Během posledních 20 let svět zaznamenal dramatický nárůst regionálních a bilaterálních preferenčních obchodních dohod. Ostatně objem bilaterálních obchodních toků, na něž se tyto dohody vztahují, teď tvoří zhruba polovinu světových dovozů a významně přispívá k výraznému růstu obchodu. Tyto dohody však přinášejí velká rizika, nepodléhají-li účinnému dohledu WTO. Jednak je převážně uzavírají státy značně mocensky asymetrické. Existuje velký rozdíl mezi multilaterálním dojednáváním všeobecných pravidel a faktickým diktátem pravidel – a dokonce ústupků – při jednáních mezi EU či USA a menšími obchodními partnery. Velké rozvojové země – například Brazílie, Rusko, Indie a Čína – se takovému vynucování pravidel dokážou vyhnout, ale většina menších ne. Kromě značné újmy, již mimo multilaterální rámec způsobuje nerovnost vyjednávacích sil, cesta vedoucí přes bilaterální jednání vyvolává riziko, že skoncuje se soustředěností na všeobecné výsledky, které jsou základem globalizace. V ohrožení je stěžejní princip nediskriminace: jakmile spolu obchodující země vyjednávají odděleně, nevyhnutelně vznikají různé formy diskriminace vyvolávající rozličné střety.
In den letzten 20 Jahren hat die Welt eine dramatische Verbreitung regionaler und bilateraler Präferenzhandelsabkommen erlebt. Tatsächlich machen die bilateralen Handelsflüsse, die durch diese Vereinbarungen abgedeckt werden, inzwischen rund die Hälfte der weltweiten Importe aus, und sie haben wesentlich zum dramatischen Handelswachstum beigetragen. Doch gehen von derartigen Vereinbarungen, sofern sie nicht der effektiven Aufsicht der WTO unterliegen, große Gefahren aus. Zum einen werden sie größtenteils zwischen Staaten mit großen Machtsymmetrien ausgehandelt. Es besteht ein großer Unterschied zwischen multilateralen Verhandlungen über universale Regeln und der faktischen Auferlegung von Regeln – und sogar Konzessionen – in einer Verhandlung zwischen der EU oder den USA und einem kleineren Handelspartner. Während die großen Entwicklungsländer – wie etwa Brasilien, Russland, Indien und China – derartige Zumutungen seitens der entwickelten Volkswirtschaften vermeiden können, können die meisten anderen dies nicht. Neben dem großen Schaden, der außerhalb des multilateralen Rahmens durch die ungleiche Verhandlungsmacht angerichtet wird, droht durch den Weg bilateraler Verhandlungen der Fokus auf universelle Ergebnisse, die das Fundament der Globalisierung sind, verloren zu gehen. Das Grundprinzip der Diskriminierungsfreiheit steht auf dem Spiel: Sobald die handelnden Länder getrennt miteinander verhandeln, sind verschiedene Formen der Diskriminierung unvermeidbar, was zu verschiedenen Arten von Konflikten führt.