Přežít rakovinu vyžaduje mnoho různých věcí, ale mezi nejzákladnější z nich patří včasný přístup ke specialistům, laboratořím a názorům nezávislých odborníků. Ve velké části Afriky však pacienti kvůli absenci dostupných léčiv a nedostatku kvalifikovaných lékařů a sester málokdy dostanou potřebnou péči. Africké země mají v průměru méně než jednoho kvalifikovaného patologa na milion obyvatel, což znamená, že většina diagnóz je stanovena příliš pozdě na to, aby se daly léčit. Podle onkoložky Olufunmilayo Olopadeové z Chicagské univerzity je diagnóza rakoviny v Africe „téměř vždy smrtelná“. Vybudování zdravotnických systémů schopných kontrolovat infekční onemocnění a současně poskytovat kvalitní péči o pacienty s rakovinou vyžaduje značné časové, finanční i znalostní investice. Naštěstí už má Afrika dobře našlápnuto. Dřívější iniciativy, jako jsou Globální fond pro boj proti AIDS, tuberkulóze a malárii, Krizový plán amerického prezidenta pro zmírnění dopadů AIDS nebo Projekt východoafrické sítě laboratoří veřejného zdraví Světové banky, výrazně rozšířily zdravotnickou infrastrukturu na kontinentu. Národní iniciativy posilují také farmaceutické nabídkové řetězce, zlepšují výcvik lékařů a zkvalitňují diagnostické sítě. Afričané však nedokážou čelit této hrozbě sami.
Um Krebs zu überleben, sind viele Dinge notwendig, aber zu den grundlegendsten Erfordernissen gehören der rechtzeitige Zugang zu Spezialisten, Laboratorien und die Möglichkeit, eine zweite Meinung einzuholen. Doch in großen Teilen Afrikas bedeuten der Mangel an erschwinglichen Medikamenten und an ausgebildeten Ärzten und Pflegekräften, dass Patienten selten die notwendige Versorgung erhalten. Im Schnitt verfügen afrikanische Länder über weniger als einen ausgebildeten Pathologen pro einer Million Einwohner und das heißt, dass die meisten Diagnosen zu spät gestellt werden, um die Krankheit noch zu behandeln. Laut Angaben des Onkologen Olufunmilayo Olopade von der Universität Chicago ist die Diagnose Krebs in Afrika „fast immer tödlich.” Der Aufbau von Gesundheitssystemen, im Rahmen derer Infektionskrankheiten bewältigt und gleichzeitig qualitativ hochwertige Krebsversorgung geboten wird, erfordert erhebliche Investitionen in Zeit, Geld und Fachwissen. Glücklicherweise verfügt Afrika bereits über eine gute Ausgangsposition. Frühere Initiativen – wie der Globale Fonds zur Bekämpfung von AIDS, Tuberkulose und Malaria, der Notfallplan des US-Präsidenten im Kampf gegen AIDS und das Weltbank-Projekt zur Vernetzung öffentlicher Gesundheitslaboratorien in Ostafrika – haben die medizinische Infrastruktur des Kontinents erheblich erweitert. Durch nationale Anstrengungen werden überdies pharmazeutische Lieferketten gestärkt, die medizinische Ausbildung verbessert und die Qualität diagnostischer Netzwerke gesteigert. Dennoch können sich die Afrikaner dieser Bedrohung nicht alleine stellen.