Ruský rozpočet kvůli propadu světových cen ropy a plynu krvácí a po léta zanedbávané investice do energetického sektoru země způsobují ochabování produkce, ekonomy už dlouho předvídané. Až dosud se Rusko o novou DPS zajímalo méně než EU, protože dvě třetiny ruských vývozů do Unie tvoří přírodní zdroje, které vynášejí i bez pevných pravidel, která zajišťuje DPS. Vzhledem k neúprosným změnám hospodářských poměrů je teď však v národním zájmu Ruska ubezpečit mezinárodní trhy, že je pro podnikání spolehlivým prostorem, k čemuž by nová DPS posloužila jako ideální signál. Navíc bez nové DPS by jednotlivé evropské státy mohly považovat za nezbytné usilovat o další bilaterální dohody s Ruskem. Ostatně mnohé členské země EU se už nějakou dobu předhánějí, aby zjistily, kdo se uvnitř Unie stane nejbližším přítelem Ruska. Dvojstranné dohody, které z těchto dostihů pramení, však vznikají občas na úkor ostatních členů Unie a mohou narušovat rovnováhu vztahů uvnitř Unie jako celku.
Der Einbruch der Öl- und Gaspreise hat Russlands Haushalt angeschlagen, und der jahrelange Mangel an Investitionen in den Energiesektor des Landes führt jetzt zu der abnehmenden Förderung, die Ökonomen seit Langem vorhergesagt haben. Bis jetzt hat sich Russland weniger für ein neues PKA interessiert als die EU, da zwei Drittel der russischen Exporte in die Union aus Bodenschätzen bestehen, die auch ohne die strengen Regeln, die ein PKA auferlegt, Geld einbringen. Angesichts der krassen Veränderungen der wirtschaftlichen Bedingungen liegt es jetzt jedoch im nationalen Interesse Russlands, den internationalen Märkten zu versichern, dass es ein verlässliches Land für geschäftliche Aktivitäten ist, und dafür würde ein neues PKA ein ideales Signal abgeben. Darüber hinaus könnten einzelne europäische Länder es ohne ein neues PKA für notwendig erachten, noch mehr bilaterale Abkommen mit Russland anzustreben. In der Tat befinden sich viele EU-Mitglieder bislang im Wettstreit miteinander, wer Russlands engster Freund in der Europäischen Union wird. Doch gehen die bilateralen Abkommen, die aus diesem Wettstreit hervorgegangen sind, zulasten anderer EU-Mitglieder und könnten die Beziehungen innerhalb der Europäischen Union als Ganzem aus dem Gleichgewicht bringen.