Na samotné Zemi je jen pomálu půdy, která je jakkoliv obyvatelná lidmi, ale přežili jsme. Když naši primitivní předci zjistili, že jejich domov a živobytí je ohroženo, odvážili se vydat na cestu do neznámých končin a hledali lepší podmínky. A jako potomkům těchto průzkumníků nám jejich kočovná krev koluje v našich žilách. Ale zároveň s tím nás rozptyluje "chléb a hry" a jsme zapleteni ve válkách, které proti sobě navzájem vedeme. Až se zdá, že se u nás vytratila ta touha objevovat. My, jako druh, jsme se unikátně vyvinuli pro Zemi, na Zemi a Zemí samotnou. Jsme tak spokojeni s našimi životními podmínkami, že jsme se stali samolibými a jsme tak zaneprázdněni, že si nevšímáme omezených zdrojů stejně jako konečného života Slunce. Zatímco Mars a všechny filmy natočené v jeho jménu posílily ducha pro cestování vesmírem, zdá se, že jen hrstka z nás si uvědomila, že křehká stavba našeho druhu je žalostně nepřipravená na dlouhodobé vesmírné výpravy.
Es existieren sehr wenige Gegenden auf der Erde, die für den Menschen bewohnbar sind, dennoch haben wir überlebt. Als Häuser und Lebensgrundlage unserer primitiven Vorfahren in Gefahr waren, wagten sie sich in unbekannte Gegenden auf der Suche nach besseren Chancen. Und als Nachfahren dieser Entdecker fließt deren nomadisches Blut auch durch unsere Venen. Doch zur gleichen Zeit, abgelenkt von Brot und Spielen und in Kriege verwickelt, die wir gegeneinander führten, scheint es, dass wir das Verlangen zu entdecken vergessen haben. Wir, als eine Spezies, haben uns einzigartig entwickelt für die Erde, auf der Erde und durch die Erde, und sind so zufrieden mit unseren Lebensumständen geworden, dass wir selbstgefällig geworden sind und zu beschäftigt, um zu erkennen, dass unsere Mittel, genau wie das Leben unserer Sonne, begrenzt sind. Während Mars und all die Filme über diesen den Ethos der Raumfahrt wiederbelebt haben, erkennen nur wenige, dass unser fragiler menschlicher Körperbau bedauerlicherweise unvorbereitet für längere Reisen ins Weltall ist.