Celosvětově nejchudších 20 % populace čerpá mnohem méně než 20 % subvencí do fosilních paliv. Potravinové a energetické subvence mohou také pokřivovat veřejnou politiku, jak dokládá Módího vláda usilující o ochranu indických zemědělských subvencí. Její veto proti kompromisu WTO zmařilo nejdůležitější pokrok v mnohostranných obchodních jednáních za posledních deset let. Zemědělské subvence se někdy snaží zvýhodnit spotřebitele na úkor producentů, zejména v chudých zemích, a někdy producenty na úkor spotřebitelů, zejména v zemích bohatých. Indické politiky se ovšem snaží dokázat obojí. Indii se tak podařil mimořádný kousek, neboť u obilí spotřebitelé dostávají příděly za uměle nízké ceny, leč zároveň země trpí nadbytečnou nabídkou, protože zemědělcům jsou vypláceny vysoké ceny. (Zemědělci jsou subvencováni i prostřednictvím zemědělských vstupů – elektřiny, vody a hnojiv – na úkor životního prostředí.)
Weltweit kommen den ärmsten 20% der Bevölkerung viel weniger als 20% der Subventionen zugute. Wie Modis Regierung in ihrer Absicht, die landwirtschaftlichen Subventionen Indiens zu schützen, gezeigt hat, können Nahrungsmittel- und Energiesubventionen auch der öffentlichen Politik schaden. In der Tat hat sein Veto gegen einen WHO-Kompromiss den wichtigsten Fortschritt bei den multilateralen Handelsgesprächen der letzten zehn Jahre verhindert. Insbesondere in armen Ländern sollen landwirtschaftliche Subventionen manchmal die Konsumenten auf Kosten der Produzenten bevorzugen, und insbesondere in reichen Ländern die Produzenten auf Kosten der Konsumenten. Die indische Politik versucht, beides zu erreichen. Der außerordentliche Erfolg bestand darin, dass Getreide für Konsumenten zu künstlich niedrigen Preisen rationiert wurde, während gleichzeitig ein Überangebot vorhanden war, da den Bauern hohe Preise gezahlt wurden.. (Auf Kosten der Umwelt wurden die Bauern auch durch die Förderung landwirtschaftlicher Hilfsstoffe subventioniert – Elektrizität, Wasser und Dünger.)