Nadto stoupenci nerůstu argumentují, že hospodářský růst není jen environmentálně neudržitelný, ale ani se mu nedaří nám zlepšovat život. Růst HDP v bohatých zemích, poznamenávají, dnes souvisí s řadou sociálních problémů, od bující nerovnosti po přibývající potíže v oblasti duševního zdraví. Nepřekvapí, že ekonomická debata mezi zastánci zeleného růstu a nerůstu je také politickým sporem mezi ideologiemi na straně kapitalismu a proti němu. Částečně z toho důvodu se v posledních letech objevil třetí postoj: „postrůst“. Stoupenci postrůstové ekonomiky kritizují obhájce zelené ekonomiky i nerůstu za to, že se soustředí na HDP. Jelikož HDP neurčuje míru degradace životního prostředí ani sociálního blahobytu, primární ekonomickou metou by neměl být ani růst, ani nerůst. Panel předních ekonomů v nedávné zprávě pro OECD tvrdí, že hospodářská politika by se měla zaměřovat spíš na prvořadé cíle společnosti – jimiž by v bohatších společnostech dneška měly být environmentální udržitelnost, zvyšování životní pohody, klesající nerovnost a vyšší ekonomická odolnost.
Darüber hinaus, so die Verfechter des negativen Wachstums, sei das Wirtschaftswachstum nicht nur nicht ökologisch nachhaltig, sondern führe zudem nicht dazu, dass es uns besser geht. Das BIP-Wachstum in den reichen Ländern sei inzwischen mit einer Vielzahl sozialer Probleme korreliert, die von allgegenwärtiger Ungleichheit bis hin zu einer zunehmenden Zahl psychischer Erkrankungen reichten. Es überrascht nicht, dass die wirtschaftliche Debatte zwischen den Verfechtern eines grünen Wachstums und denen des Negativwachstums auch ein politischer Streit zwischen pro- und antikapitalistischen Ideologien ist. Unter anderem deshalb hat sich in den letzten Jahren eine dritte Position – die des „Postwachstums“ – herausgebildet. Die Vertreter der Postwachstumsökonomie kritisieren die Verfechter sowohl des grünen Wachstums als auch des negativen Wachstums dafür, dass sie sich auf das BIP konzentrieren. Da das BIP weder Umweltzerstörung noch soziales Wohlergehen messe, sollten weder Wachstum noch Negativwachstum unser primäres wirtschaftliches Ziel sein. In einem jüngsten Bericht für die OECD argumentiert eine Gruppe führender Ökonomen, dass sich die Wirtschaftspolitik stattdessen auf die wichtigsten gesellschaftlichen Ziele konzentrieren sollte – und das sollten in den reichen Ländern heute ökologische Nachhaltigkeit, eine Steigerung des Wohlbefindens, ein Rückgang der Ungleichheit und größere wirtschaftliche Resilienz sein.