Evropa ve výsledku prakticky opustila svou globální geopolitickou roli a kromě obchodu nejsou žádné důkazy o její přítomnosti ve východní Asii. USA si sice zachovaly značný vliv, ale jejich schopnost uplatňovat moc komplikuje směs strukturálních ekonomických problémů, nejednotné elity a dvou faktických vojenských porážek. Staré aliance – například Organizace jihoasijské smlouvy, CENTO a ANZUS – zanikly nebo zanikají. Uzavírání nových spojenectví se přitom ukázalo jako složité, když Indie odmítla nabídku, již s neobvyklou pokorou předložily USA. Asii přitom rozviřují vyostřující se teritoriální spory v jižním Tichém oceánu a Východočínském moři, neboť ožívají staré nároky, jež vůči sobě země mají. Východní a jižní Asie je vtažena do závodů ve zbrojení, zejména na moři. Všichni se bojí Číny, která je stále relativně mírná, ale už se nenamáhá skrývat svůj narůstající vojenský potenciál. Vznik panasijské bezpečnostní struktury se v blízké budoucnosti neočekává, a tak odchod Západu z regionu vytváří bezpečnostní vakuum.
Infolgedessen hat Europa seine globale geopolitische Rolle praktisch aufgegeben und hinterlässt, abgesehen vom Handel, so gut wie kein Zeugnis seiner Präsenz in Ostasien. Obwohl sich die USA erheblichen Einfluss bewahren konnten, hat die Kombination aus strukturellen Problemen, einer gespaltenen Elite und zwei de facto militärischen Niederlagen seine Fähigkeit behindert diese Macht auszuüben. Alte Bündnisse – wie der Südostasienpakt (SEATO), die Zentrale Paktorganisation (CENTO) und das ANZUS-Abkommen zwischen Australien, Neuseeland und den USA – wurden aufgelöst oder liegen brach. Und da Indien die mit ungewohnter Bescheidenheit unterbreiteten Vorschläge aus den USA ablehnt, hat sich die Bildung neuer Allianzen als schwierig erwiesen. Unterdessen ist in Asien aufgrund sich verschärfender territorialer Streitigkeiten im Süd- und Ostchinesischen Meer in Aufruhr, wo Länder ihre jeweiligen alten Gebietsansprüche wieder aufleben lassen. Ost- und Südasien sind in einen Rüstungswettlauf verwickelt, der überwiegend auf See stattfindet. Alle fürchten sich vor China, das relativ friedfertig bleibt, sich aber nicht mehr die Mühe macht, seine wachsenden militärischen Kapazitäten zu verbergen. Da nicht davon auszugehen ist, dass in nächster Zeit eine panasiatische Sicherheitsarchitektur entstehen wird, erzeugt die Abkehr der Westens von der Region ein Sicherheitsvakuum.