Problém je v tom, že zmírnění těch extrémů, na které už jsme dobře adaptovaní, znamená jen malý přínos, zatímco nové extrémy, na které adaptovaní nejsme, mohou být ničivé, jak ukazují nedávné události v Pákistánu. Události letošního léta dokládají, jak zranitelné jsou naše společnosti vůči meteorologickým extrémům. To, co dnes vidíme, se přitom děje po globálním oteplení o pouhých 0,8°C. Budeme-li jednat rychle a rozhodně, můžeme ještě stále omezit celkové globální oteplení na 2°C nebo i o něco méně. I při takovém oteplení bychom však museli vyvinout enormní úsilí, abychom se adaptovali na extrémní meteorologické jevy a stoupající hladinu moří – a museli bychom začít ihned. Bude-li naše reakce slabá – jako například sliby vlád dané loni v prosinci v Kodani –, budeme na nejlepší cestě ke globálnímu oteplení o 3-4° Celsia.
Das Problem ist, dass eine Verringerung jener Extreme, an die wir uns bereits gut angepasst haben, nur mäßige Vorteile bietet, während die neuen Extreme, an die wir nicht angepasst sind, verheerend sein können – wie die jüngsten Ereignisse in Pakistan zeigen. Die Ereignisse dieses Sommers belegen, wie anfällig unsere Gesellschaften gegenüber Wetterextremen sind. Doch was wir derzeit erleben, passiert nach nur 0,8º Celsius globaler Erwärmung. Wenn wir schnell und entschieden handeln, können wir die globale Erwärmung noch immer auf insgesamt 2º Celsius oder etwas weniger begrenzen. Selbst eine Erwärmung in dieser Größenordnung würde enorme Anstrengungen erfordern, um sich an Wetterextreme und den Anstieg des Meeresspiegels anzupassen – Anstrengungen, die jetzt beginnen müssen. Mit schwachen Maßnahmen wie denen, die im letzten Dezember von den Regierungen in Kopenhagen zugesagt wurden, steuern wir auf eine globale Erwärmung von 3-4º Celsius zu.