Nakonec existuje vysoká pravděpodobnost, že pokud se takový plán zavede, americkým daňovým poplatníkům zůstane v rukou černý Petr. V environmentální ekonomice existuje základní princip, který říká, že „platí znečišťovatel“. Jde o věc spravedlnosti i účinnosti. Wall Street znečistila ekonomiku toxickými hypotékami. Mezi ekonomy sílí konsenzus, že finanční výpomoc založená na Paulsonově plánu se neosvědčí. Pokud k tomu dojde, ohromné zvýšení státního zadlužení a zjištění, že ani 700 miliard dolarů na záchranu amerického hospodářství nestačí, dále rozleptá důvěru a zjitří ochablost ekonomiky. Politici ale v takovéto krizi nemohou sedět se založenýma rukama. Takže nám možná nezbude než se modlit, aby dohoda vzešlá z jedovaté směsi zájmových skupin, pomýlené ekonomie a pravicových ideologií, která krizi přivedla na svět, dokázala nějak stvořit záchranný plán, který zabere – anebo jehož selhání nezpůsobí příliš velkou újmu. Náprava stavu věcí – včetně nového systému regulace, který sníží pravděpodobnost, že se taková krize bude opakovat – je jedním z úkolů, který už je třeba přenechat příští vládě.
Am Ende besteht die hohe Wahrscheinlichkeit, dass es die amerikanischen Steuerzahler ausbaden müssen, wenn ein derartiger Plan schlussendlich angenommen wird. In der Umweltökonomie gilt das „Verursacherprinzip“. Das ist sowohl eine Frage der Fairness als auch der Effizienz. Die Wall Street hat die Wirtschaft mit vergifteten Hypotheken verschmutzt, also sollte sie auch für deren Entsorgung aufkommen. Unter Ökonomen herrscht zunehmend Einigkeit, dass keine auf Paulsons Plan basierende Rettungsmaßnahme funktionieren wird. Sollte das eintreten, werden die enorm gestiegenen Staatsschulden und die Einsicht, dass nicht einmal 700 Milliarden Dollar reichen, um die US-Wirtschaft zu retten, das Vertrauen weiter unterminieren und das System noch mehr schwächen. Politiker allerdings sind angesichts der Krise gezwungen, aktiv zu werden. Wir werden daher vielleicht beten müssen, dass die Einigung im Kongress, die auf Basis einer giftigen Mischung aus Partikularinteressen, fehlgeleiteter Wirtschaftspolitik und rechter Ideologie entsteht, irgendwie doch einen funktionierenden Rettungsplan hervorbringt – oder, dass sein Scheitern keinen allzu großen Schaden anrichtet. Das alles in Ordnung zu bringen – einschließlich der Schaffung eines Regulierungssystems, das die Wahrscheinlichkeit der Wiederholung einer derartigen Krise vermindert – ist eine der vielen Aufgaben, die auf die nächste US-Administration warten.