Nicméně i když jsou pro Paříž očekávání výrazného posunu v boji proti klimatické změně optimistická, musí být vytvořeno úsilí pro spravedlivé rozdělení nákladů plynoucích z globálního oteplování. Navzdory nárůstu financování pro adaptaci ke klimatické změně a zmírňování následků v rozvojovém světě, zůstává podíl Pákistánu maličký, vzhledem na pohromy, které utrpěl jen za posledních pět let. V roce 2050 bude podle Rámcové dohody OSN ke změně klimatu v Pákistánu průměrná roční cena za adaptaci na klimatickou změnu 6-14 miliard dolarů. Zmírňování následků bude stát dalších 17 miliard ročně. Jelikož si klimatická změna dále vybírá svou hroznou daň, nemůže Pákistán nechat miliardy dolarů za škody, prodělává díky největším světovým znečišťovatelům, bez kompenzace. Ať dopadne dohoda v Paříži jakkoliv, musí vyjednavači zajistit, že nahromaděné ztráty jako důsledek globálních emisí jsou férově snášeny a nezůstávají břemen výhradně těch, kdo trpí největší škody. Jako jeden z malých znečišťovatelů světa má Pákistán právo ke hledání prostředků a fondů na boj s následky problémů, za které není odpovědný. A stejně tak mnoho dalších zemí.
Die Erwartungen für einen Durchbruch bei der Bekämpfung des Klimawandels in Paris sind zwar optimistisch, es muss jedoch ein Vorstoß für eine gerechte Verteilung der Kosten der globalen Erwärmung unternommen werden. Obwohl die Mittel für die Anpassung an die Folgen des Klimawandels und dessen Abmilderung in den Entwicklungsländern aufgestockt worden sind, ist Pakistans Anteil nach wie vor verschwindend gering, gemessen an den Katastrophen, von denen das Land allein in den vergangenen fünf Jahren heimgesucht wurde. Angaben des Rahmenübereinkommens der Vereinten Nationen über Klimaänderungen zufolge werden sich die durchschnittlichen jährlichen Kosten der Anpassung an den Klimawandel bis 2050 in Pakistan auf 6-14 Milliarden US-Dollar belaufen. Die Kosten der Abmilderung werden mit weiteren 17 Milliarden Dollar pro Jahr zu Buche schlagen. Während der Klimawandel weiter seinen schrecklichen Tribut fordert, kann Pakistan nicht zulassen, dass die Schäden in Milliardenhöhe, die ihm durch die größten Umweltverschmutzer der Welt zugefügt werden, unbezahlt bleiben. Unabhängig von der Übereinkunft, die letztlich in Paris erzielt wird, müssen die Verhandlungsführer der Klimakonferenz sicherstellen, dass die Verluste, die aus globalen Emissionen erwachsen sind, fair verteilt werden und nicht länger allein denen aufgebürdet werden, die den größten Schaden erleiden. Als einer der kleineren Verursacher von Umweltschäden ist es Pakistans gutes Recht, sich um Ressourcen und Gelder zu bemühen, um die Folgen von Problemen zu bewältigen, für die es nicht verantwortlich ist. Für viele andere Länder gilt das Gleiche.