Příjmy lékařů a právníků tak bývaly oproti manuálním pracovníkům asi pětkrát vyšší, ne desetkrát a více, jak je tomu dnes. K dnešním nepodloženým metodám výpočtu výše platů nás dovedl rozpad neekonomických, o zdravý rozum opřených způsobů hodnocení lidských činností, které je zasazovaly do širších společenských souvislostí. Existuje zvláštní, leč málo vnímaný důsledek neschopnosti rozlišovat mezi hodnotou a cenou: jediná cesta jak zvýšit své příjmy, která se nabízí většině lidí, vede přes hospodářský růst. V chudých zemích je to pochopitelné; neexistuje dostatek bohatství, které by se dalo rozšířit. Ve vyspělých zemích je však zaměření na hospodářský růst mimořádně neefektivní způsob zvyšování všeobecné prosperity, protože znamená, že ekonomika musí růst řekněme o 3 %, aby výdělky většiny vzrostly řekněme o 1 %. Vůbec jisté není ani to, že lidský kapitál většiny lze zvyšovat rychleji než lidský kapitál menšiny, která těží ze všech vzdělávacích výhod plynoucích z vyššího bohatství, rodinného zázemí a konexí. Za těchto okolností je přerozdělování mnohem bezpečnějším způsobem jak zajistit širokou základnu spotřeby, která samotná je zárukou ekonomické stability.
Dementsprechend waren die Einkommen von Ärzten und Rechtsanwälten etwa fünfmal so hoch wie die von Hilfsarbeitern, und nicht wie heute zehnmal so hoch oder mehr. Ursache für die heutigen unberechtigten Methoden der Einkommensgestaltung ist der Zusammenbruch nicht-wirtschaftlicher, allgemeingültiger Arten der Wertschätzung menschlicher Aktivitäten und dessen Auswirkungen auf den größeren sozialen Zusammenhang. Keinen Unterschied zwischen Preis und Wert zu machen, hat eine merkwürdige, aber selten beachtete Konsequenz: Der einzige Grund, der den meisten Menschen zur Steigerung ihres Einkommens angeboten wird, ist das Wirtschaftswachstum. In armen Ländern ist dies vernünftig – es ist nicht genug Wohlstand vorhanden, um ihn zu verteilen. In den Industrieländern aber ist die Beschränkung auf das Wirtschaftswachstum eine ausgesprochen ineffektive Methode zur Steigerung des allgemeinen Wohlstands, da dies bedeutet, dass eine Volkswirtschaft um beispielsweise 3% wachsen muss, um die Löhne der Mehrheit um vielleicht 1% zu erhöhen. Auch ist es keinesfalls sicher, dass das Humankapital der Mehrheit schneller gesteigert werden kann als das der Minderheit, die all die Vorteile besserer Erziehung und Ausbildung für sich beanspruchen, die höherer Wohlstand, vorteilhaftere familiäre Bedingungen und bessere Verbindungen mit sich bringen. Um unter diesen Rahmenbedingungen eine breite Konsumbasis als Garantie für wirtschaftliche Stabilität zu schaffen, gibt es eine sicherere Methode, nämlich die der Umverteilung.