Ale co Afrika, zapomenutý světadíl, který v Obamově hektické agendě nápadně chybí? Odolnost místní politické kultury i strategické imperativy se v Africe sbíhají a definují meze schopnosti Západu vnucovat okolí své hodnoty. Dva týdny před Obamovým káhirským projevem navštívila delegace Rady bezpečnosti Organizace spojených národů čtyři africké země, aby dala najevo obavy ze vzestupu protiústavních změn na tomto kontinentu. Afrika skutečně nabízí neradostný obrázek – některé země se v důsledku autokracie a stagnace doslova obracejí v prach. Nově se rýsující Obamova doktrína nicméně naznačuje, že „samotné volby skutečnou demokracii nedělají“ a že jakýkoliv unáhlený krok směrem k demokracii zákonitě vytvoří chaos, jak tomu bylo v případě arabského světa. Ani postautoritativní vládci v Africe navíc nemusí nutně respektovat lidská práva a zásady slušného vládnutí. Přístup Západu k demokracii ve třetím světě byl vždy nevyzpytatelný.
Was aber ist mit Afrika, dem vergessenen Kontinent, der in Obamas hektischem Terminkalender in auffallender Weise fehlte? Dort bestimmt das Zusammenspiel einer widerstandsfähigen lokalen politischen Kultur und strategischer Zwänge die Grenzen, die der Fähigkeit des Westens bei der Durchsetzung seiner Werte gesetzt sind. Zwei Wochen vor Obamas Kairoer Rede besuchte eine Delegation des UN-Sicherheitsrates vier afrikanische Länder, um der Besorgnis des Rates über das Wiederaufleben verfassungswidriger Veränderungen auf dem Kontinent Ausdruck zu verleihen. Afrika gibt in der Tat ein düsteres Bild ab; viele Länder zerfallen infolge von Autokratie und Stagnation praktisch zu Staub und Asche. Die sich herausbildende Obama-Doktrin jedoch legt nahe, dass „Wahlen allein noch keine echte Demokratie ausmachen“ und dass, wie im Falle der arabischen Welt, jeder abrupte Schritt hin zur Demokratie zwangsläufig in Chaos mündet. Darüber hinaus haben die postautoritären Herrscher Afrikas nicht notwendigerweise Respekt vor Menschenrechten und anständiger Regierungsführung. Die Haltung des Westens gegenüber der Demokratie in der Dritten Welt war schon immer sprunghaft.