I ty nejchudší kouty rozvojového světa navíc budou do poloviny století mnohem bohatší než dnes; většina lidí bude bydlet ve městech a vydělávat si na živobytí jinde než v zemědělství. Jejich spotřeba pšenice pak stejně jako v dnešních rozvinutých státech nebude záviset na tom, kolik pšenice se vypěstuje v jejich zemi, nýbrž na globálních cenách potravin a lokálních příjmech. To podtrhuje důležitost úsilí o volný obchod, který umožní levnější zemědělskou produkci a současné zvýšení mezd v nezemědělských sektorech. Strašení globálním oteplováním jen přesunuje těžiště naší pozornosti na nejméně efektivní metody pomoci. Kvas krizí za krizí NEW YORK – Ve stínu eurokrize a amerického fiskálního útesu je snadné přehlížet dlouhodobé problémy globální ekonomiky. Zatímco se zaměřujeme na bezprostřední hrozby, nepřestávají ovšem kvasit. Ignorujeme je na vlastní nebezpečí.
Überdies werden bis zur Mitte des Jahrhunderts selbst die ärmsten Entwicklungsländer viel reicher sein. Die meisten Menschen werden in Städten leben und ihr Einkommen in Bereichen außerhalb der Landwirtschaft beziehen. Wie in den Industrieländern heute wird ihr Weizenkonsum von den weltweiten Nahrungsmittelpreisen und den lokalen Einkommen abhängen und nicht davon, ob das Getreide im eigenen Land produziert wird. Das unterstreicht die Bedeutung der Bestrebungen für den Freihandel, wodurch kostengünstigere landwirtschaftliche Produktion möglich wird und die Löhne in den nicht-landwirtschaftlichen Sektoren steigen. Schauergeschichten über die globale Erwärmung verlagern lediglich unser Augenmerk auf die am wenigsten wirksamen Hilfsmöglichkeiten. Nachkrisliche Krisen NEW YORK – Im Schatten der Eurokrise und der amerikanischen Fiskalklippe werden leicht die langfristigen Probleme der Weltwirtschaft ignoriert. Doch während wir uns auf die unmittelbaren Schwierigkeiten konzentrieren, schwären sie weiter, und wir missachten sie auf eigenes Risiko.