[Budoucnost televize přijde, až přestaneme o televizi uvažovat jako o televizi.] To už máme TED 1 za sebou, [Budoucnost televize přijde, až přestaneme o televizi uvažovat jako o televizi.] ale už je to někde kolem TED 2, a rád bych tu zmínil, že ačkoliv si umím představit v tom přístroji nějakou inteligenci, když se dívám na některé práce, které se dnes dělají v oblasti internetu věcí, připadají mi tragické až ubohé, protože dnes lidi vezmou ovládání trouby a nainstalují je do mobilu, nebo máte v mobilu klíč od dveří, a jen ty věci přenáší k vám, ale to vlastně nikdo ani nechce. Chcete strčit kuře do trouby a aby si trouba řekla: "Aha, to je kuře," a upekla kuře. "Jo, je to kuře pro Nicholase, a on má kuře rád takhle a takhle." Takže ta inteligence, místo aby zůstávala v přístroji, se dnes začala přesouvat zpátky do mobilů a blíž k uživateli, což není úplně osvícený pohled na internet věcí. Televize, opět, jak už jsem řekl, toto byla televize v 90. letech, a televize zítřka by vypadala zhruba takto.
Noch mal: das ist jetzt nach TED 1 ungefähr zur Zeit von TED 2 und dazu würde ich gerne erwähnen, dass man sich damals zwar intelligente Geräte vorstellen konnte, aber wenn ich mir heute ansehe, was zum Thema Internet der Dinge erarbeitet wird, finde ich es irgendwie auf tragische Weise erbärmlich. Denn die Leute nehmen den Herdschalter oder den Schlüssel und stecken sie ins Handy, sie nehmen es einfach und bringen es zu Ihnen. Das ist aber eigentlich das, was Sie nicht wollen. Sie wollen ein Hühnchen in den Ofen schieben und dass der Ofen sagt: "Aha, das ist ein Hühnchen," und dann brät er es. "Oh, er brät Hühnchen für Nicholas, er mag es auf diese Art oder auf jene." Anstatt also die Intelligenz in das Gerät zu stecken, haben wir heute angefangen, sie wieder zurück ins Handy zu bringen oder näher zum Benutzer, das ist kein besonders inspirierter Blick auf das Internet der Dinge. Fernsehen, wie ich sagte "von heute", das war damals 1990, und das Fernsehen "von morgen" würde etwa so aussehen: