Konvenční popis ekonomů tvrdí, že vysoké finance nám zajišťují tři typy služeb. Za prvé umožňují mnoha střadatelům spojovat bohatství za účelem financování velkých podniků, které mohou díky své velikosti dosahovat efektivity příslušející kapitálově intenzivnímu modernímu průmyslu. Za druhé představují vysoké finance arénu, která omezuje nejhorší formy zneužívání pravomocí ze strany manažerů velkých korporací. Akcionářská demokracie sice nefunguje, ale strach manažerů, že budou při výrazném poklesu ceny akcií vyvedeni z firmy za ucho, je užitečným brzdným mechanismem. A konečně umožňují vysoké finance diverzifikaci portfolia, takže individuální investoři mohou usilovat o vysoké očekávané výnosy, aniž by byli nuceni podstupovat velká idiosynkratická rizika bankrotu a chudoby. Tyto přínosy vysokých financí však platí v ideálním světě ekonomů – tedy ve světě racionálních pragmatických aktérů, kteří jsou zdatnými kalkulátory očekávaného přínosu za nejistých podmínek, mistrně ovládají dynamické programování a stochastické výpočty jsou pro ně denním chlebem. V takovém světě však nežijeme. Ekonomové tráví život snahou rozvíjet teorie, které vysvětlují, jaké prapodivné podoby by na sebe mohla vzít realita, kdybychom žili v ideálním světě. Protože v něm však nežijeme, mají jejich teoretické výklady pochybnou užitečnost.
Laut der traditionellen Definition der Ökonomen hat die Hochfinanz dreierlei Nutzen: Erstens können viele Sparer ihre Vermögen bündeln, um Großprojekte zu finanzieren, deren Skaleneffekte an die kapitalintensive moderne Industrie angepasst sind. Zweitens bietet die Hochfinanz einen Rahmen, in dem die schlimmsten Missbräuche durch Manager von Großunternehmen verhindert werden können. Aktionärsdemokratie funktioniert nicht, aber die Angst der Manager, dass sie bei einem zu niedrigen Aktienkurs hinausgeworfen werden, ist ein nützliches Instrument. Und schließlich sorgt die Hochfinanz für eine Diversifizierung des Portfolios, so dass einzelne Investoren hohe Renditen erwarten können, ohne große, der Sache innewohnende Risiken wie Konkurs oder Armut eingehen zu müssen. Aber dies sind die Vorteile der Hochfinanz in einer idealen Wirtschaftswelt, also einer Welt von rationalen, sachorientierten Akteuren, die darin geübt sind, den zu erwartenden Nutzen unter ungewissen Umständen zu kalkulieren, die Meister der dynamischen Programmierung sind und die täglich mit Zufallsanalysen umgehen. Und in einer solchen Welt leben wir nicht. Ökonomen verbringen ihr Leben damit, Theorien zu entwickeln, die erklären, wie sich hervortretende Merkmale der Realität entwickeln würden, wenn wir in ihrer Idealwelt leben würden . Da dies aber nicht der Fall ist, ist ihre theoretische Übung von zweifelhaftem Nutzen.