Do další kategorie spadají země, v nichž se mohou všichni žáci během denního povinného vzdělávání učit – byť nepovinně – dva cizí jazyky. V těchto zemích je první jazyk povinný, zatímco druhý nabízejí všechny školy v rámci souboru povinně volitelných předmětů. Pouze v menším počtu zemí nemají všichni žáci možnost absolvovat od počátku denního povinného vzdělávání výuku dvou cizích jazyků. V České republice, v Německu, na Maltě, v Rakousku a v Polsku se možnost studovat dva jazyky nabízí všem žákům až na stupni, který navazuje na povinné vzdělávání (třetí kategorie zemí ve schématu). V České republice, Rakousku a Polsku je tato jazyková výuka povinná (viz obr. B1). V Irsku, Itálii a Spojeném království se stejná příležitost nabízí pouze v rámci flexibilního vzdělávacího programu, který sestavují jednotlivé školy.
Im Schuljahr 2002/03 hatten die meisten Staaten diese bildungspolitischen Zielsetzungen bereits insofern erfüllt, als zumindest allen Schülern die Möglichkeit geboten wird, im Rahmen der Schulpflicht mindestens zwei Fremdsprachen zu erlernen. Zu einer dritten Kategorie schließlich wurden die – wenigen – Staaten zusammengefasst, in denen im Rahmen der Vollzeitschulpflicht noch nicht für alle Schüler die Möglichkeit besteht, Unterricht in zwei Fremdsprachen zu erhalten. In der Tschechischen Republik, Deutschland, Malta, Österreich und Polen können bzw. müssen alle Schüler, die einen Bildungsgang auf der Ebene der Bildung im Anschluss an die Schulpflicht absolvieren, zwei Sprachen lernen. In der Tschechischen Republik, Österreich und in Polen sind die erste und die zweite Fremdsprache auf dieser Bildungsebene Pflichtfach (Abbildung B1). In Irland, Italien und im Vereinigten Königreich wird die Möglichkeit, zwei Fremdsprachen zu lernen, nur im Rahmen der von den Einzelschulen entwickelten flexiblen Lehrpläne geboten.