vyloučení současných nebo uplatňovaných práv, ale pouze nové nepřiznání práv, která by vznikla pouze v případě, že by dodávka byla potvrzena. Nedojde-li k dodávce zvířat na trh třetí země, představuje přiznání práv na náhradu a poskytnutí zálohy přiznané s výhledem na potvrzení dodávky neoprávněný převod prostředků Společenství. Stejně tak neoprávněné je ponechání rozdílu mezi částkou poskytnutou s výhledem na vývoz do třetí země a částkou náležející vývozci za skutečnost, že z důvodů vyšší moci nemohl vyvézt zvířata do země, pro niž byl zahájen proces vývozu, a vyvezl je do jiné třetí země, pro niž Společenství stanovilo nižší náhrady. Jak vyplývá z článku 18 směrnice Rady 91/628 o ochraně zvířat během přepravy a jak je výše uvedeno, tato směrnice zavazuje členské státy, aby přijaly „příslušná zvláštní opatření, aby každé její porušení fyzickými nebo právnickými osobami bylo postiženo“. To, co stanoví čl. 5 nařízení č. 3665/87, na neposkytnutí položky, pro niž je stanovena „náhrada“, ale zavádí opatření týkající se vývozce, které spadá do oblasti postihů, u nichž článek 18 uvedené směrnice stanovil, že mají být členskými státy přijaty, a které zavedlo Společenství zároveň s dosažením zkušeností v dané oblasti a zesílením pocitu, podle něhož 13 — Není tím vyvrácen předpoklad, podle něhož hospodářské subjekty, které po obdržení záloh na náhrady za vývoz skotu do třetích zemí nedodají tato zvířata na trh třetí země, nemusí vrátit příslušnou částku, pokud byla zvířata ztracena in itinere z důvodů vyšší moci. K tomuto osvobození od vrácení zálohy může dojít pouze při mimořádném uznání snahy vývozce přispět k uskutečnění politiky Společenství a je možné pouze v rozsahu, ve kterém je zákonodárce výslovně stanoví.
erbringen. Der „Ausschluss“ der Erstattungsansprüche in dem Fall, in dem kein Verbringen der Tiere auf den Markt eines Drittlands vorliegt, ist in Wirklichkeit nicht das Entfallen be- oder entstehender Ansprüche, sondern lediglich das Fehlen der Neuenstehung von Ansprüchen, die nur dann entstanden wären, wenn eine solche Verbringung nachgewiesen worden wäre. Fehlt es an einer Verbringung der Tiere auf den Markt eines Drittlands, wäre es eine rechtsgrundlose Übertragung von Gemeinschaftsmitteln, würde man dem Ausführer Erstattungsansprüche zuerkennen und die ihm im Hinblick auf die Zahlung der Erstattung gewährte Vorauszahlung belassen. An einem Rechtsgrund fehlte es auch, würde man dem Ausführer den Unterschiedsbetrag zwischen der ihm im Hinblick auf die Ausfuhr in ein Drittland im Voraus gezahlten Summe und derjenigen belassen, die ihm deshalb zusteht, weil er, stets aufgrund höherer Gewalt, die Tiere nicht in das Land ausführen konnte, für das das Ausfuhrverfahren eröffnet worden war, und er sie in ein anderes Drittland ausgeführt hat, für das die Gemeinschaft Erstattungen von geringerem Umfang festgesetzt hat. Wie aus Art. 18 der Richtlinie 91/628 des Rates über den Schutz von Tieren beim Transport hervorgeht und wie oben ausgeführt, verpflichtet diese Richtlinie die Mitgliedstaaten, „geeignete Maßnahmen [zu treffen], um Verstöße natürlicher oder juristischer Personen gegen die Richtlinie zu ahnden“. 5 der Verordnung Nr. 3665/87, auf das Fehlen der Gegenleistung, für die die „Erstattung“ vorgesehen ist, Bezug, sondern führt eine Maßnahme zulasten des Ausführers ein, die sich in die Sanktionen einfügt, die nach Art. 18 dieser Richtlinie nachhaltig von den Mitgliedstaaten zu erlassen waren und die die Gemeinschaft aufgrund gewachsener Erfahrung auf diesem Gebiet und der 13 — Dem steht auch nicht die Vorschrift entgegen, wonach Wirtschaftsteilnehmer, die, nachdem sie Vorauszahlungen auf Erstattungen für die Ausfuhr von Rindern in Drittländer erhalten haben, diese Tiere nicht auf den Markt eines Drittlands verbringen, nicht zur entsprechenden Rückzahlung verpflichtet sind, wenn die Tiere unterwegs aufgrund höherer Gewalt verendet sind. Diese Befreiung von der Rückzahlung ist allein darauf zurückzuführen, dass ausnahmsweise das vom Ausführer wie auch immer gezeigte Bemühen anerkannt wird, zur Verwirklichung der Gemeinschaftspolitik beizutragen, und ist nur deshalb möglich, weil sie der Gesetzgeber ausdrücklich vorgesehen hat.