Proč se tedy objevují tak silné pochybnosti, zda euro přežije? Slýcháme, že současné snahy prosadit zdravé politiky v periferních zemích nutně selžou a že obětovat v těchto zemích demokracii je příliš vysoká cena za zachování neporušené měnové unie. Ve skutečnosti snahy vlád a mezinárodních institucí ukazují cestu k udržitelnějším řešením. Kdo by si loni touto dobou pomyslel, že bude možný fiskální pakt přijatý letos v březnu? A že navzdory fluktuacím dojde u problémových zemí k výraznému snížení rizikových prémií, aniž by to zvýšilo cenu financování pro dárcovské země? Zůstává mnoho neznámého. Pozorujeme nesmělé známky vyváznutí z neduhu eurozóny? Dokážou dlužnické země vytrvat v náročných reformních programech, nebo jejich občané úspory odmítnou?
Warum also sind die Zweifel über die Überlebensfähigkeit des Euro so ausgeprägt? Manche behaupten, dass die gegenwärtigen Anstrengungen zur Durchsetzung einer soliden Politik in den Peripherieländern scheitern müssen und dass die Aufgabe der Demokratie in diesen Ländern ein zu hoher Preis für die Aufrechterhaltung der Währungsunion sei. Tatsächlich weisen die Bemühungen der Regierungen und internationalen Organisationen nachhaltigeren Lösungen den Weg. Wer hätte vor einem Jahr geglaubt, dass im März der Fiskalpakt verabschiedet werden würde? Und sind die Risikoaufschläge der Problemländer nicht – trotz vorhandener Schwankungen – erheblich gefallen, ohne dass sich deshalb die Finanzierungskosten der Geberländer erhöht hätten? Es gibt eine Menge, was wir nicht wissen. Erleben wir gerade vorsichtige Anzeichen dafür, dass die Eurozone ihre Malaise hinter sich lässt? Werden es die Schuldnerländer schaffen, an ihren schwierigen Reformprogrammen festzuhalten, oder werden ihre Bürger die Austerität verwerfen?