Samozřejmou překážkou regulace tabáku je odpor tabákového průmyslu. Na Západě už byla odhalena faleš nepodložených ekonomických argumentů proti vyšším daním, ale na ministerstvech financí v rozvojových zemích se stále běžně opakují. Peníze neutracené za tabák by se utratily za jiné zboží a služby. Ani prudké snížení poptávky po tabáku by ve většině zemí neznamenalo nezaměstnanost. Vyšší daně snižují spotřebu a zároveň ve střednědobém horizontu zvyšují státní důchod: zvýšení daně o 10% znamená střednědobý nárůst důchodu asi o 7%. Tyto prostředky jsou cenným zdrojem pro potírání chudoby. V Číně by nárůst ceny o 10% snížil spotřebu o 5% a zvýšil příjmy ze spotřební daně natolik, že by to zaplatilo základní zdravotní balíček pro 33 milionů chudých Číňanů z venkova. Vyšší daně snižují spotřebu a zvyšují státní důchod i navzdory pašeráctví.
Ein offensichtliches Hindernis auf dem Weg zur Tabakkontrolle ist die Gegenwehr der Tabakindustrie. Im Westen hat man unhaltbare ökonomische Argumente bereits entlarvt, aber in den Finanzministerien der Entwicklungsländer werden sie unablässig weiter verbreitet. Geld, das nicht in den Tabakkonsum fließt, würde für andere Waren und Dienstleistungen ausgegeben. Tatsächlich würde auch eine drastisch gesunkene Nachfrage bei Tabak in den meisten Ländern nicht zu Arbeitslosigkeit führen. Hohe Steuern senken mittelfristig den Konsum und erhöhen die staatlichen Einnahmen: Eine Erhöhung der Steuer um 10 % bedeutet mittelfristig eine Einnahmensteigerung von 7 %. Diese Mittel sind eine wertvolle Ressource in der Armutsbekämpfung. In China würde eine Zigarettenpreiserhöhung um 10 % zu einer Senkung des Konsums um 5 % führen und über die Steuern genug Geld einbringen, um für 33 Millionen Chinesen in armen ländlichen Gebieten eine grundlegende Gesundheitsversorgung anbieten zu können. Selbst angesichts des Schmuggels verringern höhere Steuern den Konsum und erhöhen die Staatseinnahmen.