V současném cyklu jsou ale centrální banky mnohem závislejší na nepřímých nástrojích – konkrétně na dlouhodobých úrokových sazbách. Účinky takových nástrojů utvářejí očekávání investorů, a jsou proto náchylné k náhlým a extrémním výkyvům. Když například v roce 2013 Federální rezervní systém USA naznačil, že začne zužovat jeden ze svých programů kvantitativního uvolňování, vznikla „panika ze zužování“, během níž odtékaly peníze z trhu s dluhopisy a podstatně rostly výnosy dluhopisů. Druhým stěžejním důvodem k obavám je to, že vyšší ocenění nemusí nutně znamenat vyšší výnosy ani lepší výnosy očištěné o volatilitu. Třebaže kladný rozdíl mezi potenciálním růstem a přirozenou úrokovou mírou ospravedlňuje vyšší ocenění, nižší potenciální růst naznačuje nižší výnosy napříč třídami aktiv. Až budou úrokové sazby stoupat k přirozené míře, finanční podmínky by měly zpřísňovat a ocenění rizikových aktiv klesat. Centrální banky chtějí, aby se toto zpřísnění odehrálo postupně, ale krátká historie nekonvenční měnové politiky naznačuje, že k přecenění aktiv obvykle dochází náhle – někdy až ničivě. Proč tedy investoři nevyužívají mimořádně nízké volatility k nákupu levného pojištění?
Im aktuellen Zyklus allerdings haben sich die Zentralbanken viel zu sehr von indirekten Mitteln abhängig gemacht – darunter insbesondere den Langfristzinsen. Die Effekte solcher Maßnahmen hängen von den Erwartungen der Investoren ab und unterliegen daher plötzlichen und extremen Schwankungen. 2013 beispielsweise löste die Aussage der US-Federal-Reserve, sie werde eines ihrer Programme zur quantitativen Lockerung auslaufen lassen, einen „Auslaufschock“ aus. Aus dem Anleihenmarkt wurden Gelder abgezogen, und die Erträge der Anleihen stiegen erheblich. Der zweite große Grund zur Sorge besteht darin, dass die hohen Bewertungen nicht notwendigerweise höhere Renditen oder bessere volatilitätsangepasste Erträge bedeuten. Sogar wenn die positive Lücke zwischen potenziellem Wachstum und natürlichen Zinssätzen höhere Anlagebewertungen rechtfertigen, führt das geringere potenzielle Wachstum über sämtliche Anlageklassen hinweg zu niedrigeren Renditen. Während die Zinsen in Richtung ihrer natürlichen Höhe steigen, sollten auch die finanziellen Bedingungen straffer werden und die Bewertungen riskanter Anleihen fallen. Die Zentralbanken bemühen sich, diese Straffung schrittweise durchzuführen, aber die kurze Geschichte unkonventioneller Geldpolitik lehrt uns, dass die Neubewertung von Geldanlagen plötzlich geschieht – und manchmal eine zerstörerische Wirkung entfaltet. Warum nutzen die Investoren dann nicht die extrem geringe Volatilität dazu aus, um sich günstig abzusichern?