Jedním z důvodů, proč musí mít vládou řízené programy pojištění mezd omezenou dobu trvání, je skutečnost, že obsahují takzvané „morální riziko“: tedy riziko, že lidé zlenivějí nebo budou přijímat snadnější a méně placené práce a pokračovat v pobírání dávek, které jim budou kompenzovat mzdu za náročnější povolání. Na pojištění živobytí by se však tento aspekt nevztahoval, protože jeho dávky jsou vázány na vzestup a pokles příjmových indexů, které jednotlivec nemůže ovlivnit. Pojištění živobytí by mělo i další výhodu. Protože by pojistné stanovoval trh, bylo by vyšší v případě povolání, u nichž trh předpokládá ohrožení vlivem outsourcingu nebo technologických změn. Zaměstnanci by tak získali hmatatelné varování a signál, že mají předpokládat ztráty pracovních míst dříve, než k nim skutečně dojde. Tím nechci říci, že pojištění mezd je špatný nápad nebo že by se nemělo v širším měřítku zavádět. Zdá se, že jak pojištění mezd, tak pojištění živobytí splňují důležité funkce v oblasti řízení rizik. Máme-li zajistit lepší řízení největších osobních rizik, kterým dnes čelí zaměstnanci po celém světě, je do budoucna bezpodmínečně nutné přemýšlet mnoha novými způsoby, které budou zahrnovat vládu i trh.
Ein Grund, warum staatliche Gehaltsversicherungsprogramme eine begrenzte Laufzeit haben müssen, ist, dass sie mit einem so genannten „subjektiven Risiko“ verbunden sind: der Gefahr, dass Menschen faul werden oder einfachere, schlechter bezahlte Stellen annehmen und weiter die Versicherung kassieren, die ihnen das Gehalt für einen anspruchsvolleren Beruf bezahlt. Für eine Lebensstandard-Versicherung jedoch würde dies nicht gelten, da deren Leistungen an den Anstieg und Fall von Einkommens-Indices gebunden währen, die außerhalb der Kontrolle des Einzelnen liegen. Eine Lebensstandard-Versicherung hätte noch einen weiteren Vorteil. Da die Prämie durch den Markt festgelegt würde, wäre sie für nach Sicht des Marktes von Outsourcing oder technologischem Wandel bedrohte Berufe höher. Dies wiederum würde den Arbeitnehmern eine greifbare Warnung und einen Anreiz bieten, sich auf Arbeitsplatzverluste einzustellen, bevor es dazu kommt. Damit soll nicht gesagt sein, dass die Gehaltsversicherung eine schlechte Idee sei oder nicht im größeren Rahmen umgesetzt werden sollte. Gehalts- wie Lebensstandard-Versicherung haben, so scheint es, wichtige Funktionen bei der Steuerung von Risiken. Tatsächlich ist es für die Zukunft zwingend erforderlich, über viele neue Wege nachzudenken – die sowohl den Staat als auch den Markt einbeziehen – damit wir die größten Risiken, vor denen Arbeitnehmer weltweit heute stehen, besser steuern können.