Rusko argumentuje, že nezávislost pro Kosovo by mohla „vytvořit precedens“ – což je skrytá hrozba, která má mobilizovat jeho separatistické prostředníky nejen v Gruzii a Moldavsku, ale také na ukrajinském Krymu. Rusko navíc naráží na bezpočet obav uvnitř některých zemí EU ohledně potenciálních požadavků na samosprávu například Basků ve Španělsku, Turků na Severním Kypru a rozsáhlých maďarských menšin v Rumunsku a na Slovensku. Všechny tyto země teď v debatě o Kosovu vystupují velice zdrženlivě, zřetelně pod vlivem ruských výstrah před „nastavením precedentu“. Zatímco Kosovo bylo součástí federace, bývalé republiky Jugoslávie, ostatní potenciálně problémová místa v EU jsou součástí jednotných národních států. Nezávislost pro Kosovo tedy nikterak „precedens“ nezakládá. Ovšemže Rusko to ví. Využíváním svých energetických zdrojů a obnovené sebedůvěry k podněcování nestability a neshod však usiluje o rozšíření své zájmové sféry – což je důsledek, který lze odvrátit jedině jednomyslnou a rozhodnou reakcí EU.
Russland argumentiert, das die Unabhängigkeit des Kosovo „einen Präzedenzfall schaffen“ könnte – eine verschleierte Drohung, seine sezessionistischen Stellvertreter nicht nur in Georgien und Moldau, sondern auch in der Ukraine, im Bereich der Krim, zu mobilisieren. Darüber hinaus spielt Russland auf die vielen Sorgen über potenzielle Forderungen nach Selbstverwaltung innerhalb von EU-Ländern an, etwa durch die Basken in Spanien, die Türken in Nordzypern und die großen ungarischen Minderheiten in Rumänien und der Slowakei. All diese Länder agieren nun in der Kosovodebatte mit deutlichem, eindeutig durch die russischen Warnungen vor der „Schaffung eines Präzedenzfalles“ beeinflusstem Zögern. Während der Kosovo Teil einer Föderation, der früheren Republik Jugoslawien, war, sind die anderen potenziellen Krisenherde innerhalb der EU sämtlich Teil aus einer Einheit bestehender Nationalstaaten. Die Unabhängigkeit des Kosovo schafft daher in keiner Weise einen „Präzedenzfall“. Russland weiß dies natürlich. Aber indem es seine Energieressourcen und sein wiedererlangtes Selbstvertrauen nutzt, um Instanilität und Zwietracht anzuheizen, strebt es danach, seine Interessensphäre auszuweiten – ein Ergebnis, dass nur durch eine einmütige und entschlossene Antwort der EU vermieden werden kann.