Voliči podporující populistická hnutí tak činí, protože jsou přesvědčeni, že současné elity je skutečně nereprezentují. Nejsou proti zastupitelské demokracii jako takové: prostě jen chtějí být zastoupeni jinými osobami – takovými, které považují za mravně čisté. Požadavky přímé účasti tedy nejsou pro populismus stěžejní. Jsou spíše příznakem domnělého vyloučení z politiky (které může být dost dobře skutečností, zejména v Latinské Americe). Volání po politické inkluzi se však od požadavků přímé demokracie liší. V zemích, kde je přímá demokracie velkou měrou součástí běžné politiky, například ve Švýcarsku, se populistickým stranám nedaří hůř, ale spíš líp než jinde. Obdobně mylný je úsudek, že jakmile se populističtí politici dostanou k moci, nejsou schopni efektivně vládnout, protože vzešli z protestních stran, jejichž programy zcela vymezuje to, proti čemu brojí. Pro populisty u moci je spíše příznačné, že dbají jen o svou klientelu (zbytek společnosti je naprosto nehodný jejich zájmu) a nijak se nemazlí s brzdami a rovnováhami dělby moci.
Wähler, die populistische Bewegungen unterstützen, tun dies, weil sie glauben, von den aktuellen Eliten absolut nicht vertreten zu werden. Diese Wähler sind nicht gegen die repräsentative Demokratie als solche; sie wollen einfach nur andere Vertreter – Menschen, die sie als moralisch rein betrachten. Deshalb sind Forderungen nach mehr Teilhabe der Menschen kein entscheidendes Element des Populismus, sondern vielmehr ein Symptom eines empfundenen Ausschlusses (der vor allem in Lateinamerika sehr wohl der Realität entsprechen könnte). Doch Rufe nach politischer Inklusion sind etwas anderes als Forderungen nach direkter Demokratie. Wo die direkte Demokratie einen Gutteil der normalen Politik ausmacht – wie beispielsweise in der Schweiz – geht es den populistischen Parteien nicht schlechter, sondern besser als anderswo. Ähnlich irrig ist die Ansicht, dass populistische Politiker, einmal an der Macht, nicht in der Lage sind, effektiv zu regieren, weil sie aus Protestparteien hervorgehen, deren Programme sich zur Gänze dadurch definieren, wogegen die Partei ist. Populisten an der Macht unterscheiden sich von anderen vielmehr dadurch, dass sie sich ausschließlich um ihr Klientel kümmern (der Rest der Bevölkerung ist vollkommen unwürdig) und dass sie sich rücksichtslos über Kontrollen ihrer Macht hinwegsetzen.