Zefektivnily by se tak vládní služby a zároveň by to pomohlo katalyzovat další rozvojovou pomoc od tradičních dárců a mobilizovat zdroje soukromého sektoru. V mnoha zemích existuje značný prostor k mobilizaci domácích zdrojů. Rozšíření daňového základu, zlepšení daňové správy a zalátání mezer v dani z přidané hodnoty by se mohlo výrazně projevit v zemích s nízkými příjmy, kde výnos daní tvoří jen asi 10-14 % HDP, oproti 20-30 % HDP v zemích s vysokými příjmy. Spravedlivější zdanění by mělo pozitivní dopady na správu a řízení, další důležitý nástroj k mobilizaci domácích zdrojů. S kvalitnějším řízením podniků a správou veřejných věcí a jasnými politikami převodních cen by země bohatě obdařené přírodními zdroji mohly posílit svou schopnost dojednávat férové kontrakty s těžebními odvětvími, časem vyrovnat příjmy a výdaje a spravovat své přírodní bohatství transparentněji. Pokrok v těchto oblastech by pomohl vládám zacílit výdaje efektivněji na ty, komu by nejvíce prospěly. Například pouhých 8 % z dotací na fosilní paliva ve výši 409 miliard dolarů se v roce 2010 dostalo k nejchudším 20 % populace.
Dies würde staatliche Leistungen wirksamer gestalten und gleichzeitig dazu beitragen, zusätzliche Entwicklungshilfe von traditionellen Gebern zu aktivieren sowie Ressourcen auf dem privaten Sektor zu mobilisieren. In vielen Ländern besteht beträchtlicher Spielraum für die Mobilisierung nationaler Ressourcen. Die Verbreiterung der Steuerbasis, die Verbesserung der Steuerverwaltung sowie die Schließung von Lücken hinsichtlich der Mehrwertsteuer könnten in Ländern niedrigen Einkommens beträchtliche Wirkung erzielen. In diesen Ländern sind die Steuereinnahmen nämlich für lediglich etwa 10 bis 14 Prozent des BIP verantwortlich – verglichen mit 20 bis 30 Prozent des BIP in Ländern mit hohem Einkommen. Eine gerechtere Besteuerung hätte positive Auswirkungen auf die Regierungsführung, die ein weiteres bedeutendes Instrument für die Mobilisierung nationaler Ressourcen darstellt. Mit verbesserter Regierungs- und Unternehmensführung sowie klaren Transferpreis-Strategien könnten rohstoffreiche Länder ihre Position bei Verhandlungen über faire Verträge mit der Rohstoffindustrie stärken, Einnahmen und Ausgaben mit der Zeit ausgleichen und ihre Bodenschätze in transparenterer Art verwalten. Fortschritte in diesen Bereichen würden den Regierungen helfen, ihre Ausgaben wirksamer zu den Menschen zu lenken, die am meisten davon profitieren. Beispielsweise erreichten nur 8 Prozent der im Jahr 2010 für die Subventionierung von fossilen Brennstoffen ausgegebenen 409 Milliarden Dollar auch die ärmsten 20 Prozent der Bevölkerung.