Existuje tolik úžasných míst. Ale některá místa vás nutí stále se vracet. A jedno vzdálené místo – poprvé jsem tam šla jako baťůžkář a pak se tam několikrát vrátila kvůli natáčení, naposledy pro Nezkrotnou Ameriku – je to Altiplano ve vysokých Andách v Jižní Americe, a je to nejnadpozemštější místo jaké znám. Jenže ve výšce 4 a půl kilometru je to těžké. Mrzne tam až praští, a řídký vzduch vás docela odrovná. Někdy je obtížné dýchat, zejména když s sebou ještě vláčíte těžkou filmovou techniku. A v hlavě vám buší, jako byste měli neutuchající kocovinu. Ale tato neuvěřitelně řídká atmosféra má i výhodu, že umožňuje vidět hvězdy na nebi naprosto jasně.
Es gibt so viele wundervolle Orte. Aber einige Orte ziehen einen immer und immer wieder zu sich zurück. Und ein abgelegener Ort – Ich bin dort zuerst als Rucksacktouristin gewesen; ich bin mehrere Male zum Filmen dorthin zurückgekommen, das letzte Mal für "Untamed Americas" – Es ist der Altiplano in den Hochanden in Südamerika, und es ist der entrückteste Ort, den ich kenne. Aber auf etwa 4500 Metern Höhe ist es ziemlich rau. Es ist eisig kalt, und die dünne Luft macht einem richtig zu schaffen. Manchmal ist es schwierig zu atmen, besonders, wenn man das ganze schwere Filmequipment trägt. Und dieser dröhnende Kopf fühlt sich an, als hätte man einen permanenten Kater. Aber der Vorteil dieser wundervollen, dünnen Atmosphäre ist, dass sie es einem ermöglicht, die Sterne im Himmel mit erstaunlicher Klarheit zu sehen.