Když hovoříme o ekonomickém potenciálu, obvykle sledujeme kvalitu pracovní síly, ochotu lidí pracovat a úroveň vzdělání. Podíváme-li se na věc z této perspektivy, měly by Evropa a Japonsko porazit Spojené státy na hlavu, protože mají mnohem kvalitnější systém základního vzdělání a protože ve světle japonské disciplíny vypadá každý Evropan jako lenoch. Jenže ve skutečnosti na úsilí a vzdělání ani tolik nezáleží. Mnohem důležitější je ekonomické prostředí, v němž lidé pracují – tržní ekonomika versus jakási forma socialismu, a organizace podnikání, jehož se účastní. Zbývá nalézt nejvhodnější model firemního řízení, které by produkovalo silný a trvalý ekonomický výkon. V osmdesátých letech jsme obdivovali dlouhodobý výhled japonského modelu.
Wenn man über ökonomisches Potential nachdenkt, neigt man dazu, die Qualität der Arbeitskräfte, die Bereitschaft der Menschen zu arbeiten und den Ausbildungsstandard zu betrachten. Aus diesem Blickwinkel betrachtet, sollten Europa und Japan die USA wegen ihres weit überlegenen Grundausbildungssystems verdreschen, und Japans Disziplin Europa faul aussehen lassen. In der Tat sind Anstrengung und Ausbildung nicht was am meisten zählt. Weit signifikanter ist die ökonomische Umgebung, in der Menschen arbeiten – Marktwirtschaft gegenüber verschiedenen Formen des Sozialismus – und die Geschäftsorganisation, an der sie teilhaben. Das ideale Modell von Unternehmensführung, das starke und andauernde ökonomische Leistungen erzielt, bleibt noch zu finden. In den 1980ern genoss das japanische Modell wegen seiner Weitsicht den höchsten Respekt.