Tyto systémy se bohužel obtížně řídí a nedávají jasné signály o budoucí ceně povolenek. Evropa takový systém přijala, ale jiné části světa ho opakovaně odmítají. Největší úspěchy při prosazování nízkouhlíkové energie ve skutečnosti Evropa zaznamenala spíše díky mechanismu výkupních cen a v některých zemích i zdanění uhlíku než díky emisním povolenkám. Nastal čas, aby USA, Čína, Indie a další velké ekonomiky deklarovaly, jak podpoří svůj přechod na nízkouhlíkové hospodářství. Malá a postupně se zvyšující daň z uhlíku, ze které by se financoval mechanismus výkupních cen, by mohla v USA získat politickou podporu. Navíc by mohla přispět k posílení konsensu i v dalších velkých ekonomikách založených na uhlí, včetně Číny a Indie.
Leider sind derartige Systeme schwer zu regulieren und geben keine klaren Hinweise auf den künftigen Preis dieser Emissionsrechte. Europa hat ein derartiges System eingeführt, aber andere Teilen der Welt haben dies wiederholt abgelehnt. Tatsächlich sind Europas größte Erfolge bei der kohlenstoffarmen Stromproduktion auf seine Einspeisevergütungen sowie, in einigen Ländern, auf CO2-Steuern zurückzuführen und nicht auf sein Emissionshandelssystem. Es ist an der Zeit, dass die USA, China, Indien und andere große Volkswirtschaften erklären, wie sie ihren eigenen Übergang zu einer kohlenstoffextensiven Volkswirtschaft fördern wollen. Eine kleine, allmählich ansteigende Kohlenstoffsteuer, die ein System der Einspeisevergütungen finanziert, könnte in den USA politische Unterstützung gewinnen. Sie könnte außerdem dazu beitragen, einen Konsens zwischen den großen kohlebasierten Volkswirtschaften, einschließlich von China und Indien, herbeizuführen.