Převedením práva tisknout peníze na Evropskou centrální banku (ECB) se členské země vystavily riziku platební neschopnosti, jako země Třetího světa silně zadlužené v cizí měně. Komerční banky napěchované státními dluhopisy slabších zemí se staly potenciálně insolventními. Existuje paralela mezi probíhající krizí eura a mezinárodní bankovní krizí roku 1982. Mezinárodní měnový fond tehdy zachránil bankovní soustavu tím, že silně zadluženým zemím půjčil jen nejpotřebnější sumu peněz; krachu se předešlo, ale za cenu vleklé deprese. Latinská Amerika si prošla ztracenou dekádou. Tehdejší úlohu MMF dnes hraje Německo. Scéna se liší, ale účinek je tentýž. Věřitelé přesouvají celé břemeno korekce na dlužnické země a vyhýbají se vlastní zodpovědnosti.
Durch Übertragung ihres Rechts, Geld zu drucken, an die Europäische Zentralbank (EZB) setzten sich die Mitgliedsländer einem Ausfallrisiko aus – so wie Länder der Dritten Welt, die hoch in Fremdwährungen verschuldet sind. Handelsbanken, die sich stark mit Staatsanleihen schwächerer Länder eingedeckt hatten, wurden dadurch potenziell insolvent. Es gibt eine Parallele zwischen der derzeitigen Eurokrise und der internationalen Bankenkrise von 1982. Damals rettete der Internationale Währungsfonds das globale Bankensystem, indem er hoch verschuldeten Ländern gerade genug Geld lieh; so wurde deren Ausfall vermieden, wenn auch auf Kosten einer anhaltenden Depression. Lateinamerika durchlitt ein verlorenes Jahrzehnt. Deutschland spielt heute dieselbe Rolle wie damals der IWF. Die Umstände unterschieden sich, doch der Effekt ist derselbe. Die Kreditgeber verlagern die gesamte Last der Anpassungen auf die Schuldnerländer und weichen ihrer eigenen Verantwortung aus.