Že vaši partneři v EU, které teď prosíte o pomoc, na vás hledí jako zloducha, který měl dostat výprask už dávno. Že se ekonomické elity ve vaší vlasti i jinde poohlížejí po nových způsobech jak zajistit, aby vaše země dál vězela ve slepé uličce. Že musíte přestát obří, bolestivé změny, aby se zajistilo, že se nic nezmění. Řekové tyto pocity znají. Zakusili jsme je až do morku kostí počátkem roku 2010. Dnes na takovou hradbu blahosklonnosti, nelibosti, ba dokonce úsměšků narážejí Němci. Ač se to může zdát paradoxní, nikdo z Evropanů než právě Řekové není v lepším postavení, aby chápal, že si Němci zaslouží lepší zacházení, že jejich současná nesnáz je plodem našeho kolektivního, evropského pochybení a že škodolibost nepomůže nikomu – a nejméně ze všech dlouho strádajícím Řekům, Italům z jihu, Španělům a Portugalcům (označeným kdysi zkratkou PIGS, evokující v angličtině slovo „prasata“). Karta se obrátila proti Německu, protože tamní ekonomický model se opíral o potlačované mzdy, laciný ruský plyn a znamenitost v technologicky středně vyspělém strojírenství – zejména výrobě aut se spalovacími motory.
Dass deine EU-Partner, die du nun um Hilfe bittest, dich als den Bösen sehen, der endlich seine gerechte Strafe erhält. Dass die Wirtschaftseliten im In- und Ausland neue Wege suchen, um dein Land noch tiefer in die Sackgasse zu führen. Dass du gewaltige und schmerzhafte Veränderungen hinnehmen musst, damit sich nichts ändert. Wir Griechen kennen dieses Gefühl. Anfang 2010 haben wir es hautnah erlebt. Heute stehen die Deutschen einer Wand von Herablassung, Antipathie und sogar Spott gegenüber. Auch wenn es ironisch erscheint, weiß kein anderes europäisches Volk besser als die Griechen, dass die Deutschen das nicht verdient haben, dass ihre missliche Lage das Ergebnis unseres kollektiven, europäischen Versagen ist und dass Schadenfreude niemandem – und besonders nicht den hart geprüften Griechen, Süditaliener, Spanien und Portugiesen (während der Krise auch PIGS genannt) – etwas bringt. Inzwischen hat sich das Blatt gewendet, weil das deutsche Wirtschaftsmodell seit vielen Jahren auf niedrig gehaltenen Löhnen, billigem russische Gas und herausragenden Kompetenzen im klassischen Maschinenbau – und insbesondere dem Bau von Autos mit Verbrennungsmotor – beruht. Das hat in vier Phasen nach dem Zweiten Weltkrieg zu enormen Handelsüberschüssen geführt: im vom US-Dollar bestimmten Bretton-Woods-System, das feste Wechselkurse und den Marktzugang in Europa, Asien und Nord- und Südamerika gewährleistete.