Diskuse o obchodu mezi jednotlivými státy dnes bohužel silně připomíná dialog hluchých, v němž si země vyměňují bezduché fráze, ale nedokážou se shodnout na žádných vymahatelných a ověřitelných závazcích. Vyvstává tak naléhavá potřeba reformovat globální instituce – a to radikálněji, než skupina G-20 až dosud předpokládala. Protekcionismus nespočívá pouze ve zvyšování dovozních cel; je to jakýkoliv vládní krok, který pokřivuje globální produkci a alokaci zboží, služeb a kapitálu ve prospěch domácích producentů, čímž snižuje celkovou efektivitu. Například vládní tlak na nadnárodní banky, aby půjčovaly doma nebo stahovaly likviditu ze zahraničních poboček, je tudíž protekcionismus, stejně jako kapitálové injekce do nadnárodních společností s výslovným požadavkem zachovat domácí pracovní místa. Podobné kroky jsou problematické nejen v tom, že izolují neefektivní formy výroby, ale i v tom, že ostatní země reagují přijímáním obdobných opatření ve prospěch vlastních „národních šampionů“, a proto nakonec prodělají všichni. Počet neefektivních zaměstnanců chráněných těmito opatřeními je vyvážen počtem efektivních zaměstnanců, které propustí nadnárodní společnosti reagující na politické tlaky ve vlastní zemi. Možná největší obavy však vyvolává fakt, že veřejnost – zejména v chudých zemích, které nemohou přijímat vyvažující opatření – začne nedůvěřovat globální integraci a pokládat nadnárodní firmy za trojské koně.
Leider wird die Debatte der Länder über den Handel immer mehr zu einem Dialog der Tauben, bei dem die Länder Platituden austauschen, ohne umsetzbare und nachprüfbare Verpflichtungen einzugehen. Die Reform der internationalen Institutionen ist dringend erforderlich, dringender als bisher von der G-20 vorausgesehen. Protektionismus ist nicht nur die Erhöhung von Zöllen auf Importgüter, er ist jede Regierungsmaßnahme, die die globale Produktion und Verteilung von Gütern, Dienstleistungen und Kapital zugunsten der Produzenten auf dem Binnenmarkt verzerrt, wodurch die allgemeine Effizienz verringert wird. So ist zum Beispiel der Druck von Regierungen auf multinationale Banken, auf dem Binnenmarkt Kredite zu gewähren oder Liquidität aus ausländischen Banken abzuziehen Protektionismus, wie auch die Kapitalspritzen für multinationale Unternehmen mit dem alleinigen Ziel, Arbeitsplätze auf dem Binnenmarkt zu erhalten. Solche Maßnahmen sind problematisch, nicht nur weil sie ineffiziente Produktionsformen abschirmen, sondern auch, weil andere Länder reagieren, indem sie ähnliche Maßnahmen gegenüber ihren eigenen nationalen Flaggschiffen ergreifen, so dass alle im Nachteil sind. Die Anzahl der ineffizienten Arbeitnehmer, die von diesen Maßnahmen geschützt werden, wird ausgeglichen durch die Anzahl der effizienten Arbeitnehmer, die von ausländischen multinationalen Unternehmen als Reaktion auf den politischen Druck im eigenen Land entlassen werden. Die größte Sorge ist darüber hinaus vielleicht, dass die Öffentlichkeit, besonders in armen Ländern, in denen keine ausgleichenden Maßnahmen ergriffen werden können, misstrauisch gegenüber der globalen Integration wird und die multinationalen Unternehmen als trojanische Pferde ansieht.