Afriku ochromují nemoci: pandemie AIDS, recidivy malárie a tuberkulózy. Měnící se charakter globálního klimatu a dlouhodobé změny podnebí mají za následek větsí počet nepředvídatelných povodní a období such, díky nimž stovky milionů lidí trpí hladem. Každý rok padnou chudobě za oběť miliony lidí - jejich životy přitom mohly být zachráněny, kdyby chudí měli přístup k lepsí zdravotní péči, výživě a dalsím základním lidským potřebám. Extrémní chudoba nejspodnějsí miliardy lidí je sokující, mravně nepřípustná a nebezpečná - je totiž semenistěm nemocí, terorismu a násilí. Avsak dnes, kdy jsou nejbohatsí země světa bohatsí než kdy jindy a kdy se větsině chudých zemí daří unikat hrůzám té nejkrajnějsí chudoby, přesouvá se jazýček světových vah na stranu skoncování s globální chudobou. Pomoci nejchudsím z nejchudsích uniknout od bídy a strádání mohou bohaté země snadno: stačí dát jim byť i drobný zlomek jejich ročního národního důchodu - anebo výdajů na zbrojení -, aby chudé země měly jak přemoci hlad, nedostatky ve vzdělávání a skolství a kritickou nemocnost.
Afrika wird von Krankheiten wie der AIDS-Epidemie, Malaria und Tuberkulose heimgesucht. Durch die anscheinend immer häufiger werdenden Klimaschwankungen und den damit verbundenen Dürreperioden und Überschwemmungen, die möglicherweise auf einen langfristigen Klimawechsel hindeuten, sind Hunderte Millionen Menschen von Hunger betroffen. Jedes Jahr sterben Millionen von Menschen durch Armut. Mit einem besseren Zugang zu Gesundheitsvorsorge, Nahrung und anderen lebenswichtigen Maßnahmen könnte man das Leben dieser Menschen retten. Diese extreme Armut der an den untersten Rand gedrängten Milliarde Menschen ist schockierend, moralisch untragbar und gefährlich. Sie ist eine Brutstätte für Krankheiten, Terrorismus und Gewalt. Nachdem aber die reichsten Länder so reich wie nie zuvor sind und große Teile der Entwicklungsländer das Schreckgespenst der extremen Armut abschütteln konnten, ist die Beseitigung der weltweiten Armut in greifbare Nähe gerückt. Wenn die reichen Länder nur einen kleinen Teil ihres jährlichen Nationaleinkommens - oder eigentlich ihrer militärischen Ausgaben - zur Verfügung stellten, könnten sie damit die Ärmsten der Armen aus ihrem Elend befreien und es ihnen ermöglichen Hunger und Krankheiten zu bekämpfen und fehlende Bildungssysteme aufzubauen.