První z nich je uzavřít před chudými imigranty hranice a vyloučit jakoukoliv souvztažnost mezi chudobou a přistěhovalectvím. Druhou je omezit nějakým způsobem sociální dávky pouze na „domorodce". Třetí reakcí je pak omezit rozsah dávek pro všechny, neboť politická podpora pro jejich vyplácení klesá. První strategie je krátkozraká a druhá ošklivá. Doufám, že nakonec zvítězí ta třetí, protože by to znamenalo relativně otevřené hranice, vyloučení diskriminace a snížení vládních zásahů. Přitom se není čeho bát: evropský sociální stát zůstane štědřejší než lakomý systém americký, ale mohl by se stát zvládnutelnějším a méně dotěrným.
Erstens, die Grenzen für Einwanderer zu schließen und damit jede Verbindung zwischen Armut und Einwanderung zu eliminieren. Zweitens, die Sozialleistungen des Staates auf „Einheimische" zu beschränken oder, drittens, das Ausmaß dieser Sozialleistungen generell zu reduzieren, weil die politische Unterstützung dafür nicht mehr gegeben ist. Die erste Strategie ist kurzsichtig und die zweite abstoßend. Ich hoffe, dass die dritte Möglichkeit die Oberhand gewinnen wird, weil dadurch relativ offene Grenzen, keine Diskriminierung und weniger staatliche Intervention gewährleistet wären. Keine Sorge: Der europäische Wohlfahrtsstaat wird großzügiger bleiben, als der knauserige amerikanische, aber er wird leichter kontrollierbar werden und nicht so sehr in das Leben der Bürger eingreifen.