Vysoké zdanění podporuje rozsáhlou celostátní zdravotní péči, školství, penze a další sociální služby, což má za následek nízkou úroveň chudoby a relativně malý rozdíl mezi příjmy nejbohatších a nejchudších domácností. V USA připadá na nejchudších 20% domácností pouhých 5% celkového příjmu, přičemž vlastní příjmy těchto domácností dosahují přibližně čtvrtiny celostátního průměru. V severských zemích naproti tomu připadá na nejchudších 20% domácností téměř 10% celkového příjmu, což jejich příjmy staví zhruba na polovinu celostátního průměru. Američtí konzervativci argumentují tím, že rozbujelý veřejný sektor je náchylný k neefektivitě a špatnému řízení, korupci a zneužívání úřední moci, přičemž míra zdanění potřebná k jeho udržování otupuje hospodářskou výkonnost. Severská zkušenost však všechny tyto argumenty vyvrací. Vezměme si například tvrzení o neefektivitě a plýtvání.
Hohe Steuern ermöglichen ein umfassendes Gesundheits- und Bildungs- und Rentenwesen sowie andere Sozialleistungen, die eine niedrige Armutsrate und relativ geringe Einkommensunterschiede zwischen den armen und reichen Haushalten zur Folge haben. In den USA bringen es die ärmsten 20 % der Haushalte auf nur 5 % des Gesamteinkommens. Damit liegt ihr Einkommen bei ungefähr einem Viertel des landesweiten Durchschnitts. In den skandinavischen Ländern hingegen beträgt der Einkommensanteil der 20 % armen Haushalte beinahe 10 % des Gesamteinkommens, womit sie ungefähr die Hälfte des nationalen Durchschnittseinkommens erzielen. Die Konservativen in Amerika argumentieren, dass ein großer öffentlicher Sektor zu Ineffizienz und Missmanagement, Korruption und bürokratischem Missbrauch neigt, und die zur Aufrechterhaltung des Apparats nötigen hohe Steuersätze die ökonomische Effizienz beeinträchtigen. Jede dieser Behauptungen wird allerdings durch die Erfahrungen in Skandinavien widerlegt. Betrachten wir die Vorwürfe der Ineffizienz und Verschwendung.