Oba představitelé však uvízli ve stejné koloniální pasti, do které se chytilo i mnoho jiných imperiálních mocností. Jakmile učiníte místní elity závislými na moci a na penězích zahraničního okupanta, je téměř nemožné odejít a nevyvolat přitom zmatek. A čím déle zahraniční mocnost v zemi setrvává, tím horší mnohdy tento zmatek bývá. Harold Macmillan, konzervativní premiér, který vycítil „vítr změn“ v koloniální Africe v roce 1960 a poté řídil stahování Britů, dostal kdysi od velmi konzervativního amerického novináře Williama F. Buckleyho mladšího otázku, zda jsou Afričané připraveni vládnout si sami. Macmillan si to nemyslel. Dodal však, že je to jen další důvod, proč by měli dostat svobodu, aby to zkusili. Byly to jejich země. Museli se naučit vládnout tím, že budou vládnout.
Aber beide Regierungschefs saßen in der gleichen kolonialen Falle, in die so viele andere Imperialmächte getappt sind. Sobald man lokale Eliten von der Macht und dem Geld eines ausländischen Besatzers abhängig macht, ist es fast unmöglich, das Land zu verlassen, ohne Chaos zu verursachen. Und je länger die fremde Macht bleibt, desto schlimmer wird oft das Chaos. Harold Macmillan, der konservative Premierminister, der 1960 den „Wind des Wandels“ auf dem afrikanischen Kontinent spürte und den Rückzug der britischen Kolonialmacht organisierte, wurde einmal von dem sehr konservativen amerikanischen Journalisten William F. Buckley Jr. gefragt, ob die Afrikaner bereit seien, sich selbst zu regieren. Das glaubte Macmillan nicht. Aber er fügte hinzu, dass dies ein Grund mehr sei, warum sie die Freiheit haben sollten es zu versuchen. Es waren ihre Länder. Sie mussten lernen, wie man regiert, indem sie regieren.