Díky japonským automobilkám se američtí výrobci naučili vyrábět efektivněji a konkurenčněji. Klasický liberální volnotržní argument o obecných hospodářských přínosech větší míry obchodu a otevřených trhů se ukázal jako jednoznačně správný. Nevadilo, že státy, jež doháněly hospodářské velmoci, dosahovaly svých „zázraků“ zčásti pomocí neliberálních politik v režii vládní byrokracie. Výsledkem bylo přijetí ponaučení z ekonomického liberalismu. Změna hospodářské rovnováhy ovšem vedla i ke změně rovnováhy politické. V současnosti to vypadá, že není čeho se ze strany Číny obávat. Čína, stejně jako Německo v polovině 19. století a Japonsko v 60. letech, chápe, že účast v mezinárodním řádu víceméně tak, jak je nyní nastaven, jí přináší mnoho výhod.
Dank der japanischen Autohersteller beschäftigten sich die amerikanischen Produzenten mit effizienteren und wettbewerbsfähigeren Produktionsmethoden. Das klassische liberale Freihandelsargument über den universellen wirtschaftlichen Nutzen eines größeren Handelsraumes und offener Märkte erwies sich als eindeutig richtig. Es spielte keine Rolle, dass die „Wirtschaftswunder“ der aufholenden Länder teilweise aufgrund illiberaler Politik der Regierungsbürokratien zustande kamen. Das Ergebnis bestätigte die Lehren des Wirtschaftsliberalismus. Das sich verändernde wirtschaftliche Gleichgewicht führte allerdings auch zu einer Veränderung der politischen Balance. Momentan scheint es so, als hätten wir von China nichts zu befürchten. Ebenso wie Deutschland in der Mitte des 19. Jahrhunderts oder Japan in den 1960er Jahren, sieht China die vielen Vorteile einer Teilnahme am internationalen Markt so wie er momentan gestaltet ist.