V mnoha případech byla antibiotika podávána nitrožilně, což může způsobovat nepříjemné pocity. Zájem pacienta by měl být na prvním místě, ale když je nejisté, zda pokračující léčba je v jeho zájmu a nelze zjistit, co si pacient přeje ani co by si přál, je opodstatněné přihlížet k dalším faktorům, včetně názorů rodiny a nákladů pro společnost. Výdaje amerického programu Medicare za pacienty s Alzheimerovou chorobou, již mají nárok na úhradu péče, v roce 2005 dosáhly 91 miliard dolarů a do roku 2010 se očekává nárůst na 160 miliard dolarů. (Pro srovnání: za zahraniční pomoc Spojené státy v roce 2005 utratily 27 miliard dolarů.) D’Agatová a Mitchellová navíc poukazují na to, že používání takového množství antibiotik u pacientů s demencí si vybírá ještě další daň: zhoršuje narůstající problém bakterií, které jsou vůči antibiotikům rezistentní, což ohrožuje další pacienty. Zápal plic nemohl sehrát svou přátelskou úlohu také u 84letého Samuela Golubchuka z kanadského Winnipegu, jehož fyzické i duševní schopnosti jsou už léta omezené v důsledku úrazu mozku.
In vielen Fällen wurden die Antibiotika intravenös verabreicht, was durchaus zu Beschwerden führen kann. Die Interessen des Patienten sollten an erster Stelle stehen. Wenn es aber zweifelhaft ist, ob eine fortgesetzte Behandlung im Interesse des Patienten liegt oder es unmöglich ist, herauszufinden, was der Patient will oder wollte, ist es durchaus sinnvoll, andere Faktoren einzubeziehen, wie die Meinung der Familie oder die Kosten für die Allgemeinheit. Im Jahr 2005 betrugen die Kosten der öffentlichen amerikanischen Krankenversicherung Medicare für Anspruchsberechtigte mit Alzheimer 91 Milliarden Dollar. Bis 2010 sollen sie auf 160 Milliarden Dollar ansteigen. (Zum Vergleich: Im Jahr 2005 gaben die USA 27 Milliarden Dollar für Auslandshilfe aus.) Außerdem weisen D’Agata und Mitchell darauf hin, dass die Verabreichung von derart vielen Antibiotika noch einen anderen Preis hat: Dadurch verschärft sich nämlich das Problem der Antibiotika resistenten Bakterien, wodurch wiederum andere Patienten gefährdet werden. Bei dem 84-jährigen Patienten Samuel Golubchuk aus Winnipeg in Kanada, dessen physische und geistige Kapazitäten infolge einer Gehirnverletzung seit Jahren eingeschränkt sind, konnte die Lungenentzündung ihre erlösende Rolle nicht spielen. Golubchuks Ärzte waren der Meinung, es wäre das Beste, sein Leben nicht künstlich zu verlängern.