Lze si snadno představit, že se Řecko díky této strategii silně zotaví. Ve světě ultranízkých výnosů by bylo Řecko pokládáno za skvělou příležitost a udrželo by si stabilní přísun přímých zahraničních investic. Proč by to však tentokrát bylo jiné než před rokem 2008, kdy kapitálové toky podpořily dluhem financovaný růst? Opravdu se lze vyhnout další makroekonomické pyramidové hře? Během éry „pyramidového růstu“ nasměrovávaly komerční banky kapitálové toky do zběsilé spotřeby a stát do orgie podezřelých zakázek a otevřené rozmařilosti.
Man kann sich leicht vorstellen, dass Griechenland infolge dieser Strategie einen starken Aufschwung erlebt. In einer Welt ultraniedriger Renditen würde Griechenland als eine fantastische Gelegenheit wahrgenommen, was zu einem stetigen Strom von ins Land strömender ausländischer Direktinvestitionen führen würde. Warum jedoch wäre dies anders als bei den Kapitalzuflüssen der Zeit vor 2008, die ein schuldenfinanziertes Wachstum anheizten? Ließe sich ein weiteres gesamtwirtschaftliches Schneeballsystem wirklich vermeiden? Während der Ära des schneeballsystemartigen Wachstums wurden die Kapitalströme von den Handelsbanken in einen Konsumrausch und durch den Staat in eine Orgie fragwürdiger Auftragsvergaben und absoluter Verschwendung gelenkt.