Ale posuďme argument zvýhodňující otevřenost za to, co je: pozvolné a postupné prosazování institucionální reformy. Reformy mohou nebo nemusí být postupně prosazovány, a když ano, málokdy tvoří tu nejefektivnější cestu k dosažení kýžených cílů (ať je to právní reforma, dohled na lidská práva či snížení korupce). Nejen že investování do nutných předpokladů pro zahraniční obchod a finanční otevřenost jako první příkazy obchodu v rozvoji předem uzavírají alternativní řešení, ale navíc vytlačují možné naléhavé priority tím, že rozptylují lidské zdroje, administrativní schopnosti a politický kapitál.
Doch wir müssen das Argument, das die Öffnung favorisiert, als das nehmen, was es ist: als ein Heruntertröpfeln institutioneller Reformen. Reformen mögen heruntertröpfeln oder auch nicht; selbst wenn sie es tun, stellen sie nur selten den wirksamsten Weg zum Erreichen der angestrebten Ziele dar (ob es sich bei diesen Zielen nun um eine Justizreform, eine Überwachung der Einhaltung der Menschenrechte oder um eine Einschränkung der Korruption handelt). Die Untersuchung der Anforderungen für eine Handelsöffnung und eine finanzielle Öffnung als erstes Gebot bei der Entwicklung der Wirtschaftstätigkeit kündigt nicht nur Alternativen auf; sie verdrängt auch durch das Umleiten menschlicher Ressourcen, Fähigkeiten der Verwaltung und politischen Kapitals möglicherweise vordringliche Angelegenheiten.