Už si nepamatuje, jak se jmenuji. (zlomeným hlasem) Ale víte co? To je v pohodě. Ještě stále mě poznává a vždycky, když mě vidí, se její tvář rozzáří úsměvem. (potlesk) (potlesk končí) Už ji nefotím. Nebylo by to ode mě zdvořilé ani morální. A ona by nechápala, proč ji fotím. Můj otec, můj bratr, můj synovec, moje partnerka i můj nejlepší kamarád, všichni náhle odešli.
Sie kennt meinen Namen nicht mehr. (Stimme bricht) Wissen Sie was? Das ist OK. Sie erkennt immer noch mein Gesicht und hat immer ein großes Lächeln für mich übrig, wenn sie mich sieht. (Applaus) (Applaus endet) Ich mache keine Fotos mehr von ihr. Das wäre weder fair noch moralisch richtig von mir. Und sie würde die Gründe dahinter nicht verstehen. Mein Vater, mein Bruder, (Stimme bricht) mein Neffe, mein Partner und mein bester Freund, sie alle waren plötzlich gestorben.