Nuže tedy, mnohým komentátorům stačí, že máme kumulativní kulturní adapaci či sociální učení - tím je pro ně vše vyřešeno, tečka. Náš druh dokáže vyrábět věci, proto se nám dařilo tak, jako žádnému jinému druhu. Dokonce dokážeme vyrábět "životní potřeby" -- všechno, co nás obklopuje, jak jsem již řekl. Ukazuje se však, že když někdy před těmi 200 tisíci lety náš druh vznikl a osvojil si sociální učení, tak to byl vlastně začátek našeho příběhu, nikoliv jeho konec. Tím, že jsme si osvojili sociální učení, jsme totiž způsobili společenské a evoluční dilema, jehož řešení mělo - dalo by se říci - udat směr nejen budoucímu vývoji naší psychologie, ale i budoucímu vývoji celého světa.
Für viele Kommentatoren ist es mit kumulativer kultureller Adaption oder sozialem Lernen getan, Ende der Geschichte. Unsere Gattung kann Dinge herstellen, deshalb konnten wir auf eine Art gedeihen wie keine andere. Wir können tatsächlich sogar den "Stoff des Lebens" machen – wie ich bereits sagte, das ganze Zeug um uns herum. Aber es ist doch so, dass irgendwann vor etwa 200 000 Jahren, als unsere Gattung erstmals auftauchte und sich soziales Lernen aneignete, war das eigentlich der Beginn unserer Geschichte und nicht das Ende. Denn indem wir uns soziales Lernen aneigneten, schufen wir ein soziales und evolutionäres Dilemma, dessen Lösung, kann man sagen, nicht nur den zukünftigen Verlauf unserer Psychologie bestimmte, sondern auch den zukünftigen Verlauf der ganzen Welt.