Naše tendence připisovat si všechny zásluhy za vlastní úspěchy nám brání přijmout možnost prohry nebo neúspěchu, neboť zvažování takových vyhlídek vyvolává pochybnosti ohledně vlastního sebeuspokojení. Sevědomí je skutečně jednou z nejsilnějších lidských potřeb: vnímání vlastního úspěchu v porovnání s ostatními nám poskytuje pocit smysluplnosti a duševní pohody. Přijmout zásadní nahodilost života je tedy nesmírně těžké a protiví se to naší podvědomé psychologické potřebě řádu a odpovědnosti. Často si nechráníme to, co máme - například možnosti vydělávat a rozšiřovat své bohatství -, protože se mylně domníváme, že to za nás udělá naše přirozená nadřazenost. Tento sklon je obzvlášť nápadný, dojde-li na veřejnou politiku. Pro představitele vlády je těžké obrátit se k národu ve věci hospodářských rizik, neboť není politicky rozumné zpochybňovat sebevědomí svých voličů. Avšak nikdo, kdo na věc nahlíží seriózně, nemůže tvrdit, že obrovská nerovnost mezi národy světa odráží zásadní rozdíly vrozených schopností nebo neměnných rysů.
Unsere Neigung, uns in unserem Erfolg zu sonnen, hält uns davon ab, die Möglichkeit des Verlustes oder Versagens einzukalkulieren, denn das würde unsere Zufriedenheit mit uns selbst infrage stellen. Selbstachtung ist nämlich eine der stärksten menschlichen Bedürfnisse: Die Betrachtung unseres eigenen Erfolges im Vergleich zu dem der anderen gibt uns ein Gefühl der Bedeutung und des Wohlbefindens. Die grundsätzliche Zufälligkeit des Lebens ist daher furchtbar schwer zu akzeptieren und steht auch im Widerspruch zu dem tief in unserer Psyche verwurzelten Bedürfnis nach Ordnung und Verantwortlichkeit. Oft schützen wir nicht, was wir haben - wie unsere Möglichkeiten, Geld zu verdienen und Wohlstand anzusammeln - weil wir fälschlicherweise glauben, dass unsere natürliche Überlegenheit das für uns erledigen wird. Diese Neigung ist vor allem im Bereich der Politik augenfällig. Regierungschefs tun sich schwer, die wirtschaftlichen Risiken anzusprechen, weil es unklug ist, die Selbstachtung ihrer Wählerschaft infrage zu stellen. Aber niemand, der sich ernsthaft mit dem Thema auseinandersetzt, kann behaupten, dass die ungeheure Ungleichheit zwischen den Ländern der Welt auf fundamental unterschiedlichen Fähigkeiten oder einem unveränderlichen Charakter beruhen.