V USA a mnoha dalších oblastech jsou zisky firem jako podíl národního důchodu na nejvyšší hladině za několik desetiletí, zčásti díky technice, která v řadě sektorů šetří pracovní síly. Velké korporace navíc dokážou plně využívat globalizace (například arbitráží mezi daňovými režimy s cílem minimalizovat odvody). Příjem globální elity ve výsledku roste svižně a nezávisle na tom, co se děje s celkovým výstupem a růstem zaměstnanosti. Poptávka po luxusním zboží zažívá konjunkturu, zatímco poptávka po zboží a službách konzumovaných skupinami s nižšími příjmy je slabá. To vše se děje za mimořádně expanzivních měnových politik a téměř nulových úrokových sazeb, s výjimkou zemí, které čelí bezprostřední krizi. Strukturální koncentraci příjmů na vrcholu doplňují laciné peníze a hon za výnosy, což tlačí nahoru ceny akcií. Navzdory široce rozšířeným obavám a znepokojení kvůli chudobě, nezaměstnanosti, nerovnosti a extrémní koncentraci příjmů a bohatství se však dosud neobjevil žádný alternativní model. Opozice vůči dominantnímu hlavnímu proudu v Evropě je rozštěpena mezi stále příliš často „starou“ levici, která se horko těžko přizpůsobuje realitě jedenadvacátého století, a populistické, proticizinecké a občas otevřeně fašistické strany na pravici. V USA má krajní pravice mnoho společných rysů s jejími populistickými evropskými protějšky.
Teilweise aufgrund arbeitssparender Technologien in zahlreichen Sektoren liegt der Anteil der Firmengewinne am Volkseinkommen in den USA und vielen anderen Ländern auf dem höchsten Wert seit Jahrzehnten. Außerdem sind Großkonzerne in der Lage, die Globalisierung in vollem Umfang für sich zu nützen (indem sie beispielsweise Unterschiede zwischen Steuersystemen nützen, um ihre Zahlungen zu minimieren). Aus diesem Grund steigt das Einkommen der globalen Eliten rasch und unabhängig von der Entwicklung hinsichtlich Gesamtproduktion und Beschäftigungswachstum. Während die Nachfrage nach Luxusgütern boomt, sinkt der Bedarf nach Waren und Dienstleistungen für Gruppen mit niedrigeren Einkommen. Mit Ausnahme der unmittelbar von der Krise betroffenen Länder passiert das alles inmitten in einer Zeit extremer geldpolitischer Lockerung und Fast-Nullzinsen. Die strukturelle Konzentration der Einkommen an der Spitze geht mit billigem Geld und der Jagd nach Renditen einher und treibt damit die Aktienkurse in die Höhe. Doch trotz der weit verbreiteten Sorge und Angst vor Armut, Arbeitslosigkeit, Ungleichheit und der extremen Konzentration von Einkommen und Reichtum, wurde noch kein alternatives Wachstumsmodell entwickelt. Die Opposition gegen den vorherrschenden Mainstream in Europa ist gespalten zwischen einer vielfach immer noch „alten“ Linken, die mit Anpassungsschwierigkeiten an die Realität des 21.Jahrhunderts kämpft und populistischen, ausländerfeindlichen und manchmal unverblümt faschistischen Parteien der Rechten. Die extreme Rechte in den USA weist viele Gemeinsamkeiten mit ihren populistischen europäischen Entsprechungen auf.