Vysoké rozpočtové schodky a břemena veřejného dluhu budou nutit vlády k pokračování v bolestivé fiskální korekci. Přemíra politických a regulatorních nejistot bude brzdit soukromé investiční výdaje. Vyhlídky roku 2014 tlumí i dlouhodobější meze. V mnoha vyspělých ekonomikách hrozí riziko vytrvalé stagnace, vlivem negativního účinku let nedostatečných investic do lidského i fyzického kapitálu na růst produktivity. A strukturální reformy, jež tyto ekonomiky potřebují k posílení svého potenciálního růstu, se budou uskutečňovat příliš pomalu. Přestože mezní rizika eurozóny jsou nižší, její fundamentální problémy zůstávají nevyřešené: nízký potenciální růst, vysoká nezaměstnanost, ještě vyšší a rostoucí hladiny veřejného dluhu, ztráta konkurenční schopnosti a pomalý pokles jednotkových mzdových nákladů (jemuž nepomáhá silné euro) a mimořádně přísné přidělování úvěrů, vzhledem k pokračujícímu zkracování dluhové páky bank. Pokrok směřující k bankovní unii přitom bude pomalý a pro přiblížení fiskální unie nebude vykonáno nic, přestože na periferii eurozóny sílí únava z fiskálních úspor i politická rizika. V Japonsku vláda premiéra Šinzó Abeho dosahuje výrazných pokroků ve snaze překonat téměř dvě desítky let deflace, díky měnovému uvolnění a fiskální expanzi.
Die Regierungen werden durch hohe Haushaltsdefizite und Staatsschuldenlasten weiterhin gezwungen sein, schmerzhafte Haushaltsanpassungen vorzunehmen. Und die privaten Investitionen werden weiterhin durch eine Vielzahl von Politik- und Regulierungsunsicherheiten gebremst. Die Aussichten für 2014 werden auch durch längerfristige Einschränkungen gedämpft. In vielen Industrieländern zeichnet sich das Risiko säkularer Stagnation ab, da Jahre mangelnder Investitionen in menschliches und physisches Kapital das Produktivitätswachstum negativ beeinflusst haben. Und die Strukturreformen, die diese Volkswirtschaften zur Steigerung ihres potenziellen Wachstums benötigen, werden zu langsam umgesetzt. Auch bei geringeren Tail-Risiken bleiben die grundlegenden Probleme der Eurozone ungelöst: weniger potenzielles Wachstum, hohe Arbeitslosigkeit, hohe und weiter steigende öffentliche Schulden, Verlust der Wettbewerbsfähigkeit, nur langsame Verringerung der Arbeitsstückkosten (wobei ein starker Euro nicht hilfreich ist) und extrem strenge Kreditrationierung aufgrund des anhaltenden Fremdkapitalabbaus der Banken. Unterdessen finden Fortschritte hin zu einer Bankenunion nur langsam statt, und eine Haushaltsunion wird gar nicht erst angestrebt, obwohl die Lähmung durch das Zwangssparen und die politischen Risiken am Rand der Eurozone wachsen. In Japan hat die Regierung von Premierminister Shinzo Abe durch Lockerung der Geldpolitik und Expansion des Haushalts Fortschritte bei der Überwindung von fast zwei Jahrzehnten Deflation gemacht.