Přesto uběhly roky a na stole není žádná růstová strategie, přestože její součásti jsou dobře známé: politiky řešící vnitřní nevyváženosti Evropy a obrovský externí přebytek Německa, který je v současnosti srovnatelný s čínským (a v poměru k HDP více než dvojnásobný). Konkrétně to znamená růst mezd v Německu a průmyslové politiky, které podpoří vývoz a produktivitu v periferních ekonomikách Evropy. Jednou věcí, která fungovat nebude, alespoň pro většinu zemí eurozóny, je vnitřní devalvace, tedy vynucené snižovaní mezd a cen, protože by zvětšila dluhové břemeno domácností, firem i vlád (které drží dluhy denominované drtivou většinou v euru). Jelikož by navíc korekce probíhaly v různých sektorech různou rychlostí, deflace by v ekonomice vyvolala masivní pokřivení. Kdyby byla vnitřní devalvace řešením, nebyl by za Velké hospodářské krize potíží zlatý standard. Interní devalvace společně s úsporami a principem jednotného trhu (který usnadňuje únik kapitálu a finanční krvácení bankovních soustav) je smrtící kombinace. Evropský projekt byl a stále je skvělou politickou ideou. Má potenciál podporovat prosperitu i mír.
Doch es sind inzwischen Jahre vergangen, ohne dass eine Wachstumsstrategie auf dem Tisch liegt, obwohl auch deren Bestandteile wohlbekannt sind: Strategien gegen Europas interne Ungleichgewichte und Deutschlands enormen Leistungsbilanzüberschuss, der inzwischen so hoch ist wie der Chinas (im Verhältnis zum BIP sogar doppelt so hoch). Konkret bedeutet dies Lohnerhöhungen in Deutschland und eine Industriepolitik, die in den Volkswirtschaften Randeuropas den Export und die Produktivität fördert. Was, zumindest für die meisten Euroländer, nicht funktionieren wird, ist eine interne Abwertung – d.h. die zwangsweise Absenkung von Löhnen und Preisen –, weil dies die Schuldenlast der Haushalte, Unternehmen und Regierungen (die überwiegend in Euro verschuldet sind) erhöhen würde. Und da Anpassungen in unterschiedlichen Wirtschaftssektoren mit unterschiedlicher Geschwindigkeit erfolgen, würde eine Deflation massive Verzerrungen innerhalb der Volkswirtschaft auslösen. Wäre eine interne Abwertung die Lösung, wäre der Goldstandard in der Großen Depression kein Problem gewesen. Aber eine interne Abwertung ist im Verbund mit Sparmaßnahmen und dem Prinzip eines gemeinsamen Marktes (das Kapitalflucht und das Ausbluten der Bankensysteme erleichtert) eine toxische Kombination. Das europäische Projekt war und ist eine großartige politische Idee. Es hat das Potenzial, Wohlstand und Frieden zu fördern.