Právě tady je z ekonomického hlediska zakopaný pes, poněvadž kde se nespoří, tam se neinvestuje - a tam také schází základna pro hromadění kapitálu a růst produktivity. Venezuela může dnes jen se zármutkem v duši vzpomínat na tučná ropná léta sedmdesátá, která jí protekla mezi prsty, neboť zanedbala rozvoj svého ropného průmyslu. Argentinské bohatství je na dovolené v Miami, dost možná nadobro. Brazílie a Mexiko jsou prvotřídními příklady zemí, které prodávaly svůj majetek a půjčovaly si, místo aby šetřily. Rozdíl mezi Latinskou Amerikou a Asií je téměř nesrovnatelný. V Číně se míra spoření a investic šplhá ke 40 procentům, běžný účet je v přebytku a státní dluh veškerý žádný. Vládní instituce jsou tržně orientované a obyvatelstvo je vzdělané, disciplinované a pružné v nabývání vědomostí.
Es ist doch wirtschaftlich gesehen der entscheidende Aspekt: Wo es wenig Ersparnisse gibt, halten sich auch die Investitionen in Grenzen - und damit ist auch keine Basis für Kapitalakkumulation oder Produktivitätszuwächse vorhanden. Venezuela trauert heute den fetten OPEC-Jahren in den siebziger Jahren des letzten Jahrhunderts hinterher, die es damals verpasste, weil man die Entwicklung der einheimischen Ölindustrie vernachlässigt hatte. Das Vermögen Argentiniens urlaubt in Miami, womöglich für immer, und Brasilien und Mexiko sind Musterbeispiele für Länder, die ihr Vermögen veräußert haben und Kredite aufnahmen, anstatt zu sparen. Der Kontrast zu Asien sticht ins Auge. Man denke an China, wo Spar- und Investitionsquoten an die 40 % betragen, wo die Leistungsbilanz einen Überschuss aufweist und wo es keine Staatsschulden gibt. Die Regierungsinstitutionen sind marktfreundlich und die Bevölkerung gut ausgebildet, diszipliniert und flexibel.