Výsledek závisí na tom, zda jsou firmy víc svázané náklady na přijímání, nebo náklady na propouštění. Za dobrých časů, kdy firmy chtějí expandovat, jsou svazující náklady na přijímání pracovníků a snazší propouštění odstraní klíčovou překážku rozšiřování investic a kapacit. Za chmurnějších dob snížení nákladů na propouštění jednoduše povede ke zvýšení počtu propuštěných. Který z těchto faktorů převládne, závisí na stavu agregátní poptávky a „životním elánu“ zaměstnavatelů. Tato nejednoznačnost vysvětluje, proč se ukázalo jako obtížné určit zřetelný empirický vztah mezi ochranou zaměstnanosti a výkonností trhu práce, vzdor nadšení mnoha ekonomů a zákonodárců pro reformy na podporu flexibility. Existují pádné důkazy, že přísné zákony na ochranu zaměstnanosti snižují fluktuaci pracujících – počet přijatých a propuštěných.
Letztlich ist entscheidend, ob die Unternehmen durch die Einstellungskosten oder durch die Entlassungskosten stärker eingeschränkt werden. In guten Zeiten, wenn Firmen expandieren wollen, sind es die Einstellungskosten, die drücken, und eine Aufweichung des Kündigungsschutzes beseitigt ein wichtiges Hindernis für Investitionen und Kapazitätserweiterungen. In stärker pessimistischen Zeiten führt eine Senkung der Entlassungskosten schlicht zu mehr Entlassungen. Welcher dieser Faktoren sich stärker auswirkt, hängt vom Zustand der Gesamtnachfrage und den „animalischen Instinkten“ der Arbeitgeber ab. Diese Ambiguität erklärt, warum es sich trotz der Begeisterung vier Ökonomen und Politiker für flexibilitätssteigernde Reformen als so schwierig erwiesen hat, eine klare empirische Beziehung zwischen dem Kündigungsschutz und der Arbeitsmarktentwicklung zu etablieren. Es gibt eine Menge Belege dafür, dass starke Kündigungsschutzregelungen die Mitarbeiterfluktuation verringern, d. h. die Anzahl der Neueinstellungen und Entlassungen.