Znamenalo by to změnu životního stylu, naší výroby a využívání energie. Nejvyšší evropští představitelé se shodli, že by teploty zemského povrchu již neměly stoupnout o více než 2 °C ve srovnání s úrovní před průmyslovou revolucí – pokud by stouply, mohlo by se zvýšit riziko nedostatku jídla, vody a přírodních katastrof na Zemi. K dosažení cíle 2 °C bude třeba po roce 2012, kdy mají být splněny cíle Kjótského protokolu, přijmout řadu rozsáhlých opatření. Bylo by potřeba, aby průmyslové země snížily svou produkci skleníkových plynů z úrovně 1990 o 15 až 30 % do roku 2020 a o 60 až 80 % do roku 2050. Je ovšem také důležité, aby se rozvojové země, které jsou na tom ekonomicky dobře, v budoucnu také připojily k této dohodě, protože jejich produkce emisí roste velice rychle.
Dies setzt jedoch voraus, dass wir an der Art und Weise, wie wir leben und mit Energie umgehen, etwas ändern. Die führenden Politiker Europas sind sich darin einig, dass ein Anstieg der weltweiten Temperaturen um mehr als 2 °C gegenüber dem Niveau vor der Industrialisierung nicht zugelassen werden darf. Würde diese Marke überschritten, erhöhte sich weltweit das Risiko einer Verknappung der Nahrungsmittel- und Wasservorräte sowie von Umweltkatastrophen. Doch um das Ziel von 2 °C einzuhalten, sind nach 2012 – dem Jahr, bis zu dem die Ziele des Kyoto-Protokolls erreicht werden müssen – weitreichende Maßnahmen erforderlich. So könnte es nötig werden, dass die Industrieländer ihre Treibhausgasemissionen gegenüber dem Niveau von 1990 bis 2020 um 15-30 % und bis 2050 um 60-80 % senken. Aber es ist wichtig, dass sich auch wirtschaftlich erfolgreiche Entwicklungsländer an einem künftigen Übereinkommen beteiligen, denn ihre Emissionen steigen schnell.