Centrální bankéři se teď paradoxně mohou dočkat reakce od jiných institucí určujících hospodářskou politiku, které jim nejen nepomohou vrátit činnost do normálu, ale ještě jim jejich úkol výrazně ztíží. Začněme americkým Federálním rezervním systémem, nejmocnější centrální bankou světa, jejíž kroky výrazně ovlivňují chod jiných centrálních bank. Když se Fedu po roce 2008 podařilo stabilizovat dysfunkční finanční soustavu, která hrozila uvrhnout svět do mnohaleté deprese, doufal, že už v létě 2010 začne normalizovat svůj postoj k hospodářské politice. Stále výraznější polarizace Kongresu, jejímž příkladem byl vzestup Tea Party, však zabránila nezbytnému návratu k fiskální politice a strukturálním reformám. Místo toho se Fed uchýlil k používání experimentálních opatření, aby získal čas pro americkou ekonomiku, než začne být politické prostředí příznivější k prorůstovým politikám. Úrokové sazby se srazily k nule, Fed rozšiřoval své nekomerční angažmá na finančních trzích a nakupoval rekordní objem dluhopisů prostřednictvím programů kvantitativního uvolňování (QE).
Ironischerweise können Zentralbanker jetzt eine Antwort von anderen politischen Entscheidungsträgern erhalten, die, anstatt zur Normalisierung ihrer Operationen beizutragen, ihre Aufgabe viel schwieriger machen können. Beginnen wir mit der US-Notenbank, der mächtigsten Zentralbank der Welt, die immensen Einfluss auf andere Zentralbanken hat. Nachdem es der Fed nach 2008 gelungen war, ein dysfunktionales Finanzsystem zu stabilisieren, das die Welt in eine mehrjährige Depression zu stürzen drohte, hoffte sie, ihre politische Haltung bereits im Sommer 2010 normalisieren zu können. Aber ein zunehmend polarisierter Kongress, gekennzeichnet durch den Aufstieg der Tea Party, war gegen die notwendige Übergabe an die Finanzpolitik und gegen Strukturreformen. Stattdessen konzentrierte sich die Fed darauf, mit experimentellen Maßnahmen Zeit für die US-Wirtschaft zu gewinnen, bis das politische Umfeld für eine wachstumsfreundliche Politik konstruktiver würde. Die Zinssätze wurden auf Null gesenkt, und die Fed baute ihr nichtkommerzielles Engagement an den Finanzmärkten aus und kaufte über ihre Quantitative-Easing-Programme (QE) eine Rekordzahl an Anleihen.