Jinými slovy, všechny funkce potřebné k tomu, abyste si pamatovali pravidlo a použili ho při plnění úkolu, jsou plně rozvinuté do období střední adolescence. Avšak při pohledu na poslední dvě šedé řádky vidíte významné zlepšení u zadání s ředitelem v období mezi střední adolescencí a dospělostí. Znamená to, že schopnost brát v úvahu pohled někoho jiného při našem průběžném jednání, což je mimochodem věc, kterou děláme v našem každodenním životě stále, se v průběhu dospívání rozvíjí až do pozdní adolescence. Takže pokud máte syna nebo dceru v pubertě a někdy si myslíte, že mají problém vzít v úvahu pohled nebo názor druhých, máte pravdu. Je to pro ně těžké. A teď víte proč. Někdy se teenagerům smějeme. Bývají parodováni, někdy až démonizováni v médiích pro své typicky pubertální chování. Riskují, bývají někdy náladoví, velmi sebestřední. Mám docela dobrý vtip od svého kamaráda, který mi řekl, čeho si nejvíc všiml na svých pubertálních dcerách před pubertou a po ní. A to je, do jaké míry se před ním stydí. Řekl. "Před pubertou, pokud moje dvě dcery zlobily v obchodě, řek´ jsem jim: 'Přestaňte zlobit a já vám zazpívám vaši oblíbenou písničku.' Okamžitě přestaly zlobit a já jsem jim zazpíval oblíbenou písničku. Po pubertě to začalo fungovat jako hrozba. (Smích) Pouhá představa, že jejich táta bude zpívat na veřejnosti zajistila, že se začaly chovat slušně.
Anders gesagt, alles, was Sie brauchen, um an die Regel zu denken und sie anzuwenden, scheint bis zur mittleren Adoleszenz voll entwickelt. Wenn man dagegen die letzten beiden grauen Balken betrachtet, gibt es noch eine deutliche Verbesserung in der Regisseur-Bedingung zwischen mittlerer Adoleszenz und Erwachsenenalter. Dies bedeutet, dass die Fähigkeit, die Perspektive eines anderen zu berücksichtigen, um Verhalten zu steuern, – was wir im Alltag immerzu tun – sich in der mittleren bis späten Jugend weiterentwickelt. Wenn Sie ein Kind im Teenager-Alter haben und manchmal denken, dass sie Probleme haben, anderer Leute Perspektive einzunehmen, haben Sie Recht. Und dies ist der Grund. Wir lachen manchmal über Jugendliche. Sie werden parodiert und manchmal in den Medien sogar dämonisiert wegen ihres typischen Teenagerverhaltens. Sie gehen Risiken ein, sie sind manchmal launisch, sie sind sehr unsicher. Ich habe eine nette Anekdote von einem Freund, der sagte, dass er am meisten bei seinen Teenager-Töchtern, vor und nach der Pubertät, das Maß an Scham ihm gegenüber bemerkt hatte. Er sagte: "Wenn meine beiden Töchter vor der Pubertät in einem Geschäft herumalberten, sagte ich, 'Hey, hört auf herumzualbern, dann singe ich euer Lieblingslied'," und sie hörten sofort damit auf und er sang ihr Lieblingslied. Nach der Pubertät wurde das zur Drohung. (Lachen) Die Vorstellung, dass ihr Vater in der Öffentlichkeit singt, reichte, damit sie sich benahmen.