I kdyby se však potvrdil nejvyšší odhad 66 miliard dolarů, pak by chudé země získaly za každý vynaložený dolar hodnotu 13 dolarů – to je velmi hezká návratnost. Pravděpodobnější je však návratnost 49 dolarů za každý vynaložený dolar. Účinek této regulace by se dal podpořit dvěma dalšími návrhy: automatickou výměnou daňových informací mezi jurisdikcemi a požadavkem, aby nadnárodní společnosti vykazovaly příjmy vždy v dané zemi. Tato úroveň průhlednosti – která by se v některých případech rovnala veřejnému pranýřování – by mohla proměnit způsob, jímž firmy řídí své finanční záležitosti. Odhadovat přesné náklady a přínosy je sice extrémně obtížné, ale můžeme s jistotou prohlásit, že podobná opatření budou pravděpodobně vysoce nákladově efektivní. Je tu však (jako vždy) jedno „ale“: má-li kterékoliv z těchto opatření fungovat, musí se co nejvšeobecněji, nejdůsledněji a nejstriktněji vymáhat. Pouhé snížení počtu dostupných kanálů pro vyvádění peněz ze země by jen nasměrovalo víc prostředků do kanálů, které zůstaly. Stávající rámec prevence praní špinavých peněz bohužel nepředstavuje povzbudivý precedens.
Aber selbst wenn die höchste Schätzung von 66 Milliarden Dollar richtig wäre, würden arme Länder pro ausgegebenem Dollar dreizehn Dollar verdienen – eine ziemlich gute Rendite. Wahrscheinlicher wäre sogar eine Rendite von 49 Dollar pro ausgegebenem Dollar. Die Wirkung dieser Regulierung könnte durch zwei andere Vorschläge noch gesteigert werden: den automatischen Austausch von Steuerinformationen zwischen Gerichtsbarkeiten und die Vorschrift, dass multinationale Konzerne ihre Einnahmen nach Ländern aufschlüsseln. Diese Transparenz – die in manchen Fällen durchaus einer Bloßstellung gleichkäme – könnte die Art und Weise ändern, wie Unternehmen ihre Finanzangelegenheiten betreiben. Obwohl es extrem schwierig ist, Kosten und Nutzen genau zu beziffern, kann man sagen, dass solche Maßnahmen wahrscheinlich höchst kosteneffektiv sind. Aber (es gibt immer ein „aber“) wenn diese Maßnahmen funktionieren sollen, müssen sie so umfassend, konsistent und streng wie möglich angewandt werden. Einfach die Anzahl der zum Ausfluss von Geld aus einem Land verfügbaren Kanäle zu verringern, würde dazu führen, dass mehr Geld durch die verbleibenden Kanäle fließt. Leider geben die bestehenden Regeln zur Bekämpfung der Geldwäsche hierfür kein gutes Beispiel.