Bohužel platí, že některá opravdu velká rizika, jimž dnes čelíme, nelze s největší pravděpodobností vůbec pokládat za ojedinělé události. Dobrou zprávou je, že se tato rizika dají s malými nebo i nulovými náklady řídit. Špatnou zprávou je, že toto řízení naráží na silnou politickou opozici – existují totiž lidé, kteří ze současného stavu profitují. V posledních letech jsme viděli dvě z těchto velkých rizik, ale udělali jsme málo pro to, abychom je dostali pod kontrolu. Podle některých názorů mohl způsob řízení poslední krize dokonce zvýšit riziko budoucího finančního krachu. Banky považované za příliš velké, než aby mohly padnout, a trhy, na nichž tyto banky působí, nyní vědí, že pokud se dostanou do potíží, mohou očekávat záchranu. V důsledku tohoto „morálního hazardu“ si mohou zmíněné banky půjčovat za výhodných podmínek, což jim dává konkurenční výhodu založenou nikoliv na lepším výkonu, nýbrž na politické síle.
Unglücklicherweise sind einige der wirklich großen Risiken, vor denen wir heute stehen, aller Wahrscheinlichkeit nach nicht einmal seltene Ereignisse. Die gute Nachricht ist, dass sich derartige Risiken auf preiswerte oder völlig kostenlose Weise steuern lassen. Die schlechte Nachricht ist, dass wir dabei auf starken politischen Widerstand stoßen – denn es gibt Leute, die vom Status quo profitieren. Wir haben in den letzten Jahren zwei dieser großen Risiken erlebt, aber kaum etwas getan, um sie unter Kontrolle zu bringen. Manche behaupten sogar, dass die Art und Weise, wie die letzte Krise gemanagt wurde, möglicherweise das Risiko eines künftigen Finanzgaus erhöht hat. So wissen jene Banken, die zu groß sind, um sie scheitern zu lassen – und die Märkte, in denen diese agieren – jetzt, dass sie darauf zählen können, dass man sie retten wird, wenn sie Probleme bekommen. Infolge dieses Fehlanreizes können diese Banken zu günstigeren Bedingungen Kredite aufnehmen, was ihnen einen Wettbewerbsvorteil verschafft, der nicht auf erhöhter Leistung, sondern auf politischer Stärke beruht.