To vše komplikuje reakce na globální úrovni. V tomto prostředí je rychlá a rozsáhlá transformace zjevně neuskutečnitelná. (A vlastně možná není ani žádoucí vzhledem k možnosti vedlejších ztrát a nezamýšlených důsledků.) Nejlepší možností pro západní vlády je tedy provádět pomocí řady různých adaptivních nástrojů postupné změny, které časem získají kritickou hmotnost. Mezi zmíněné nástroje patří dobře koncipovaná partnerství veřejného a soukromého sektoru, zvláště v oblasti modernizace infrastruktury, dále zapojení disruptivních vnějších poradců – vybraných ne proto, co si myslí, nýbrž jak myslí – do rozhodovacího procesu vlád, mechanismy posílení meziagenturní koordinace tak, aby nebrzdila, nýbrž zvyšovala pružnost zaváděných politik, a rozšiřování přeshraničních vazeb soukromého sektoru s cílem posílit multilaterální koordinaci.
All dies erschwert Reaktionen auf globaler Ebene. Vor diesem Hintergrund ist ein rascher, umfassender Wandel eindeutig nicht möglich. (Vielleicht ist er angesichts der Möglichkeit von Kollateralschäden und unbeabsichtigten Konsequenzen nicht einmal wünschenswert.) Die beste Alternative für die westlichen Regierungen besteht daher darin, einen durch eine Vielzahl von Anpassungsinstrumenten vorangetriebenen Kurs allmählicher Veränderungen zu verfolgen, die im Laufe der Zeit eine kritische Masse erreichen könnten. Derartige Instrumente umfassen gut konzipierte öffentlich-private Partnerschaften (insbesondere bei der Modernisierung der Infrastruktur), die Einbeziehung disruptiver externer Berater – die nicht wegen ihrer Ansichten, sondern der Art ihres Denkens ausgewählt wurden – in den Prozess der Entscheidungsfindung der Regierungen, Mechanismen zur Stärkung der Koordinierung zwischen den Behörden, um die politische Reaktionsgeschwindigkeit zu erhöhen, statt sie zu bremsen, sowie die Schaffung umfassender grenzübergreifender Verbindungen zur Verbesserung der multilateralen Koordinierung.