Prorežimní demonstranti byli od těch opozičních snadno rozeznatelní a na náměstí vládlo jakési napětí, které odráželo strach demonstrantů z budoucnosti i jejich potřebu slyšet svého vůdce, jenž v nich obnoví důvěru. Když jsem během reportáže o událostech pro televizi TVN24 začal mluvit polsky, všiml jsem si nepřátelských pohledů a někteří lidé po mně začali pokřikovat. Opoziční reakce na Lukašenkovo shromáždění byla stejně jako mnoho dalších věcí v tomto občanském povstání předem připravená. Demonstranti se sešli na Vítězném náměstí před obeliskem Minsk – Město-hrdina, kde o týden dříve povolební demonstrace začaly. Dostavilo se přibližně 200 000-500 000 lidí, takže šlo o největší shromáždění v dějinách země – špalíry demonstrantů se táhly kilometry daleko. Byla to velkolepá demonstrace síly. Lukašenko hodlal posílit svou pozici, avšak jeho demonstranti se ocitli v obrovském početním oslabení.
Die regimefreundlichen Demonstranten ließen sich problemlos von den oppositionellen Protestierenden unterscheiden, und es lag eine Spannung über dem Platz, die die Zukunftsangst der Demonstranten widerspiegelte und auch ihr Bedürfnis, ihren Staatschef zu hören, der ihre Zuversicht wiederherstellen würde. Als ich im Rahmen meiner Berichterstattung über die Ereignisse für TVN24 Polnisch zu sprechen begann, bemerkte ich feindselige Blicke, und ein paar Leute begannen, auf mich einzubrüllen. Die Reaktion der Opposition auf Lukaschenkos Kundgebung war, wie so vieles bei diesem Bürgeraufstand, vorab vorbereitet worden. Die Demonstranten hatten sich auf dem Siegesplatz vor dem Minsker Heldenstadt-Obelisken versammelt, wo eine Woche zuvor die Wahltagsdemonstrationen begonnen hatten. Etwa 200.000-500.000 Menschen versammelten sich dort – die größte Menschenansammlung in der Geschichte des Landes. Die Reihen der Demonstranten erstreckten sich über mehrere Kilometer. Es war eine enorme Demonstration der Stärke. Lukaschenko hatte beabsichtigt, seine Position zu stärken, aber seine Leute waren zahlenmäßig völlig in der Minderheit.