Kdyby měla Amerika dál trvat na kontrole nad volebním procesem, utrpěla by tím samotná banka. Její efektivitu léta narušoval fakt, že byla částečně chápána jako nástroj v& rukou západních vlád a finančních a korporátních sektorů v& západních zemích. Paradoxně by i dlouhodobým americkým zájmům nejlépe vyhovoval závazek – vyjádřený nejen slovy, ale i činy – vybírat kandidáty podle schopností a prosazovat kvalitní řízení. Jedním z& údajných úspěchů skupiny G-20 byla dohoda na reformě řízení mezinárodních finančních institucí – především způsobu volby jejich nejvyšších představitelů. A protože v& oblasti rozvoje jsou obecně vzato nejkvalifikovanější lidé z& rozvíjejících se a rozvojových zemí – ti koneckonců rozvoj zažívají –, zdá se jen přirozené, že šéf Světové banky bude pocházet z& některé z& těchto zemí. Udržovat mezi rozvinutými státy mocenskou kliku, podle níž USA jmenují prezidenta Světové banky a Evropa vybírá šéfa Mezinárodního měnového fondu, se jeví jako mimořádně anachronistické a pomýlené zejména dnes, kdy se banka i fond obracejí na země s& rozvíjejícími se trhy jako na zdroj prostředků. USA, mezinárodní společenství i banka samotná sice opakovaně zdůrazňují důležitost kvalitního řízení, avšak volební procedura, která de facto ponechává jmenování na americkém prezidentovi, obrací tyto řeči ve výsměch. Okonjová-Iwealaová se v& rozhovoru pro Financial Times vypořádala s& tímto tématem rázně: jde prý o otázku pokrytectví.
Sollte Amerika weiterhin darauf bestehen, den Auswahlprozess zu bestimmen, würde die Bank selbst darunter leiden. Jahrelang war die Leistungsfähigkeit der Bank beeinträchtigt weil man sie teilweise als ein Werkzeug westlicher Regierungen sowie der Finanz- und Unternehmenssektoren dieser Länder betrachtete. Ironischerweise wäre auch den langfristigen amerikanischen Interessen am besten gedient, wenn man sich & – nicht nur mit Worten, sondern auch mit Taten –& für ein leistungsorientiertes System und verantwortungsvolle Führung engagierte. Eine vermeintliche Errungenschaft der G-20 war ein Abkommen über Reformen in der Führung internationaler Finanzinstitutionen – und hier vor allem hinsichtlich der Auswahl des Führungspersonals. Da das Fachwissen im Bereich Entwicklung im Großen und Ganzen in den Schwellen- und Entwicklungsländern angesiedelt ist – wo man Entwicklung schließlich lebt – erscheint es natürlich, dass der Chef der Weltbank aus einem dieser Länder kommen soll. Die Weiterführung eines Ränkespiels, im Zuge dessen die USA den Weltbankpräsidenten ernennen und Europa den Chef des Internationalen Währungsfonds bestimmt, scheint heutzutage besonders anachronistisch und erstaunlich, da sich Weltbank und Währungsfonds um finanzielle Mittel an die Schwellenländer wenden Während die USA, die internationale Gemeinschaft und die Bank selbst wiederholt die Bedeutung guter Führungspraktiken betonen, spricht die Auswahlprozedur, aufgrund derer die Ernennung de facto durch den US-Präsidenten erfolgt, diesen Beteuerungen Hohn. Okonjo-Iweala formulierte es nachdrücklich in einem Interview mit der Financial Times: worum es geht, ist eine Frage der Heuchelei.