Jelikož je přirozené, že politici slíbí všechno, má OSN v současné době posoudit neuvěřitelně širokou paletu 169 cílů. Jsou mezi nimi cíle ambiciózní („ukončit epidemie AIDS, tuberkulózy a malárie“), okrajové („podporovat trvale udržitelný cestovní ruch“) i neuskutečnitelné („do roku 2030 dosáhnout plné a produktivní zaměstnanosti a zajistit slušnou práci pro všechny muže a ženy včetně mladých lidí a postižených osob“). Slibovat všechno všem ale nedává žádný směr. Mít 169 priorit je po pravdě řečeno stejné jako nemít žádnou. Proto můj mozkový trust Kodaňský konsensus požádal 82 čelních světových ekonomů, 44 expertů z různých sektorů a několik agentur OSN a nevládních organizací, aby vyhodnotili, které cíle by za každý vynaložený dolar, euro či peso vykonaly nejvíce dobrého. Tým předních ekonomů včetně několika nositelů Nobelovy ceny pak dal těmto cílům prioritu podle jejich užitku na jednotku peněz. Ukazuje se, že ne všechny cíle jsou stejné. Některé vytvářejí za každý vynaložený dolar úžasný hospodářský, společenský a ekologický přínos.
Es ist für Politiker nur natürlich, zu versprechen, sich um alles zu kümmern. Daher stehen die UN derzeit davor, 169 Ziele zu prüfen, die unter einen Hut zu bringen unmöglich sein wird. Die Vorschläge reichen von ehrgeizigen Zielen („Beendigung der AIDS-, Tuberkulose- und Malaria-Epidemien“) über periphere („Förderung eines nachhaltigen Tourismus“) bis hin zu unmöglichen („Schaffung produktiver Vollbeschäftigung und menschenwürdiger Arbeit für alle Männer und Frauen, einschließlich von jungen Menschen und Menschen mit Behinderungen, bis 2030“). Aber jedem alles zu versprechen, bietet keine Richtung – 169 Prioritäten zu haben ist in Wahrheit dasselbe, wie gar keine zu haben. Aus diesem Grund hat meine Denkfabrik, das Copenhagen Consensus Center, 82 weltweit führende Ökonomen, 44 Branchenexperten sowie UN-Organisationen und NGOs gebeten, zu bewerten, mit welchen Zielsetzungen sich pro aufgewandtem Dollar, Euro oder Peso am meisten Gutes bewirken ließe. Eine Gruppe bedeutender Ökonomen, darunter mehrere Nobelpreisträger, hat diese Ziele anschließend nach ihrem Kosten-Nutzen-Verhältnis priorisiert. Dabei kam heraus, dass nicht alle diese Ziele gleichwertig sind. Bei manchen lässt sich pro ausgegebenem Dollar ein erstaunlicher wirtschaftlicher, gesellschaftlicher und ökologischer Nutzen erzielen.