Východní Německo ochránit svobodu v Evropě, ke společnému jednání. Téměř o osm let později, dne 14. září 1989, Parlament podpořil zmobilizování maďarského lidu, který přijímal Němce z východního Německa, jež prchali ze své země. Šlo o hnutí, které skutečně poznamenalo začátek rozpadu sovětského bloku. V přijatém usnesení vyjadřuje„úctu maďarskému lidu pro jeho velkorysost při pomoci uprchlíkům a vítá rozhodnutí maďarské vlády povolit tisícům východoněmeckých občanů překročení hranice.“ Ve dnech 10. a 11. října 1961 se sešel politický výbor Evropského parlamentního shromáždění symbolicky v Berlíně, aby dal najevo odsouzení výstavby zdi rozdělující město na dvě části, ke které došlo v noci z 12. na 13. srpna. Předseda Shromáždění Hans Furler, který se zasedání zúčastnil, prohlásil, že i když jeho instituce„nemá prostředky, jak zasáhnout přímo“, má však„pravomoc a také povinnost vyjádřit solidaritu s městem Berlín, které je symbolem svobodné Evropy.“ Dne 11. října prohlásil poslanec Jarosson během rozpravy, která na toto téma proběhla na plenárním zasedání:„My, evropští poslanci, budeme jistě schopni v našich příslušných vnitrostátních parlamentech převzít odpovědnost a učinit vše potřebné. O osmadvacet let později, dne 9. listopadu 1989, Evropský parlament okamžitě zareagoval na pád berlínské zdi a vyzval německého kancléře Helmuta Kohla a prezidenta Françoise Mitterranda předsedajícího Evropské radě, aby se dne 22. listopadu dostavili na jednání Parlamentu.
Ostdeutschland hätten, die politische Einheit Europas in Angriff zu nehmen“. Während einer zu diesem Thema organisierten Plenardebatte am 11. Oktober erklärte der Abgeordnete Jarosson:„Gewiss, als europäische Parlamentarier wissen wir in unseren nationalen Parlamenten unsere Verantwortung zu übernehmen. In dieser Umklammerung, wo wir ohne Unterschied der Nation und der Sprache als Europäer empnden, ist das Leid der Berliner unser Leid“.„Gestatten Sie mir zu sagen“, betonte dann der Vorsitzende des politischen Ausschusses der Versammlung, Battista,„dass es diese Situation heute wahrscheinlich nicht mehr gäbe, wenn sich unsere Regierungen schnell darauf geeinigt Am 10. und 11. Oktober 1961 trat der politische Ausschuss der Europäischen Parlamentarischen Versammlung symbolisch in Berlin zusammen, um seine Verurteilung der in der Nacht vom 12. zum 13. August errichteten Mauer, die die Stadt in zwei Teile teilte, zum Ausdruck zu bringen. Der anwesende Präsident der Versammlung, Hans Furler, erklärte, wenngleich seine Institution nicht die Mittel habe, direkt einzugreifen, sie doch„über die Macht verfüge und auch die Picht habe, ihre Solidarität mit der Stadt Berlin, dem Symbol des freien Europas, zu bekunden“. Achtundzwanzig Jahre später, am 9. November 1989, reagierte das Europäische Parlament unverzüglich auf den Fall der Mauer und lud den Bundeskanzler Helmut Kohl und den amtierenden Präsidenten des Europäischen Rates, François Mitterrand, am 22. November zu Der Augenblick war emotionsgeladen.„Wir alle empnden die sich vollziehenden Ereignisse […] als Dinge von historischer Tragweite“, erklärte der deutsche Bundeskanzler, der anmerkte, dass„zur gleichen Zeit mit schwindelerregender Geschwindigkeit tief greifende Veränderungen in der politischen, wirtschaftlichen und sozialen Ordnung der Staaten im Osten unseres Kontinents ablaufen“.