Člověk doufá, že to změní přístup korporací, které se obohacují tím, že uplácejí diktátory, aby získaly právo těžit cenné zdroje patřící celé zemi. Přijímat něco, o čem víme, že je to kradené zboží, se všude na světě považuje za zločin – kromě případů, zdá se, kdy zboží kradou diktátoři lidem, jež ovládají. Minulý měsíc strhla mnoho pozornosti jiná podoba transparentnosti. Projekt Wikileaks, který sám sebe charakterizuje jako „anonymní globální prostředek k šíření dokumentů, jež by veřejnost měla vidět,“ zveřejnil 92 tisíc dokumentů souvisejících s válkou v Afghánistánu, včetně vojenských hlášení o nehodách a zpráv tajných služeb. Během uplynulých tří let byla skrze Wikileaks zveřejněna celá paleta citlivých dokumentů, od příručky americké armády o provozu její věznice v zálivu Guantánamo až po důkazy o korupci v Keni a vývozu toxických chemikálii do afrických pobřežních vod.
Dies, so hofft man, wird die Einstellung von Unternehmen verändern, die sich bereichern, indem sie Diktatoren für das Recht bezahlen wertvolle Ressourcen zu gewinnen, die dem ganzen Land gehören. Es gilt auf der ganzen Welt als Verbrechen etwas entgegenzunehmen von dem bekannt ist, dass es gestohlen wurde – außer, so scheint es, wenn Diktatoren die Güter von dem Volk stehlen, über das sie herrschen. Eine andere Form von Transparenz hat letzten Monat weitaus mehr Aufsehen erregt. Wikileaks, das sich selbst als „eine anonyme und globale Bewegung“ beschreibt, „die diejenigen Dokumente aufdeckt, die der Öffentlichkeit zugänglich sein sollten“, hat 92.000 Dokumente im Zusammenhang mit dem Krieg in Afghanistan veröffentlicht, einschließlich militärischer Berichte über Vorfälle und Geheimdienstberichte. Wikileaks hat im Lauf der letzten drei Jahre eine Vielfalt an sensiblen Dokumenten veröffentlicht, angefangen bei den Richtlinien der US-Armee für sein Gefangenenlager in der Bucht von Guantánamo über Beweise für Korruption in Kenia bis hin zur Verklappung giftiger Chemikalien vor der afrikanischen Küste.