I nejlépe míněnou snahu Mezinárodního měnového fondu, Spojených států a Evropské unie o dosažení tohoto cíle však budou mařit investiční dohody, které samy vyvíjejí tlak na Ukrajinu a mnohé další rozvíjející se ekonomiky. Ukrajina by tak nakonec mohla čelit sérii složitých a nákladných právních sporů. Mazaní advokáti věřitelů v posledních letech tvrdí, že investiční dohody poskytují držitelům dluhopisů stejná práva jako přímým zahraničním investorům, a propašovávají případy suverénních dluhů k mezinárodním arbitrážním řízením, kdykoliv objeví investiční dohodu obsahující široce pojaté a nekonkrétně formulované definice. Nedávné zkušenosti Argentiny, Řecka a Kypru dokládají, jaký „zpětný ráz“ může vyvolat restrukturalizace suverénního dluhu. Prvním takovým případem byl spor Abaclat a další versus Argentinská republika, který vypukl v roce 2008.
Aber sogar die besten Absichten des Internationalen Währungsfonds, der Vereinigten Staaten und der Europäischen Union in dieser Richtung werden durch Investitionsabkommen behindert, die sie selbst der Ukraine und vielen anderen Entwicklungs- und Schwellenländern aufgezwungen haben. In der Tat könnte die Ukraine vor einer Reihe komplexer und kostspieliger Gerichtsverfahren stehen. In den letzten Jahren haben durchtriebene Anwälte der Kreditgeber argumentiert, dass Investitionsabkommen Anleiheneignern dieselben Rechte gewähren wie ausländischen Direktinvestoren, und haben, wann immer sie Investitionsabkommen mit weiten, offen gehaltenen Bedingungen fanden, Fälle von Staatsverschuldung in internationale Schiedsgerichtsverfahren geschmuggelt. Die kürzlichen Erfahrungen von Argentinien, Griechenland und Zypern spiegeln den „Rückschlag“ bei der Restrukturierung von Staatsschulden wider. Der erste solche Fall war Abaclat und andere gegen die Argentinische Republik, der 2008 begann.