Stará hospodářská supervelmoc, Velká Británie, byla příliš vyčerpaná a přetížená, než aby mohla pomoci komukoliv dalšímu. Světové rezervy byly mohutně nakumulovány v USA. Jedinou přijatelnou cestu z celosvětové hospodářské krize v roce 1931 tedy představoval – jak zdůraznil skvělý ekonomický historik Charles Kindleberger – nějaký krok USA. V té době přitom existovala řada přesvědčivých důvodů, proč by Američané neměli mít zájem brát na sebe zátěž spojenou se zachraňováním celosvětové krize. Posílání dalších peněz do Evropy se dalo pokládat za jejich vyhazování oknem – copak mezi sebou Evropané nesvedli světovou válku, která byla původcem a prapříčinou finančního chaosu? Z ekonomického hlediska by byl takový zásah dával obrovský smysl v dlouhodobé perspektivě, ale politicky to byl beznadějný krok, který nepřinášel žádné krátkodobé výhody.
Die alte wirtschaftliche Supermacht – Großbritannien – war zu erschöpft und überfordert, um irgendwem sonst zu helfen. Ein enormer Anteil der weltweiten Reserven war in den USA angehäuft. Das einzig plausible Szenario für einen Ausweg aus der Großen Depression von 1931 basierte also, wie der große Wirtschaftshistoriker Charles Kindleberger betont hat, auf einem Schritt der USA. Nun gab es damals für die Amerikaner alle möglichen überzeugenden Gründe dafür, sich der Last einer weltweiten Rettungsaktion nicht auszusetzen: Mehr Geld nach Europa zu schicken, hätte ausgesehen, als werfe man das Geld zum Fenster hinaus. Und hatten nicht die Europäer jenen Weltkrieg geführt, der Ursprung und Quelle der Finanzmisere war? Wirtschaftlich gesehen, wäre eine derartige Aktion überaus sinnvoll gewesen – bei langfristiger Betrachtungsweise –; politisch freilich war sie eine Totgeburt ohne jegliche kurzfristige Dividende.