nastolil otázku výkladu nebo platnosti práva Společenství, nýbrž zahrnuje také případy, kdy takovou otázku nastolí sám vnitrostátní soud, který v tomto ohledu považuje rozhodnutí Soudního dvora ‚za nezbytné k vynesení svého rozsudku‘ “ 51. Při této příležitosti Soudní dvůr uvedl, že řízení o předběžné otázce není procesním prostředkem pro strany sporu řešeného před vnitrostátním soudem. Podle Soudního dvora „[t]edy nestačí tvrzení účastníka řízení o tom, že spor nastoluje otázku výkladu práva Společenství, aby byl dotyčný soud povinen se domnívat, že se jedná o otázku vyvstalou ve smyslu článku [234 ES]. Tomuto soudu naopak přísluší obrátit se popřípadě na Soudní dvůr z úřední povinnosti“ 50. 234 třetí pododstavec ES uvedenému soudu ukládá, aby se obrátil na Soudní dvůr s veškerými otázkami o výkladu, které vyvstanou, i když nebyl žalobcem v původním řízení uplatněn důvod vycházející z práva Společenství, ovšem s výhradou zmírňujících podmínek připuštěných Soudním dvorem ve výše uvedeném rozsudku Cilfit a další a nedávno připomenutých v jeho výše uvedeném rozsudku Intermodal Transports. Tato analýza neznamená, že vnitrostátní soud, jehož rozhodnutí již nelze napadnout opravnými prostředky podle vnitrostátního práva, je na základě práva Společenství povinen nadnést z úřední povinnosti důvod
und 3 EG geklärt hat, um festzulegen, unter welchen Voraussetzungen ein nationales Gericht, dessen Entscheidungen nicht mehr mit Rechtsmitteln des nationalen Rechts angefochten werden können, zur Anrufung des Gerichtshofs verpflichtet ist. Er hat bei dieser Gelegenheit darauf hingewiesen, dass die Vorlage zur Vorabent -scheidung keinen Rechtsbehelf darstellt, der den Parteien eines bei einem nationalen Gericht anhängigen Rechtsstreits offenstünde. Laut Gerichtshof muss „das betreffende Gericht … nicht schon deshalb, weil eine Partei geltend macht, der Rechtsstreit werfe eine Frage nach der Auslegung des Gemeinschaftsrechts auf, davon ausgehen, dass eine Frage im Sinne von Artikel [234 EG] gestellt wird. Es obliegt ihm vielmehr gegebenenfalls, den Gerichtshof von Amts wegen anzurufen.“ 50 Aus dieser Rechtsprechung ergibt sich, dass Art. 234 Abs. 3 EG, wenn einem nationalen Gericht, dessen Entscheidungen nicht mehr mit Rechtsmitteln des innerstaatlichen Rechts angefochten werden können, für die Entscheidung des bei ihm anhängigen Rechtsstreits die Anwendung des Gemeinschaftsrechts notwendig erscheint, diesem Gericht auferlegt, den Gerichtshof mit jeder Auslegungsfrage zu befassen, die sich stellt, auch wenn ein auf Gemeinschaftsrecht gestützter Klagegrund vom Kläger des Ausgangsverfahrens nicht geltend gemacht worden ist; vorbehalten bleiben jedoch die Einschränkungen, die der Gerichtshof im Urteil C.I.L.F.I.T. zugestanden und erst jüngst im Urteil Intermodal Transports wieder in Erinnerung gerufen hat. Dies bedeutet nicht, dass ein nationales Gericht, dessen Entscheidungen nicht mehr mit Rechtsmitteln des innerstaatlichen Rechts angefochten werden können, kraft Gemeinschaftsrecht verpflichtet wäre,