Nepřesnost je však něco jiného než systematické nadhodnocování hospodářského zotavení v Evropě. Čísla se opakovaně revidují, dokonce i během velmi krátkých období, což vrhá silné pochybnosti na validitu použitých ekonomických modelů. Tyto modely i instituce, které je používají, se spoléhají na zavedenou ekonomickou teorii, jež jim umožňuje „předpokládat“ určité souvztažnosti. Mezi tyto předpoklady patří i to, že zdroj omylů musí lhát. Z řady vyčnívají zejména dvě klíčové chyby. Modely používané všemi organizacemi zpracovávajícími prognózu dramaticky podcenily fiskální multiplikátor: dopad změn vládních výdajů na hospodářský výkon. A za druhé přecenily, do jaké míry může kvantitativní uvolňování (QE) ze strany měnových úřadů – jinými slovy tištění peněz – vyvážit fiskální utahování opasků.
Doch Ungenauigkeit ist das eine; die systematische Überschätzung der Konjunkturerholung in Europa ist etwas ganz anderes. Tatsächlich wurden die Zahlen mehrmals korrigiert, selbst innerhalb kurzer Zeiträume, was starke Zweifel an der Gültigkeit der verwendeten Wirtschaftsmodelle nährt. Diese Modelle – und die sie verwendenden Organisationen – verlassen sich auf integrierte Wirtschaftstheorien, die sie in die Lage versetzen, bestimmte Beziehungen „anzunehmen“. Die Fehler müssen bei diesen Annahmen liegen. Zwei wichtige Fehler fallen dabei ins Auge. Die Modelle sämtlicher Prognosen anstellenden Organisationen haben erstens den Staatsausgabenmultiplikator – die Wirkung der Staatsausgaben auf die Produktionsleistung – drastisch unterschätzt. Und zweitens haben sie das Ausmaß überschätzt, in dem sich durch die von den Währungsbehörden verfolgte quantitative Lockerung – d.h. das Drucken von Geld – die restriktivere Fiskalpolitik ausgleichen lässt.