A soukromý výzkum a vývoj se těžko podněcuje, pokud investoři tuší, že v případě úspěchu by se na plody jejich práce uplatnila nějaká forma vyvlastnění a že by se pak za malou náhradu používaly po celém světě. Svět by mohl i nadále zavírat oči před globálním oteplováním a doufat v nejlepší vývoj: totiž že nepatrně teplejší podnebí za sebou zanechá stejně mnoho vítězů (na sibiřských a severoevropských stepích či na kanadských prériích) jako poražených (v již dnes horkých oblastech, které jsou stále teplejší a sušší), že Golfský proud bude i nadále oteplovat Evropu, že nedojde k narušení monzunů a že deltu Gangy nezatopí silnější tajfuny. Nebo možná doufáme, že „my“, jejichž zájmy se berou v potaz při všech významných rozhodnutích, se nezařadíme mezi nejvíce poražené. Možná budeme zavírat oči i nadále. Naše naděje na vytvoření udržitelnějšího světa by však byly vyšší, kdybychom se v posledních deseti letech nebyli nechali zaslepit kombinací propagační akce známé jako kjótský protokol a obvyklé idiocie známé jako Bushova administrativa.
Die Förderung privater F&E ist schwierig, wenn die Investoren befürchten, dass die Früchte ihrer Arbeit von irgendwelchen öffentlichen Institutionen geerntet werden und die Ergebnisse auf der ganzen Welt zur Anwendung kommen, ohne für die Investoren eine Rendite abzuwerfen. Die Welt kann vor der globalen Erwärmung weiterhin die Augen verschließen und auf das Beste hoffen: Auf wärmeres Klima, von dem man mancherorts profitieren würde (wie in Sibirien, Nordeuropa und Kanada), aber mancherorts auch Schaden nehmen könnte (wie in den bereits jetzt sehr heißen Regionen, die noch heißer und trockener werden). Überdies könnte man hoffen, dass der Golfstrom Europa weiterhin wärmt, die Monsunregen weiterhin eintreffen und das Ganges-Delta nicht durch stärkere Taifune überflutet wird. Oder vielleicht hoffen wir einfach, dass „wir“, deren Interessen bei wichtigen Entscheidungen berücksichtigt werden, nicht zu den großen Verlierern zählen werden. Vielleicht werden wir auch weiterhin unsere Augen vor dem Problem verschließen. Unsere Chancen, auf dieser Welt ein nachhaltigeres System zu etablieren, wären allerdings größer, wenn wir uns im letzten Jahrzehnt nicht von einem PR-Trick namens Kyoto-Protokoll und der ganz normalen Idiotie namens Bush-Administration hätten blenden lassen.