Vzhledem k nespokojenosti Rusů s vlastní vnitřní identitou je pouze přirozené, že budou žádat změny, které posílí jejich pocit bezpečí a hrdosti. Ještě před necelými 20 lety patřily Česká republika a Polsko do sféry jejich vlivu, takže se Rusové pochopitelně nemohou smířit s tím, když tam USA jednostranně implantují svůj bezpečnostní systém. Samozřejmě je možné, že Západ – a zejména Evropané – demonstruje při posuzování Ruska a Číny selektivní emoce. „My“ máme sklon být na Čínu méně nároční než na Rusko, protože máme sklon vidět Rusko jako „evropskou“ zemi (přinejmenším kulturně). V důsledku toho je kultura fyzického násilí a slovních provokací, která v Putinově Rusku získává půdu pod nohama, hluboce znepokojivá, zatímco poklesky Číny máme sklon soudit s větším odstupem, ne-li přímo s netečností. Rozdíly mezi dnešním Ruskem a Čínou se však mohou zítra ukázat jako méně významné, pokud zhoršení situace na Blízkém východě vnutí jistý pocit kolektivní zodpovědnosti všem pěti stálým členům Rady bezpečnosti OSN. Jedna věc je, když Rusko a Čína využívají rostoucí obtíže Spojených států od Gazy po Kábul, ale něco zcela jiného je, pokud se situace zhorší natolik, že přeroste ve všeobecnou destabilizaci v regionu. Prohlubující se problémy Blízkého východu mohou vyvolat v Rusku a Číně zdrženlivost tím, že je donutí kalkulovat nikoliv z pohledu jejich globální „ceny za bezproblémovost“ tváří v tvář Západu, nýbrž z pohledu jejich schopnosti přispět pozitivním a stabilizujícím způsobem ke světovému pořádku.
Aufgrund der Unzufriedenheit mit seiner inneren Identität ist es nur natürlich, dass Russland Änderungen verlangt, die es ihm ermöglichen, sich sicherer und stolzer zu fühlen. Vor weniger als 20 Jahren gehörten Tschechien und Polen zum russischen Einflussbereich. Daher können die Russen die einseitige Installation des amerikanischen Sicherheitssystems in diesen Ländern verständlicherweise nicht akzeptieren. Natürlich könnte es sein, dass der Westen – und hier vor allem die Europäer – in seiner Beurteilung Russlands und Chinas durchaus selektive Emotionen an den Tag legt. „Wir” neigen dazu, von China weniger einzufordern als von Russland, weil wir Russland (zumindest in kultureller Hinsicht) als „europäisch“ betrachten. Aus diesem Grund ist die Kultur der physischen Gewalt und der verbalen Provokation, die momentan in Putins Russland Fuß fasst zutiefst verstörend, während wir chinesischen Verfehlungen mit größerer Distanz, wenn nicht gar Gleichgültigkeit begegnen. Die Unterschiede zwischen Russland und China von heute könnten sich jedoch morgen als weniger bedeutsam erweisen, wenn alle fünf ständigen Mitglieder des UNO-Sicherheitsrates aufgrund der sich verschlechternden Lage im Nahen Osten ein Gefühl gemeinsamer Verantwortung entwickeln. Für Russland und China ist es eine Sache, die wachsenden Schwierigkeiten Amerikas von Gaza bis Kabul auszunutzen, jedoch etwas ganz anderes, wenn die Situation in eine allgemeine Destabilisierung der Region ausartet. Die sich zuspitzenden Probleme im Nahen und Mittleren Osten könnten in Russland und China zur Entwicklung eines Gefühls der Zurückhaltung führen, indem sie dazu gezwungen werden, ihre Position nicht im Hinblick auf ihren „Störwert“ gegenüber dem Westen, sondern hinsichtlich ihrer Fähigkeit zu definieren, einen positiven und stabilisierenden Beitrag zur Weltordnung zu leisten.