Ti, kdo si myslí, že globalizace, technologie a tržní hospodářství vyřeší problémy světa, se zdáli přemoženi. Nejvytrestanější ze všech byli bankéři. Na pozadí hypoteční krize, katastrof v mnoha finančních institucích a oslabování akciového trhu byli tito „vládci vesmíru“ méně vševědoucí než ještě před nedávnem. Psí hlavu ale letos v Davosu neměli jen bankéři, nýbrž i jejich regulátoři – bankéři centrální. Každý, kdo jezdí na mezinárodní konference, je zvyklý slýchat Američany, jak poučují ostatní o transparentnosti. V Davosu tomu tak pořád ještě trochu bylo. Slyšel jsem obvyklé hříšníky – včetně někdejšího ministra financí, který byl při tomto napomínání během východoasijské krize obzvlášť hlasitý – omílat potřebu transparentnosti ve fondech svrchovaného majetku (byť ne v amerických či evropských hedžových fondech). Tentokrát ale rozvojové země neodolaly a k pokrytectví celé věci se vyjádřily.
Diejenigen, die der Ansicht sind, dass Globalisierung, Technologie und Marktwirtschaft die Probleme unserer Welt lösen werden, machten einen kleinlauten Eindruck. Am nachdenklichsten von allen waren die Banker. Vor dem Hintergrund der Subprime-Krise, den Katastrophen bei vielen Finanzinstituten und der Abschwächung des Aktienmarktes schienen diese „Herrscher des Universums“ weniger allmächtig als noch vor kurzem. Und nicht nur die Banker waren dieses Jahr in Davos in Ungnade gefallen, sondern auch ihre Kontrolleure – die Notenbanker. Wer auf internationale Konferenzen geht, ist gewohnt, dass die Amerikaner allen anderen Vorträge über Transparenz halten. Ein wenig war davon in Davos noch immer zu spüren. So hörte ich die üblichen Verdächtigen – darunter einen Ex-US-Finanzminister, der während der Ostasienkrise derartige Belehrungen besonders lautstark verteilt hatte – über die Notwendigkeit von Transparenz bei Staatsfonds (allerdings nicht bei amerikanischen oder europäischen Hedgefonds) schwadronieren. Doch konnten diesmal die Entwicklungsländer nicht widerstehen, die Scheinheiligkeit des Ganzen zu kommentieren.