Nevyváženost mezi ekonomickým a politickým pilířem integračního procesu nebyla z této perspektivy nedopatřením, nýbrž žádoucím rysem. Mnozí politici si však uvědomovali, že taková nevyváženost je potenciálně problematická. Předpokládali ale, že nakonec přispěchá na pomoc funkcionalizmus: za dostatečně dlouhou dobu se vyvinou kvazifederální politické instituce, jež jednotný trh potřebuje jako oporu. Svou úlohu sehrály přední evropské mocnosti. Francouzi se domnívali, že přenos ekonomických pravomocí na úředníky v Bruselu posílí francouzskou národní moc a globální prestiž.
Aus dieser Perspektive betrachtet war das Ungleichgewicht zwischen der wirtschaftlichen und der politischen Säule des Einigungsprozesses kein Fehler, sondern gewollt. Viele Politiker jedoch erkannten, dass das Ungleichgewicht potenziell problematisch war. Doch sie gingen davon aus, dass der Funktionalismus letztendlich die Rettung bringen würde: Die quasi-föderalen politischen Institutionen, die erforderlich wären, um den Binnenmarkt zu stützen, würden sich im Laufe der Zeit schon entwickeln. Auch die führenden europäischen Mächte spielten ihre Rolle. Die Franzosen dachten, dass die Verlagerung wirtschaftlicher Autorität auf die Bürokraten in Brüssel die nationale Macht und das globale Prestige Frankreichs stärken würde.