Možná je však ruská lhostejnost k lidským právům zdrojem síly, nikoliv slabosti. Problémem agendy lidských práv je skutečnost, že její zastánci často střílejí od boku, zatímco ruská zahraniční politika projevuje konzervativní uvážlivost. Její realismus, který sdílí i Čína, proto představuje důležitou protiváhu nestřídmému nutkání Západu vměšovat se do domácích záležitostí států, které se neřídí jím vyhlašovanými standardy. Sýrie je toho dobrým příkladem. Není pochyb o tom, že k zabití stovek civilistů na předměstí Damašku 21. srpna byly použity chemické zbraně. Úplná fakta zatím nebyla zveřejněna – a možná ani nikdy nebudou. Je pravděpodobné, i když ne jisté, že sarin použil režim prezidenta Bašára Asada.
Aber vielleicht ist Russlands Gleichgültigkeit gegenüber Menschenrechten eine Quelle der Kraft und nicht der Schwäche. Das Problem der Menschenrechtsagenda ist, dass ihre Fürsprecher kriegslüstern werden, wohingegen die russische Außenpolitik die Tugend besonnener Klugheit an den Tag legt. Ihr Realismus, der von China geteilt wird, ist somit ein wichtiges Gegengewicht zum übermäßigen Drang der westlichen Länder, sich in die inneren Angelegenheiten von Ländern einzumischen, die den von ihnen proklamierten Wertmaßstäben nicht gerecht werden. Der Fall Syrien ist ein gutes Beispiel hierfür. Es besteht kein Zweifel, dass chemische Waffen eingesetzt wurden, um am 21. August in den Vororten von Damaskus Hunderte von Zivilisten zu ermorden. Eine umfassende Aufklärung des Sachverhalts muss erst noch erfolgen – was vielleicht nie passieren wird. Es ist wahrscheinlich, aber nicht sicher, dass das Regime von Präsident Baschar al-Assad das Nervengas Sarin eingesetzt hat.