Kromě toho víme, že úlovky ryb mohou zůstat vysoké (a dokonce tomu tak obvykle bývá) i tehdy, když se stavy ryb drasticky snižují. Důkazem budiž stavy tresek u východokanadského pobřeží, jejichž úlovky byly vysoké až do chvíle, kdy se tamní rybářství musela zavřít, neboť v moři nezůstaly prakticky žádné ryby. Nadměrné úlovky ryb vsak nejsou vse. Mnohé v současnosti užívané metody rybolovu - předevsím používání vlečných sítí - doslova drásají přirozené prostředí, na něž jsou ryby odkázány. V důsledku toho se některá rybí hejna vytěžovaná tímto způsobem zřejmě již neobnoví, bez ohledu na kvóty či jiné metody regulace úlovků. Stávající úbytek ryb by v principu mohla zmírnit akvakultura neboli průmyslový chov ryb a dalsích vodních organismů. Samotný pojem akvakultura ovsem zahrnuje dva diametrálně odlisné druhy činnosti.
Ebenso wissen wir, dass die Fangergebnisse sogar dann hoch bleiben können (und es auch wirklich sind), wenn sich die Bestände dem Ende zuneigen. Ein Beispiel dafür war der Kabeljau vor Ostkanada, der gute Fangergebnisse lieferte, bis man die Fischerei aufgeben musste, weil buchstäblich kein Fisch mehr übrig war. Exzessiver Fischfang ist aber noch nicht die ganze Geschichte. Viele heute angewandte Fischereitechniken - vor allem Grundschleppnetze - zerreißen buchstäblich den Lebensraum der Meereslebewesen. Als Folge dessen scheinen sich manche solcherart ausgebeuteten Bestände trotz Fangquoten und anderer Beschränkungen nicht mehr zu regenerieren. Die Aquakultur, also die Produktion von Fisch und anderen Wasserorganismen könnte den bevorstehenden Mangel prinzipiell beheben. Aber es gibt zwei grundlegend verschiedene Arten der Aquakultur.