Zmíněná trestní stíhání mu umožnila stavět se do role ochránce turecké demokracie před spiklenci, kteří prý dál nekontrolovaně kují pikle v armádě a mezi sekularisty. Součástí trestních stíhání jsou obžalovací spisy, které čítají tisíce stránek a obsahují přílohy zabírající několik polic na knihy. Vzhledem k tomu a také vzhledem k mediálním dezinformacím lidé zvenčí jen obtížně do těchto případů pronikají a oddělují fakta od smyšlenek. Jakmile se však začneme zabývat podrobnostmi jednotlivých trestních stíhání, vyvstane před námi šokující obrázek: některé klíčové důkazy v těchto případech jsou evidentně nastrčené a velká část ostatních je přinejlepším nepřímá. Například údajné spiknutí s cílem vyvolat v roce 2003 státní převrat prý bylo odhaleno ve chvíli, kdy jedny vášnivě protivojensky zaměřené noviny obdržely kompaktní disky obsahující podrobné informace o přípravách. Z několika set vysokých důstojníků, kteří v té době v armádě sloužili, nikdo nepřiznal, že měl o těchto plánech jakékoliv informace. Kromě velkých vnitřních rozporů a nesrovnalostí jsou dokumenty o chystaném spiknutí plné odkazů na instituce, které v roce 2003 vůbec neexistovaly, a také na události, k nimž došlo až později. Prokurátoři jeví o tyto nesrovnalosti malý zájem a dělají maximum pro to, aby poslali údajné spiklence do vězení (a udrželi je tam) ještě předtím, než proces vůbec začne.
Die Anklagen ermöglichten es ihm, sich als Beschützer der türkischen Demokratie gegen jene Umstürzler zu positionieren, von denen es beim Militär und unter den Säkularisten angeblich so viele gibt. Zu diesen strafrechtlichen Verfolgungen gibt es tausende Seiten umfassende Anklageschriften und Ergänzungen, die mehrere Bücherregale füllen. Diese Tatsache in Kombination mit der Desinformation macht es für Außenstehende schwierig, die Fälle zu durchschauen und Fakten von reiner Fiktion zu unterscheiden. Aber wenn man sich mit den Details der Anklagen auseinandersetzt, ergibt sich ein schockierendes Bild: Manche der wichtigsten Beweise in den einzelnen Fällen sind den Verdächtigten eindeutig untergeschoben worden, während der Rest bestenfalls auf Indizien beruht. So wurde der Plan für den vermeintlichen Staatsstreich im Jahr 2003 angeblich entdeckt, als man CDs mit detaillierten Schilderungen der Vorbereitungen (einschließlich Mordkommandos und Bombardierungspläne für zwei Moscheen) einer rigoros antimilitärischen Zeitung lieferte. Von den hunderten hochrangigen Offizieren, die zu dieser Zeit dienten, wusste keiner von diesen Plänen. Zusätzlich zu den krassen Widersprüchen und Ungereimtheiten sind diese Dokumente zur Umsturzplanung voller Verweise auf Einheiten, die es im Jahr 2003 noch nicht einmal gab und auf Entwicklungen, die erst später eintraten. Die Staatsanwälte haben für diese Unstimmigkeiten wenig Interesse gezeigt und alles daran gesetzt, die vermeintlichen Verschwörer sogar vor Beginn es Prozesses hinter Gitter zu bringen (und dort zu behalten).