Tři měsíce nato v Praze začala Sametová revoluce. Rozdíl mezi Pražským jarem a Sametovou revolucí byl v tom, že první událost byla především dílem členů komunistické strany a dalších, kdo chtěli nastolit „socialismus s lidskou tváří“. Někteří lidé dnes proto Pražské jaro zavrhují jako mocenský zápas mezi komunisty. Existovalo ale mnoho cest ke komunismu – a skrze něj – a mnohé z nich se sbíhaly s národními tradicemi. Komunismus byl skutečně z mnoha důvodů přitažlivý, mimo jiné kvůli myšlence všeobecné spravedlnosti a zlidštění společenských vztahů, reakci na velkou duchovní krizi po první světové válce a později na nacistickou genocidu a přesvědčení, že dominance Západu nad světem se blíží ke konci. Konečně ve světě rozděleném Jaltou byl komunismus pro některé lidi jedinou realistickou volbou pro střední Evropu. Komunističtí reformátoři v Československu roku 1968 apelovali na demokratické ideály, hluboce zakořeněné v minulosti země před druhou světovou válkou. Alexander Dubček, předák československých komunistů a symbol Pražského jara, zosobňoval naději na demokratický vývoj, skutečný pluralismus a mírovou cestu ke státu řízenému právem a dodržujícímu lidská práva.
Drei Monate später begann in Prag die Samtene Revolution. Der Hauptunterschied zwischen dem Prager Frühling und der Samtenen Revolution war, erster war größtenteils das Werk von Mitgliedern der Kommunistischen Partei und anderer, die einen „Sozialismus mit menschlichem Antlitz“ herbeiführen wollten. Aus diesem Grunde tun heutzutage manche den Prager Frühling als Machtkampf zwischen Kommunisten ab. Doch gab es viele Wege zum – und durch den – Kommunismus, und viele von ihnen überschnitten sich mit nationalen Traditionen. Tatsächlich war der Kommunismus aus vielerlei Gründen attraktiv, dazu zählten auch die Idee der allgemeinen Gerechtigkeit und der humaneren gesellschaftlichen Beziehungen (eine Antwort auf die große geistige Krise nach dem Ersten Weltkrieg und später auf den Völkermord der Nazis) und die Überzeugung, die westliche Vorherrschaft über die Welt nähere sich ihrem Ende. Und schließlich war der Kommunismus für manche – in einer Welt, die durch Jalta getrennt war – die einzige realistische Wahl für Mitteleuropa. In der Tschechoslowakei sprachen kommunistische Reformer die demokratischen Ideale an, die tief in der Geschichte des Landes vor dem Zweiten Weltkrieg verwurzelt waren. Alexander Dubcek, der Anführer der tschechoslowakischen Kommunisten und das Symbol des Prager Frühlings, verkörperte die Hoffnung auf eine demokratische Entwicklung, echten Pluralismus und einen friedlichen Übergang zu einem Staat, der das Gesetz und die Menschenrechte achtet.