Světově převratné inovace – v dopravě, telekomunikacích, medicíně a mnoha dalších oborech – jsou téměř vždy výsledkem podstoupení vykalkulovaných rizik a jejich porovnání s přínosy, které mohou tyto nové technologie znamenat. Řízení rizik není koneckonců pouhou otázkou podstupování většího či menšího rizika. Jeho principem je lepší pochopení, jak riziko působí. Když se jeho podstata náležitě analyzuje a otestuje, lze ho efektivně řídit, a dokonce i minimalizovat. Bohužel se zdá, že přístup EU není vždy takový. Vědecky podložené argumenty v regulačních procesech stále častěji prohrávají s veřejným míněním a možné příležitosti bývají podhodnocovány. Mimo jiné jsme toho svědky ve zdráhavosti Evropské komise rozhodnout, jakým způsobem lze používat produkty založené na zelených biotechnologiích.
Innovationen, die die Welt verändern, sei es im Verkehrswesen, in der Telekommunikation oder Medizin oder in vielen anderen Bereichen, sind fast immer das Ergebnis eines kalkulierten Risikos, das mit dem Nutzen verglichen wird, den die neuen Technologien bieten. Risikomanagement ist schließlich nicht einfach eine Frage, ob man mehr oder weniger Risiko eingehen möchte. Es geht darum, ein besseres Verständnis dessen zu erhalten, wie Risiko funktioniert. Wenn das Wesen des Risikos angemessen analysiert und getestet wird, kann es effektiv gemanagt und sogar minimiert werden. Leider scheint dies nicht immer der Ansatz in der EU zu sein. In ihren Regulierungsprozessen verlieren wissenschaftsbasierte Argumente immer mehr gegenüber der öffentlichen Meinung, während mögliche Chancen unterbewertet werden. Wir haben dies an der Zurückhaltung der Europäischen Kommission gesehen, als es um die Entscheidung ging, wie Produkte auf Basis von grüner Technologie genutzt werden können.