Přitom je třeba připomenout, že v daném případě spadá jednání, o kterém navrhovatelky tvrdí, že jim způsobilo škodu, do rámce provádění společné organizace trhu a zjevně zapadá do oblasti normativní činnosti zákonodárce Společenství. FIAMM A DALŠÍ v. RADA A KOMISE V tomto ohledu není relevantní, zda se uvedené jednání musí posuzovat jako pozitivní jednání, tedy přijetí nařízení 637/98 a 2362/98 v návaznosti na rozhodnutí OŘS ze dne 25. září 1997, nebo jako opomenutí, tedy to, že nebyly přijaty akty, které by zajistily řádné provedení tohoto rozhodnutí. Nečinnost orgánů Společenství může rovněž spadat do legislativních funkcí Společenství, zejména v rámci sporů o určení odpovědnosti (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Les Grands Moulins de Paris v. EHS, bod 9). Z výše uvedeného vyplývá, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když v napadených rozsudcích stanovil, že existuje režim mimosmluvní odpovědnosti Společenství za legální výkon jeho činností spadajících do legislativní oblasti. V tomto ohledu je však třeba ještě dvou upřesnění. Zaprvé je třeba uvést, že konstatováním obsaženým v bodu 179 tohoto rozsudku není dotčena široká posuzovací pravomoc, kterou případně disponuje zákonodárce Společenství pro účely posouzení, zda při přijetí daného normativního aktu odůvodňuje zohlednění některých škodlivých účinků, které vyplynou z tohoto přijetí, aby byly stanoveny určité formy odškodnění (viz v tomto smyslu v oblasti zemědělské politiky rozsudek ze dne 10. července 2003, Booker Aquaculture a Hydro Seafood, C-20/00 a C-64/00, Recueil, s. I-7411, bod 85). Zadruhé je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury jsou základní práva nedílnou součástí obecných zásad, jejichž dodržování Soudní dvůr zajišťuje.
Im vorliegenden Fall fügt sich das Verhalten, von dem die Klägerinnen behaupten, es habe ihnen einen Schaden zugefügt, in den Rahmen der Durchführung einer Gemeinsamen Marktorganisation ein und fällt offenkundig in den Bereich der Rechtsetzungstätigkeit des Gemeinschaftsgesetzgebers. FIAMM U. A. / RAT UND KOMMISSION Es ist insoweit nicht von Bedeutung, ob das genannte Verhalten in einem positiven Handeln, nämlich dem Erlass der Verordnungen Nr. 1637/98 und Nr. 2362/98 im Anschluss an die Entscheidung des DSB vom 25. September 1997, zu sehen ist oder in einem Unterlassen, nämlich dem Umstand, die Handlungen nicht vorgenommen zu haben, die geeignet sind, eine korrekte Umsetzung dieser Entscheidung zu gewährleisten. Denn ein Unterlassen der Gemeinschaftsorgane kann ebenfalls zur Rechtsetzungstätigkeit der Gemeinschaft gehören, insbesondere im Rahmen einer Haftungsstreitsache (vgl. in diesem Sinne Urteil Les Grands Moulins de Paris/EWG, Randnr. 9). Aus alledem folgt, dass das Gericht dadurch einen Rechtsfehler begangen hat, dass es in den angefochtenen Urteilen das Bestehen einer Regelung der außervertraglichen Haftung der Gemeinschaft für die rechtmäßige Ausübung ihrer Tätigkeiten, die in den Bereich der Rechtsetzung fallen, anerkannt hat. Es sind jedoch insoweit zwei Klarstellungen geboten. Erstens ist darauf hinzuweisen, dass die Feststellung in Randnr. 179 des vorliegenden Urteils unbeschadet des weiten Wertungsspielraums erfolgt, über den der Gemeinschaftsgesetzgeber gegebenenfalls verfügt, um zu beurteilen, ob bei Erlass eines bestimmten Rechtsetzungsakts die Berücksichtigung bestimmter, sich aus diesem Erlass ergebender nachteiliger Auswirkungen es rechtfertigt, bestimmte Arten von Entschädigungen vorzusehen (vgl. in diesem Sinne im Bereich der Agrarpolitik Urteil vom 10. Juli 2003, Booker Aquaculture und Hydro Seafood, C-20/00 und C-64/00, Slg. 2003, I-7411, Randnr. 85). Zweitens ist daran zu erinnern, dass die Grundrechte nach ständiger Rechtsprechung zu den allgemeinen Rechtsgrundsätzen gehören, deren Wahrung der Gerichtshof zu sichern hat.