Nebude-li kromě utlumení dotací na zemědělský export a skromného snížení podpory domácích zemědělců dosaženo prakticky ničeho dalšího, pak tím podle naší analýzy rozvojové země jako skupina nic nezískají, zatímco země s vysokými příjmy získají do roku 2015 pouhých 18 miliard dolarů ročně. Naproti tomu kdyby rozvojové země snížily cla o stejný podíl jako země s vysokými příjmy a liberalizovány byly i služby a investice, pak by se globální roční zisk mohl vyšplhat až na 120 miliard dolarů, přičemž do nejchudších zemí světa by putovalo 17 miliard. Dlouhodobý dopad volného obchodu je navíc obrovský. Realistický výsledek kola z Dauhá by po přepočtu na čistou současnou hodnotu přílivu budoucích výhod mohl zvýšit globální příjmy o více než 3 biliony dolarů ročně, přičemž 2,5 bilionu by skončilo v rozvojovém světě. Zkušenosti úspěšných reformátorů, jako jsou Korea, Čína, Indie a Chile, navíc naznačují, že liberalizace obchodu okamžitě zvyšuje tempo hospodářského růstu o několik procentních bodů, a to po dobu mnoha let. Eliminace dotací a obchodních bariér by znamenala, že by se zdroje mohly efektivněji využívat, čímž by vznikl větší prostor pro snižování nerovností a chudoby, sociálního napětí, zhoršování životního prostředí, podvýživy a nemocí. Samozřejmě by to bylo spojeno s určitými náklady. Firmy a zaměstnanci by se museli přizpůsobit, neboť reforma nutí některá odvětví k útlumu nebo uzavření, zatímco jiným umožňuje expandovat.
Wenn auch nur eine allmähliche Abschaffung der Exportsubventionen und eine bescheidene Verringerung der inländischen Agrarhilfen erreicht würde, so zeigt unsere Analyse, dass die Entwicklungsländer als Gruppe nichts gewinnen würden, während sich die Gewinne der Länder mit hohem Einkommensniveau bis 2015 auf nur USD 18 Milliarden pro Jahr beliefen. Wenn die Entwicklungsländer hingegen ihre Zölle im selben Verhältnis wie Länder mit hohem Einkommen senkten und Dienstleistungen und Investitionen ebenfalls liberalisiert würden, könnten die globalen jährlichen Gewinne auf bis zu USD 120 Milliarden steigen, wovon USD 17 Milliarden an die ärmsten Länder der Welt gingen. Darüber hinaus sind die langfristigen Auswirkungen des freien Handels gewaltig. Berechnet man den Kapitalwert für den Strom an zukünftigen Gewinnen, könnte ein realistisches Ergebnis in Doha die globalen Einnahmen um über USD 3 Billionen pro Jahr steigern, wovon USD 2,5 Billionen an die Entwicklungsländer fließen würden. Außerdem weisen die Erfahrungen erfolgreich reformierter Länder wie Korea, China, Indien und Chile darauf hin, dass eine Liberalisierung des Handels die jährlichen Wachstumsraten sofort und für viele Jahre um mehrere Prozentpunkte anhebt. Eine Abschaffung der Subventionen und Handelsschranken würde bedeuten, dass Ressourcen effektiver genutzt werden können, sodass es mehr Spielraum gäbe, um Ungleichheit und Armut, soziale Spannungen, Umweltschäden, Unterernährung und Krankheit zu bekämpfen. Selbstverständlich würde das Kosten verursachen. Unternehmen und Arbeitnehmer müssten sich umstellen, da die Reformen einige Branchen zwingen würden zu schrumpfen oder zu schließen, während andere expandieren könnten.