Británie se neubránila pomalému růstu, pravicovému volebnímu úspěchu ani toxickému populismu, takže si nejsem jistý, co tento argument dokazuje. Obamovi političtí poradci kladli důraz na to, že by měl zvolit nejlepší politiku, ale s vědomím, že úleva od hypoték, která by neúměrně prospěla těm, kteří si půjčovali nejméně obezřetně, byla velice nepopulární. Vůbec při pohledu zpět nechci říct, že politický přístup nebylo možné zlepšit. Měla být rychleji poskytnuta další úleva od dluhové služby. Pozornost se příliš zbrkle přesunula od úkolu zotavit se k dlouhodobým problémům. Bylo možné udělat víc pro určení zodpovědnosti těch, kdo špatně řídili finanční instituce. Ale plán, jejž popisují Johnson a Soros, nebyl tehdy uskutečnitelný, ekonomickou stimulaci by neposílil, ani kdyby možný byl, a s největší pravděpodobností by byl politicky toxický. Shodnu se s autory na naději, že si z nezdarů – a úspěchů – reakce na Velkou recesi vezmeme náležité ponaučení.
Doch es ist nicht so, als ob Großbritannien niedriges Wachstum, Wahlerfolge der Rechten oder einen toxischen Populismus vermieden hätte; darum bin ich mir unsicher, was dieses Argument beweist. Obamas politische Berater sprachen sich nachdrücklich dafür aus, dass er die beste Strategie verfolgen sollte, aber mit dem Bewusstsein, dass eine Vergebung von Hypothekenschulden, von der diejenigen, die sich am unverantwortlichsten verschuldet hatten, überproportional profitiert hätten, höchst unpopulär sei. All dies so nicht heißen, dass man im Nachhinein nicht eine bessere Politik hätte verfolgen können. Man hätte schneller Erleichterungen beim Schuldendienst gewähren sollen. Der Fokus verlagerte sich viel zu schnell von der Aufgabe, eine Erholung herbeizuführen, auf langfristige Fragen. Man hätte zudem mehr tun können, um diejenigen zur Rechenschaft zu ziehen, die die Finanzinstitute derart schlecht gemanagt hatten. Doch das von Johnson und Soros beschriebene Programm war damals nicht praktikabel, hätte selbst wenn es realisierbar gewesen wäre die Konjunkturimpulse nicht verstärkt und wäre politisch höchstwahrscheinlich toxisch gewesen. Ich stimme mit den Verfassern dahingehend überein, dass ich hoffe, dass wir die richtigen Lehren aus den Versäumnissen – und Erfolgen – im Umgang mit der Großen Rezession ziehen werden.