Domnívám se však, že zde máme částečně co do činění s odkazem pomýleného „washingtonského konsensu“, jenž utvářel podobu ruského přerodu. Vliv tohoto rámce se projevil v obrovském důrazu reformátorů na privatizaci bez ohledu na to, jakým způsobem se provede, přičemž rychlost dostala přednost nade vším ostatním včetně vytvoření institucionální infrastruktury potřebné k tomu, aby tržní ekonomika fungovala. Když jsem před patnácti lety napsal knihu Globalizace a její nespokojenci,tvrdil jsem v ní, že tato ekonomická reforma provedená formou „šokové terapie“ je katastrofální chybou. Obhájci zmíněné doktríny však nabádali k trpělivosti: takové soudy prý lze vynášet až z dlouhodobější perspektivy.
Allerdings bin ich der Ansicht, dass das, womit wir heute zu tun haben, zum Teil eine Hinterlassenschaft des fehlerbehafteten Washingtoner Konsenses ist, der Russlands Übergangszeit prägte. Die Einflüsse dieses Rahmenwerks spiegelten sich in dem enormen Gewicht wider, das die Reformer auf die Privatisierung legten, egal wie diese erfolgte, wobei Tempo Vorrang vor allem anderen hatte – auch vor der Schaffung der institutionellen Infrastruktur, die für eine funktionierende Marktwirtschaft Voraussetzung ist. Vor fünfzehn Jahren, als ich Die Schatten der Globalisierung schrieb,argumentierte ich, dass dieser „schocktherapeutische“ wirtschaftsreformatorische Ansatz in düsterer Weise gescheitert sei. Doch die Verteidiger dieser Doktrin mahnten zur Geduld: Man könne ein derartiges Urteil nur aus längerfristiger Perspektive treffen.