Jsou významnými importéry regionální pracovní síly, a výsledkem jejich úspěchu jsou tak vyšší platby zahraničních pracovníků zpět do neropných ekonomik; a protože jsou významnými regionálními investory, posilují jejich úspěchy vyšší kapitálové toky a také výraznou bilaterální pomoc. Kurz vytyčený těmito dvěma skupinami zemí je jasně ohraničený a v nejbližší době se pravděpodobně příliš nezmění. Již tak hluboká propast mezi nimi se bude dál zvýrazňovat. Méně jisté je, co se stane s těmi blízkovýchodními zeměmi, které leží mezi těmito dvěma extrémy. Ve snaze realizovat svůj dosud nevyužitý potenciál musí státy jako Alžírsko, Maroko a Tunisko překonat mnoho překážek, z nichž většina je dlouhodobých a některé nové.
Als große Importeure regionaler Arbeitskräfte führt ihr Erfolg auch zu höheren Einnahmen der Länder ohne Öleinkünfte, und in ihrer Eigenschaft als große regionale Investoren sorgen sie für höhere Kapitalflüsse und massive bilaterale Hilfszahlungen. Die Entwicklungsrichtung dieser beiden Gruppen von Ländern ist klar ausgerichtet und wird sich in naher Zukunft wahrscheinlich kaum ändern. Daher wird die bereits jetzt große Spaltung zwischen ihnen noch weiter wachsen. Weniger klar ist, was mit denjenigen Nahostländern geschieht, die sich zwischen diesen beiden Extremen befinden. Um ihr Potenzial zu verwirklichen, müssen Länder wie Algerien, Marokko oder Tunesien viele alte und neue Hindernisse überwinden.