Budiž, mnoho studií potvrdilo, že bohatší národy mají sklon být šťastnější než chudé a že bohatší lidé jsou obecně spokojenější než jejich méně zámožní spoluobčané. Jiná zjištění z několika relativně dobře zaopatřených zemí, jako jsou Jižní Korea a Spojené státy, však naznačují, že tamní lidé dnes obecně nejsou o nic šťastnější než před 50 lety, a to navzdory zdvojnásobení či zečtyřnásobení průměrného příjmu na hlavu. Nedávná kanadská studie navíc odhalila, že nejšťastnější lidé žijí v nejchudších provinciích, jako jsou Newfoundland a Nové Skotsko, zatímco občané nejbohatších provincií, jmenovitě Ontaria a Britské Kolumbie, patří mezi nejméně šťastné. A protože je štěstí v konečném důsledku tím, co lidé chtějí nejvíce, zatímco bohatství je pouze prostředkem vedoucím k tomuto cíli, zdá se, že priorita přikládaná dnes ekonomickému růstu je zřejmě chybou. Z podobného výzkumu se zdá zjevné, že lidé docela špatně předpovídají, co je učiní šťastnými či smutnými. Příliš se soustřeďují na své počáteční reakce na životní změny a přehlížejí, jak rychle vyprchá radost z nového auta, zvýšení platu nebo přestěhování se do slunnějších končin, takže nakonec nebudou o nic šťastnější než dříve. Je proto riskantní, když se politici spoléhají pouze na výzkumy veřejného mínění a zájmové skupiny, aby zjistili, co skutečně zvýší lidské štěstí.
Zugegeben, viele Studien haben bestätigt, dass wohlhabendere Nationen tendenziell glücklicher sind als arme und dass reiche Menschen allgemein zufriedener sind als ihre weniger wohlhabenden Mitbürger. Dennoch deuten andere Ergebnisse aus mehreren wohlhabenden Ländern wie Südkorea und den Vereinigten Staaten darauf hin, dass die Menschen heute im Wesentlichen nicht glücklicher sind, als sie es vor 50 Jahren waren, trotz einer Verdopplung oder Vervierfachung des durchschnittlichen Pro-Kopf-Einkommens. Zudem wurde in einer neueren kanadischen Studie festgestellt, dass die glücklichsten Menschen in den ärmsten Provinzen wohnen, beispielsweise Neufundland und Nova Scotia, während die Bürger in den reichsten Provinzen, insbesondere Ontario und British Columbia, zu den am wenigsten glücklichen zählten. Da Glück letztendlich das ist, wonach die Menschen am meisten streben, während Reichtum nur ein Mittel zum Zweck ist, scheint der Vorrang, der derzeit dem Wirtschaftswachstum eingeräumt wird, ein Fehler zu sein. Was aus solchen Forschungsergebnissen deutlich hervorgeht, ist, dass die Menschen relativ schlecht darin sind, vorherzusagen, was sie glücklich oder traurig macht. Sie konzentrieren sich zu sehr auf ihre anfängliche Reaktion auf Veränderungen in ihrem Leben und übersehen, wie schnell die Freude über ein neues Auto, eine Gehaltserhöhung oder den Umzug in ein wärmeres Klima nachlässt, sodass sie am Ende nicht glücklicher als zuvor sind. Es ist daher für Politiker riskant, sich einfach auf Meinungsumfragen und Fokusgruppen zu verlassen, um festzustellen, was das Glück der Menschen wirklich steigert.