Příjemci úvěrů se často zdráhají přijímat její rady, protože mají dojem, že za nimi stojí spíše teorie a ideologie než důkazy a praxe. Místní představitelé pověření implementací vědí, že pokud se nějaká rada banky ukáže jako nepraktická, nerealizovatelná či jiným způsobem chybná, pak práci (nebo hlasy v příštích volbách) ztratí oni, nikoliv technokraté sedící ve Washingtonu. Z dosavadních zkušeností vyplývá, že rady Světové banky mají vliv pouze v případě, že je předává někdo, kdo danou zemi opravdu zná (a v ideálním případě v ní žije), kdo je expertem na danou problematiku a kdo je schopen zajistit ve Washingtonu schválení. Vysoce postavení zaměstnanci banky, kteří působí ve svých regionech dlouhou dobu, jako jsou Jim Adams v Tanzanii a Ugandě nebo David Dollar v Číně, mají záviděníhodnou bilanci. Banka jako celek však pravděpodobně neuspěje, pokud se dál nebude snažit stát se centralizovaným poskytovatelem řešení. Stručně řečeno je zapotřebí, aby management a členské země Světové banky spolupracovali na vytvoření rychlejší a pružnější instituce, která dokáže využít svých jedinečných vlastností tak, aby vyrovnávala toky pomoci, poskytovala proticyklickou podporu a nabízela smysluplné rady. Takový přístup by mohl získat zpět platící klienty, kteří poskytnou bance zdroje potřebné k soběstačnosti, zajistí jí globální vliv a umožní jí, aby dál hrála stěžejní roli při podpoře hospodářského růstu a snižování chudoby v rozvojových zemích.
Kreditnehmer zögern oftmals, den Rat der Bank anzunehmen, der ihnen zu sehr von Theorie und Ideologie durchdrungen als durch praktische Belege untermauert erscheint. Vor Ort für die Umsetzung der Ratschläge zuständige offizielle Vertreter wissen, dass sie - und nicht irgendwelche Technokraten in Washington DC - ihren Job (oder die nächste Wahl) verlieren, wenn sich der Rat der Bank als nicht praktikabel, undurchführbar oder auf andere Art mangelhaft erweist. Die Erfahrungen legen nahe, dass der Rat der Bank nur dann Einfluss hat, wenn es sich bei dem Übermittler der Botschaft um jemanden handelt, der das Land wirklich kennt (im Idealfall ein Bewohner des Landes), der Experte auf dem jeweiligen Gebiet ist und über die Möglichkeit verfügt, in Washington die nötigen Genehmigungen aus Washington zu erhalten. Hochrangige Mitarbeiter der Bank, die über lange Zeit in die jeweiligen Regionen entsendet wurden, wie etwa Jim Adams in Tansania und Uganda oder David Dollar in China haben beneidenswerte Erfolgsbilanzen vorzuweisen. Die Bank insgesamt allerdings wird wohl nicht so erfolgreich sein, wenn sie weiterhin versucht, ein zentralisierter Lösungsanbieter zu werden. Kurzum: Führung und Mitgliedsländer der Weltbank müssen zusammenarbeiten, um eine rascher agierende und reagierende Institution zu schaffen, die ihre einzigartigen Vorteile nutzt, wenn es darum geht, einen Ausgleich bei Hilfsgeldzahlungen zu schaffen, antizyklische Unterstützung zu bieten und sinnvolle Beratung zur Verfügung zu stellen. Mit diesem Ansatz könnte es gelingen, die zahlende Kundschaft zurückgewinnen, die die Ressourcengrundlage zur Selbsterhaltung der Bank bildet. Darüber hinaus könnte man die Bank auf diese Weise mit globaler Reichweite ausstatten und ihr weiterhin ermöglichen, eine entscheidende Rolle bei der Förderung des Wirtschaftswachstums sowie bei der Armutsreduktion in Entwicklungsländern zu spielen.