Právě tak jako loni v Evropě panoval neoprávněný růstový pesimismus, letos převládá neoprávněná růstová euforie. Především mnozí Němci si nechtějí přiznat, že cyklický vzestup může spět ke svému konci. Kdyby Rada guvernérů zvrat v evropském hospodářství promeškala a úrokové sazby lehkovážně zvyšovala, byla by vykreslena jako parta námořníků na flámu opíjející se zvyšováním sazeb. Řev požadující větší politickou kontrolu nad Evropskou centrální bankou by byl ohlušující – a neozýval by se jen z Francie. Politická cena, již by ECB za takovou chybu zaplatila, by mohla být přemrštěná. Právě proto musí být ECB velice obezřetná při zvažování, zda zachovat současné tempo zvyšování sazeb, v souladu s nímž by v září zvedla sazby o 25 bazických bodů, anebo tempo mírně zpomalit, takže další zvýšení sazeb by přišlo nejdříve v říjnu.
Genau wie vor einem Jahr in Europa ein ungerechtfertigter Wachstumspessimismus herrschte, herrscht in diesem Jahr eine ungerechtfertigte Wachstumseuphorie. Insbesondere viele Deutsche verweigern sich der Erkenntnis, dass der gegenwärtige zyklische Aufschwung möglicherweise seinem Ende entgegengeht. Sollte der EZB-Rat den Wendepunkt bei der wirtschaftlichen Entwicklung in Europa verpassen und die Zinsen munter weiter erhöhen, würde man ihn als eine Horde betrunkener Matrosen im Zinsrausch darstellen. Der Ruf nach einer stärkeren politischen Kontrolle über die Europäische Zentralbank wäre ohrenbetäubend – und nicht nur in Frankreich. Der politische Preis eines derartigen Fehlers wäre für die EZB exorbitant. Die EZB muss daher bei der Entscheidung, ob sie ihr gegenwärtiges Tempo bei den Zinserhöhungen beibehalten sollte und die Zinsen im September um 25 Basispunkte erhöht oder ob sie es etwas langsamer angehen lässt und die Zinsen frühestens im Oktober erhöht, Besonnenheit wahren.