Tento postoj je však zapotřebí poměřovat se zjevnými riziky v případě, že necháme některé nejjedovatější názory beztrestně cirkulovat. Po druhé světové válce se mnozí lidé domnívali, že umožnění šíření nacistické propagandy v Německu by bezprostředně ohrozilo křehkou liberální demokracii v zemi. Nebyl to nerozumný předpoklad. Zákaz takové propagandy měl v té době smysl. Běžný praktický argument proti zákazu potrhlých teorií kdysi tvrdil, že jde o okrajové, a tudíž relativně neškodné jevy.
Doch muss man diese Haltung anhand der klaren Risiken hinterfragen, die es hat, wenn man zulässt, dass einige der toxischsten Ansichten im Umlauf bleiben. Viele Menschen waren überzeugt, dass, wenn man zugelassen hätte, dass sich die Nazipropaganda nach dem Zweiten Weltkrieg in Deutschland ausgebreitet hätte, dies eine unmittelbare Gefahr für die fragile freiheitliche Demokratie des Landes dargestellt hätte. Dies war keine unbegründete Annahme. Derartige Propaganda zu verbieten war damals sinnvoll. Ein häufiges praktisches Argument gegen das Verbot aberwitziger Theorien war einst, dass diese nur von Randgruppen vertreten würden und daher relativ harmlos seien.