V jisté fázi se někteří oligarchové bohužel začali ospravedlňovat. Michail Chodorkovskij, uvězněný šéf firmy Jukos Oil, se například začal za své činy veřejně kát, aby uspokojil Kreml. A přestože se mi příčí kritický postoj k muži, který je nespravedlivě vězněn, jeho příklad podle mého ukazuje, že většina oligarchů neměla potřebnou houževnatost, aby bránila politický systém, ve který věřila. Hašteřili se mezi sebou a chytili se do pasti. A co tou pastí bylo? Falešná fráze, že kapitál a moc musí fungovat odděleně. Taková dělicí čára však ve skutečných demokraciích neexistuje.
Unglücklicherweise begannen manche Oligarchen ab einem gewissen Zeitpunkt, sich zu erklären. Michail Chodorkowski, der inhaftierte Yukos-Chef beispielsweise, begann seine Aktionen öffentlich zu bereuen, um den Kreml günstig zu stimmen. Obwohl ich es hasse, einen ungerechtfertigt Inhaftierten zu kritisieren, glaube ich, dass dieses Beispiel zeigt, dass es den meisten Oligarchen an Härte fehlte, um das politische System zu verteidigen, an das sie glaubten. Man verlor sich untereinander in Gezänk und tappte in die Falle. Und welche Falle war das? Es war die verlogene Phrase, dass es eine Trennung zwischen Kapital und Macht geben müsste. Aber in echten Demokratien gibt es keine derartige Trennlinie.