První z nich je status quo – to by znamenalo flikování reakcí na budoucí minikrize až po jejich vypuknutí, v souladu se schématem z několika uplynulých let. Vzhledem ke stále odlišnějším zájmům a problémům, jimž různé státy v eurozóně a EU čelí, v kombinaci s těžkopádnými strukturami vládnutí a obtížemi spojenými se změnami smluv je to pro volené představitele cesta nejmenšího odporu – tedy cesta, po níž se budou s největší pravděpodobností ubírat. Druhou možností je seriózní společná strukturální reforma.
Die erste ist der Status quo – dazu gehört, Antworten auf zukünftige Minikrisen zusammenzuschustern, sobald diese auftreten, was dem Muster der letzten Jahre entspricht. Angesichts der unterschiedlichen Interessen und Probleme, vor denen die verschiedenen Länder der Eurozone und EU stehen, der schwerfälligen Regierungsstrukturen und schwieriger Vertragsänderungen ist dies der Weg des geringsten Widerstands für die gewählten Politiker – und somit die wahrscheinlichste Option. Die zweite Option ist eine ernsthafte, abgestimmte Strukturreform.