Na první otázku se odpovídá nejobtížněji. Zúčastněnému pozorovateli se nezdá, že by byly elektoráty v demokratických zemích rozděleny podle třídních či podobných hledisek tak rovnoměrně, aby to způsobovalo politický pat. Právě naopak: voliči všude na světě se zdají vrtkavější než cokoliv jiného a často jeví ochotu měnit své preference od jednoho výzkumu veřejného mínění k druhému. Mnohdy si přitom přejí změnu – a pouze změnu. Stejně tak neexistují žádné náznaky, že by mezi obyčejnými lidmi našla odezvu politická ideologie. Přesto dnes bývá propast mezi kandidáty na určitou funkci hlubší než kdykoliv dříve – a mezi aktivními straníky vede ještě ostřeji. Zcela jistě to platí o Latinské Americe, kde se mnoha zeměmi prohnala vlna levicového populismu.
Die erste Frage ist am schwierigsten zu beantworten. Dem interessierten Beobachter erscheinen die Wählerschaften demokratischer Länder nicht so gleichmäßig nach Klasse oder entlang ähnlicher Linien geteilt, als dass dies politische Pattsituationen hervorrufen würde. Im Gegenteil, überall scheinen die Wählerschaften vor allem unbeständig, und die Wähler sind bereit, ihre Präferenzen von einem Urnengang zum nächsten zu ändern. Oft wollen sie Veränderung – nichts weiter. Es gibt auch keine Anzeichen dafür, dass die politische Ideologie bei den einfachen Leuten wieder Einzug gehalten hätte. Dennoch sind die Trennlinien zwischen den Kandidaten für das Amt deutlicher denn je – und sie sind sogar noch schärfer unter den Parteiaktivisten. Dies gilt zweifellos für Lateinamerika, wo eine Welle des linken Populismus über viele Länder hinweggefegt ist.