Obrovský nárůst globálních nerovnováh na běžných účtech platební bilance zesílil problémy, které vedly až k finanční krizi. Přebytek v rozvojové Asii, Japonsku a na Blízkém východě totiž vzrostl z necelých 200 miliard dolarů v roce 2001 na více než bilion dolarů v roce 2008, zatímco deficit USA a Evropské unie se zvýšil ze 425 miliard na více než 900 miliard dolarů. Obchodní válka je tedy tím posledním, co dnes globální ekonomika potřebuje. Nejenže se euro v poslední době točí v kruhu, ale někteří lidé dnes zpochybňují i jeho dlouhodobou životaschopnost. Celkově vzato je euro zatím úspěšné, ale za přínos spojený s cenovou průhledností a nižšími transakčními náklady skutečně platí ztrátou nezávislých měnových politik a tlumiče nárazů v podobě kurzových úprav. Protože již neexistují samostatné měny, jejichž kurz by se dal upravovat, zůstává jediným tlumičem nárazů migrace pracovní síly do oblastí s nižší nezaměstnaností – například z jižní do severní Evropy. Taková migrace je snazší v USA než uvnitř eurozóny nebo i uvnitř jednotlivých evropských zemí.
Die immens gewachsenen Ungleichgewichte der globalen Leistungsbilanzen haben Probleme vergrößert, die zur Finanzkrise geführt haben. Der Überschuss in den sich entwickelnden Ländern Asiens, in Japan und im Nahen Osten ist von weniger als 200 Milliarden Dollar im Jahr 2001 auf über 1 Billion Dollar im Jahr 2008 in die Höhe geschnellt, während das Defizit der USA und der Europäischen Union von 425 Milliarden Dollar auf über 900 Milliarden Dollar gestiegen ist. Deshalb ist ein Handelskrieg das Letzte, was die Weltwirtschaft jetzt gebrauchen kann. Nicht nur ist der Euro in letzter Zeit in Turbulenzen geraten, manch einer stellt jetzt auch sein langfristiges Überleben in Frage. Alles in allem ist der Euro ein Erfolg gewesen, doch er wägt Gewinne aus Preistransparenz und gesunkenen Transaktionskosten gegen den Verlust einer unabhängigen Währungspolitik und eines Stoßdämpfers für Währungsanpassungen ab. Da es keine unterschiedlichen Wechselkurse gibt, die angepasst werden könnten, bleibt als einziger Stoßdämpfer die Arbeitskräftewanderung in Gegenden mit geringerer Arbeitslosigkeit – etwa von Süd- nach Nordeuropa. Eine solche Migration ist in den USA einfacher als innerhalb des Euroraums oder auch nur innerhalb europäischer Länder.