Je tu ještě další paradox. Většina investičních projektů, jež rozvíjející se svět potřebuje, je dlouhodobá, stejně jako velká část dostupných úspor – biliony na účtech penzijního připojištění a v penzijních fondech a fondech suverénního majetku. Mezi těmito dvěma ale stojí naše čím dál silněji krátkozraké finanční trhy. Za 13 let od první Mezinárodní konference o financování rozvoje, která se konala v mexickém Monterrey roku 2002, se mnohé změnilo. Tehdy tvorbě globální ekonomické politiky dominovala G7; dnes je největší světovou ekonomikou Čína (ve smyslu parity kupní síly) a její úspory jsou o zhruba 50 % vyšší než americké.
Eine weitere Ironie ist, dass die meisten der in den Entwicklungsländern erforderlichen Investitionsprojekte langfristiger Natur sind, ebenso wie die verfügbaren Ersparnisse – die Billionen der Rentenversicherungen, der Pensionsfonds und der Staatsfonds. Aber unsere immer kurzsichtiger agierenden Finanzmärkte stehen einer Vermittlung im Weg. In den letzten dreizehn Jahren seit 2002, also seit der ersten Internationalen Konferenz zur Entwicklungsfinanzierung in Monterrey, Mexiko, hat sich viel verändert. Damals wurde die internationale Wirtschaftspolitik von den G-7 dominiert. Heute dagegen ist China die weltweit größte Volkswirtschaft (in Begriffen von Kaufkraftäquivalent) und verfügt über 50% höhere Ersparnisse als die USA.