Tato čísla jsou celkem shodná s údaji v mnoha dalších zemích. Například v Itálii mezi roky 1961 a 1994 přinesly kapitálové investice průměrný zisk okolo 6% vyšší než investice do státních pokladničních poukázek. Jistě, byla tam zcela výjimečná období, jako například v padesátých letech, kdy se rozdíl mezi investicemi do cenných papírů na Milánské burze a pokladničními poukázkami vyšplhal na více jak 22%. Ovšem existovala i nešťastná údobí, a příkladem by mohly být hned následující dekáda (1961-1970), kdy průměrný rozdíl dosahoval –2%. Vyšší zisky znamenají také vyšší rizika. Je to přesně tak jednoduché, jak to zní. Kdyby například, nějaký investor místo toho, aby své peníze vložil do některé z 500 největších společností indexu Standard & Poor, kótovaného na Wall Streetu, investoval své úspory do malých, a začasto velice inovátorských společností (ve finančním světě často zvaných „small caps“), jeho zisky by za posledních 50 let vzrostly o dalších 6%, tj. o nějakých 15% více, než jakého bylo dosaženo z ultra-bezpečných státních obligací. Nicméně riziko, kterému by takový investor čelil, by bylo rovněž dvojnásobné, protože index rizikovosti výnosu zisku (tzn. jeho nejistoty), který byl za stejných 50 let u krátkodobých státních obligací na úrovni 3%, dosahoval u společností z S&P indexu již obludných 17% a u akcií tzv. small-cup-společností dokonce 30%. Těchto 30% znamená, že ve kterémkoliv roce byla pravděpodobnost dosažení zisku z jedné investice o 30% vyšší, než byl zisk ze státních obligací, ale stejně tak byla rovna pravděpodobnosti, že by zisk mohl být také o 30% nižší. Budeme-li vycházet ze skutečnosti, že v tom samém období přinášely americké státní obligace zisk, očištěný o inflaci, jen o něco málo nižší než 2%, znamená to, že ziskovost akcií small-cap-společností byla kryta pravděpodobností, ve kterémkoliv zmíněném roce, dosáhnout zisku v širokém pásmu od +32% až po –28%.
Für andere Länder sind die Zahlen ähnlich: In Italien brachten Investitionen in Aktien zwischen 1961 und 1994 einen durchschnittlichen Mehrgewinn von 6 % als Wertschatzpapiere. Sicher gab es auch aussergewöhnliche Zeiten, wie die 50-er Jahre, als der Unterschied in Milano auf über 22 % anstieg. In dem darauffolgenden Jahrzehnt dagegen sank der Unterschied wieder um 2 %. Aber es ist ganz einfach: Grössere Gewinne bedeuten auch grössere Risiken. Wenn ein Investor - statt in den „Standard und Armen“-Index der 500 größten an der Wall Street vertretenen Firmen zu investieren – alle seine Ersparnisse nun in kleine, oftmals innovationsträchtigere Firmen (die sogenannten „Small caps“) anlegt, wäre sein Gewinn in den letzten 50 Jahren um 6 % gestiegen – im Vergleich hätten die gesicherten staatlichen Wertpapiere 15 % Gewinn gegeben. Aber das Risiko dieses Investors hätte sich ebenfalls verdoppelt, weil die Verflüchtigung der Gewinne aus den kurzfristigen staatlichen Wertpapieren während der 50 Jahre nur 3% betrug, für den „Standard und Armen“-Index 17 % und ganze 30 % für die Aktien der kleinen Firmen („Small caps“). Diese 30 % bedeuten, daß irgendwann einmal die Wahrscheinlichkeit, daß die Gewinne der eigenen Investitionen um 30 % höher sein würden als die Gewinne aus den staatlichen Wertpapieren, sich gleichverhalten würde zu der Wahrscheinlichkeit, daß es 30 % Verlust sein könnten. Man kann sich das am Beispiel Amerikas verdeutlichen: wenn man bedenkt, dass in dem genannten Zeitraum die staatlichen Wertpapiere weniger als 2 % Gewinn brachten, würde das bedeuten, dass Gewinne der „Small caps“ Aktien sehr in einem beliebigen Jahr zwischen der Wahrscheinlichkeit von +32 % oder – 28 % liegen könnten.