Kromě toho by omezené zvýšení tarifů ADSL vedlo k vyššímu průměrnému maloobchodnímu tarifu za spojené služby úzkopásmového a širokopásmového přístupu, a snížilo by tak zjištěný nůžkový efekt. Je totiž třeba mít za to, že účastníci služeb širokopásmového přístupu by si zejména s ohledem na výhody širokého pásma na úrovni přenosu údajů automaticky nevybrali v případě zvýšení maloobchodních cen za přístup ADSL návrat k úzkopásmovému spojení. Argument žalobkyně, který vychází ze skutečnosti, že širokopásmová spojení mohou být uváděna na trh odděleně od úzkopásmových spojení, a to na základě sdílení linek na úrovni mezitímních služeb, nemůže být rovněž přijat. Jestliže se tímto argumentem žalobkyně snaží odlišit dva oddělené trhy na úrovni mezitímních služeb, které se týkají úzkopásmových služeb a širokopásmových služeb, musí být tento argument prohlášen za nepřípustný v souladu s čl. 48 odst. Pokud tímto argumentem žalobkyně tvrdí, že Komise měla pro účely výpočtu tarifů mezitímních služeb zohlednit poplatky za sdílení linek, nemůže být tento argument rovněž přijat. Žalobkyně totiž nijak neprokázala, že takové zohlednění poplatků za sdílení linek by ovlivnilo zjištění Komise ohledně existence tarifního nůžkového efektu nebo zjištění ohledně existence rozhodovacího prostoru žalobkyně ke snížení zjištěného nůžkového efektu tím, že zvýší maloobchodní tarify za přístup ADSL. Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že Komise mohla právem v napadeném rozhodnutí konstatovat, že žalobkyně disponovala od 1. ledna 2002 dostatečným rozhodovacím prostorem k tomu, aby snížila nůžkový efekt kritizovaný v uvedeném rozhodnutí tím, že zvýší své tarify za služby přístupu k ADSL. Z toho vyplývá, že první část žalobního důvodu musí být zamítnuta.
Zum anderen hätte eine begrenzte Erhöhung der ADSL-Entgelte zu einem höheren durchschnittlichen Endkundenentgelt für die gemischten Schmalband- und Breitband-Zugangsdienste geführt und so die festgestellte Kosten-Preis-Schere verringert. Angesichts insbesondere der Vorteile von Breitband bei der Datenübertragung würden nämlich die Endkunden von Breitbanddiensten im Fall einer Erhöhung der Endkundenpreise für den ADSL-Zugang nicht automatisch zu einem Schmalbandanschluss zurückkehren. Das Vorbringen der Klägerin, Breitbandanschlüsse könnten auf der Vorleistungsebene getrennt von Schmalbandanschlüssen auf der Basis von Line-Sharing vermarktet werden, greift ebenfalls nicht durch. Sollte die Klägerin mit diesem Argument zwei getrennte Märkte auf der Vorleistungsebene für Schmalbanddienste einerseits und Breitbanddienste andererseits unterscheiden wollen, ist es nach Art. 48 § 2 der Verfahrensordnung für unzulässig zu erklären, weil die Klägerin in ihrer Klageschrift die in der angefochtenen Entscheidung vorgenommene Definition der betroffenen Märkte nicht bestritten hat, bei der für die Vorleistungsebene von einem einzigen Markt ausgegangen wird, nämlich dem des vollständig entbündelten Teilnehmeranschlusses (Randnrn. Sollte die Klägerin mit diesem Argument geltend machen, die Kommission hätte bei der Berechnung der Vorleistungsentgelte die Preise für das Line-Sharing berücksichtigen müssen, kann ihm ebenfalls nicht gefolgt werden. Die Klägerin hat nämlich nicht dargetan, dass eine Berücksichtigung der Preise für das Line-Sharing die Feststellungen der Kommission zum Vorliegen einer Kosten-Preis-Schere oder zum Bestehen eines Handlungsspielraums der Klägerin zur Verringerung der festgestellten Kosten-Preis-Schere durch Erhöhung ihrer Endkundenentgelte für den ADSL-Zugang entkräftet hätte. Aus alledem folgt, dass die Kommission in der angefochtenen Entscheidung feststellen durfte, dass die Klägerin ab dem 1. Januar 2002 über ausreichenden Handlungsspielraum zur Verringerung der in dieser Entscheidung beanstandeten Kosten-Preis-Schere durch Erhöhung ihrer Entgelte für die ADSL-Zugangsdienste verfügte. Der erste Teil des Klagegrundes ist daher zurückzuweisen.