V naší nové knize s Tomasem Hellebrandtem předpovídáme, že spotřebitelské výdaje na dopravu se v subsaharské Africe, Indii, Číně a dalších rozvíjejících se asijských zemích do roku 2035 zečtyřnásobí. Lidé, kteří vydělávají 200 dolarů ročně, vydají na dopravu pouhé 1% příjmu, zatímco u lidí vydělávajících 20 000 dolarů ročně je to 18%. V příštích dvou desetiletích se počet osob v příjmovém rozmezí 6000-20 000 dolarů zvýší o více než miliardu a mnozí z nich si koupí své první auto. Počet osob s ročním příjmem 20 000 a více dolarů se současně zvedne o téměř 800 milionů a mnozí z nich začnou ve volném čase létat. Dopravní sítě v rozvíjejících se ekonomikách se budou muset podstatně rozšířit, aby tuto rostoucí poptávku uspokojily. Rozvinuté ekonomiky už sice mají rozsáhlou dopravní infrastrukturu a stabilní počet obyvatel, avšak jejich sítě naléhavě potřebují renovaci a opravu. Rozvíjející se země si dokážou zajistit dostatečné finance do infrastruktury pouze v případě, že zvýší roli soukromého sektoru; zejména penzijní fondy a firmy poskytující životní pojištění by mohly uvolnit obrovské prostředky.
In unserem neuen Buch wagen Tomas Hellebrandt und ich die Prognose, dass sich in Afrika südlich der Sahara, in Indien, in China und in anderen asiatischen Schwellenländern die Konsumausgaben im Verkehrsbereich bis 2035 vervierfachen werden. Menschen mit einem Einkommen von 200 Dollar im Jahr geben nur 1% ihres Einkommens für Transportzwecke aus. Bei Bürgern mit einem Jahreseinkommen von 20.000 Dollar beträgt dieser Anteil 18%. In den nächsten beiden Jahrzehnten wird die Anzahl derjenigen, die zwischen 6.000 und 20.000 Dollar verdienen, um über eine Milliarde zunehmen, und viele von ihnen werden ihr erstes Auto kaufen. Auch wird es 800 Millionen neue Besserverdiener geben, die über ein Einkommen von 20.000 Dollar oder mehr im Jahr verfügen, und ein großer Teil davon wird mit dem Flugzeug in Urlaub fliegen wollen. Um diese steigende Nachfrage bedienen zu können, müssen die Verkehrsnetze in den Entwicklungs- und Schwellenländern erheblich vergrößert werden. Und die bereits bestehenden Transportsysteme in den Industrieländern müssen trotz stabiler Bevölkerungszahlen dringend repariert und erneuert werden. In den Entwicklungs- und Schwellenländern kann die Finanzierung der Infrastruktur nur gelingen, wenn die Rolle des privaten Sektors ausgeweitet wird. Insbesondere Pensionsfonds und Lebensversicherungsgesellschaften könnten dabei erhebliche Ressourcen zur Verfügung stellen.