A pak se jako ohromující deus ex machina vynoří zpráva, že se největší světové těžební společnosti – takzvaní „supermajors“ – dohodly na omezení čistých emisí do roku 2100 na nulu tím, že budou zachycovat uhlík u zdroje, vysávat ho z atmosféry a skladovat ho pod zemí. Planeta bude zachráněna a ekonomika bude moci svobodně vzkvétat. Následuje závěrečná hudba a titulky. Problém je v tom, že tento scénář není dokumentem, nýbrž fikcí. Požadovaná technologie stále nebyla vyvinuta a snížení čistých emisí na nulu jednoduše není možné. A podobně jako hollywoodskou produkci budou i poselství pařížské konference silně ovlivňovat ti, kdo mají nejvíc peněz.
Dann, als beeindruckender Deus ex Machina, wird sich herausstellen, dass sich die größten Mineralölgesellschaften der Welt, die so genannten Supermajors, darauf geeinigt haben, die Nettoemissionen bis 2100 auf null zu beschränken, indem sie CO2 an der Quelle binden, es also aus der Atmosphäre saugen und im Untergrund speichern. Der Planet wird gerettet und die Wirtschaft kann sich frei entfalten. Musik und Abspann. Das Problem ist, dass das kein Dokumentarfilm ist, sondern ein Märchen. Die notwendige Technologie muss noch erfunden werden, und die Nettoemissionen auf null zu drosseln ist schlicht unmöglich. Und, wie in Hollywood, wird die Botschaft der Konferenz von Paris durch diejenigen bestimmt, die das dickste Scheckbuch haben.