Evropskou vojenskou efektivitu omezuje také různorodá politika veřejných zakázek, neboť země vyrábějící vojenskou techniku raději nechávají zakázky doma. To platí o zbraních i o logistických kapacitách, kde navzdory nesmírnému několikaletému úsilí získat více ze zmenšujících se zdrojů stále existuje obrovský potenciál k integraci a standardizaci. Obranné smlouvy uzavřené nedávno mezi Francií a Velkou Británií se jeví jako dobrý příklad, čeho lze dosáhnout prostřednictvím rozsáhlejší spolupráce a integrace – přestože jde o striktně bilaterální záležitost bez přímých vazeb na NATO či Evropskou unii. Hodnota tohoto nového „pařížsko-londýnského porozumění“ však bude omezená, pokud obě země seškrtají své obranné výdaje natolik, že jejich společná síla zůstane přinejlepším beze změny. Skutečnost, že Británie plánuje financovat konstrukci nové letadlové lodi, avšak nikoliv letadel, která by z ní startovala, naznačuje, že nová dohoda bude bolestně postrádat zdroje. Přesto platí, že pokud francouzsko-britská spolupráce získá reálnou podstatu, mohla by se stát inspirací pro ostatní, ačkoliv uvedení této dohody v život naráží na obrovské problémy. Britští vojáci se musí naučit francouzsky a francouzští legionáři se budou muset naučit anglicky – a limity ducha spolupráce bude možné bezpochyby nalézt hned u vstupu do jakékoliv jídelny pěchoty, námořnictva či letectva. Umí si snad někdo představit, jak francouzští námořníci jedí lojový pudink s vaječným krémem nebo kteroukoliv jinou kulinářskou zvláštnost britského královského námořnictva?
Die militärische Effizienz Europas wird auch durch unterschiedliche Beschaffungspolitik eingeschränkt. Länder, die Rüstungsmaterial produzieren, wollen die Aufträge lieber im eigenen Land vergeben. Das gilt für Waffen ebenso wie für logistische Kapazitäten, wo trotz immenser Bemühungen, mehr aus den schrumpfenden Budgets herauszuholen, ein großes Potenzial für Integration und Standardisierung vorhanden ist. Die kürzlich zwischen Frankreich und Großbritannien geschlossenen Verteidigungsverträge scheinen ein gutes Beispiel dafür zu sein, was mit besserer Kooperation und Integration bewirkt werden kann – obwohl es sich dabei um eine rein bilaterale Angelegenheit ohne direkte Verbindung zur NATO oder die Europäische Union handelt. Allerdings ist der Wert einer neuen „Entente zwischen Paris und London“ begrenzt, wenn beide Länder ihre Verteidigungsbudgets derart kürzen, dass ihre gemeinsame Stärke bestenfalls unverändert bleibt. Dass Großbritannien die Finanzierung eines neuen Flugzeugträgers, aber nicht die der dazugehörigen Flugzeuge plant, deutet darauf hin, dass die Ressourcen der neuen Entente stark eingeschränkt sind. Dennoch könnte die französisch-britische Zusammenarbeit, so sie reale Formen annimmt, eine Inspiration für andere sein, obwohl die Herausforderungen hinsichtlich der Realisierung des Abkommens beträchtlich sind. Die „Tommies” werden Französisch lernen müssen und die französischen Legionäre Englisch. Die Grenzen der Zusammenarbeit werden sich zweifellos am Eingang der Kantinen – ob Bodentruppen, Marine oder Luftwaffe - offenbaren. Denn kann sich jemand vorstellen, wie französische Marinesoldaten einen englischen Rosinenpudding oder eine andere kulinarische Eigentümlichkeit der Royal Navy verspeisen?