V Pákistánu, ve většině subsaharské Afriky, znovu vidíme, že demokratické volby jsou kompatibilní se zkorumpovanými vládami – se státy, které jsou nestabilní a nebezpečné. A když vedu rozhovory s lidmi, vzpomínám si na rozhovor například v Iráku s tamní komunitou, kde se mě ptali, zda ty nepokoje, kterých jsme byli svědky – byl tam obrovský dav rabující budovu Provinciální rady – zda jsou známkou oné nové demokracie. Myslím, že to samé platí v téměř všech středně rozvinutých a rozvojových zemích, které jsem navštívil, a do jisté míry totéž platí o nás. Takže jak to vyřešit? Je správnou odpovědí prostě tu myšlenku demokracie vzdát? No, samozřejmě ne. Bylo by absurdní, kdybychom se měli znovu zapojit do takových operací, do jakých jsme se zapojili v Iráku a Afghánistánu, kdybychom se najednou ocitli v situaci, kdy se snažíme zavést cokoliv jiného než demokratický systém.
In Pakistan und weiten Teilen Afrikas südlich der Sahara sehen Sie erneut, dass Demokratie und Wahlen vereinbar sind mit korrupten Regierungen und mit Staaten, die instabil und gefährlich sind. Und wenn ich mit Menschen rede – ich erinnere mich dabei an ein Gespräch im Irak mit einer Gruppe, die mich fragte, ob die Ausschreitungen, die sich gerade vor uns abspielten – ein riesiger Mob plünderte ein Provinzratsgebäude – ob dies ein Zeichen der neuen Demokratie sei. Ich hatte das Gefühl, das Gleiche galt für fast jedes einzelne der mittleren und Entwicklungsländer, in denen ich war, und in gewisser Weise auch für uns. Was ist die Antwort auf diese Frage? Liegt die Antwort darin, die Idee der Demokratie einfach aufzugeben? Nun, natürlich nicht. Es wäre absurd, wenn wir uns erneut in Operationen wie denen im Irak und in Afghanistan engagieren sollten und uns plötzlich in einer Situation befinden würden, in der wir irgendetwas anderes als ein demokratisches System einführen würden.