Příprava jedné skupiny ročně však na splnění požadavků v rychle se měnící ekonomice nestačí. Proto se navíc vynakládají značné prostředky na modernizaci kvalifikace lidí, kteří už jsou do pracovního procesu zapojeni. Rovněž sociální ochrana má široký a všeobecný ráz. Ve skandinávských zemích, na rozdíl například od Německa a USA, zodpovídá za většinu sociálních dávek vláda, nikoliv jednotlivé firmy. Tím je zabráněno ekonomicky iracionální strnulosti, kdy si zaměstnanci jednoduše nemohou dovolit změnit místo. Sociální dávky jsou navíc dostatečně štědré, aby zajistily, že ani po krátkém období nezaměstnanosti nemusí propuštění zaměstnanci prodávat domy ani auta. Systém tak chrání nejen nezaměstnané, kteří mohou dál splácet hypotéky a úroky, ale nepřímo i banky, poněvadž jejich půjčky domácnostem jsou spláceny i v období recese.
Doch um die Anforderungen in einer sich rasch wandelnden Wirtschaft zu erfüllen, ist es nicht genug, eine Gruppe pro Jahr zu erreichen. Daher werden zusätzlich ungeheure Mittel aufgewendet, um die Fertigkeiten derjenigen zu verbessern, die sich bereits auf dem Arbeitsmarkt befinden. Auch der Sozialschutz ist umfassend und allgemein. Im Gegensatz zu beispielsweise Deutschland und den USA ist in den skandinavischen Ländern der Staat, und nicht einzelne Unternehmen, für die meisten Sozialleistungen zuständig. So werden ökonomisch irrationale Abhängigkeitseffekte vermieden, durch die Arbeiter es sich einfach nicht leisten können, den Arbeitsplatz zu wechseln. Zudem sind die Sozialleistungen großzügig genug, damit sichergestellt bleibt, dass die Arbeiter in kurzen Zeiträumen der Arbeitslosigkeit nicht gezwungen sind, ihre Wohnungen oder gar Autos zu verkaufen. Das System schützt nicht nur die Arbeitslosen, die weiterhin ihre Hypotheken und Zinsen bezahlen können, sondern indirekt auch die Banken, da ihre Kredite an Haushalte selbst in Zeiten der Rezession zurückgezahlt werden.