Společnost Shell zpravidla své scénáře používá k přípravě na budoucnost, aniž by k jednomu z nich vyjadřovala příklon. Avšak vzhledem k potřebě řídit klimatické riziko ve prospěch našich investorů a potomků jsme přesvědčeni, že důsledky plánování zajišťují nejlepší rovnováhu mezi ekonomikou, energií a ekologií. Coby druhý názor nás zaujaly propočty změny klimatu provedené na univerzitě Massachusetts Institute of Technology. Tyto výpočty ukazují, že svět držící se scénáře plánování a technologie zachytávání a ukládání CO2 vyústí v nejnižší míru změny klimatu, za předpokladu, že ostatní významné člověkem produkované skleníkové plyny se budou omezovat obdobně. Scénář plánování bude uskutečněn, jedině pokud se tvůrci politik shodnou na globálním přístupu k obchodování s emisemi a budou aktivně propagovat energetickou efektivitu a nové technologie ve čtyřech oblastech: výrobě tepla a elektřiny, průmyslu, dopravě a budovách. To bude vyžadovat usilovnou práci a času je málo. Scénář plánování například předpokládá, že CO2 se bude do roku 2050 ve vyspělých zemích zachytávat u 90% uhelných a plynových elektráren a dále u minimálně 50% takových elektráren mimo země OECD. Dnes CO2 nezachytávají nikde.
Shell hat seine Szenarien immer dazu genutzt, um sich auf die Zukunft vorzubereiten, ohne aber einem der denkbaren Entwicklungspfade den Vorzug zu geben. Vor die Notwendigkeit gestellt, die Klimarisiken für unsere Investoren und Nachkommen zu bewältigen, sehen wir jedoch in den Ergebnissen des Blueprints- Szenarios den bestmöglichen Ausgleich zwischen Wirtschaft, Energie und Umweltschutz. Um noch eine zweite Meinung hinzu zu ziehen, haben wir uns die Berechnungen des Massachusetts Institute of Technology (MIT) zum Klimawandel angesehen. Dessen Berechnungen zeigen, dass eine Blueprints– Welt mit CO2–Abspaltung und –Einlagerung das geringste Maß an Klimawandel verursacht, vorausgesetzt, die Emissionen anderer vom Menschen verursachter Treibhausgase werden in ähnlicher Weise reduziert. Aber das Blueprints- Szenario wird nur Realität, wenn die Politiker sich auf eine globale Strategie für den Emissionshandel einigen und eine effiziente Energienutzung und neue Technologien in vier Bereichen aktiv unterstützen: Erzeugung von Strom und Wärme, Industrie, Verkehr und Gebäudeausstattung. Das verlangt harte Arbeit, und die verfügbare Zeit ist knapp. So setzt Blueprints z.B. voraus, dass bis 2050 CO2 in 90 % aller kohle- und gasbetriebenen Kraftwerke der entwickelten Staaten abgespalten und eingelagert wird, sowie in wenigstens 50 % der Kraftwerke der Nicht-OECD-Staaten. Heute wird CO2 noch in keinem einzigen Kraftwerk zurückgehalten.