Lídři musí promyslet, zformovat a realizovat pragmatické a novátorské alternativy a přestat nadále spoléhat na neúčinné politiky a programy. Sociální politiky v posledních desetiletích v čím dále větší míře zahrnují určitou formu ověřování oprávněnosti příjemců pomoci, údajně s cílem zvýšit nákladovou efektivitu. Obecně se však jako mnohem efektivnější a politicky udržitelnější ukázaly univerzální sociální politiky, zatímco politiky zaměřené na chudé či „nejchudší z chudých“ byly často nákladné a mnoho potřebných opominuly. Právo na sociální zabezpečení zakotvené ve Všeobecné deklaraci lidských práv vyžaduje celosvětovou sociální ochranu, která zajistí slušný život všem, včetně lidí žijících v chudobě a lidí chudobou ohrožených. Nedílnou součástí strategií usilujících o rozvoj a snižování chudoby proto musí být sociální politika, zajištění a ochrana. Většina zemí si může dovolit určité základní minimum sociální ochrany, která těmto zemím může pomoci tlumit negativní důsledky šoků a předcházet propadu lidí hlouběji do chudoby.
Anstatt sich weiterhin auf ineffektive Maßnahmen und Programme zu verlassen, müssen Politiker pragmatische, innovative Alternativen in Betracht ziehen, entwerfen und umsetzen. In den letzten Jahrzehnten wurden soziale Maßnahmen immer häufiger darauf getestet, ob sie auch die richtigen Empfänger erreichen, was ostentativ als Mittel zur Steigerung der Kosteneffizienz bezeichnet wurde. Aber im Allgemeinen waren umfassendere Sozialmaßnahmen viel effektiver und politisch nachhaltiger, während diejenigen zur Armutsbekämpfung oft teuer und an die falsche Adresse gerichtet waren. Das in der Universellen Erklärung der Menschenrechte festgelegte Recht auf soziale Sicherheit erfordert universalen sozialen Schutz zur Sicherstellung des Wohles aller, einschließlich derjenigen, die in Armut leben oder durch diese bedroht sind. Entwicklung und Strategien zur Armutsreduzierung müssen daher Sozialpolitik, Versorgung und Schutz beinhalten. In den meisten Ländern lässt sich ein grundlegendes soziales Netz – was zur Abwendung externer Schocks beitragen kann und verhindert, dass Menschen tiefer in die Armut stürzen – durchaus finanzieren.