Jak vládnoucí Strana spravedlnosti a rozvoje (AKP), tak její sekulární vyzývatelky zůstávají veřejně oddané úsilí o členství v EU, ale v praxi se objevily pochybnosti. Neústupný požadavek francouzského prezidenta Nicolase Sarkozyho, aby se k přijetí Turecka uspořádalo referendum, naznačuje, že roky bolestivých adaptací na normy EU odměnu v podobě členství nikdy nepřinesou. USA i EU jsou zjevně přesvědčeny, že Turecko nemá kam jít. Domnívají se, že Turkové fatalisticky přijmou jakékoli pohrdání. Tento pohodlný předpoklad ale přehlíží tektonický posun v geopolitickém postavení Turecka. Vzápětí po rozpadu Sovětského svazu Turecko na nově nezávislé středoasijské státy hledělo v rozpoložení panturkického romantismu. Domoviny předků uchvátily tureckou představivost, avšak dnes volné turkické „společenství národů“ nestmeluje etnická jednota, nýbrž obchodní příležitosti, energetické zdroje a další praktické věci.
Sowohl die regierende Gerechtigkeits- und Entwicklungspartei (AKP) als auch ihre säkularen Rivalen halten öffentlich an dem Ziel der EU-Mitgliedschaft fest, in der Praxis sind ihnen jedoch Zweifel gekommen. Das Bestehen des französischen Präsidenten Nicolas Sarkozy darauf, ein Referendum über den Beitritt der Türkei entscheiden zu lassen, legt nahe, dass die jahrelange, mühsame Anpassung an EU-Normen niemals durch eine Mitgliedschaft entlohnt wird. Die USA und die EU sind offenbar davon überzeugt, dass die Türkei keine andere Wahl habe. Sie meinen, die Türken würden fatalistisch jede Brüskierung hinnehmen. Doch übersehen sie in dieser bequemen Annahme die tektonische Verschiebung der geopolitischen Position der Türkei. Direkt nach dem Zusammenbruch der Sowjetunion wandte sich die Türkei in einem Anflug panturkischer Romantik den neuerdings unabhängigen zentralasiatischen Staaten zu. Die Heimat ihrer Vorfahren übte eine gewisse Anziehung auf die türkische Fantasie aus, doch sind es heutzutage vielmehr Geschäftschancen, Energieressourcen und andere praktische Gründe als die ethnische Einheit, die zu einem lockeren turkischen „Commonwealth“ führen.