V extrémních případech pak zoufalí jedinci zavraždí prezidenta či rockovou hvězdu, jen aby se dostali do zpráv. Populisté nacházejí mezi těmito nevraživými tvářemi v davu podporu – mezi lidmi, kteří trpí pocitem, že je elity zradily, protože jim sebraly pocit hrdosti na jejich společenské zařazení, na jejich kulturu či rasu. V Japonsku k tomu zatím nedošlo. Možná je to právě otázka kultury. Sebeprosazování se na americký způsob je zde přijímáno s nevolí. Jistě, i Japonsko má kulturu celebrit taženou hromadnými sdělovacími prostředky. Lidskou sebeúctu tam však nedefinuje ani tak individuální sláva či bohatství, jako spíše podíl na nějakém společném úsilí a co nejlepší plnění svěřených úkolů.
In extremen Fällen ermorden verzweifelte Einzelpersonen einen Präsidenten oder Rockstar, nur um in die Schlagzeilen zu kommen. Bei diesen wütenden Individuen in der Masse finden Populisten Zuspruch; bei Menschen, die das Gefühl haben, von den Eliten verraten worden zu sein, weil ihnen diese ihren Stolz auf ihre Schicht, ihre Kultur oder ihre ethnische Zugehörigkeit nahmen. In Japan ist das noch nicht passiert. Die Kultur könnte etwas damit zu tun haben. Selbstvermarktung amerikanischer Prägung ist dort verpönt. Freilich gibt es auch in Japan eine von den Massenmedien beförderte Promi-Kultur. Doch Selbstwert wird weniger durch individuellen Ruhm oder Reichtum definiert, als vielmehr dadurch, einen Platz in einem gemeinsamen Unternehmen zu haben und die einem zugewiesenen Aufgaben so gut wie möglich zu erfüllen.