Kal ze zemědělských a jiných zdrojů zvyšuje náklady na úpravu vody, zatímco ztráta přirozené vegetace a znehodnocování půdy může měnit vzorce toků vody. To vše může nepříznivě ovlivnit zásoby, a tedy zvýšit nutnost uměle vodu ukládat do sudů, cisteren a betonových nádrží, které slouží jako líhně komářích larev. Dokážeme doložit, že ekologická obnova povodí by mohla udělat víc než jen insekticidy či moskytiéry na podporu úsilí o snížení malárie (a horečky dengue) ve městech? Ve všech těchto případech platí, že k nalezení nejlepší možnosti je nutné znát nejen relativní přínos různých intervencí, ale také pochopit jejich komplementaritu. Ve světě omezených zdrojů si tvůrci politik musí stanovit investiční priority, včetně rozlišování mezi nezbytným a žádoucím. Za tímto účelem je zásadní nacházet způsoby jak určit a maximalizovat komplementaritu. Zhruba 2,1 miliardy lidí po celém světě doma nemá k dispozici nezávadnou, snadno dostupnou vodu a více než dvojnásobek – neuvěřitelných 4,5 miliardy – nemá bezpečně provozované sanitační zařízení, což silně podkopává zdravotní výsledky a zvyšuje znečištění řek.
Sedimente aus landwirtschaftlichen und andere Quellen steigern die Kosten der Wasseraufbereitung, während der Verlust der natürlichen Vegetation und die Landzerstörung die Verlaufsmuster von Gewässern ändern können. All dies kann sich negativ auf die Versorgung auswirken und so die Notwendigkeit erhöhen, Wasser in Behältern – wie etwa Tonnen, Tanks und Betonbecken – zu lagern, die als Habitat für Mückenlarven dienen. Lässt sich zeigen, dass sich durch die Renaturierung des Wassereinzugsgebietes mehr erreichen ließe als mit Insektiziden oder Moskitonetzen, um Malaria (und Dengue-Fieber) in den Städten zu reduzieren? In all diesen Fällen erfordert das Auffinden der besten Option, dass man nicht nur den relativen Beitrag der verschiedenen Interventionen kennt, sondern sich zugleich ihrer Komplementarität bewusst ist. In einer Welt begrenzter Ressourcen müssen die Politiker ihre Investitionen priorisieren, unter anderem, indem sie zwischen dem Notwendigen und dem Wünschenswerten unterscheiden. Wege zu finden, um Komplementaritäten zu erkennen und zu maximieren, ist dafür unverzichtbar. Rund 2,1 Milliarden Menschen weltweit haben zu Hause keinen Zugriff auf sicheres, jederzeit verfügbares Wasser, und mehr als doppelt so vielen – enormen 4,5 Milliarden – fehlt es an einer sicheren Abwasserklärung, mit ernsten Folgen für die Gesundheit und die Verunreinigung der Gewässer.