Jediným postihem ze strany EU vůči takové svéhlavosti zůstávají sankce – dočasné řešení, které rozhodně nestačí k tomu, aby udrželo na uzdě vlády, jež založily své politické platformy na popírání společných pravidel EU. Dokonce mohou sankce vést k posílení veřejné podpory populistů. Dobrou ukázkou této dynamiky je současná roztržka ohledně přistěhovalectví mezi EU a některými jejími východními členy, jako jsou Maďarsko a Polsko. Samozřejmě platí, že pokud se porušují pravidla fiskálního rázu, mohou nezbytnou disciplínu vynutit trhy, jak se stalo v letech 2011-2012. Vzhledem k pokračujícímu hospodářskému zotavení – a faktu, že většinu státních dluhů drží vlády a centrální banky – však taková tržní reakce zdaleka není zaručená. Situaci EU dále komplikují regionální nerovnosti, které nedávné italské volby ostře odhalily. Politické strany zaměřené proti establishmentu si sice vedly dobře v celé Itálii, což odráží všeobecné zklamání ze stran hlavního proudu, avšak zřetelné bylo i štěpení mezi severem a jihem země. Průmyslový sever Itálie dával přednost krajně pravicové straně Liga severu, která favorizuje daňové škrty a staví se proti imigraci.
Die EU hat angesichts einer derartigen Missachtung ihrer Regeln nur ein Mittel: Sanktionen. Doch ist dies nur eine vorübergehende Lösung, die nicht ausreicht, um Regierungen unter Kontrolle zu halten, deren politische Programme auf dem Widerspruch gegen gemeinsame EU-Regeln beruhen. Tatsächlich können derartige Sanktionen die öffentliche Unterstützung für die Populisten sogar verstärken. Diese Dynamik zeigt sich beim jüngsten Streit über die Einwanderung zwischen der EU und einigen ihrer östlichen Mitgliedstaaten, wie etwa Ungarn und Polen. Natürlich können – wenn es Haushaltsregeln sind, die gebrochen werden – die Märkte die notwendige Disziplin erzwingen. So war das in den Jahren 2011-2012. Heute jedoch ist angesichts der wirtschaftlichen Erholung und der Tatsache, dass Regierungen und Notenbanken den größten Teil der Staatsanleihen ihrer Länder halten, eine derartige Marktreaktion alles andere als garantiert. Was die Sache für die EU weiter kompliziert, sind regionale Unterschiede wie jene, die bei den jüngsten italienischen Wahlen so deutlich zu Tage getreten sind. Während Protestparteien landesweit gute Ergebnisse erzielten, was die allgemeine Frustration mit den etablierten Parteien widerspiegelt, war zugleich eine deutliche Kluft zwischen Nord und Süd erkennbar. Italiens industrialisierter Norden wählte die rechtsextreme Liga, die für Steuersenkungen eintritt und gegen die Einwanderung ist.