Jak to vysvětlit a co s tím udělat? V historii vedly finanční krize prakticky pravidelně k nastolení větší regulace, která sebou nese příchod centrálních bank a dalších dozorčích orgánů. V zemích stojících ve středu světové ekonomiky jsou nyní tyto instituce dostatečně silné na to, aby dokázaly odvrátit finanční problémy srovnatelné s těmi, které se vyskytly ve třicátých letech. Rozvoj mezinárodního regulačního aparátu však s globalizací finančních trhů krok neudržel. Krize v letech 1997-99 mohou být alespoň částečně přičteny skutečnosti, že kapitálové trhy rozvojových zemí se otevřely předčasně, dříve než byly jejich finanční instituce k takovému kroku dostatečně silné. Od krizových let 1997-99 byl zdůrazňován význam posilování regulačních mechanismů v hospodářstvích se vznikajícím trhem. Mezinárodní regulační mechanismus však byl v podstatě oslaben. Značně rozšířený je názor, že záchranné balíčky MMF vlastně ke krizi přispěly, a to vytvářením toho, co ekonomové označují jako “morální riziko”.
Wie erklärt sich das, und was sollte getan werden? In der Geschichte haben Finanzkrisen typischer Weise zu immer mehr Regulierungen geführt, zum Eingreifen der Zentralbanken und anderen Aufsichtsbehörden. In den Ländern im Zentrum der Weltwirtschaft sind die entsprechenden Institutionen inzwischen so herangereift, dass sie finanzielle Verwerfungen, wie sie sich in den 1930er Jahren ereignet hatten, abwenden können. Doch die Entwicklung des internationalen Regulierungsgerüstes hat mit der Globalisierung der Finanzmärkte nicht Schritt gehalten. Tatsächlich lässt sich die Krise von 1997 bis 99 mindestens teilweise darauf zurückführen, dass die Kapitalmärkte in den Entwicklungsländern voreilig geöffnet wurden, ehe noch ihre Finanzinstitutionen der Aufgabe gewachsen waren. Seit der Krise von 1997 bis 99 wurde stets hervorgehoben, wie wichtig es sei, die Regulierungsmechanismen in den aufstrebenden Marktwirtschaften zu stärken. Doch der internationale Regulierungsmechanismus ist eher noch geschwächt worden. Man vertritt nämlich weithin die Ansicht, dass die Rettungsmaßnahmen des IWF eigentlich noch zur Krise beigetragen hätten, indem sie das ausgelöst hätten, was Ökonomen ein „moralisches Hasardspiel" nennen.