Pro společnou strategickou kulturu je ale nezbytné, abychom my všichni Evropané vnímali bezpečnostní hrozby jako nedělitelné. Myslet si, že Libye a Sahel se týkají jen středomořských členských států, je stejně absurdní jako představa, že bezpečnost Pobaltí se týká pouze východní Evropy. Rozptýlenost pak spočívá ve snaze o angažovanost všude, včetně projevů znepokojení nebo dobré vůle a v kombinaci s humanitární pomocí či prostředky na obnovu. Jako kdyby si velké mocnosti mohly rozbíjet talíře, jak se jim zlíbí, a EU byla jejich samozřejmým dodavatelem nádobí. Musíme jasně pojmenovat, jaké jsou naše politické cíle a jaké máme schopnosti.
Für eine gemeinsame Strategiekultur ist es unerlässlich, dass alle Europäerinnen und Europäer die Gefahren für die Sicherheit als unteilbar ansehen. Zu glauben, Libyen oder die Sahelzone betreffe nur die Mittelmeerländer, ist ebenso absurd wie zu meinen, die Sicherheit der Ostseestaaten betreffe nur Osteuropa. Verzettelung besteht darin, sich überall beteiligen zu wollen, Besorgnisse oder guten Willen zum Ausdruck zu bringen, und dies mit Finanzierungen für humanitäre Hilfe oder den Wiederaufbau zu verknüpfen. Als hätten Großmächte das Recht, Porzellan zu zerschlagen, während die EU der naturgegebene Lieferant von neuem Porzellan sei. Wir müssen uns über unsere politischen Ziele und die volle Bandbreite unserer Kapazitäten im Klaren sein.