Pád komunismu byl přitom příležitostí k vytvoření účinnějších globálních politických institucí, založených na demokratických principech. Institucí, které by mohly zastavit to, co se ve své současné podobě jeví jako sebezničující samopohyb naší industriální civilizace. Pokud mu nechceme podlehnout, musí se i v globálních podmínkách uplatnit principy, které pomohly vytvořit stabilitu a prosperitu v západních demokraciích. Tedy principy svobody, rovnosti a solidarity. Především je ale nutné, abychom stejně jako za dob komunismu neztratili víru ve smysl alternativních ohnisek myšlení, občanského i politického jednání. Nenechme si namluvit, že oponovat „zavedenému" řádu či „objektivním zákonitostem" nemá smysl. Pokoušejme se budovat globální občanskou společnost a trvejme na tom, že politika není jen technologie moci, ale má také morální rozměr. Zároveň by se politici v demokratických zemích měli vážně zamyslet nad reformou mezinárodních institucí, protože nutně potřebujeme instituce schopné skutečně globální správy. Mohli bychom začít například Organizací spojených národů. Ta je reliktem uspořádání světa po 2. světové válce.
Der Zusammenbruch des Kommunismus bot uns die Chance, effektivere globale politische Institutionen auf der Grundlage demokratischer Prinzipien zu schaffen – Institutionen, die zum Halten bringen könnten, was in seiner gegenwärtigen Form als selbstzerstörerische Tendenz unser industrialisierten Welt erscheint. Wenn wir nicht von anonymen Gewalten überrannt werden wollen, müssen die Prinzipien von Freiheit, Gleichheit und Solidarität – die Grundlage der Stabilität und des Wohlstands in den westlichen Demokratien – weltweit umgesetzt werden. Vor allem aber ist es – genau wie während der kommunistischen Ära – erforderlich, dass wie das Vertrauen an die Bedeutung alternativer Zentren des Denkens und des staatsbürgerlichen Engagements nicht verlieren. Wir dürfen uns nicht manipulieren lassen zu glauben, dass Versuche, die „etablierte“ Ordnung und „objektive“ Gesetze zu verändern, sinnlos sind. Wir müssen versuchen, eine globale Zivilgesellschaft zu errichten, und wir müssen darauf bestehen, dass die Politik nicht allein eine Technologie der Macht sein darf, sondern eine moralische Dimension haben muss. Gleichzeitig müssen die Politiker in den demokratischen Ländern ernsthaft über eine Reform der internationalen Institutionen nachdenken, denn wir benötigen verzweifelt Institutionen, die zu echter globaler politischer Führung fähig sind. Wir könnten z.B. mit den Vereinten Nationen beginnen, die in ihrer gegenwärtigen Form ein Relikt der Lage kurz nach Ende des Zweiten Weltkriegs sind.