První z nich zní, že nemocnost chudých lidí je nějakým způsobem zákonitá a nevyhnutelná, jako by chudí byli povinni onemocnět a předčasně zemřít. Ve skutečnosti chudí lidé umírají na známé a identifikovatelné příčiny, kterým lze do značné míry předcházet a s velmi nízkými náklady je léčit. Pro miliony úmrtí na malárii, AIDS, TBC, obrnu, spalničky, průjmová onemocnění nebo záněty dýchacích cest neexistuje omluva, stejně jako pro řadu úmrtí žen a novorozenců při porodu či těsně po něm. Druhým mýtem je předpoklad, že pomoc z bohatých zemí je zákonitě promrhána. Neinformovaní vedoucí představitelé bohatých zemí opakují tento blud tak často, až se stal významnou překážkou pokroku.
Der erste lautet, dass Krankheiten unter den Armen praktisch unumgänglich und unvermeidlich sind, ganz so als ob es armen Menschen eben vorherbestimmt wäre, krank zu werden und früh zu sterben. Tatsächlich sterben arme Menschen aber an bekannten und diagnostizierbaren Krankheiten, die zu sehr geringen Kosten behandelt werden können. Für Millionen von Todesfällen aufgrund von Malaria, AIDS, TBC, Polio, Masern, Durchfall oder Atemwegsinfektionen gibt es ebenso wenig eine Entschuldigung wie für die vielen Mütter und Babys, die während oder nach der Geburt sterben. Der zweite Irrglaube ist, dass Hilfe aus reichen Ländern zwangsläufig verschwendet wird. Dieser Trugschluss wird von ignoranten Spitzenvertretern reicher Länder so oft wiederholt, dass daraus bereits ein Haupthindernis für den Fortschritt wurde.