Tyto reformy se v mnoha ohledech vyplatily. Země dosáhla makroekonomické stability, domácí investice vzrostly o dva procentní body HDP a průměrné dosažené vzdělání občanů se zvýšilo téměř o tři roky. Zřejmě nejviditelnější úspěchy zaznamenalo Mexiko na vnější frontě. Export se zvýšil z 5% na 30% HDP a přímé zahraniční investice v zemi vyjádřené jako podíl HDP se ztrojnásobily. Tam, kde je to opravdu důležité – tedy v oblasti celkové produktivity a hospodářského růstu –, je však výsledek značným zklamáním. Hospodářský růst na obyvatele dosáhl od roku 1996 průměrné hodnoty hluboko pod 1,5% a celková produktivita faktorů stagnuje nebo klesá. Pokud kdy byla nějaká ekonomika předurčena k tomu, aby se stala vzorovým příkladem nové ortodoxnosti v oblasti hospodářského rozvoje, pak to bylo Mexiko.
In vieler Hinsicht waren diese Reformen erfolgreich. Mexiko stabilisierte sich gesamtwirtschaftlich, die Inlandsinvestitionen stiegen um zwei Prozentpunkte vom BIP, und die durchschnittliche Verweildauer in Bildungseinrichtungen erhöhte sich um fast drei Jahre. Die vielleicht deutlichsten Erfolge gab es in den Beziehungen zum Ausland. Die Exporte schossen von 5% auf 30% vom BIP in die Höhe, und der Anteil ausländischer Direktinvestitionen am BIP verdreifachte sich. Doch dort, wo es zählt – bei der Gesamtproduktivität und beim Wirtschaftswachstum – verlief die Entwicklung enttäuschend. Seit 1996 liegt das Prokopfeinkommen im Schnitt deutlich unter 1,5%, und die Gesamt-Faktorproduktivität stagnierte oder ging zurück. Falls es je ein Land gab, dem es bestimmt schien, das Aushängeschild der neuen Orthodoxie bei der wirtschaftlichen Entwicklung zu sein, war das Mexiko.