Dokonce existoval prostor pro finanční inovace. Vůbec první eurobondy vydala v roce 1963 Autostrade, italská dálniční síť a společnost v současnosti zapletená do zřícení Morandiho mostu. Italské hospodářství tehdy zažívalo rozmach, v reálných hodnotách průměrným ročním tempem 5,3 %, a investice do infrastruktury významně přispívaly k růstu HDP. Janov byl velké průmyslové město, typické ocelárnami a stavbou lodí, a jeden z hlavních evropských přístavů. Když pak politiky řízení poptávky vyšly z módy, opadl zájem i o úlohu veřejného sektoru v dlouhodobém plánování infrastruktury a koordinaci trhů. Vzhledem k fiskálním excesům 70. let a nutnosti dostat pod kontrolu veřejné výdaje dostala jako mechanismus rozdělování peněz daňových poplatníků před vládními intervencemi přednost údajná neutralita trhu. Narůstající veřejný dluh (italský státní dluh je na zhruba 132 % HDP jedním z nejvyšších na světě) vyústil v příklon k neoliberalismu a výsledkem byla privatizace mnoha infrastrukturních projektů.
Es gab sogar Spielraum für Finanzinnovationen. Die erste Europa-Anleihe überhaupt wurde 1963 von dem italienischen Autobahnnetz-Betreiber Autostrade begeben, jenem Unternehmen, das jetzt vom Einsturz der Morandi-Brücke betroffen ist. In jenen Jahren wuchs die italienische Volkswirtschaft real gesehen mit einer Jahresrate von durchschnittlich 5,3%, und die Investitionen in die Infrastruktur trugen erheblich zum BIP-Wachstum bei. Genua war eine bedeutende Industriestadt mit Stahlwerken und Schiffswerften und einer der wichtigsten Häfen Europas. Mit der Politik der Nachfragesteuerung geriet dann auch die Rolle des Staates bei der langfristigen Planung der Infrastruktur und der Koordinierung des Marktes außer Mode. Angesichts der Haushaltsexzesse der 1970er Jahre und der Notwendigkeit, die öffentlichen Ausgaben unter Kontrolle zu bekommen, zog man die vorgebliche Neutralität des Marktes staatlichen Eingriffen als Mechanismus zur Allokation von Steuergeldern vor. Die wachsende Staatsverschuldung (und mit 132 % vom BIP ist die öffentliche Verschuldung Italiens eine der höchsten weltweit) führte zu einer Hinwendung zum Neoliberalismus, deren Ergebnis die Privatisierung vieler Infrastrukturprojekte war.