A přesto obě možné strategie - nicnedělání i snaha se modernizovat - skrývají bezesporu nástrahy. Stará rétorika přece jen stále mocně souzní s nejnuznější částí voličstva: s dělníky s nízkými platy, dlouhodobě nezaměstnanými a všemi, kdo mají pocit, že cokoli by bylo lepší než to, co mají teď. Umožňuje také snazší kontakt s okrajovými skupinami, jako jsou odpůrci globalizace a nejhorlivější zelení. Ačkoli ale stará víra stále mobilizuje levici, je pro ni těžké udržet střed. Střední třída ztratila důvěru ve staré floskule a kdykoli se dostane nějakou náhodnou k moci levice, realita rychle prosákne na povrch. Modernizace naráží na opačné problémy.
Doch beide Strategien - nichts tun oder modernisieren - haben offensichtliche Mängel. Die alte Kampfrhetorik kommt vor allem bei den Benachteiligten in der Wählerschaft noch immer sehr gut an: bei Mindestlohnempfängern, Langzeitarbeitslosen und denjenigen, die glauben, alles andere wäre ihrer jetzigen Situation vorzuziehen. Außerdem kommt man dadurch auch leichter in Kontakt mit Randgruppen wie den Globalisierungsgegnern oder übereifrigen Grünen. Während jedoch das alte Glaubensbekenntnis die Linke noch immer mobilisiert, ist die Mitte schon schwerer zu halten. Die Mittelklasse hat ihr Vertrauen in die alten Parolen verloren und wo immer die Linke irgendwie an die Macht kommt, wird sie rasch mit dieser Realität konfrontiert. Die Modernisierer haben mit umgekehrten Problemen zu kämpfen.