Zvedla jsem hlavu od rukopisu a začala mluvit do prázdného rohu pokoje. Řekla jsem nahlas, "Poslouchej, ty někdo, ty i já, oba víme, že pokud tahle kniha nebude úchvatná, tak to nebude tak úplně moje chyba, že? Protože jak vidíš, já do toho dávám všechno, co mám, víc už do toho dát nemůžu.
Ich hob also meinen Blick vom Manuskript und sprach meinen Kommentar in Richtung einer leeren Ecke des Raums. Ich sprach laut: „Hör zu, Du Ding, Du und ich wissen beide, wenn dieses Buch nicht brillant ist, dass es nicht komplett meine Schuld ist, richtig? Denn Du siehst ja, dass ich alles, was ich habe, investiere. Ich habe nicht mehr als das.