Jak ovšem ukazuje současná krize, systémový dopad pandemií a obecněji vliv veřejného zdraví na ekonomické podmínky by měly být rovněž prvořadým tématem. Za čtvrté musí být členské státy G20 připraveny pomoci nízkopříjmovým zemím, které postrádají infrastrukturu, lékařské vybavení, znalosti a personál potřebné ke zvládnutí nákazy. Koordinovaná činnost vlád, regionálních rozvojových bank, Rozvojového programu Organizace spojených národů a dalších orgánů je v tomto směru klíčová. Za páté by skupina G20 měla schválit krizový balík určený k odvrácení úplného kolapsu globální ekonomiky. Naléhavě zde vyvstává potřeba fiskálního stimulu, opatření na udržení činnosti globálních nabídkových řetězců, závazků neuchylovat se k protekcionistickým opatřením ani jednostrannému devalvování měn a kroků vedoucích k zajištění dostatečné likvidity v globální měnové a finanční soustavě. Stejně jako v roce 2008 a následném období vyžaduje i současná krize rozsáhlý přístup „bez ohledu na náklady“ a vyžaduje ho ihned. Měnová politika bude mít při absenci koordinované fiskální politiky jen omezený dopad a fiskální politiky zaměřené pouze na domácí potřeby budou kvůli efektu přelévání dovozních výdajů mnohem méně účinné, než by jinak mohly být. Výzkumy ukazují, že dopad koordinovaného balíku fiskálních stimulů na úrovni G20 by mohl být až dvakrát větší, než kdyby se domácí stimulační opatření zaváděla izolovaně.
Aber wie die aktuelle Krise zeigt sollten die systemischen Auswirkungen von Pandemien sowie der Einfluss der öffentlichen Gesundheit auf wirtschaftliche Bedingungen im weiteren Sinne die Hauptanliegen darstellen. Viertens müssen die G20-Mitgliedstaaten bereit sein, Ländern niedriger Einkommen zu helfen, denen es an Infrastruktur, medizinischen Einrichtungen, Expertise und Personal fehlt, um die Ansteckung einzudämmen. In diesem Zusammenhang sind koordinierte Maßnahmen zwischen Regierungen, regionalen Entwicklungsbanken, dem Entwicklungsprogramm der Vereinten Nationen und anderen Einrichtungen von entscheidender Bedeutung. Fünftens sollte die G20 ein Notfallpaket verabschieden, um einen vollständigen Zusammenbruch der Weltwirtschaft zu verhindern. Dringend notwendig sind in diesem Zusammenhang fiskalische Anreize, Maßnahmen zur Aufrechterhaltung der globalen Lieferketten, Verpflichtungen zur Vermeidung protektionistischer Maßnahmen und einseitiger Währungsabwertungen sowie Vorkehrungen zur Sicherstellung ausreichender Liquidität im globalen Währungs- und Finanzsystem. Wie im Jahr 2008 und danach erfordert die aktuelle Krise einen umfassenden Ansatz nach dem Motto „Koste es, was es wolle“, den es auch unmittelbar umzusetzen gilt. Geldpolitik ohne koordinierte Fiskalpolitik entfaltet nur begrenzte Wirkung und eine lediglich unter Berücksichtigung innerstaatlicher Erwägungen konzipierte Fiskalpolitik ist aufgrund der Auswirkungen der Importausgaben weitaus weniger wirksam, als dies andernfalls möglich wäre. Untersuchungen zeigen, dass die Wirkung eines koordinierten G20-weiten Konjunkturpakets auf nationaler Ebene bis zu zweimal höher sein könnte als Konjunkturmaßnahmen, die isoliert in den einzelnen Staaten verfolgt werden.