Když ale sledujeme cenové indexy či náhledy finančních trhů na předpokládaná očekávání, žádná pravděpodobnost inflace se neobjevuje. Když sledujeme vládní úrokové sazby, nevidíme ve stěžejních ekonomikách žádnou blížící se dluhovou krizi vlády. Poslechneme-li si ovšem projevy tvůrců politik na obou březích Atlantiku, slyšíme prezidenty i premiéry říkat varianty tohoto: „Tak jako rodiny a firmy musí utrácet obezřetně, musí si i vláda utáhnout opasek.“ Právě tady narážíme na hranice mých duševních obzorů neoliberála, technokrata a neoklasického ekonoma hlavního proudu. Globální ekonomika se právě zmítá v epileptickém záchvatu chabé poptávky a vysoké nezaměstnanosti. Léčebné prostředky známe. Přesto jsme odhodláni pacientovi působit další utrpení.
Allerdings lassen weder Preisindizes noch Finanzmarktprognosen die Wahrscheinlichkeit einer Inflation erkennen. Und genauso wenig muss in den Hauptvolkswirtschaften angesichts der öffentlichen Zinssätze die Gefahr einer Staatsschuldenkrise befürchtet werden. Trotzdem kann man auf beiden Seiten des Atlantiks Präsidenten und Staatschefs Dinge sagen hören wie: “Ebenso wie Familien und Unternehmen mit ihren Ausgaben vorsichtig sein mussten, muss auch die Regierung den Gürtel enger schnallen.” Und hier kommen wir an die Grenze meines geistigen Horizonts als Neoliberaler, als Technokrat und als Ökonom der neoklassischen Hauptrichtung. Momentan leidet die Weltwirtschaft unter einem Grand-Mal-Anfall flauer Nachfrage und hoher Arbeitslosigkeit. Wir kennen die Heilmittel. Und trotzdem scheinen wir entschlossen zu sein, dem Patienten weiteren Schaden zuzufügen.