Poněkud archaická politická kultura Ruska moc přehnaně personifikuje. Způsoby vnímání a hodnocení budoucnosti země často silně závisejí na osobnosti jejího vůdce, jeho rozhodnosti a duševních a morálních vlastnostech. Samotný Putin má navíc zájem na zachování nejistoty ohledně svého nástupce, jak nejdéle to bude možné. Vyhne se tak narušení své autority, k němuž by došlo, kdyby se stal „politikem na odchodu,“ zejména vzhledem k ruské servilní byrokracii a místnímu nedostatku spolehlivých institucí a respektovaných tradicí, o něž by se přenos moci opíral. Konečně, různé klany kolem prezidenta se už dlouho snaží prosadit své vlastní kandidáty na následnictví. Prohlášení podobná tomu Šuvalovu už padla a další lze očekávat. Tato současná diskuse nad klady a zápory různých kandidátů připomíná způsob, jímž se letouny vypouštěním falešných cílů chrání před raketovým útokem. Veřejný zájem je raketa a cílem je „vládnoucí moc,“ která se chrání kladením vějiček v podobě bezcílných řečí.
Russlands ein wenig archaische politische Kultur personifiziert die Macht in übermäßiger Weise. Wahrnehmungen und Beurteilungen der Zukunft des Landes hängen häufig stark von der Persönlichkeit seines Führers ab: seiner Entschlossenheit und seinen intellektuellen und moralischen Qualitäten. Darüber hinaus ist Putin selbst daran interessiert, sie Unsicherheit in Bezug auf seine Nachfolge so lange wie möglich aufrecht zu erhalten. Auf diese Weise vermeidet er eine Beschädigung seiner Autorität, die die Folge wäre, wenn er als „Lame Duck“ wahrgenommen würde – insbesondere angesichts Russlands serviler Bürokratie und seines Mangels an zuverlässigen Institutionen und respektierten Traditionen, was einen reibungslosen Übergang der Macht angeht. Und schließlich versuchen verschiedene Klans in der Umgebung des Präsidenten seit langem, Werbung für ihre eigenen Kandidaten für die Nachfolge zu machen. Es gab bereits zuvor ähnliche Äußerungen wie die Schuwalows, und weitere sind zu erwarten. Die aktuelle Diskussion über die Vorzüge und Schwächen der unterschiedlichen Kandidaten erinnert an die Weise, wie Kampfflugzeuge sich durch Abwurf eines falschen Ziels vor Raketenangriffen schützen. Hier ist das öffentliche Interesse die Rakete und das Ziel die „herrschende Macht“, die sich schützt, indem sie einen Köder in Form ziellosen Geredes anbietet.