Jejich hlasování bylo protestem proti globalizaci, odmítnutím současného světa s jeho vzdálenými a nepochopitelnými mechanismy vládnutí. Podobně jako v případě antiglobalizačního hnutí lze i nové antievropanství považovat za poptávku po odlišném evropském modelu – jisté „alter-evropanství“. Potíž tedy netkví v tom, co Tony Blair ve svém inauguračním projevu před Evropským parlamentem označil za krizi vůdcovství. Žádný státník se neobjevil proto, že krize zasahuje hlouběji. Dvě světové války a válka studená formovaly evropskou integraci jako projekt míru, obrany základních hodnot Západu a společné hospodářské prosperity. Tato fáze kulminovala pádem komunismu v roce 1989, avšak šance na překonání historických rozporů kontinentu tehdy vyžadovala předefinování evropského­ projektu.
Ihr Votum war ein Ausdruck des Protestes gegen die Globalisierung, eine Ablehnung der modernen Welt mit ihren fernen und unverständlichen Regierungsmechanismen. Wie die Antiglobalisierungsbewegung kann die neue antieuropäische Stimmung als eine Forderung nach einem anderen europäischen Modell verstanden werden – einem „Alter-Europäismus“. Das Problem besteht daher nicht in dem, was Tony Blair in seiner Antrittsrede vor dem Europäischen Parlament als Führungskrise bezeichnet hat. Es ist bisher kein Staatsmann hervorgetreten, weil die Krise tiefer geht. Die beiden Weltkriege und der Kalte Krieg haben die europäische Einigung als ein Projekt des Friedens, der Verteidigung grundlegender westlicher Werte und des gemeinschaftlichen wirtschaftlichen Wohlstands geformt. Diese Phase kulminierte mit dem Zusammenbruch des Kommunismus 1989, aber um die historischen Trennungslinien des Kontinents zu überwinden, war nun eine Neudefinition des europäischen Projektes erforderlich.