Světová banka jinými slovy začíná přijímat realitu tak, jak ji vnímá ten, kdo se na empirické záznamy dívá s otevřenýma očima. Rychlá integrace na světových trzích je totiž důsledek nikoli obchodní liberalizace či dodržování pravidel Světové obchodní organizace jako takových, nýbrž úspěsných růstových strategií, jež se mnohdy vyznačují vysoce idiosynkratickými vlastnostmi. Podívejme se na Indii a Čínu, dvě země, které v posledních dvaceti letech zaznamenaly téměř zázračný růst, a vzorové exempláře toho, co Světová banka nazývá ,,globalizátorem``. V obou zemích doslo k zásadním reformám obchodního systému až deset let poté, co růst v těchto zemích začal stoupat, nemluvě o tom, že obchodní restrikce vůči Číně a Indii jsou dodnes jedny z nejpřísnějsích na světě. V Číně se růst začal zvysovat na konci sedmdesátých let, kdy byl vedle dvojúrovňové cenotvorby zaveden systém odpovědnosti domácností v zemědělství.
Anders ausgedrückt könnte man sagen, dass die Weltbank eine Realität erkennt, die für jeden offensichtlich ist, der unvoreingenommen einen Blick auf die empirischen Daten wirft. Eine rasche Integration in die Weltmärkte ist nicht die Folge von Handelsliberalisierungen oder der Einhaltung von Vorgaben der Welthandelsorganisation (WTO), sondern resultiert vielmehr aus erfolgreichen, vielfach höchst länderspezifischen Wachstumsstrategien. Man denke an die beiden Wachstumswunder der letzten zwanzig Jahre China und Indien, die auch die Rangliste der von der Weltbank als "Globalizer" bezeichneten Länder anführen. In beiden Ländern wurden Handelsreformen erst ungefähr ein Jahrzehnt nach dem Einsetzen des Wirtschaftswachstums durchgeführt. Außerdem haben Indien und China nach wie vor die weltweit größte Anzahl von Handelsbeschränkungen. In China begann das starke Wirtschaftswachstum in den späten siebziger Jahren des letzten Jahrhunderts mit der Einführung eines beschränkt marktähnlichen Landwirtschaftssystems und der doppelten Preisgestaltung.