Místní komunity po celém Pákistánu jsou frustrované slabými či chybějícími státními službami a přebírají větší roli v rozvojových projektech. Pokud se toto zapojování komunit všeobecně rozšíří, mohlo by snížit zátěž na státní finance a umožnit, aby se země rozvíjela inkluzivnějším a trvaleji udržitelným způsobem. Myšlenka, že místní komunity budou hrát klíčovou roli v rozvojových iniciativách, není nová. Například summit s názvem Vzdělání pro všechny, který se pod záštitou UNESCO konal v roce 1993 v indickém Dillí, zdůraznil, že vzdělání je zodpovědností nejen vlád, ale i rodin, komunit a nevládních organizací. V posledních třech desetiletích se však postupně mění názory na otázku, jakým způsobem mohou hrát místní komunity efektivnější roli. V 80. a 90. letech přistupovaly komunity k rozvoji zdola a distancovaly se od vládou řízených iniciativ. Takový přístup však byl převážně neúspěšný kvůli politickým napětím a problémům s rozšiřováním těchto snah. Dnes naopak panuje stále větší shoda, že místní komunity jsou nejefektivnější, pokud své úsilí koordinují s dobře fungujícími vládami, nevládními organizacemi a soukromým sektorem.
Lokale Bevölkerungsgemeinschaften in ganz Pakistan haben genug von schlechten oder nicht existenten staatlichen Leistungen und spielen deshalb eine immer größere Rolle bei Entwicklungsprojekten. Dieses lokale Engagement könnte – so sich ausreichend Nachahmer finden – die Staatsfinanzen entlasten und dem Land eine inklusivere und nachhaltigere Entwicklung ermöglichen. Die Idee, lokalen Gemeinschaften eine Schlüsselrolle bei Entwicklungsinitiativen zukommen zu lassen, ist nicht neu. Im Jahr 1993 beispielsweise hob man auf dem im indischen Neu Delhi von der UNESCO durchgeführten Gipfel zum Thema „Bildung für alle“ hervor, dass Familien, lokale Gemeinschaften und Nichtregierungsorganisationen für Bildung ebenso Verantwortung tragen wie der Staat. In den letzten drei Jahrzehnten kam es jedoch zu einem Umdenken darüber, wie lokale Gemeinschaften eine effektivere Rolle spielen können. In den 1980er und 1990er Jahren verfolgte man auf Gemeindeebene im Hinblick auf Entwicklung einen von unten nach oben gerichteten Ansatz und distanzierte sich von staatlich geleiteten Initiativen. Aufgrund politischer Spannungen und Problemen bei der Ausweitung der Projekte erwiesen sich diese Bestrebungen jedoch größtenteils als erfolglos. Im Gegensatz dazu besteht mittlerweile zunehmender Konsens darüber, dass lokale Gemeinschaften am effektivsten agieren, wenn sie ihre Bestrebungen mit gut funktionierenden Regierungen, Nichtregierungsorganisationen und Akteuren des Privatsektors koordinieren.