Nemat Shafiková, zástupkyně guvernéra britské centrální banky, se pokusila svůj přístup vměstnat mezi tyto protichůdné názory. Navrhla, aby se spoléhalo na tři linie obrany proti finanční nestabilitě. První obrannou linií je podle ní mikroprudenční regulace: půjčují-li všechny banky obezřetně, pravděpodobnost kolektivních excesů je nízká. Druhou obrannou linií jsou ovšem makroprudenční úpravy kapitálových požadavků, které se použijí buď paušálně, anebo na vybrané segmenty trhu, například hypotéky. Pokud ovšem všechno ostatní ve snaze dosáhnout finanční stability selže, centrální banky mohou změnit úrokové sazby. Jelikož britské právo svěřuje regulaci kapitálu a politiku úrokových sazeb dvěma odděleným komisím centrální banky, složeným s různých členů, Shafikové strategie by vyžadovala důmyslné politické a úřední manévry. Studiu příčin krize roku 2008 a jejích důsledků byly věnovány výzkumné, analytické a diskusní kapacity průmyslového rozsahu; zdá se proto zvláštní, že vysoce postavení představitelé centrálních bank jsou stále tak ostře rozděleni ve stěžejní otázce finanční stability. Všechny ty dny strávené uzavřenými poradami v Basileji – a propíjením se legendárním vinným sklepem BIS – zjevně doposud nevedly k žádnému konsenzu.
Nemat Shafik, eine stellvertretende Gouverneurin der Bank von England, versuchte, sich zwischen diesen beiden einander gegenüberstehenden Standpunkten zu positionieren. Sie schlug vor, sich auf drei Verteidigungslinien gegen finanzielle Instabilität zu stützen. Die mikroprudentielle Regulierung, so argumentierte sie, sei die erste Verteidigungslinie: Wenn alle Banken umsichtig Kredite vergäben, sei das Risiko kollektiver Exzesse geringer. Doch die zweite Verteidigungslinie sei die makroprudentielle Steuerung der Kapitalanforderungen, die man übergreifend oder nur für bestimmte Marktsegmente wie etwa Hypotheken einsetzen könne. Und wenn sich die Finanzstabilität nicht mehr anders erreichen ließe, könnten die Notenbanken die Zinssätze anpassen. Da britisches Recht die Regulierung des Eigenkapitals und die Zinspolitik zwei unterschiedlichen Ausschüssen innerhalb der Bank von England – mit unterschiedlichen Mitgliedern – überträgt, würde Shafiks Strategie in Großbritannien allerdings ein paar clevere politische und administrative Verrenkungen erfordern. Die Ursachen der Krise von 2008 und ihre Folgen waren inzwischen Gegenstand unzähliger Forschungsarbeiten, Analysen und Debatten; daher scheint es seltsam, dass die Notenbanker sich in der zentralen Frage der Finanzstabilität noch immer so uneins sind. All die Tage im geheimen Konklave in Basel, in denen sie sich durch den legendären Weinkeller der BIZ hindurch tranken, haben anscheinend nicht zu einem Konsens geführt.