Tak jako měříme, co vidíme, máme také sklon vidět jen to, co měříme. Jak se do širší škály tvorby politik rozšiřuje algoritmické rozhodování, vrhá nelítostné světlo na společenské předsudky, které bývaly skryté ve stínu shromažďovaných údajů. Napínáním stávajících struktur a procesů do logických extrémů nás umělá inteligence (UI) nutí postavit se čelem tomu, jakou společnost jsme vytvořili.
So wie wir messen, was wir sehen, neigen wir auch dazu, nur das zu sehen, was wir messen. Die zunehmende Ausbreitung der algorithmischen Entscheidungsfindung auf immer weitere Bereiche der Politikgestaltung wirft ein grelles Licht auf die soziale Voreingenommenheit, die sich einst in den Tiefen der von uns erhobenen Daten verbarg. Indem künstliche Intelligenz bestehende Strukturen und Prozesse an deren logische Extreme treibt, zwingt sie uns zur Auseinandersetzung mit der Art von Gesellschaft, die wir geschaffen haben.