Nástroje pro kontrolu kapitálu mohou být sice užitečné, neboť zmírňují rizika spojená s nevyzpytatelnými kapitálovými toky, ale zároveň jsou v mnoha směrech nákladné. Jinými slovy: každý by se měl opravdu naučit plavat. První poselství najde odezvu u těch, podle nichž je klíčovým ponaučením z asijské krize před deseti lety poznatek, že se země otevřely jistým typům toků – zejména dluhu v zahraničních měnách – dříve, než byly připraveny. Z toho vyplývá, že státy by nejprve měly posílit domácí finanční sektor a firemní dohled a teprve poté otevřít kapitálový účet. I kdyby však nástroje pro kontrolu kapitálu dokázaly zcela izolovat určitou zemi od sil finanční globalizace, takový cíl by ani nebyl žádoucí. Otevření se přímým zahraničním investicím a dalším nedluhovým kapitálovým tokům totiž může sloužit ke zvýšení hospodářského růstu bez nepříznivých vedlejších dopadů na makroekonomickou rozkolísanost nebo riziko krize. To je případ zemí s relativně slabými a zároveň silnými základními ukazateli. Jeden závěr proto zní, aby státy jen opatrně odstraňovaly nástroje pro kontrolu kapitálu, pokud ještě nedosáhly příslušných „bezpečnostních“ prahů, ale zároveň je třeba zdůraznit značné čisté výhody pro země, které tyto prahy překračují.
Kapitalverkehrskontrollen sind – egal, was ihre Vorteile bei der Verringerung der mit schwankungsanfälligen Kapitalflüssen verbundenen Risiken sein mögen – in mehrfacher Hinsicht mit Kosten verbunden. Mit anderen Worten: Alle sollten schwimmen lernen. Die erste Aussage wird bei jenen auf offene Ohren treffen, die meinen, eine zentrale Lehre der Asienkrise von vor zehn Jahren bestünde darin, dass Länder sich bestimmten Arten von Kapitalflüssen – insbesondere Krediten in Fremdwährungen – geöffnet hätten, bevor sie diese bewältigen konnten. Dies impliziert: Solche Länder sollten zunächst ihre nationalen Finanzsektoren und ihre Corporate Governance stärken und erst später Kapitalimporte zulassen. Doch selbst wenn sich ein Land mit Kapitalverkehrskontrollen noch immer völlig von den Kräften der finanziellen Globalisierung abschotten ließe: Wünschenswert wäre dies nicht. Die Öffnung gegenüber ausländischen Direktinvestitionen und anderen Eigenkapitalzuflüssen kann das Wirtschaftswachstum ankurbeln, und zwar ohne nachteilige Auswirkungen auf die makroökonomische Volatilität oder die Gefahr einer Krise. Dies gilt für Länder mit relativ schwachen und starken Rahmendaten gleichermaßen. Eine Schlussfolgerung ist daher, dass Länder, die die jeweilige „Sicherheitsschwelle“ noch nicht erreicht haben, bei der Aufhebung von Kapitalverkehrskontrollen vorsichtig sein sollten. Zugleich jedoch sollte man die erheblichen Nettovorteile für Länder zu betonen, die diese Schwellenwerte überschreiten.