Částečný neúspěch sociálního státu tak sice může napomoci k vysvětlení, proč nerovnosti v oblasti zdraví přetrvávají, avšak chceme-li jejich vzestup plně pochopit – a zvrátit –, musíme hledat jinde. Z rychle přibývající vědecké literatury na toto téma vyplývají dvě možná vysvětlení: selektivní sociální mobilita směrem vzhůru a opožděné rozšíření změn chování. V praxi se projevují oba faktory. Během dvacátého století se sociální mobilita ve všech zemích s vysokými příjmy pomalu, ale setrvale zvyšovala, přičemž dosažené vzdělání a profesní status jednotlivce závisel stále méně na jeho rodinných poměrech a stále více na jeho kognitivních schopnostech a dalších osobních charakteristikách.
Während also das teilweise Scheitern des Wohlfahrtsstaates helfen kann, den Fortbestand von Gesundheitsdisparitäten zu erklären, muss man zwecks Verständnis – und Umkehrung – ihres erneuten Wachstums nach anderen Gründen suchen. Die schnell zunehmende wissenschaftliche Literatur zum Thema bietet zwei mögliche Erklärungen: selektive soziale Aufwärtsmobilität und verzögerte Verbreitung von Verhaltensänderungen. Tatsächlich spielen beide Faktoren eine Rolle. Während des zwanzigsten Jahrhunderts nahm die soziale Mobilität in allen Ländern mit hohem Einkommen langsam aber sicher zu: Ausbildungsstand und beruflicher Status hing immer weniger vom familiären Hintergrund ab und immer mehr von kognitiven Fähigkeiten oder anderen persönlichen Eigenschaften.