V důsledku toho je růst v těchto zemích závislý na americké poptávce a jejich průmyslové sektory se staly příliš velkými, než aby byly slučitelné s dlouhodobou rovnováhou. Zdá se tedy, že oba tyto scénáře vylučují exportem tažený růst jako úspěšnou strategii. Bohaté evropské země každopádně postihne trvalý strukturální pokles výroby: velká část poklesu, který dnes vidíme v evropské výrobě, není výsledkem dočasných hospodářských pohybů, nýbrž součástí dlouhodobé změny objemu průmyslového sektoru. Ačkoliv větší země EU zavedly politiku ochrany svých průmyslových sektorů po celou dobu trvání krize, tato politika bude bezpochyby neúspěšná, poněvadž žádná země nemůže nabídkou dotací natrvalo zastavit strukturální posun. Ochranářská opatření navíc zvýší fiskální problémy, což v konečném důsledku prohloubí mezinárodní pokles a oddálí zotavení. Je však příliš snadné říkat, co bychom dělat neměli. Při absenci jakékoliv „zázračné“ léčby by měla být střednědobým cílem obnova a posílení rámce mezinárodní hospodářské a obchodní spolupráce. Významnou příčinou současné krize byly totiž nerovnováhy v mezinárodním obchodu a kapitálových tocích, které mnoho let narůstaly, aniž kdokoliv přijímal zodpovědnost za následky.
Infolgedessen ist das Wachstum in diesen Ländern von der US-Nachfrage abhängig, und ihre Industriesektoren sind zu groß geworden, um mit einem langfristigen Gleichgewicht vereinbar zu sein. Also scheinen diese beiden Szenarien das exportinduzierte Wachstum als erfolgreiche Strategie auszuschließen. In jedem Fall werden die reichen europäischen Länder einen permanenten strukturellen Rückgang in der Produktion erleiden: Ein Großteil des Rückgangs, den wir derzeit in der europäischen Industrie erleben, ist nicht das Ergebnis vorübergehender ökonomischer Bewegungen, sondern Teil einer langfristigen Anpassung der Größe des Industriesektors. Obwohl sich die größeren EU-Länder politisch dazu entschlossen haben, ihre Industrien so lange zu schützen, wie die Krise anhält, werden sie zweifellos keinen Erfolg damit haben, da kein Land strukturelle Anpassungen letztendlich aufhalten kann, indem es Subventionen anbietet. Zudem werden die protektionistischen Maßnahmen die fiskalischen Probleme verstärken, und das wird schließlich den internationalen Konjunkturrückgang vertiefen und die Erholung verzögern. Doch ist es zu einfach zu sagen, was nicht getan werden sollte. Da kein „Wundermittel“ zur Hand ist, sollte das mittelfristige Ziel sein, den Rahmen für die internationale Wirtschafts- und Handelskooperation zu erneuern und zu stärken. Eine bedeutende Ursache der aktuellen Krise waren die Ungleichgewichte in den internationalen Handels- und Kapitalströmen, die sich über viele Jahre aufgebaut haben, ohne dass irgendjemand für die Konsequenzen Verantwortung übernommen hätte.