Jak jistě víte, velké množství času se nejen v této zemi, ale na celém světě, věnuje debatě o klimatu. Otázce "Co když vědci mezivládního panelu pro klimatické změny (IPCC) nemají pravdu?" Mnohem relevantnější otázkou -- slovy Evelyn Fox Kellerové, fyzičky z MIT, -- však je "Co když tito vědci mají pravdu?" Vzhledem k tomu jak mnoho je v sázce, klimatická krize jasně volá po tom, abychom jednali preventivně -- teorie říká, že když je lidské zdraví a prostředí značně ohroženo, a jsou-li následky nevratné, nemůžeme si dovolit čekat na naprostou vědeckou jistotu. Je lepší chybovat na straně opatrnosti. Navíc břemeno prokazování, že dané jednání je bezpečné, by nemělo být na straně veřejnosti, která může být poškozena, ale spíše na průmyslu, který má z dané činnosti zisk. Ale klimatická politika v bohatých zemích -- v té míře v jaké vůbec existuje -- není postavena na opatrnosti, ale spíše na analýze "cost-benefit" -- která hledá způsob jednání, o kterém si ekonomové myslí, že bude mít nejmenší dopad na náš HDP.
Nun, wie Sie wissen, wird in diesem Land und auf der ganzen Welt beträchtliche Zeit auf die Klimadebatte verwendet. Auf die Frage „Was ist, wenn die IPC Wissenschaftler alle falsch liegen?“ Aber eine weit relevantere Frage – wie sie die MIT Physikerin Evelyn Fox Keller stellt – ist, „Was ist, wenn diese Wissenschaftler recht haben?“ Angesichts des Einsatzes, mahnt uns die Klimakrise eindeutig dazu, nach dem Vorsorgeprinzip zu handeln – diese Theorie, die besagt, dass, wenn die Gesundheit der Menschen und der Umwelt offensichtlich auf dem Spiel stehen, und wenn der potentielle Schaden irreversibel ist, wir nicht auf die absolute wissenschaftliche Gewissheit warten können. Es ist besser sich bei der Vorsicht zu irren. Noch offenkundiger ist, dass die Bürde, die Sicherheit einer Methode zu beweisen, nicht der Allgemeinheit angelastet werden sollte, die dadurch Schaden erleiden würde, sondern der Industrie, die davon profitieren würde. Aber die Klimapolitik in der reichen Welt – soweit es eine gibt – basiert nicht auf Vorsicht, sondern auf Kosten-Nutzen-Analysen – um die Vorgehensweise zu finden, von der die Ökonomen glauben, dass sie die geringste Auswirkung auf unser BIP haben wird.