Když tedy vezmu současné hodnoty a promítnu nižší trend vývoje amerického hospodářství do budoucna, nedokážu současnou hodnotu následných ztrát odhadnout na méně než dalších 100 % aktuálního ročního výstupu – což v úhrnu odpovídá HDP za 1,6 roku. Jedná se tudíž o újmu téměř totožnou s újmou z Velké hospodářské krize – a je neméně bolestivá, třebaže dnes je americký reálný HDP oproti roku 1929 dvanáctkrát vyšší. Když hovořím s přáteli, kteří působí v Obamově administrativě, hájí svůj přístup a dlouhodobý makroekonomický výsledek USA poukazem na to, že zbytek vyspělého světa si vede mnohem hůř. To mají pravdu. Evropa si zoufale přeje mít americké problémy. Pro sebe si nicméně dělám závěr, že bych měl současné dění přestat nazývat Menší hospodářskou krizí.
Und wenn ich anhand der gegenwärtigen Werte die niedrigere Trendwachstumsrate der US-Wirtschaft in die Zukunft prognostiziere, muss ich den aktuellen Wert des zusätzlichen Verlustes heute mit weiteren 100 Prozent einer Jahresproduktion ansetzen – sodass der Gesamtverlust 1,6 Jahre des Bruttoinlandsproduktes betrüge. Der Schaden ist damit fast so hoch wie der der Weltwirtschaftskrise – und ebenso schmerzhaft, auch wenn das reale Bruttoinlandsprodukt der USA heute 12 Mal so hoch ist wie 1929. Wenn ich mit meinen Freunden in der Obama-Administration spreche, verteidigen sie sich und die langfristige makroökonomische Leistung in den USA, indem sie betonen, dem Rest der entwickelten Welt ginge es noch viel schlechter. Damit haben sie recht. Europa wäre froh, wenn es Amerikas Probleme hätte. Trotzdem ist meine Schlussfolgerung, dass ich die aktuelle Episode nicht länger kleine Depression nennen kann.