To zčásti vysvětluje kuriózní tok financí z rozvojových zemí do USA – do země, kde světové problémy mají svůj původ. Rozvojovým zemím navíc scházejí prostředky k účasti na rozsáhlých stimulačních politikách vyspělých zemí. Situaci dále zhoršuje, že MMF na země, které se na něj obrátí pro radu, stále naléhá, aby zvýšily úrokové sazby a omezily výdaje, čímž poklesy ještě zjitřuje. A aby to bylo ještě horší, zdá se, že banky ve vyspělých zemích, zejména ty, které od svých vlád přijímají výpomoc, ustupují od půjčování peněz v rozvojových zemích, a to i skrze pobočky a dceřiné společnosti. Pro většinu rozvojových zemí – včetně těch, které všechno dělaly „správně“ – jsou tedy vyhlídky ponuré. Jako kdyby to všechno ještě nestačilo, právě když se davoské setkání zahajovalo, americká Sněmovna reprezentantů schválila návrh zákona, který požaduje, aby se stimulační výdaje uplatnily u amerického ocelářství, navzdory výzvě skupiny G-20 vyhýbat se v reakcích na krizi protekcionismu. K této litanii znepokojení můžeme ještě přidat obavy, že vypůjčovatelé, ostražití kvůli rozsáhlým americkým schodkům, a držitelé rezerv v amerických dolarech, obávající se toho, že by Amerika mohla být v pokušení svůj dluh rozmělnit inflací, by mohli zareagovat zhltnutím nabídky globálních úspor.
Dies erklärt teilweise den kuriosen Geldfluss aus den Entwicklungsländern in die USA – wo die Probleme der Welt ihren Ausgang nahmen. Außerdem fehlt es den Entwicklungsländern an den nötigen Ressourcen für massive Konjunkturbelebungsprogramme, wie sie in den entwickelten Ländern durchgeführt werden. Zu allem Übel zwingt der IWF die meisten Länder, die sich um Hilfe an ihn wenden, nach wie vor, ihre Zinssätze anzuheben und ihre Ausgaben zu senken, wodurch Abschwünge verstärkt werden. Und, um dem Ganzen noch eins draufzusetzen, scheinen sich Banken aus den Industrieländern - vor allem solche, die Staatshilfe bekommen - auch über ihre Niederlassungen und Tochterfirmen vom Kreditgeschäft in den Entwicklungsländern zurückzuziehen. Die Aussichten für die meisten Entwicklungsländer – auch für jene, die alles „richtig“ gemacht haben – sind also düster. Und als ob all das noch nicht genug wäre, hat das amerikanische Repräsentantenhaus genau zur Eröffnung des Forums in Davos einen Gesetzesentwurf gebilligt, der vorsieht, dass mit den im Konjunkturpaket vorgesehenen Mitteln nur amerikanischer Stahl finanziert werden darf – und das trotz des Aufrufs der G-20, Protektionismus als Reaktion auf die Krise zu vermeiden. Zu dieser langen Liste der Sorgen gesellt sich noch die Angst hinzu, wonach Schuldner, die den massiven amerikanischen Defiziten misstrauisch gegenüberstehen sowie Inhaber von US-Dollar-Reserven, die fürchten, Amerika könnte versucht sein, seine Schulden über den Weg der Inflation loszuwerden, darauf mit einer verminderten Bereitstellung globaler Ersparnisse reagieren könnten.