Největší hospodářskou obavou Ruska je v současnosti rostoucí inflační tlak hnaný zejména cenami potravin. Rostoucí ceny potravin jsou mezinárodním jevem a ruskou inflaci roztáčejí také vysoké přebytky na běžném účtu a příliv kapitálu. Ruská vláda se však už nesnaží tyto faktory mírnit a místo toho dělá inflační politiku. Monetární politika je v posledním roce uvolněná a před volbami do Dumy začala vláda lít obrovské sumy do důchodů a dalších sociálních dávek. Není divu, že inflace vyskočila ze 7% na jaře na současných 11%, přičemž příští rok na jaře může dosáhnout 15%. Monetární i fiskální politika by se přirozeně měly zpřísnit, avšak něco takového se provádí obtížně, když se Putin snaží nadbíhat občanům.. Mohl by liberalizovat směnný kurz a nechat ho plout vzhůru, ale on nedělá ani to. Místo toho použil starou sovětskou taktiku a zavedl neformální kontroly cen, které v privatizované ekonomice nemohou mít dlouhého trvání.
Die größte wirtschaftspolitische Sorge in Russland ist momentan der wachsende Inflationsdruck aufgrund der Nahrungsmittelpreise. Steigende Preise für Nahrungsmittel sind ein internationales Phänomen und die russische Inflation wird durch die enormen Leistungsbilanzüberschüsse und Kapitalströme in das Land angeheizt. Allerdings hat es die russische Regierung mittlerweile aufgegeben, diesen Faktoren entgegenzuwirken und verfolgt stattdessen eine Inflationspolitik. Im letzten Jahr setzte man auf lockere Geldpolitik und vor der Wahl zur Duma begann die Regierung, enorme Summen in das Rentensystem und andere sozialstaatliche Transferleistungen zu pumpen. Wenig überraschend schnellte die Inflationsrate von 7 Prozent im letzten Frühjahr auf gegenwärtig 11 Prozent und könnte im nächsten Frühjahr 15 Prozent erreichen. Natürlich sollte eine striktere Geld- und Haushaltspolitik verfolgt werden, aber das ist schwierig, da Putin die Menschen bei Laune halten möchte. Er könnte den Wechselkurs freigeben und die Währung an Wert zulegen lassen, aber er macht nicht einmal das. Stattdessen besann sich Putin einer alten sowjetischen Taktik und ordnete eine informelle Preiskontrolle an, die in einer privatisierten Wirtschaft nicht von langer Dauer sein kann.