Nemělo by to tak být, neboť rizika plynoucí ze špatné klimatické politiky si zaslouží stejnou pozornost jako rizika, jež představují horší než očekávané změny klimatu – a možná větší. Vzpomínáte, jak ke snižování uhlíkových emisí měly přispět požadavky na využívání biopaliv? Ve skutečnosti uměle nafouknutá poptávka po etanolu – a po kukuřici, z níž se vyrábí – nakonec vyšroubovala ceny potravin (což zhruba 30 milionů chudých lidí vytlačilo do kategorie podvyživených). Dále spolykala víc orné půdy, což vedlo přímo k ničení deštných pralesů a celkově to vytvořilo situaci, která vyústí ve vyšší emise CO2 během příštích sta let. Ponaučení z biopaliv je přínosné. Budeme-li panikařit a dělat v reakci na globální oteplování špatná rozhodnutí, vystavujeme se riziku, že nejohroženějším lidem na světě – těm, kdo v drtivé většině pocítí nejhorší důsledky oteplování – ještě ublížíme. Máme-li vést konstruktivní dialog o nejrozumnějších politických reakcích na globální oteplování, musíme se zbavit lpění na zveličených scénářích záhuby světa a nahradit je realistickým pohledem na skutečné náklady řešení této výzvy.
Das sollte sie nicht, denn die Gefahren einer schlechten Klimapolitik verdienen genauso viel Aufmerksamkeit wie die Risiken von schlimmer als erwarteten Klimafolgen – vielleicht sogar mehr. Erinnern sie sich, wie die Verwendungspflicht für Biokraftstoffe dazu beitragen sollte den CO2-Ausstoß zu verringern? Tatsächlich hat die künstlich überhöhte Nachfrage nach Ethanol – und nach dem Getreide für seine Herstellung – dazu geführt, die Nahrungsmittelpreise in die Höhe zu treiben (wodurch rund 30 Millionen Arme nunmehr zu den Unterernährten zu zählen sind). Außerdem wurde zusätzliches Ackerland benötigt, was unmittelbar zur Zerstörung von Regenwäldern führte und allgemein eine Situation geschaffen hat, die in den kommenden Jahrhunderten mehr CO2-Emissionen nach sich ziehen wird. Die Lehre aus den Biokraftstoffen ist heilsam. Wenn wir in Panik geraten und in Reaktion auf die Erderwärmung falsche Entscheidungen treffen, laufen wir Gefahr die am stärksten gefährdeten Bevölkerungsgruppen der Welt – diejenigen, die die schlimmsten Auswirkungen der Erwärmung überwiegend erleben werden – noch schlechter zu stellen. Wenn wir einen konstruktiven Dialog über die klügsten politischen Antworten auf die Erderwärmung wollen, müssen wir unsere Fixierung auf an den Haaren herbeigezogene Weltuntergangsszenarien durch Realismus über die tatsächlichen Kosten des Umgangs mit dieser Herausforderung ersetzen.