Staré členské státy, jež tradičně odváděly nejvíc, například Německo a Nizozemsko, chtějí rozpočet udržet co nejmenší. Chirac vzhledem k tomuto nadcházejícímu vyjednávání mezi starými a novými – a mezi bohatými a chudými – a dále proto, že nemá žádný mazaný návrh na oživení Ústavy EU, hledal a našel druhého obětního beránka: Británii už 20 let kyne prospěch z rozsáhlé úlevy z jejího nadměrného příspěvku do rozpočtu EU. Společná zemědělská politika (SZP) EU je koncipována tak, že přiděluje značné finanční dotace zemím s rozsáhlým zemědělským sektorem, jako je Francie, avšak zemím s malým zemědělským sektorem ukládá finanční sankce.
Jene alten Mitglieder, die traditionell am stärksten zum Haushalt beigetragen haben – wie Deutschland und die Niederlande –, wollen diesen so klein wie möglich halten. Angesichts der sich abzeichnenden Verhandlungen zwischen alten und neuen – und reichen und armen – Mitgliedern, und weil er selbst keinen schlauen Vorschlag für eine Wiederbelebung der EU-Verfassung hat, hat Chirac nach einem zweiten Sündenbock gesucht – und ihn gefunden: Großbritannien profitiert seit mehr als 20 Jahren von einem Rabatt auf seinen übergroßen Beitrag zum EU-Haushalt. Die Gemeinsame Agrarpolitik der EU (GAP) bevorteilt von ihrer Konzeption her finanziell Länder mit einem großen Agrarsektor wie Frankreich und erlegt Ländern mit einem kleinen Agrarsektor wie Großbritannien hohe finanzielle Belastungen auf.