Tyto banky už uvolněné měnové politiky udržují mnohem déle než v minulosti, aby vyrovnávaly protivítr, který růstu a inflaci přinesla finanční krize. Přesto ze zkušenosti s minulými bublinami aktiv vědí, že když se měnová politika nechá příliš volná příliš dlouho, hrozí riziko, že vykopou ještě hlubší díru, takže přirozené úrokové míry a potenciální růst v příštím cyklu skončí ještě níž. Jsou tedy investoři do trhů s rizikovými aktivy právem tak nevzrušení? Prozatím nelze jednoznačně odpovědět. Zkušenosti z minulých období poklidu ale naznačují, že když je na trhu napříč aktivy nízká volatilita, je rozumné snižovat riziko. Jistěže by investoři měli větší důvod k obavám, kdyby tu byly zřetelnější známky nadměrného riskování na finančních trzích a v reálné ekonomice – onoho excesu, který se domáhá břitkosti měnové politiky. Jelikož období euforických cen aktiv – kupříkladu za internetové a realitní bubliny v letech 2000-2008 – se obvykle vyznačují mimořádně uvolněnou měnovou politikou, centrální banky se teď snaží protáhnout hospodářský cyklus tím, že budou postupně a předvídatelně odstraňovat měnovou akomodaci.
Um die von der Finanzkrise ausgelöste Wachstums- und Inflationsschwäche auszugleichen, haben diese Zentralbanken ihre lockere Geldpolitik viel länger aufrecht erhalten als jemals zuvor. Aus der Erfahrung früherer Anlageblasen wissen sie aber auch, dass eine zu lange und zu lockere Geldpolitik das Risiko eines noch stärkeren Einbruchs erhöht. Und nach einem solchen Einbruch könnten die Zinsen und das Wachstumspotenzial im nächsten Zyklus noch stärker sinken. Liegen die Investoren in riskanten Anlagemärkten also richtig, wenn sie so unaufgeregt sind? Im Moment kann dies noch nicht eindeutig beantwortet werden. Aber die Erfahrungen aus früheren Zeiten der Ruhe lehren uns, dass es bei niedriger Gesamtmarktvolatilität vernünftig ist, die Risiken zu verringern. Natürlich müssten sich die Investoren größere Sorgen machen, wenn es in den Finanzmärkten und der Realwirtschaft klarere Anzeichen für übermäßige Risikobereitschaft gäbe – die Art von Exzess, die einen geldpolitischen Rundumschlag erfordert. Da Zeiten der Euphorie auf den Anlagemärkten – wie während der Dotcom- und Immobilienblase zwischen 2000 und 2008 – gemeinhin auch von einer außergewöhnlich lockeren Geldpolitik begleitet werden, versuchen die Zentralbanken nun, den Konjunkturzyklus zu verlängern, indem sie die geldpolitische Beeinflussung schrittweise und transparent zurückziehen.