Otevřeně protievropské politické programy naštěstí nejsou běžné, alespoň prozatím. Ostatně pokud v předvečer voleb do Evropského parlamentu, plánovaných na rok 2009, vstoupí v platnost nová reformní smlouva, každá členská země bude nucena vyjasnit a zdůvodnit svůj postoj. Smlouva nebude zásadní jen pro řádné fungování evropských institucí, ale také pro jejich další „prohlubování“ – něco, po čem mnozí volají, aniž by si toho skutečně přáli dosáhnout. Díky „posílené spolupráci“ nebudou už vzpurné státy brzdit ty, jež usilují o pokrok, a mohly by se dokonce uchýlit k procesu dobrovolné neúčasti (opt-out) a „osvobodit se“ od EU, snad prostřednictvím referenda. Pak jsou tu ti, kdo jsou přesvědčeni, že rozsáhlejšímu „prohloubení“ zabránilo rozšíření EU, a se sotva jakým ohledem na minulost či budoucnost prohlašují, že prosazování prvého vyžaduje upuštění od druhého. Kdo ale může soudně tvrdit, že ví, jakou podobu bude EU potřebovat, aby se vypořádala s výzvami příštích 50 nebo 100 let? Otázky jako změna klimatu a dodávky energií už teď dokládají marnost izolovaných národních snah a zásadní význam prohlubování a zároveň rozšiřování EU. Poté, co utrpěly přerušeními dodávek plynu a ropy, k nimž došlo po roztržkách mezi Ruskem a Ukrajinou a poté Běloruskem, členské státy EU konečně pochopily, že jejich přežití závisí na schopnosti diverzifikovat své energetické zdroje.
Zum Glück sind offen anti-europäische politische Programme nicht die Norm, zumindest noch nicht. Wenn am Vorabend der 2009 stattfindenden Wahlen zum Europäischen Parlament der Reformvertrag in Kraft tritt, wird jedoch jedes Mitgliedsland gezwungen sein, seine Position klarzustellen und zu rechtfertigen. Dieser Reformvertrag wird nicht nur für das einwandfreie Funktionieren der europäischen Institutionen von maßgeblicher Bedeutung sein, sondern auch für ihre weitere „Vertiefung“ – die zwar viele fordern, ohne sie deshalb aber zwangsläufig zu wollen. Dank einer „verstärkten Zusammenarbeit“ werden aufsässige Länder diejenigen, die Fortschritte anstreben, nicht mehr behindern und könnten sogar eine „Austrittsoption“ in Anspruch nehmen, um sich, eventuell über den Weg eines Referendums, von der EU zu „befreien“. Dann sind da noch diejenigen, die glauben, dass die EU-Erweiterung eine „Vertiefung“ verhindert hat und die, ohne großen Bedacht auf Vergangenheit oder Zukunft, argumentieren, dass die Vertiefung nur durch Abkehr von der Erweiterung zu bewerkstelligen sei. Aber wer kann vernünftigerweise schon wissen, wie die EU auszusehen haben wird, um den Herausforderungen der nächsten 50 oder 100 Jahre gerecht zu werden? Schon jetzt zeigen sich bei Themen wie dem Klimawandel und der Energieversorgung die Sinnlosigkeit isolierter nationaler Aktionen und die entscheidende Bedeutung sowohl einer Vertiefung als auch einer Erweiterung der EU. Nachdem man die Unterbrechung der Öl- und Gasversorgung aufgrund eines Konflikts zwischen Russland und der Ukraine und dann Weißrussland bereits miterleben musste, haben die EU-Mitglieder endlich verstanden, dass ihr Überleben von ihrer Fähigkeit zur Diversifizierung ihrer Energiequellen abhängen wird.