Radě guvernérů hrozí, že nezačne-li brzy jednat, vyčerpá zásobu přídavných jmen – a svou věrohodnost. Tón komentářů prezidenta ECB Jeana-Clauda Tricheta během dotazové části tiskové konference po říjnové schůzce byl neobvykle jestřábí. Zdálo se, že Trichet vyzývá k preventivnímu přístupu, když řekl: „Nesmíme připustit, aby se projevily sekundární důsledky.“ Vůbec poprvé byl prezident ECB ochoten veřejně přiznat, že Rada guvernérů na schůzce diskutovala o výhodách a nevýhodách zvýšení sazeb. Nicméně současné úrokové sazby byly v říjnu označeny za „stále přiměřené“, což signalizuje, že ECB ještě nedospěla k rozhodnutí zatnout zuby a zakročit. Jistěže, nenadálé zpomalení ekonomické aktivity nebo silný nárůst hodnoty eura by nevyhnutelné zvýšení sazeb mohlo oddálit. Zdá se však jasné, že ECB využila říjnovou tiskovou konferenci, aby varovala politiky, odborové svazy a trhy, že dlouhé období její měnověpolitické nečinnosti se chýlí ke konci. Proces odklonu od stávající politiky už začal.
Der EZB-Rat läuft Gefahr, dass ihm die Adjektive ausgehen – und dass er seine Glaubwürdigkeit verliert –, wenn er nicht bald eingreift. Der Ton von EZB-Präsident Jean-Claude Trichets Bemerkungen in der Frage- und Antwortstunde der sich an die Sitzung vom Oktober anschließenden Pressekonferenz war ungewohnt zinsbullisch. Trichet schien sich für eine präventive Vorgehensweise auszusprechen, als er sagte: „Wir dürfen nicht zulassen, dass es zu Zweitrundeneffekten kommt.“ Zum ersten Mal war der EZB-Präsident bereit, öffentlich zuzugeben, dass der Zentralbankrat das Für und Wider einer Zinserhöhung auf der Sitzung diskutiert hatte. Trotzdem wurden die Zinssätze im Oktober als „noch immer angemessen“ beschrieben, was signalisiert, dass die sich EZB noch nicht entschieden hat, in den sauren Apfel zu beißen. Eine unerwartete Konjunkturverlangsamung oder ein starker Anstieg des Euro könnten die unausweichliche Zinserhöhung selbstverständlich hinausschieben. Klar jedoch scheint, dass die EZB die Pressekonferenz im Oktober genutzt hat, um Politiker, Gewerkschaften und die Märkte zu warnen, dass die lange Phase geldpolitischer Inaktivität zu Ende geht. Der Ausstieg hat begonnen.