Dala už ale jasně najevo, že němečtí sousedé na východě nebudou mít jediný důvod mít pocit, že je obchází. Možná že toto své poselství bude chtít potvrdit tím, že na svou první oficiální návštěvu nepojede do Paříže, ale do Varšavy nebo do Vilniusu. Ve věci evropského projektu je oddána integraci stejně, jako byli její předchůdci. Bude nadále zdůrazňovat úzké vztahy s Francií, neboť jiná alternativa neexistuje; Británie, která není členem eurozóny ani schengenského hraničního režimu, zůstává v EU mužem v ústraní. Žádné nové iniciativy ohledně integrace se ovšem neobjeví, dokud nebudou na nový pokus připraveni lídři zemí, jež omítly Ústavní smlouvu. Pak bude Merkelová osobou s rozhodujícím postavením pro dodání závažnosti novému úsilí o posun EU vpřed. Bude pokračovat v podpoře konečného přijetí balkánských států, avšak nikoho nenechala na pochybách o svém odporu vůči plnému členství pro Turecko, což je hlavní věcná změna oproti Schröderově éře (třebaže její vláda nebude blokovat start jednání na začátku října). Každopádně bude mít plné ruce práce s prosazováním hospodářských reforem, kvůli nimž bude zvolena a jež představují její nejvyšší prioritu.
Aber Merkel hat bereits klar gemacht, dass Deutschlands östliche Nachbarn keinen Grund haben werden, sich übergangen zu fühlen. Vielleicht wird sie diese Botschaft sogar zu bestätigen suchen, indem sie ihre erste offizielle Auslandsreise nicht nach Paris, sondern nach Warschau oder Vilnius unternimmt. Was das europäische Projekt angeht, so fühlt sie sich diesem nicht weniger verpflichtet als ihre Vorgänger. Sie wird weiterhin die engen Beziehungen zu Frankreich betonen, weil es hierzu keine Alternative gibt: Großbritannien, das weder der Eurozone noch dem Grenzregime von Schengen beigetreten ist, bleibt das Land der EU, das irgendwie nicht ganz dazu gehört. Aber es wird keine neuen Erweiterungsinitiativen geben, bis die Führer der Länder, die den Verfassungsvertrag abgelehnt haben, für einen neuen Versuch bereit sind. Wenn es so weit ist, wird Merkel eine Schlüsselrolle dabei zufallen, einem neuen Bemühen, die Entwicklung der EU voranzutreiben, Gewicht zu verleihen. Sie wird weiterhin die letztendliche Aufnahme der Balkanstaaten befürworten, aber sie hat (auch wenn ihre Regierung die Aufnahme von Verhandlungen im Oktober nicht blockieren wird) keinen Zweifel an ihrer Ablehnung einer Vollmitgliedschaft der Türkei gelassen – ein deutlicher substanzieller Umbruch gegenüber der Schröder-Ära. In jedem Fall wird sie alle Hände voll zu tun haben, die wirtschaftlichen Reformen durchzusetzen, zu deren Durchführung sie gewählt werden wird und die ihre erste Priorität sind.