Komise odhaduje, že z každého eura, investovaného v rámci tohoto programu, se vrátí minimálně šest v podobě ekologických a sociálních přínosů. Jak ale efektivně reagovat na požadavek mobility a přitom omezovat nevýhody, které jsou s dopravou spojeny? Konfrontována s tímto dilematem, vytyčila bílá kniha evropské dopravní politiky (2001) až do roku 2020 kurz na dosažení nové rovnováhy různých typů dopravy, přičemž větší důraz položila na postupy, které jsou nejvíce ekologické. Takovýto cíl je tím nejkonkrétnějším, čím může Komise přispět k udržitelnému rozvoji při respektování Kjótského protokolu a zajištění energetických zásob EU, protože znamená významné snížení spotřeby fosilních paliv, což ve svém důsledku povede k nižším emisím CO 2 které jsou z 28 % způsobeny právě dopravou. Při rozvoji konkurenceschopných alternativ silniční dopravy musí být klíčová role přisouzena tzv. intermodalitě, protože na individuální řešení už je pozdě. Žádoucí jsou opatření, pomocí kterých by bylo dosaženo lepší integrace jednotlivých druhů dopravy, takových, které nabízejí potenciálně rozsáhlé kapacity v rámci účinně řízeného Intermodalitu musí doprovázet také technické vymoženosti zvyšující kapacitu sítí, usnadňující mobilitu a zlepšující bezpečnost veškeré dopravy.
Nach Schätzungen der Kommission wird jeder investierte Euro einen ökologischen und sozialen Nutzen im Wert von mindestens 6 Euro hervorbringen. Wie kann man den Bedarf an Mobilität erfüllen und gleichzeitig die negativen Begleiterscheinungen des Verkehrs in Grenzen halten? Das „Weißbuch zur europäischen Verkehrspolitik“ (2001) zeigt einen Weg aus diesem Dilemma auf und legt dar, wie sich bis zum Jahr 2010 eine ausgewogenere Verteilung der Verkehrsarten – zugunsten der umweltfreundlichsten – erreichen ließe. Dieses Ziel ist der greifbarste Beitrag, den die Kommission zur nachhaltigen Entwicklung, zur Einhaltung des Kyoto-Protokolls und zur Sicherheit der Energieversorgung der Union leisten kann. Dies setzt eine erhebliche Reduzierung des Verbrauchs fossiler Energien voraus, die sich auch in einer 2 zu 28 % dem Verkehr zuzuschreiben sind. Bei der Entwicklung wettbewerbsfähiger Alternativen zum Straßenverkehr spielt die Intermodalität eine Schlüsselrolle. Die Zeit isolierter Lösungen ist vorbei. Heute gilt es, Maßnahmen zu ergreifen, um die Verkehrsarten, die große potenzielle Kapazitäten bieten, besser in eine effizient verwaltete Mobilitätskette zu integrieren, in der alle Leistungen einan- Die Intermodalität muss von technologischen Entwicklungen begleitet werden, die darauf abzielen, die Kapazitäten der Netze zu erhöhen, die Mobilität zu erleichtern und das Sicherheitsniveau aller Verkehrsarten anzuheben.