Jak hluboko bude muset dolar padnout? První historické vodítko předpokládá 10% z hodnoty dolaru za každé procento HDP ve formě neudržitelného deficitu běžného účtu. Podle druhého historického vodítka mají měny s klesající hodnotou tendenci „přestřelovat": blízko u dna požadují mezinárodní měnoví spekulanti značnou rizikovou prémii z obavy, že krach měny by mohl odstartovat ještě něco horšího. Kdy tedy ono slíbené zhroucení dolaru a krize nastanou? Bergsten tvrdí: „Brzy." Bergsten se v tom však pravděpodobně mýlí. Zesnulý Rudiger Dornbusch - který kdysi do této rubriky přispíval - tvrdil, že neudržitelné situace trvají déle, než si ekonomové věřící v tržní racionalitu a rovnováhu dokážou dost dobře představit - a poté se hroutí rychleji, než by kdokoliv předpokládal. Podle jeho názoru probíhá nadhodnocování měny v pěti etapách:
Wie tief wird der Dollar fallen müssen? Die erste historische Faustregel besagt, 10 % für jedes Prozent des BIP-Wertes des nicht tragbaren gegenwärtigen Leistungsbilanzdefizits. Die zweite Faustregel ist, dass Währungen, die an Kursverlust leiden dazu neigen, überschießend zu reagieren: In der Nähe des Tiefststandes fordern internationale Währungsspekulanten aus Angst, der Kurssturz könnte eine noch größere Katastrophe auslösen, eine beträchtliche Risikoprämie. Wann kommen also der erwartete Dollarsturz und die Krise? Bergsten meint „bald". Bergsten liegt damit möglicherweise falsch. Der verstorbene Rüdiger Dornbusch - der vor mir diese Kolumne schrieb - meinte, dass untragbare Situationen länger andauerten, als Ökonomen, die an die Rationalität und das Gleichgewicht des Marktes glauben, sich vorstellen könnten - und dass diese untragbaren Verhältnisse dann doch schneller zusammenbrechen, als alle für möglich gehalten hätten. Aus seiner Sicht durchlaufen Währungsüberbewertungen fünf Stadien: