V roce 2003 konstatoval v projevu tehdejší guvernér Federálního rezervního systému Ben Bernanke, že mnozí Američané pokládají inflační cílení za „cizorodé, nevyzpytatelné a možná i malinko podvratné“. Tento pocit je dnes ještě silnější. Vždy panovala nejistota v otázce, do jaké míry by se centrální banky měly snažit korigovat nebo omezovat bubliny cen aktiv, když neexistuje odpovídající vzestup všeobecné úrovně inflace. Rostoucí ceny aktiv vedou ke všeobecnému zvýšení kupní síly, protože mnozí držitelé aktiv jsou ochotni (a schopni) půjčovat si více. Řada Evropanů se snažila v minulých letech argumentovat, že monetární politika by měla zohledňovat také vývoj cen aktiv, zatímco američtí politici a akademici tomuto přístupu do značné míry odolávali. Problém je, že ceny aktiv a inflace spotřebitelských cen se mohou pohybovat odlišným směrem, jak se stalo v prvních letech po roce 2000, a že výsledkem poměřování obou faktorů by byla nekonzistentní politická doporučení.
2003 erklärte Ben Bernanke, damals einer der Gouverneure der US-Notenbank Federal Reserve (Fed), in einem Vortrag, dass viele Amerikaner die Inflationssteuerung für „fremd, undurchsichtig und möglicherweise leicht subversiv“ halten. Dieses Gefühl ist jetzt stärker. Es herrschte immer Ungewissheit darüber, in welchem Maße die Zentralbanken versuchen sollten, Vermögenspreisblasen zu korrigieren oder zu begrenzen, wenn es keinen entsprechenden Anstieg des allgemeinen Inflationsniveaus gab. Steigende Vermögenspreise führen zu einer allgemeinen Steigerung der Kaufkraft, da viele Vermögensinhaber bereit (und in der Lage) sind, sich mehr Geld zu leihen. Viele Europäer haben in den letzten Jahren versucht zu argumentieren, dass bei der Währungspolitik auch die Vermögenspreisentwicklungen berücksichtigt werden sollten, während die amerikanischen Entscheidungsträger und Wissenschaftler diesen Ansatz größtenteils ablehnten. Das Problem ist, dass Vermögenspreise und Verbraucherpreisinflation sich in unterschiedliche Richtungen entwickeln können, wie dies nach 2000 der Fall war, und dass das Abwägen beider Faktoren zu unvereinbaren strategischen Empfehlungen führen würde.