Do tohoto zjištění se promítlo obrovské zesílení váhy jedné země v jejich vzorku a došlo k témuž zaměňování korelace a kauzality jako v Alesinově práci: vysoké hladiny zadlužení mohou způsobovat slabý růst anebo slabý růst může způsobovat vysoké hladiny zadlužení. Na takových základech zesnulé ekonomické teorie a lajdáckého výzkumu stojí argumenty pro úsporná opatření. Propagátoři úspor v Británii a Evropě skutečně často citovali zjištění Alesiny a Reinhartové s Rogoffem. Výsledky úspor jsou takové, jaké každý keynesián očekával: za posledních dva a půl roku v Británii a eurozóně téměř žádný růst a v některých zemích obrovské propady, malé snížení veřejných schodků navzdory rozsáhlým výdajovým škrtům a vyšší národní zadlužení. Málokdo si uvědomuje další dva důsledky úspor.
Dieses Ergebnis spiegelte die massive Übergewichtung eines einzelnen Landes in ihrer Stichprobe wider, und wie in Alesinas Arbeit wurde nicht sauber zwischen Korrelation und Kausalität unterschieden: Hohe Schuldenstände mögen zu einem Mangel an Wachstum führen, oder ein Mangel an Wachstum führt zu hohen Schuldenständen. Auf dieser Grundlage überholten wirtschaftswissenschaftlichen Denkens und schludriger Forschung beruht das Sparargument. Tatsächlich haben die Sparbefürworter in Großbritannien und Europa sich immer wieder auf die Ergebnisse von Alesina und Reinhart/Rogoff berufen. Die Ergebnisse der Sparpolitik sind so, wie jeder Keynesianer es erwartet hätte: kaum Wachstum in Großbritannien und der Eurozone in den letzten zweieinhalb Jahren und enormer Rückgänge in einigen Ländern, kaum ein Abbau der öffentlichen Defizite trotz großer Ausgabesenkungen, und eine höhere Staatsverschuldung. Weniger bewusst machen sich die Menschen zwei weitere Folgen der Sparpolitik.