Měli bychom uvažovat o pojistkách, jako je moratorium na takový vývoj nebo registrace zařízení potřebného k jeho uskutečňování. Existují prastará tabu týkající se nasazení „jedu či nákazy“ jako zbraní či válečných metod a jejich využití bylo od pradávna v mnoha kulturách stigmatizováno a zapovídáno zvykovým mezinárodním právem i mezinárodními úmluvami. Tabu je dvojčetem posvátna: prostřednictvím tabu chráníme to, co považujeme za posvátné. Ve vztahu k valné části našeho jednání v současném světě se tyto pojmy vytratily, avšak máme-li i nadále uctívat život, především život lidský, je pro nás nezbytně nutné tyto pojmy znovu nalézt ve vztahu k novým možnostem, jež otevírají vědy o životě. Výzvou pro nás není nic menšího než nepřipustit, aby se vědy o životě staly vědami o smrti. To bude vyžadovat četné ucelené, rozličné a sjednocené reakce velice široké škály aktérů na individuální, institucionální, společenské i globální úrovni.
Sicherheitsmaßnahmen wie ein Moratorium über solche Entwicklungen oder die Registrierung der zur Umsetzung dieser Entwicklungen nötigen Ausrüstungen sollten dabei ins Auge gefasst werden. Der Einsatz von Gift oder Krankheitserregern als Waffen oder als Mittel der Kriegsführung ist ein althergebrachtes Tabu und seine Verletzung wurde in vielen Kulturen geächtet und durch das Völkerrecht und internationale Verträge verboten. Das Tabu ist der Begleiter des Heiligen: Was uns heilig ist, schützen wir mit Tabus. In unserer heutigen Welt allerdings haben wir beide Konzepte verloren, aber wir müssen sie angesichts der sich durch die Biowissenschaften neu eröffnenden Möglichkeiten dringend wiederfinden, wenn wir weiterhin alles Leben und vor allem das menschliche Leben respektieren sollen. Es geht um nichts weniger als zu verhindern, dass aus den Biowissenschaften Todeswissenschaften werden. Dazu bedarf es komplexer, oftmaliger, verschiedener und integrierter Reaktionen in mannigfaltigen Bereichen und auf persönlicher, institutioneller, gesellschaftlicher und globaler Ebene.