Země těží také ze své obrovské velikosti, bohatství přírodních zdrojů a vzdělaného obyvatelstva včetně bezpočtu kvalifikovaných vědců a inženýrů. Zároveň však Rusko naráží na vážné překážky. Zůstává „ekonomikou jedné plodiny“, neboť dvě třetiny jeho vývozu představuje energie. A zaznamenává úbytek počtu obyvatel – mimo jiné proto, že průměrný ruský muž umírá v 65 letech, o celých deset let dříve než v jiných rozvinutých zemích. Liberalizační reformy by sice mohly ruské neduhy vyléčit, avšak taková agenda nebude pravděpodobně přijata v zemi, která je zamořená korupcí a má výrazně neliberální vedení. Putin se koneckonců snaží prosazovat neoslavjanofilskou identitu definovanou především podezíravostí vůči západnímu kulturnímu a intelektuálnímu vlivu. Místo aby rozvíjel strategii dlouhodobého zotavení Ruska, zaujal Putin zpátečnický a oportunistický přístup – ten může někdy slavit úspěch, ale jen krátkodobě –, aby se vyrovnal s domácí nejistotou, pociťovanými vnějšími hrozbami a slabostí sousedů.
Das Land profitiert auch von seiner enormen Größe, den umfangreichen natürlichen Ressourcen sowie einer gebildeten Bevölkerung, einschließlich einer Vielzahl qualifizierter Wissenschaftler und Techniker. Allerdings ist Russland mit ernsthaften Herausforderungen konfrontiert. So gestaltet sich die Wirtschaft des Landes nach wie vor als „ökonomische Monokultur“, wobei zwei Drittel aller Exporte auf Energie entfallen. Und die Bevölkerung des Landes schrumpft – nicht zuletzt, weil der durchschnittliche Mann in Russland im Alter von 65 Jahren stirbt, also ein Jahrzehnt früher als seine Pendants in anderen Industrieländern. Obwohl liberalisierende Reformen Russland von seinen Leiden befreien könnten, wird eine derartige Agenda in einem von Korruption geplagten Land mit einer betont illiberalen Führung wohl kaum umgesetzt werden. Schließlich hat Putin versucht, eine neo-slawophile Identität zu fördern, die sich in erster Linie durch Misstrauen gegenüber dem kulturellen und intellektuellen Einfluss des Westens definiert. Anstatt eine Strategie für die langfristige Erholung Russlands zu entwickeln, verfolgte Putin einen reaktiven und opportunistischen Ansatz, um mit innenpolitischer Unsicherheit, als Bedrohungen empfundenen externen Entwicklungen und der Schwäche der Nachbarn umzugehen – ein Ansatz, der zwar manchmal Erfolg haben kann, allerdings nur auf kurze Sicht.