Ve skutečnosti jsou dnes rozpětí u španělských a italských dluhopisů vyšší, než byly před spuštěním programu ECB. Konečně, evropské vlády, zdá se, soupeří, kdo uskuteční drastičtější fiskální korekci. Jde o sebezáhubné řešení, které může imponovat jedině těm nejsilněji krátkozrakým tržním analytikům – a kupodivu také bipolárnímu Mezinárodnímu měnovému fondu, který před necelým rokem obhajoval fiskální stimulaci týmiž důvody, pro něž je dnes synchronizované fiskální omezování špatnou politikou pro Evropu. Poslední a nejkřiklavější součástí sledu neuvážených reakcí je v tomto kontextu nový německý balíček úsporných opatření. Fiskální šetrnost v Německu může jedině snížit poptávku po produktech eurozóny a vyústit v nižší německou inflaci.
Tatsächlich sind die Spreads für spanische und italienische Anleihen heute höher als vor dem Start des EZB-Programms. Und schließlich scheinen die europäischen Regierungen miteinander darum zu konkurrieren, wer die drastischsten haushaltspolitischen Anpassungen vornimmt. Diese Lösung ist nicht zweckdienlich und kann nur den kurzsichtigsten Marktanalysten zusagen – und kurioserweise einem bipolaren Internationalen Währungsfonds, der vor weniger als einem Jahr richtigerweise abgestimmte Konjunkturmaßnahmen befürwortete, und zwar aus genau denselben Gründen, aus denen abgestimmte Haushaltskürzungen heute für Europa schlecht sind. In diesem Kontext ist Deutschlands neues Sparpaket das jüngste und krasseste Beispiel in einer Reihe unbesonnener Reaktionen. Die deutschen Sparmaßnahmen können nur die Nachfrage nach Produkten aus den Euroländern verringern und zu einer niedrigeren Inflation in Deutschland führen.