Směřují snad důsledky svolnosti k opovrhování zákonem a obcházení ústavy nikoli k obratnosti, nýbrž k zatvrzelosti a nesmiřitelnosti? Tak jako zachovávání pravidel může zdokonalit výkon pracovníků resuscitačního oddělení, může také řádný formální postup a konstitucionalismus zlepšit výkon úředníků vymáhajících dodržování zákonů a zákonodárců v oblasti národní bezpečnosti. Požadavek, aby vláda prověřila faktické opodstatnění svého rozhodnutí použít sílu, není okov, jenž je třeba shodit, nýbrž pobídka k uvážlivosti a psychologicky stabilizující podpora. U vlády, která běžně činí zásadní národně bezpečnostní rozhodnutí na základě utajených informací, které nikdy neměl možnost posoudit nikdo mimo maličký kroužek partajních loajalistů, není příliš pravděpodobné, že bude rozhodovat moudře. Představa, že činitelé exekutivy budou proti terorismu bojovat účinněji, když budou vědět, že je nikdo nesleduje, je přitažená za vlasy. Úřad prezidenta, který po odstranění tradičních brzd a rovnovah není nikdy nucen předkládat srozumitelná zdůvodnění svých politik, zakrátko nejspíš pro své politiky mnoho srozumitelných důvodů nemá. Sebezničující sklony takto laxně kontrolované výkonné moci mají teď možnost všichni vidět.
Könnte es sein, dass die Bereitschaft, sich über das Gesetz hinwegzusetzen und die Verfassung zu umgehen nicht unbedingt zu geistiger Beweglichkeit, sondern vielmehr zu Halsstarrigkeit und Kompromisslosigkeit führt? Ebenso wie die Einhaltung von Regeln die Leistung der Mitarbeiter in der Notaufnahme eines Krankenhauses verbessern kann, können die Beachtung von Konstitionalismus und rechtsstaatlichen Vorschriften vor allem in Krisensituationen die Leistung der Exekutivgewalt und der Sicherheitspolitiker verbessern. Die Forderung an die Regierung, die Faktenbasis ihrer Entscheidung für den Einsatz von Gewalt zu prüfen, ist keine Fessel, die es abzuschütteln gilt, sondern ein Anreiz für vorausschauendes Denken und eine psychologisch stabilisierende Stütze. Wenn eine Regierung Grundsatzentscheidungen im Bereich der natioanlen Sicherheit regelmäßig auf Grundlage geheimer Informationen trifft, die niemand außerhalb eines kleinen Kreises loyaler Parteigänger jemals zu Gesicht bekommt, ist es unwahrscheinlich, dass es sich dabei um kluge Entscheidungen handelt. Die Vorstellung, dass die Exekutivgewalt eines Staates den Terrorismus effektiver bekämpft, wenn sie weiß, dass ihr dabei niemand auf die Finger schaut, ist weit hergeholt. Eine Präsidentschaft, die nie dazu gezwungen wird, stichhaltige Gründe für ihre Politik vorzubringen, nachdem sie das traditionelle System der „Checks and Balances“ ausgehebelt hat, wird bald auch nur mehr wenige stichhaltige Argumente für ihre Politik haben. Die selbstschädigenden Tendenzen einer derart laxen Überwachung der Exekutivgewalt sind heute für alle sichtbar.