Pro ně legitimita prostě znamená, že jak volby, tak součty hlasů proběhnou v souladu s nespornými pravidly. Co je legální, říkají si, je také legitimní. Pro mnohé další ve světě však zůstávají přinejmenším dvě otázky. Zaprvé, kriticky důležitá je volební účast: kdo volil a kdo ne. Druhou otázkou je to, zda existuje nějaká systematická, potenciálně násilná opozice vůči výsledku. Podstatou věci ohledně prvního funkčního období George W. Bushe bylo to, že navzdory reptání a neutuchající slovní opozici byl výsledek voleb z roku 2000 všeobecně přijat. Nebo uvažme „drtivé vítězství“ Tonyho Blaira v roce 2001, kdy labouristé získali 40% hlasů při 60% volební účasti.
Für sie bedeutet Legitimität einfach, dass Abstimmung und Stimmenauszählung nach unangefochtenen Regeln erfolgen. Was legal ist, denken sie, ist auch legitim. Für viele andere Menschen auf der Welt bleiben jedoch mindestens zwei weitere Fragen offen. Erstens ist die Wahlbeteiligung entscheidend: wer gewählt hat und wer nicht. Die zweite Frage ist, ob ein systematischer, potenziell gewalttätiger Widerstand gegen das Ergebnis bestehen bleibt. Das Entscheidende an George W. Bushs erster Amtszeit war, dass trotz des Murrens und des fortgesetzten verbalen Widerstands das Wahlergebnis 2000 allgemein akzeptiert wurde. Oder nehmen wir Tony Blairs „Erdrutschsieg“ 2001, als Labour 40 % der Stimmen bei einer Wahlbeteiligung von 60 % gewann.