Při správném řízení však společné financování mnoha projektů snižuje riziko, protože pravděpodobnost, že všichni budou mít podobné finanční a provozní problémy současně, je nízká. Má-li však výsledný celek zajímat investory, musí mít četné menší projekty společné charakteristiky, aby se daly spojit. To nelze učinit dodatečně. Například potřebujeme vyvinout společné podmínky pro fondy podobných aktiv, jak už se to děje na americkém trhu rezidenčních solárních panelů. Poté musíme vysvětlit základy sekuritizace většímu počtu potenciálních inovátorů prostřednictvím regionálních konferencí, které svedou dohromady finančníky a developery trvale udržitelných projektů. Za druhé musíme snížit složitost klíčových podmínek transakcí a usnadnit navrhování a sjednávání konkrétní podoby nástrojů používaných při investicích do trvale udržitelných projektů. Na zavedených finančních trzích je kopírování důležitých součástí předešlých úspěšných projektů mnohem snazší, než když každá transakce začíná od píky. Tento přístup funguje, protože řadu podmínek u následných projektů už klíčoví finanční hráči dříve akceptovali.
Doch bei entsprechendem Management verringert die gemeinsame Finanzierung mehrerer Projekte die Risiken, weil es doch recht unwahrscheinlich ist, dass alle diese Projekte gleichzeitig mit ähnlichen finanziellen und operativen Problemen kämpfen. Damit das daraus resultierende Ganze für Investoren interessant ist, müssen die zahlreichen kleineren Projekte jedoch gemeinsame Merkmale aufweisen, um sie auch zusammenzuführen. Dies kann nicht im Nachhinein erfolgen. So gilt es beispielsweise, gemeinsame Geschäftsbedingungen für Gruppen ähnlicher Vermögenswerte zu entwickeln, wie dies bereits auf dem US-Solaranlagenmarkt für Privathaushalte der Fall ist. Anschließend müssen einer größeren Zahl an potenziellen Innovatoren an der Basis die Grundlagen der Verbriefung vermittelt werden. Geschehen kann dies auf Regionalkonferenzen, wo Finanziers mit Entwicklern von Nachhaltigkeitsprojekten zusammengebracht werden. Zweitens gilt es, die Komplexität der zentralen Transaktionsbedingungen zu verringern und die Gestaltung und Aushandlung der spezifischen Instrumente für Investitionen in nachhaltige Projekte zu erleichtern. Auf etablierten Finanzmärkten ist es viel einfacher, wesentliche Teile früherer erfolgreicher Transaktionen zu replizieren, als bei jeder Transaktion von vorne anzufangen. Dieser Ansatz funktioniert, weil viele der Bedingungen für nachfolgende Transaktionen von den wichtigsten Finanzakteuren bereits akzeptiert wurden.