Když tedy hovoří o „neřízených vlacích, které jsou podle všeho na cestě ke srážce,“ jak z jeho úst zaznělo nedávno na soukromém setkání v Berlíně, zainteresované strany by se zřejmě měly připravit na nechtěný vývoj událostí. Ovšemže nikdo v regionu nepřivolává válku. Předválečná nálada ale sílí. Vzájemně se umocňují čtyři faktory, z nichž ani jeden není nový, ale všechny jsou svým vlastním způsobem destabilizační: chybějící naděje, nebezpečné vládní politiky, regionální mocenské vakuum a absence aktivního zprostředkování zvenčí. Člověk se může utěšovat tím, že Palestinci i Izraelci stále upřednostňují dvoustátní řešení. Méně konejšivé je však to, že většina Izraelců a značná část Palestinců ztratila naději, že se takové řešení vůbec kdy zhmotní. Připočtěme si k tomu fakt, že v září vyprší částečné zmražení růstu osad, jež izraelská vláda přijala, a skončí i lhůta stanovená Arabskou ligou pro takzvané přibližovací rozhovory mezi Palestinci a Izraelci, jež se zatím ani seriózně nerozběhly. Seriózní přímá vyjednávání stěží začnou, aniž se zmrazí výstavba osad, což ovšem izraelský premiér Netanjahu s největší pravděpodobností neohlásí ani neprovede, vzhledem k odporu uvnitř jeho koaliční vlády. Sýrie, která se až do konce roku 2008 účastnila vlastních přibližovacích rozhovorů s Izraelem, zprostředkovaných Tureckem, obnovení rozhovorů s Izraelem v dohledné době neočekává.
Wenn er also wie vor kurzem bei einem privaten Treffen in Berlin von „führerlosen Zügen auf Kollisionskurs“ spricht, dann sollten die Betroffenen vielleicht vor ungewollten Entwicklungen auf der Hut sein. Natürlich fordert niemand in der Region einen Krieg, aber es ist eine wachsende Vorkriegs-Stimmung spürbar. Vier Faktoren bestärken einander, keiner von ihnen ist neu, aber jeder einzelne von ihnen hat bereits eine destabilisierende Wirkung: Hoffnungslosigkeit, gefährliche Politik seitens der Regierungen, ein regionales Machtvakuum und die Abwesenheit von aktiver Vermittlung von außen. Es mag zwar beruhigend sein, dass die meisten Palästinenser und Israelis noch immer für eine Zwei-Staaten-Lösung sind. Aber es ist durchaus weniger beruhigend, dass die große Mehrheit der Palästinenser die Hoffnung verloren hat, eine solche Lösung werde je Realität. Damit nicht genug, läuft im September der teilweise Siedlungsstopp aus, den die israelische Regierung akzeptiert hat und damit auch die Frist der Arabischen Liga für indirekte Friedensgespräche zwischen Palästinensern und Israelis, die gar nicht ernsthaft begonnen wurden. Es ist unwahrscheinlich, dass ernsthafte direkte Verhandlungen ohne einen Stopp des Siedlungsbaus beginnen, der wiederum von Ministerpräsident Netanjahu aufgrund des Widerstands in seiner Koalitionsregierung wahrscheinlich nicht verkündet wird. Syrien, das mit türkischer Mediation bis Ende 2008 selbst indirekte Friedensgespräche mit Israel geführt hat, erwartet in naher Zukunft keine Wiederaufnahme der Gespräche mit Israel.