Jednou z možností, jak zajistit nezbytný výzkum a vývoj, je spolehnout se na trh v tom, že bude financovat a řídit tuto činnost prostřednictvím daní, dotací, přidělování a – což je ze všeho nejdůležitější – přesvědčování firem a spotřebitelů, že fosilní paliva budou stále nákladnější. Některé nezbytné aspekty výzkumu a vývoje však soukromé subjekty za žádných okolností nezajistí; „trh“ nebude pokrývat nutné výdaje, protože investoři nemohou zužitkovat veškeré výhody, které zmírňování globálního oteplování lidstvu přináší. Druhou možností tedy je, že výzkum a vývoj budou financovat a řídit vlády ve spolupráci s firmami. Již dlouho je například známo, že CO2 produkovaný ve velkých stacionárních závodech, jako jsou elektrárny, lze „zachycovat“ a potrubím dopravovat na místa, kde ho lze vhánět do podzemních dutin (případně do oceánského dna). Před pětadvaceti lety se odhadovalo, že tento proces by zdvojnásobil náklady na výrobu elektřiny; nyní se zdá, že náklady by byly skromnější. Investice do požadovaného výzkumu a vývoje – v oblasti zachytávání, dopravy, vhánění a uzavírání, jakož i v oblasti geologického průzkumu lokalit vhodných pro trvalé uskladnění – však budou přesahovat možnosti jakéhokoliv soukromého zájmu. Takzvané „geoinženýrství“ je další oblastí výzkumu, která si zaslouží pozornost, ale ze soukromého sektoru se jí této pozornosti nedostane.
Eine Möglichkeit, die dafür nötige Forschung und Entwicklung sicherzustellen ist, die Finanzierung und Ausrichtung der Arbeit dem Markt zu überlassen, indem man Steuern, Subventionen und Rationierungen heranzieht, sowie – vor allem – Unternehmen und Verbraucher davon überzeugt, dass fossile Brennstoffe schrittweise teurer werden. Allerdings wird der private Sektor für manch entscheidende Forschungs- und Entwicklungsarbeit nicht unter allen Umständen aufkommen. Der „Markt“ wird die dafür nötigen Auslagen nicht aufbringen, weil die Investoren nicht den gesamten Nutzen für sich beanspruchen können, den die Verlangsamung der Erderwärmung für die Menschheit bringt. Die andere Möglichkeit ist daher, dass Regierungen in Zusammenarbeit mit der Wirtschaft Forschung und Entwicklung finanzieren und die Richtung der Arbeit vorgeben. So ist beispielsweise seit langem bekannt, dass CO2 aus großen stationären Kraftwerken, wie Elektrizitätswerken „abgeschieden“ und in unterirdische Lagerstätten (möglicherweise unter dem Meeresboden) gepumpt werden kann. Vor 25 Jahren schätzte man, dass dieses Verfahren die Stromkosten verdoppeln würde. Aus heutiger Sicht erscheinen die Kosten dafür moderater zu sein. Allerdings sprengen die Investitionen in die nötige Forschungs- und Entwicklungsarbeit – für Abscheidung, Transport, Einleitung, Versiegelung der Lagerstätte und die geologische Erforschung der für permanente Lagerung geeigneten Stätten – den Rahmen des privaten Sektors. Auch das so genannte „Geo-Engineering“ ist ein Forschungsbereich, der Aufmerksamkeit verdient, die er aber vom privaten Sektor nicht erhält.