Myšlení ekonomů by ale mnoho nezmohlo bez významných změn v základech struktury politických zájmů ve prospěch otevřeného obchodu. Na každého zaměstnance a firmu, jež negativně postihne importovaná konkurence, připadá přinejmenším jeden zaměstnanec a firma těžící prospěch z přístupu na zahraniční trhy. Druhá skupina je čím dál hlasitější a mocnější a často ji zastupují velké nadnárodní korporace. Paul Blustein ve své poslední knize popisuje, jak bývalý indický ministr obchodu kdysi požádal svůj americký protějšek, aby mu přinesl fotografii amerického farmáře: „Vlastně jsem nikdy žádného neviděl,“ vtipkoval ministr. „Viděl jsem jen americké konglomeráty přestrojené za farmáře.“ Relativní poddajnost běžných pracujících v otázkách obchodu je ale v posledku nutné připsat něčemu naprosto jinému: záchranným sítím zbudovaným sociálním státem. Moderní průmyslové společnosti mají širokou paletu ochranných sociálních opatření – dávky v nezaměstnanosti, rekvalifikační pomoc a jiné nástroje na trhu práce a dále zdravotní pojištění a podporu rodin –, které zmírňují poptávku po hrubějších formách ochrany. Sociální stát a otevřená ekonomika jsou dvě strany téže mince. Jestliže se svět během krize nepropadl do propasti protekcionismu, jak se mu přihodilo ve 30. letech 20. století, do velké míry se o to zasloužily sociální programy, které by konzervativci a tržní fundamentalisté rádi dali do šrotu.
Doch die Ideen der Wirtschaftswissenschaftler wären ohne bedeutende Veränderungen in der Konfiguration, die politischen Interessen zu Gunsten eines offenen Handels zugrundeliegt, nicht weit gekommen. Für jeden Arbeiter und jede Firma, auf die sich die Importkonkurrenz nachteilig auswirkt, gibt es einen oder mehrere Arbeiter und Firmen, die damit rechen, vom Zugang zu Märkten im Ausland zu profitieren. Letztere haben sich zunehmend Gehör und Einfluss verschafft, der häufig in Form von großen multinationalen Gesellschaften repräsentiert wird. In seinem jüngsten Buch schildert Paul Blustein eine Begegnung, bei der ein ehemaliger indischer Handelsminister sein amerikanisches Gegenüber darum bat, ihm ein Foto eines amerikanischen Landwirts mitzubringen: „Ich habe tatsächlich noch nie einen zu Gesicht bekommen“, scherzte der Minister. „Bisher habe ich nur US-Konglomerate gesehen, die sich als Landwirte ausgeben.“ Die relative Fügsamkeit einfacher Arbeiter in Handelsfragen muss jedoch letztlich einem völlig anderen Umstand zugeschrieben werden: Den Sicherheitsnetzen, die die Sozialstaaten spannen. Moderne Industriegesellschaften verfügen mittlerweile über eine große Bandbreite sozialer Absicherungen – Arbeitslosengeld, Anpassungshilfen und andere Mittel, die am Arbeitsmarkt greifen, sowie Krankenversicherung und Unterstützung für Familien –, die die Forderung nach gröberen Formen des Schutzes mildern. Der Sozialstaat ist die Kehrseite der offenen Volkswirtschaft. Wenn die Welt während der Krise nicht in den protektionistischen Abgrund gefallen ist, wie es in den 30er-Jahren der Fall war, ist dies im Wesentlichen den sozialen Programmen zu verdanken, die Konservative und Marktfundamentalisten gerne abschaffen würden.