Schwarzwald v jižním Německu je posledním zbývajícím útočištěm tetřeva hlušce ve střední Evropě. V 90. letech minulého století byla z výnosných hospodářských lesů vyjmuta plocha o rozloze 80 km, aby se mohla postupně vrátit do přirozenějšího stavu.To však nebyla pro tetřevy dobrá zpráva. Bez hospodářské činnosti les příliš zestárl a zhoustl, takže byl pro mnohé lesní druhy flóry a fauny nadále nevyhovující, a změnil se v jednotvárný porost namísto složité mozaiky různých typů stanovišť, která jsou k přežití tetřeva nezbytná. Regionální lesnický institut proto rozhodl obnovit v lesích této oblasti aktivní hospodaření, ovšem s ohledem na potřeby tohoto živočišného druhu. Institut dospěl k závěru, že není nutné, aby celá plocha byla optimálním stanovištěm pro tetřevy, nýbrž že stačí 30 až 45 %, přičemž obhospodařované a neobhospodařované plochy se mají při zachování tohoto poměru postupně přesouvat po celém území. Konkrétní hospodářské postupy potřebné k dosažení tohoto stavu byly projednány s místními lesníky, kteří je pak na smluvním základě prakticky realizovali.
In den Mittelgebirgen Mitteleuropas ist der Schwarzwald in Südwestdeutschland eines der letzten verbleibenden Refugien des Auerhuhns. In den 90er Jahren des 20. Jahrhunderts wurden hier 80 km² des einst ertragreichenWirtschaftswaldes aus der Produktion genommen, um diesen wieder in einen natürlicheren Zustand zurückkehren zu lassen. Dies war jedoch keine gute Nachricht für das Auerhuhn. Ohne Management wurde der Wald für zahlreicheWaldarten zu alt, gleichartig und dicht und bot nicht mehr das komplexe Mosaik aus Lebensraumtypen, das das Auerhuhn zum Überleben benötigt. Die ForstlicheVersuchsanstalt vor Ort entschied deshalb, in diesem Gebiet ein aktives Management auf der Basis der Erhaltungsbedürfnisse der Arten wieder einzuführen. Die Forscher gingen davon aus, dass nicht der gesamte Wald dem Auerhuhn einen optimalen Lebensraum bieten müsse; 30-45% wären ausreichend, wobei sich dieser Prozentsatz im Laufe der Zeit schrittweise über das gesamte Gebiet bewegen sollte. Die spezischen dafür erforderlichen Managementkonzepte wurden mit den vor Ort tätigen Förstern erörtert, die anschließend vertraglich zu deren Umsetzung verpichtet wurden.