Banka kdysi bezpečně vydělávala tolik, aby byla soběstačná. Dnes se rychle stává „dávkařem“. Na její úvěry poskytované chudým zemím pravidelně přispívají vlády bohatých států, avšak tyto příspěvky se pravidelně nezvýší a některé mohou být ukončeny, jakmile dárci přeorientují své rozpočty určené na pomoc ve prospěch programů na podporu uprchlíků. Problém netkví v tom, že by rozvíjející se ekonomiky necítily touhu si půjčovat; naopak zoufale potřebují prostředky na infrastrukturu a další investice. Problém je v tom, že banka zpracovává půjčky příliš pomalu, takže je pro řadu svých potenciálních klientů ve stále větší míře poslední volbou.
Einst verdiente die Bank genug, um sich selbst zu erhalten. Heute ist sie zunehmend auf Zuwendungen angewiesen. Regelmäßige Beiträge wohlhabender Regierungen stützten die Kreditvergabe an arme Länder, doch diese Zahlungen werden wohl nicht erhöht und manche Mittelzuflüsse könnten überhaupt versiegen, da die Geberländer ihre Hilfsbudgets für Flüchtlingsprogramme einsetzen. Das Problem besteht nicht darin, dass Schwellenländer keine Kredite mehr aufnehmen möchten; in Wirklichkeit brauchen sie dringend Mittel für Infrastruktur und andere Investitionen. Das Problem bilden vielmehr die zu langsamen Kreditvergabeprozesse der Weltbank, wodurch diese für viele ihrer potenziellen Kunden zur letzten Wahl wurde.