Potřebujeme redukce emisí zlevnit, aby si země jako Čína a Indie mohly dovolit životnímu prostředí pomáhat. To znamená, že je potřeba investovat mnohem víc do výzkumu a vývoje se zaměřením na rozvoj nízkouhlíkové energie. Kdyby se všechny země zavázaly, že vynaloží 0,05% HDP na výzkum technologií výroby energie, které neprodukují uhlík, výsledkem by bylo 25 miliard dolarů ročně čili desetinásobek toho, kolik svět utrácí dnes. Přesto by to celkově vyšlo sedmkrát levněji než Kjótský protokol a mnohonásobně levněji než cena, kterou si pravděpodobně vyžádá Kodaňský protokol. Zajistilo by se tak, že bohatší státy zaplatí víc, což by výrazně ztlumilo politický žár debaty. Desetiletí rozhovorů nedokázaly emise uhlíku ovlivnit.
Die Emissionsreduktion muss billiger werden, damit sich Länder wie China und Indien Umweltschutz auch leisten können. Das heißt, es muss viel mehr in Forschung und Entwicklung kohlenstoffarmer Energieformen investiert werden. Wenn sich jedes Land verpflichtet, 0,05 Prozent seines BIP in die Erforschung von kohlenstofffreien Energietechnologien zu investieren, hätte man damit jährlich 25 Milliarden Dollar zur Verfügung, also zehn Mal mehr als momentan auf der Welt dafür ausgegeben wird. Dennoch wäre diese Summe sieben Mal geringer als die Kosten des Kyoto-Protokolls und um sehr viel kleiner als die möglichen Kosten des Kopenhagen-Protokolls. Damit wäre auch sichergestellt, dass die reicheren Länder mehr zahlen, wodurch man der Debatte einiges an politischer Schärfe nehmen würde. Jahrzehntelange Verhandlungen haben keinerlei Auswirkungen auf die CO2-Emissionen gebracht.