Průmyslové země například navrhly dražební prodej emisních práv a využití části výnosu na mezinárodní spolupráci – což Německo už dělá. Tato koncepce je rovněž součástí Liebermannova-Warnerova návrhu zákona, příkladu rozpracované klimatické legislativy v USA. Norsko předložilo návrh na monetizaci části emisních rozpočtů průmyslových zemí, čímž by vznikl příjem pro mezinárodní spolupráci. Obchodování s emisemi a tržní mechanismy budou hrát jistou úlohu i nadále. Balijský akční plán se však vypořádává s nutností, aby rozvojové země zavedly národně přiměřená opatření ke zmírňování důsledků. Jelikož trh s uhlíkem nemůže být jediným nástrojem, bude zapotřebí i mezivládní spolupráce. Konečně je nezbytné vyjasnit strukturu řízení podle úmluvy. Bude-li zapotřebí vytvořit významné finanční zdroje na zmírňování důsledků a na adaptaci, rozvojové země budou chtít reprezentativní vliv na to, jak se tyto peníze rozdělí a utratí. Správní struktura bude muset fungovat na základě demokratických zásad, opřena o rovnost.
So haben beispielsweise die Industrienationen vorgeschlagen, Emissionsrechte zu versteigern und einen Teil des Erlöses für internationale Zusammenarbeit zu verwenden – wie dies Deutschland bereits tut. Diese Vorstellung spiegelt sich auch im Gesetzesentwurf von Liebermann und Warner wider, der als Beispiel für einen Gesetzestext im Kampf gegen den Klimawandel in den USA zu sehen ist. Norwegen hat vorgeschlagen, einen Teil der Emissionsbudgets der Industriestaaten zu monetarisieren und so Einnahmen für die internationale Kooperation zu lukrieren. Emissionshandel und marktbasierte Mechanismen werden auch weiterhin eine Rolle spielen. Im Bali-Aktionsplan wird allerdings die Notwendigkeit für die Entwicklungsländer formuliert, angemessene Aktivitäten gegen den Klimawandel zu setzen. Weil der CO2-Markt nicht das einzige Instrument sein kann, wird es auch zwischenstaatliche Kooperation geben müssen. Schließlich muss auch Klarheit über die Führungsstruktur innerhalb der Konvention herrschen. Wenn es um die Schaffung bedeutender finanzieller Ressourcen zur Entschärfung des Klimawandels und für Anpassungsmaßnahmen geht, werden die Entwicklungsländer ein gewichtiges Wort bei der Aufteilung und Investition von Geld mitreden wollen. Die Führungsstrukturen haben daher nach demokratischen Prinzipien auf Grundlage der Gleichberechtigung zu funktionieren.