Vyšší produktivita, která by byla výsledkem například vybudování školy namísto věznice, by zlepšila blahobyt občanů, a tím snížila potřebu investovat do prevence násilí. Tento jev označuji jako „blahodárný cyklus míru“. Porovnejme například částku téměř 10 bilionů dolarů vynaloženou v roce 2012 celosvětově na omezování násilí s globálními náklady nedávné světové finanční krize. Mark Adelson, bývalý hlavní úvěrový expert v agentuře Standard & Poor’s, odhaduje, že celkové globální ztráty způsobené krizí dosáhly v letech 2007-2011 hodnoty 15 bilionů dolarů, což je pouhá polovina výdajů na násilí za stejné období. Kdyby politici věnovali stejný objem času a peněz na prevenci a omezování konfliktů, odměna v podobě nižší míry násilí a rychlejšího hospodářského růstu by mohla být obrovská. Vlády by mohly začít tím, že přehodnotí své výdaje na pomoc. Celosvětově už dnes utrácejí za omezování násilí 75krát více než za celkovou zahraniční rozvojovou pomoc. A nikoliv náhodou se státy s nejvyššími výdaji na násilí vyjádřenými jako procento HDP řadí k nejchudším na světě – jmenujme například Severní Koreu, Sýrii, Libérii, Afghánistán a Libyi.
Die höhere Produktivität, die beispielsweise aus dem Bau einer Schule statt eines Gefängnisses hervorginge, würde dem Wohl der Bürger zugutekommen und somit geringere Ausgaben zur Gewaltprävention mit sich bringen. Ich nenne das den „positiven Kreislauf des Friedens“. Vergleichen wir zum Beispiel die nahezu 10 Billionen US-Dollar, die 2012 weltweit ausgegeben wurden, um Gewalt einzudämmen, mit den globalen Kosten der jüngsten globalen Finanzkrise: Mark Adelson, ehemaliger Chief Credit Officer bei Standard & Poor’s schätzt, dass die gesamten globalen Verluste aus der Krise von 2007 bis 2011 bei 15 Billionen US-Dollar liegen, was nur etwa der Hälfte der Ausgaben für Gewalt in demselben Zeitraum entspricht. Wenn die politischen Entscheidungsträger genauso viel Zeit und Geld darauf verwendeten, Konflikte zu verhindern und einzudämmen, könnten die Gewinne, im Sinne von weniger Gewalt und einem schnelleren Wirtschaftswachstum, enorm sein. Die Regierungen könnten damit anfangen, ihre Hilfsausgaben zu überdenken. Global geben sie bereits 75-mal mehr für die Eindämmung von Gewalt aus, als ihre gesamte Auslandsentwicklungshilfe zusammen beträgt. Und es ist kein Zufall, dass Länder mit den höchsten Ausgaben für Gewalt (im Verhältnis zum BIP) auch zu den ärmsten Staaten der Welt gehören – Nordkorea, Syrien, Liberia, Afghanistan und Libyen, um nur einige wenige zu nennen.