Jen asi 13% oceánu lze dnes zařadit do kategorie „mořské divoké přírody“ (biologicky a ekologicky nedotčené mořské krajiny, která je téměř prostá rušivého lidského vlivu). Více než třetině mořských savců a téměř třetině korálů vytvářejících korálové útesy dnes hrozí vyhynutí. Právě v této situaci se sešla konference UNOC, aby „zastavila ničení“ oceánských ekosystémů. Navzdory hromadě vzletných frází však z konference vzešla jen mlhavá prohlášení: 193 členských zemí OSN potvrdilo závazek podpořit správu moří (mimo jiné) posílením sběru dat a posílením financí na přírodně založená řešení. Kromě nedávno ohlášených plánů Kolumbie vytvořit čtyři nové oblasti chráněného moře však nepadl žádný oficiální závazek. A výmluvné bylo, že nebyl vyhlášen zákaz těžby v hlubokém moři.
Mittlerweile gelten nur mehr etwa 13 Prozent der Weltmeere als „marine Wildnis” (biologisch und ökologisch intakte Meereslandschaften, die weitgehend frei von menschlichen Eingriffen sind). Mehr als ein Drittel der Meeressäugetiere und fast ein Drittel der riffbildenden Korallen sind heute vom Aussterben bedroht. Vor diesem Hintergrund wurde die UNOC einberufen, um die „Zerstörung mariner Ökosysteme zu stoppen.“ Doch trotz viel hochtrabender Rhetorik blieb es bei vagen Erklärungen: die 193 UN-Mitgliedsstaaten bekräftigten ihr Versprechen, (unter anderem) durch verbesserte Datenerfassung und geförderte Finanzierung naturbasierter Lösungen die Governance im Bereich der Weltmeere zu stärken. Tatsächlich wurden abgesehen von Kolumbiens kürzlich verkündeten Plänen zur Schaffung vier neuer Meeresschutzgebiete keine verbindlichen Zusagen getroffen. Und bezeichnenderweise wurde auch der Stillstand im Bereich Tiefseebergbau nicht überwunden.