Finanční kapitál může snadněji překračovat hranice a hmotný kapitál se dokáže přemisťovat téměř se stejnou rychlostí. Meze přerozdělování jsou na trhu mnohem těsnější: snaha přivlastnit si renty může firmy nutit stěhovat se do rozvíjejících se zemí nebo je přivést k bankrotu. Jistou chvíli trvalo, než jsme si tuto skutečnost připustili, a mnohé levicové strany se stále nedokáží přinutit, aby si přiznaly tlaky, které tržní síly vytvářejí. Některé to samozřejmě dokázaly a nejotevřeněji z nich britská Labour Party vedená Tonym Blairem. Jiné strany, typicky komunistické strany starého ražení, si mnohé ze své tradiční rétoriky ponechaly, ovšem hlavně ke konzumaci během voleb. Vědí až příliš dobře, že tenhle starý boží trest, ,,kapitál," bude dnes těžké, ba nemožné vyvlastnit, a přesto stále nejsou schopny či ochotny tuto novinku sdělit svým voličům. Stejné napětí existuje i uvnitř samotných stran. Jen zvažme popletenou debatu ve francouzské Socialistické straně, jež následovala po její porážce: ,,levicová levice" a ,,pravicová levice" svedly boj o vliv nad stranou a o způsob, jímž by se konečně měla vrátit k moci.
Grenzen sind für Finanzkapital leichter zu überwinden und das physische Kapital kann beinahe ebenso schnell transferiert werden. Die Grenzen der Umverteilung durch den Markt sind heute viel enger: Der Versuch, die Profite wieder steigen zu lassen, treibt viele Firmen entweder in Schwellenländer oder andernfalls in den Ruin. Es dauerte eine Weile, bis diese Tatsachen bewusst wahrgenommen wurden und zahlreiche Linksparteien nehmen diese, durch die Marktkräfte entstehenden Zwänge bis heute nicht zur Kenntnis. Manche haben sich jedoch schon dazu durchgerungen, aber keine so deutlich wie die britische Labor Party unter dem Vorsitz von Tony Blair. Andere, wie die typischen kommunistischen Parteien vom alten Schlag, sind ihrer traditionellen Rhetorik allerdings treu geblieben, was aber hauptsächlich in Wahlreden seinen Niederschlag findet. Sie alle wissen nur zu gut, dass eine Enteignung der ,,Kapitalisten" nur schwer oder überhaupt nicht möglich ist und doch sind sie nicht bereit oder willens, ihre Wähler mit dieser Tatsache zu konfrontieren. Die gleichen Spannungen existieren auch innerhalb der Parteien. Man sehe sich nur die konfuse Debatte innerhalb französischen Sozialisten nach der Wahlniederlage an. ,,Die Linken" und ,,die Rechten innerhalb der Linken" ringen um die Vorherrschaft in der Partei und um den Weg, der einzuschlagen ist, um letztlich wieder an die Macht zu gelangen.