V jednom nedávném novinovém komentáři však Putin položil otázku, která bezpochyby napadla i další lidi: Jaký motiv vedl režim k použití chemických zbraní před upřenými zraky mezinárodní publicity? Putin naznačil, že útok mohl být „provokací“ Asadových odpůrců. Netvrdím, že znám odpověď, ale stejně jako při vyšetřování každé trestné činnosti není od věci začít u motivů možných podezřelých. Kdo z toho měl prospěch? Jistě, Rusové jsou náchylní ke spikleneckým teoriím, což je v zemích s neprůhlednou mocenskou strukturou běžné. Zároveň je však pravda, že syrský stát není soustředěn do prezidentského úřadu, jak tomu bylo v Egyptě za vlády někdejšího prezidenta Husního Mubaraka.
In einem unlängst erschienenen Kommentar hat Putin jedoch eine Frage aufgeworfen, die sich andere sicher auch schon gestellt haben: Welche Beweggründe hatte das Regime, unter den Augen der internationalen Öffentlichkeit chemische Waffen einzusetzen? Putin hat darauf hingewiesen, dass es sich bei dem Giftgasangriff um eine „Provokation“ der Assad-Gegner gehandelt haben könnte. Ich behaupte nicht, die Antwort zu kennen; aber das Motiv mutmaßlicher Täter ist, wie bei jeder strafrechtlichen Ermittlung, immer der richtige Ansatzpunkt. Wer konnte den Nutzen davontragen? Es ist richtig, dass Russen zu Verschwörungstheorien neigen, was in Ländern mit einer undurchsichtigen Machtstruktur weitverbreitet ist. Ebenfalls richtig ist aber auch, dass der Staat Syrien, anders als Ägypten unter dem ehemaligen Präsidenten Husni Mubarak, nicht zentralistisch in der Präsidentschaft konzentriert ist.