Netvrdím, že rozumím světu terorizmu, ale vím, že ti, kdo žijí v Manchesteru, jeho okolí a v ostatních městech, se potřebují cítit součástí své komunity a mít společné aspirace. U obyvatel, kteří se identifikují se svým společenstvím, je méně pravděpodobné, že by jej poškozovali – naopak je pravděpodobnější, že aktivně přispějí k jeho čerstvému elánu. Manchester dnes víc než kdy dřív potřebuje vizi, již poskytuje Severní hospodářský motor. Jedná se o vizi, jejíž napodobení by prospělo i dalším městům a regionům. Osud i naděje člověka Už dost dlouho – určitě od teroristických útoků z 11. září 2001 a již dříve od doby, kdy jsme na televizních obrazovkách sledovali masakry v Kosovu, Sarajevu, Srebrenici, Rwandě a Kongu – dominují zprávám války a zvěsti o válkách, násilná úmrtí a pohrůžky násilnou smrtí. Všichni a všude si velmi dobře uvědomují moc zbraní. Techniku – od střel s jadernými hlavicemi po náklaďáky naplněné průmyslovým hnojivem a výbušniny nošené kolem pasu – jsme využili ke značnému posílení temných stránek povahy člověka coby násilnického druhu, ač ani nejde o řádného dravce.
Ich behaupte nicht, mich in der Welt des Terrorismus auszukennen, aber ich weiß, dass die Menschen, die in und um Manchester sowie auch in anderen Städten leben, das Gefühl brauchen, Teil einer Gemeinschaft zu sein und gemeinsame Ziele zu haben. Bewohner, die sich mit ihrer Gemeinde identifizieren, haben eine geringere Wahrscheinlichkeit, ihr zu schaden – und eine höhere Wahrscheinlichkeit, aktiv zu ihrer neuen Dynamik beizutragen. Mehr als jemals zuvor braucht Manchester die Vision, die das Northern Powerhouse bietet. Eine Vision, von deren Nachahmung andere Städte und Regionen durchaus profitieren würden. Der Menschheit Schicksal/Der Menschheit Hoffnung Schon seit geraumer Zeit sind die Nachrichten von Krieg und Gerüchten über Krieg beherrscht, von gewaltsamem Tod und den Androhungen gewaltsamen Todes. Dies ist mit Sicherheit seit den Terrorangriffen auf die USA vom 11. September der Fall und auch schon seit die Gemetzel im Kosovo, in Sarajevo, Srebrenica, Ruanda und im Kongo über den Bildschirm liefen. Jeder, überall, ist sich der Macht unserer Waffen intensiv bewusst. Von Raketen mit atomaren Sprengköpfen über LKWs voller Düngemittel oder Sprengstoffe, die als Gürtel getragen werden, haben wir unsere Technologie darauf verwendet, die dunklen Seiten unseres Wesens als eine gewalttätige - und noch nicht einmal wirklich räuberische - Spezies enorm zu verstärken.