Jenže jak do toho zapadá rozsáhlé kvantitativní uvolňování (tištění peněz) z poslední doby? Od počátku krize britská centrální banka napumpovala do tamní ekonomiky 325 miliard dolarů, Fed rozšířil americkou měnovou bázi o bezmála bilion dolarů a Čínská lidová banka se stala zdrojem úvěrů v rekordní výši 1,4 bilionu dolarů. Už samotná tato opatření odpovídají 4 % globálního HDP. Jistě to znamená, že inflace je za rohem, nebudou-li tyto peníze rychle staženy, nebo snad ne? Každému, kdo prošel několika lekcemi kvantitativní teorie peněz, se to jeví jako věrohodný úsudek. Kvantitativní teorie praví, že všeobecná cenová hladina vzroste úměrně zvýšení nabídky peněz. Když tedy v minulém roce nabídka peněz celosvětově vzrostla o 5 %, světové ceny se s krátkým zpožděním zvýší o 5 %. Jenže jak nikdy nepřestával zdůrazňovat John Maynard Keynes, kvantitativní teorie peněz platí pouze za plné zaměstnanosti.
Aber wie ist das nun mit der ungeheuren Lockerung der Geldpolitik (dem Gelddrucken)? Seit Ausbruch der Krise pumpte die Bank of England 200 Milliarden Pfund in die britische Wirtschaft, die Fed erweiterte die monetäre Basis der USA um etwa 1 Billion Dollar und die People’s Bank of China gab die Rekordsumme von umgerechnet 1,4 Billionen Dollar an Krediten aus. Allein diese Maßnahmen entsprechen 4 Prozent des weltweiten BIP. Das heißt wohl, dass die Inflation vor der Tür steht, wenn das Geld nicht rasch wieder eingezogen wird, oder? Für diejenigen, die ein paar Stunden Geldmengentheorie hinter sich haben, ist das eine plausible Schlussfolgerung. Diese Theorie besagt, dass das allgemeine Preisniveau proportional zum Anstieg der Geldmenge steigt. Wenn also die Geldmenge im letzten Jahr weltweit um 5 Prozent zunahm, werden die Preise weltweit nach einer gewissen Zeit auch um 5 Prozent steigen. John Maynard Keynes legte allerdings unaufhörlich dar, dass die Geldmengentheorie nur bei Vollbeschäftigung gilt.