A co je zábavné - přinejmenším když je vám šest let - je to, že kojotovi to je také fuk. Prostě utíká - až do chvíle, kdy se koukne dolů a zjistí, že je ve vzduchu. Až pak spadne. Když se v něčem mýlíme - ne když si to uvědomíme, ale předtím - jsme jako ten kojot, poté, co přeběhne přes útes, a před tím, než se podívá dolů. Víte, už se vlastně mýlíme, už vlastně máme problém, ale stále se přitom cítíme pevní v kramflecích. Takže bych vlastně měla opravit to, co jsem řekla před chvílí.
Und was daran lustig ist - zumindest wenn man sechs Jahre alt ist - ist, dass das für den Kojoten auch völlig in Ordnung ist. Er rennt einfach weiter - genau bis zu dem Moment, in dem er nach unten schaut und realisiert, dass er in der Luft schwebt. Das ist der Moment, in dem er fällt. Wenn wir uns bei etwas irren - nicht dann, wenn wir es realisieren, sondern davor - sind wir wie der Kojote, nachdem er über die Klippe gerannt ist und bevor er herunterschaut. Wissen Sie, wir irren uns schon, wir stecken bereits in Schwierigkeiten, aber wir denken, wir befinden uns auf festem Boden. Ich sollte also etwas korrigieren, was ich gerade eben gesagt habe.