbarer Weise durch Oligarchen und die Überbleibsel des KGB vereinnahmt. Ist eine gesellschaftsweite Mobilisierung in einem Land, das derart lange, wie das in der Unkraine der Fall war, unter korrupten Führern und wertabschöpfenden Institutionen gelitten hat, überhaupt noch möglich? Die verkürzte Antwort darauf lautet „Ja“, Die Ukraine hat, wie an der Orangefarbenen Revolution von 2004-2005 und der Maidan-Revolution von 2014 erkennbar, eine junge, politisch engagierte Bevölkerung. Genauso wichtig ist, dass sich die ukrainische Bevölkerung der Tatsache bewusst ist, dass die Korruption ausgemerzt werden muss, um bessere Institutionen hervorzubringen. Ihr neuer Präsident Wolodymyr Selenskyj versprach im Wahlkampf, die Korruption zu bekämpfen, und erzielte einen Erdrutschsieg. Er muss nun den Reinigungsprozess anstoßen.