Je to právě v tomto kontextu, v jakém každá nová dohoda (či každá novelizace protokolu) obsahuje oblast„partnerství“. V tomto rámci se obě strany zavazují věnovat větší či menší část finančního příspěvku placeného Evropskou unií na zavedení politiky rybolovupartnerské země, která může nadále rozhodovat o prioritních oblastech pro investice. Severní vody: směny, které jsou důležité pro obě strany Norsko, Island a Faerské ostrovy, které jsougeograficky velmi blízké EU, mají významnouekonomiku rybolovu a zpracování rybích produktů.Územní vody těchto zemí poskytují útočištězásobám, kterých mají vody Společenství vesrovnání s poptávkou nedostatek. Naopak tytozemě mají značnou potřebu určitých druhů, kterése nacházejí ve vodách Společenství. Recipročnídohody uzavřené s těmito zeměmi jsou proto velmivýhodné pro obě strany: lodě Společenství taktomohou lovit určité druhy v jejich územních vodácha na oplátku lodě těchto tří zemí loví jiné druhy ve vodách Společenství. Dohody o rybolovu mezi Evropskou unií a severskými zeměmi umožňují uskutečňovatzajímavé směny kvót. Otevírají tak důležité rybolovné zóny pro lodě Společenství. Společenství uzavřelo s Norskem a která je nejdůležitějšíz dohod uzavřených EU se třetí zemí.
Darüber hinaus werden mögliche Bedrohungen untersucht, die von der Fischerei auf die Bestände unddie Umwelt ausgehen könnten, um Gegenmaßnahmenzu erlassen. Soweit dies möglich ist und im gegenseitigen Interesse der Parteien liegt, begünstigt das Partnerschaftsabkommen Maßnahmen, die die Gründunggemischter Gesellschaften, den Transfer von Know-howund von Technologien sowie von Investitionen in die Managementkapazitäten fördern. Nördliche Gewässer: Ein für beide Seiten bedeutender Austausch Norwegen, Island und die Färöer-Inseln, geografischder EU sehr nahe gelegen, verfügen über bedeutende Fischerei- und Verarbeitungssektoren. Die Hoheitsgewässer dieser Länder bergen Fischbestände, die in der EU benötigt werden, weil der Bedarf ausden eigenen Gewässern nicht gedeckt werden kann.Die Länder dieser Region brauchen dagegenbedeutende Mengen mancher Fischarten, die in den Gewässern der Europäischen Union vorhanden sind.Deshalb sind die mit ihnen abgeschlossenen Gegenseitigkeitsabkommen für beide Parteien sehrvorteilhaft: Die EU-Flotte kann dadurch bestimmte Fischarten in ihren Hoheitsgewässern fangen und die Schiffe dieser drei Länder können dafür andere Artenin den EU-Gewässern ins Visier nehmen. Die Fischereiabkommen der Europäischen Union mit den nordischen Ländern ermöglichen einen interessanten Quotentausch. Sie eröffnen damit der EU-Flotte wichtige Tätigkeitsbereiche. die Tatsache, dass man die gleiche Fangart in den beiden „Sockeln“ des Tauschs finden kann, wie den Blauen Wittling im Falle des Abkommens mit den Färöer Inseln.