Nové dálnice prospívají nově propojeným populacím, avšak zemědělci přicházejí o živobytí, protože jejich půdu stát vykupuje kvůli stavbě nové komunikace. Toto jsou učebnicové příklady, jak mohou rozdíly mezi soukromým a společenským ohodnocením vést k neoptimálním investicím. Bez vládní intervence se nerealizuje dostatek investic. Zatímco však v některých zemích mohou mít soukromé zájmy schopnost se prosadit, v Číně má sílu vynucovat si rozhodnutí o hospodářské politice komunistická strana. Rozhodné politické vedení přitom často umocňuje pokrok, avšak vzhledem k rozsahu a intenzitě zavádění ekonomické politiky v Číně se také může stát, že když se politici zmýlí, má to neblahé následky. K tomu došlo během Velkého skoku vpřed, kdy kolektivizace zemědělství donutila rolníky pěstovat plodiny bez finanční kompenzace nebo bez práva na soukromé vlastnictví. Tyto pokřivené pobídky ztížily jak udržování výroby, tak i sledování výkonnosti a kapacit v regionech. Výsledný velký čínský hladomor si během pouhých dvou let vyžádal22-45 milionů úmrtí, ekonomika stagnovala a Čína následujících dvacet let zažívala nulový či záporný hospodářský růst.
Von Autobahnen profitieren die neu angeschlossenen Bevölkerungsteile, aber Bauern verlieren ihre Lebensgrundlage, da ihr Land für neue Straßen eingefordert wird. Dabei handelt es sich um Lehrbeispiele dafür, wie die Divergenz zwischen privatem und gesellschaftlichem Wert zu suboptimalen Investitionen führen kann. Ohne staatliche Eingriffe wird nicht genug investiert. Doch während sich in manchen Ländern Privatinteressen durchsetzen können, verfügt die KP in China über die Macht, ihren strategischen Entscheidungen zum Durchbruch zu verhelfen. Und obwohl entschlossene politische Führung oftmals den Fortschritt fördert, bedeuten Ausmaß und Intensität der Umsetzung politischer Strategien in China, dass sich die Folgen dieser Entwicklung als katastrophal erweisen können, wenn die politischen Entscheidungsträger auf das falsche Pferd setzen. Dies geschah während des Großen Sprungs nach vorn, als die Bauern im Zuge der Kollektivierung der Landwirtschaft gezwungen wurden, ohne finanzielle Abgeltung oder private Eigentumsrechte Ackerbau zu betreiben. Die verzerrten Anreize machten es schwierig, einerseits die Produktion aufrechtzuerhalten und andererseits regionale Produktion und Kapazitäten nachzuverfolgen. Die darauf folgende große Hungersnot in China führte zu 22-45 Millionen Todesfällen in nur zwei Jahren. Die Wirtschaft stagnierte, wobei China in den darauffolgenden zwei Jahrzehnten ein jährliches Null- oder Negativwachstum verzeichnete.