Navíc, vzhledem k tomu, že se ryby přesunují a překračují v moři vnitrostátní hranice, představují úlovky jednoho loďstva ztráty pro ostatní. Bylo proto nutné uzavřít mezinárodní dohodu o množství, které je možné ulovit a kým. V posledních desetiletích narůstalo vědomí tlaků vytvářených moderním průmyslovým rybolovem na zdroje, které jsou sice obnovitelné, ale omezené. Nutnost lépe chránit mořské prostředí ukázala současně na složitosti vzájemného působení mezi rybolovem a širším ekosystémem, jehož jsou ryby jen jednou součástí. Bez ekologické udržitelnosti jsou hospodářské a sociální cíle společné rybářské politiky jen chimérickým projektem. Musíme dbát na to, aby rozhodovací postupy této prioritě odpovídaly. A musíme vytvořit rámec, ve kterém může toto odvětví získat větší odpovědnost a být považováno za plně odpovědné.
Fische wandern und machen an den nationalen Grenzen des Meeres nicht Halt, weshalb die Fänge der einen Flotte einen Verlust für die anderen Flotten darstellen. Daher war es notwendig, ein internationales Abkommen abzuschließen, um festzulegen, wer welche Mengen Fisch fangen konnte. europäischen Fischereisektors hält es die Kommission für notwendig, diesen Überprüfungsprozess bereits jetzt einzuleiten. Während wir noch dabei sind die Reform von 2002 umzusetzen, müssen wir an die größeren strukturellen Mängel denken, die verhindern, dass sogar unsere besten politischen Initiativen mit ihren Möglichkeiten realisiert werden. Im Laufe der Zeit wurden die Aufgaben der GFP immer komplizierter. In den vergangenen Jahrzehnten war ein wachsender Druck der modernen Fischereiindustrie auf eine Ressource zu beobachten, die sich zwar erneuern kann, aber nur in begrenztem Umfang. Gleichzeitig wurden durch die Notwendigkeit eines besseren Schutzes der Meeresumwelt die komplexen Interaktionen zwischen der Fischerei und dem Ökosystem im weiteren Sinne deutlich, in denen Fische nur ein Teil sind.