Je tedy účelné ptát se, proč byly jejich prognózy tak náramně vedle. Kořeny jejich mýlky vycházejí ze zmatení příčiny a následku. Důvod, proč se centrální banky čím dál častěji přiklánějí k nekonvenčním měnovým politikám, je ten, že oživení po roce 2008 je mimořádně chudokrevné. Takové politiky jsou nutné kvůli ztlumení deflačních tlaků zapříčiněných nutností zkracovat dluhy poté, co se značně nahromadily ve veřejné i soukromé sféře. Ve většině vyspělých ekonomik například stále existuje velmi rozsáhlá mezera výstupu a výrazně pod potenciálem je výstup i poptávka; firmy tudíž mají omezenou cenotvornou moc. Značné nevyužité rezervy jsou i na trhu práce: příliš mnoho nezaměstnaných se honí za příliš malým počtem pracovních příležitostí, přičemž obchod a globalizace společně s pokroky techniky, které šetří pracovní síly, čím dál silněji drtí pracovní místa i příjmy pracujících, čímž dále brzdí poptávku.
Somit lohnt sich die Frage, warum sie mit ihren Prognosen so spektakulär daneben lagen. Ihr fundamentaler Irrtum besteht darin, dass sie Ursache und Wirkung verwechseln. Der Grund, warum Zentralbanken zunehmend unkonventionelle geldpolitische Strategien verfolgten ist, dass die Erholung nach 2008 außerordentlich anämisch verlief. Es bedurfte dieser Maßnahmen, um dem Deflationsdruck entgegenzutreten, der sich aufgrund des schmerzhaften Schuldenabbaus im Gefolge der übermäßigen privaten und öffentlichen Verschuldung bildete. In den meisten Industrieländern beispielsweise besteht nach wie vor eine enorme Produktionslücke, wobei sich Produktion und Nachfrage weit unter Potenzial befinden. Aus diesem Grund verfügen Firmen hinsichtlich Preisgestaltung lediglich über begrenzte Möglichkeiten. Auch auf den Arbeitsmärkten herrscht eine beträchtliche Flaute: Zu viele Arbeitslose bewerben sich um zu wenige verfügbare Jobs, während Handel und Globalisierung in Kombination mit arbeitssparenden technischen Innovationen zunehmend Druck auf Arbeitsplätze und Einkommen ausüben und die Nachfrage damit weiter bremsen.