Zdráhavost vlád vzít v úvahu radikální řešení si možná nezasluhuje obdiv, je ale pochopitelná. Hlavním důvodem je to, že idea evropské integrace je dnes v mnohých zemích mnohem méně populární než v minulosti. Rozhodující každopádně je, že pro ústavní změny se musí jednohlasně vyjádřit všechny vlády členských zemí, přitom je zde ale několik vlád, počínaje britskou, které nebudou jakémukoliv otevřenému federalistickému programu vůbec nakloněny. Není sporu o to, že v minulosti to byly Francie (pod vedením prezidenta Mitteranda) a Německo (po vedením kancléře Kohla), jež i přes neochotu Británie pravidelně tlačily na užší integraci. Dnes však obě země nejsou již tolik jednotné v otázkách společné evropské strategie a jejich nadšení pro evropskou integraci značně ochablo.
Die Ablehnung seitens der Regierungen gegenüber Reformen ist zwar nicht gerade löblich, aber verständlich. Ein Grund ist, daß die Idee der europäischen Integration heute in vielen Ländern weniger populär ist als es früher der Fall war. Der Grundsatz steht jedoch, daß nämlich Verfassungsänderungen nur einstimmig gefasst werden können. Und einige Mitgliedsstaaten, angefangen bei dem Vereinigten Königreich, werden sich ganz sicher gegen eine föderale Idee stellen. Ohne Zweifel war die fortschreitende Integration in der Vergangenheit sehr viel erfolgreicher. Da wurde sie von Frankreich (unter Mitterand) und Deutschland (unter Kohl) gegen den britischen Widerstand förmlich erzwungen. Heute jedoch sind sich diese beiden führenden Europa-Staaten über eine gemeinsame europäische Strategie weniger einig, und folglich ist ihr Interesse an der Europäischen Integration auch geringer.