Politická opatření typu daně z uhlíkových emisí mohou pomoci řešit některé – ale jen některé – problémy spojené s přenosem energie. Je zde i další problém Pokud vlády plánují pouze na 10-15 let dopředu, což je u energetické politiky typické, namísto horizontu 30-50 let, pak budou mít sklon ke špatným systémovým rozhodnutím. Energetičtí plánovači začnou například přecházet od uhlí k zemnímu plynu s nižším obsahem uhlíku, avšak zároveň budou mít tendenci nedostatečně investovat do mnohem rozhodnějšího přechodu na obnovitelnou energii. Stejně tak se mohou rozhodnout, že zpřísní palivové normy pro automobily se spalovacím motorem, místo aby prosazovali potřebný přechod na elektromobily. V tomto smyslu je plánování na 30-50 let dopředu životně důležité nejen pro správná dlouhodobá rozhodnutí, ale i jako vodítko pro správná krátkodobá řešení.
Politische Maßnahmen wie eine Steuer auf Kohlenstoffemissionen können helfen, einige – aber nur einige – der Herausforderungen dieser Energiewende zu bewältigen. Hier liegt ein weiteres Problem. Wenn die Regierungen statt 30-50 Jahren nur 10-15 Jahre vorausplanen, wie das für die Energiepolitik typisch ist, werden sie dazu neigen, schlechte systembezogene Entscheidungen zu treffen. So werden die Energieplaner dann etwa von Kohle auf kohlenstoffärmeres Erdgas umstellen, aber tendenziell zu wenig in die sehr viel entscheidendere Umstellung auf erneuerbare Energien investieren. In ähnlicher Weise werden sie möglicherweise entscheiden, die Kraftstoffstandards für Autos mit Verbrennungsmotoren zu verbessern, statt die erforderliche Umstellung auf Elektrofahrzeuge zu forcieren. In diesem Sinne ist ein Planungshorizont von 30-50 Jahren nicht nur lebenswichtig, um die richtigen langfristigen Entscheidungen zu treffen, sondern auch, um die richtigen kurzfristigen Entscheidungen zu beeinflussen.