Jelikož omezení nebo zákaz používání vodních skútrů jsou prostředky způsobilými zajistit ochranu životního prostředí, přísluší ještě vnitrostátním orgánům prokázat – aby vnitrostátní právní úprava mohla být považována za odůvodněnou – že její účinky omezující volný pohyb zboží nejdou nad rámec toho, co je pro dosažení uvedeného cíle nezbytné. Ačkoli není v´tomto ohledu vyloučeno, že by jiná opatření než dotčený zákaz mohla zaručovat určitou úroveň ochrany životního prostředí, nemění to nic na tom, že členským státům nelze upírat možnost dosáhnout takového cíle, jakým je ochrana životního prostředí, zavedením obecných pravidel, která jsou jednak nezbytná vzhledem ke geograckým zvláštnostem dotčeného členského státu a´jednak snadno spravovaná a´kontrolovaná vnitrostátními orgány. Jelikož však samotné znění vnitrostátní právní úpravy umožňuje předpokládat, že na vodních plochách, které tak musí být určeny prostřednictvím prováděcích opatření, mohou být vodní skútry používány, aniž by vyvolávaly rizika nebo způsobovaly nepřijatelné škodlivé zásahy do životního prostředí, vyplývá z´toho, že obecný zákaz používat takové výrobky mimo veřejně splavné vodní cesty by byl opatřením jdoucím nad rámec toho, co je pro dosažení cíle ochrany životního prostředí nezbytné. Kdyby předkládající soud navíc shledal, že prováděcí opatření byla přijata v´přiměřené lhůtě, ale až poté, kdy nastaly skutkové okolnosti dotčené v´původním řízení, a´že tato opatření určují jakožto plavební oblasti vody, ve kterých obžalovaní ve sporu v´původním řízení řídili vodní skútry, a´v´důsledku toho byli stíháni, musí být k´tomu, aby si vnitrostátní opatření mohlo zachovat svou přiměřenost, a´tedy své odůvodnění ve vztahu k´cíli ochrany životního prostředí, umožněno, aby toto určení mohli uvedení obžalovaní uplatnit, což ostatně rovněž vyžaduje obecná zásada práva Společenství týkající se použití příznivějšího trestního zákona či´mírnějšího trestu se zpětnou účinností.
Zwar obliegt dem Mitgliedstaat, der sich zur Rechtfertigung des Hindernisses für den freien Warenverkehr auf ein zwingendes Erfordernis beruft, der Nachweis, dass seine Regelung angemessen und zur Erreichung des angestrebten legitimen Ziels erforderlich ist. Diese Beweislast geht jedoch nicht so weit, dass er positiv belegen müsste, dass sich dieses Ziel mit keiner anderen vorstellbaren Maßnahme unter den gleichen Bedingungen erreichen lasse. Denn es ist zwar nicht ausgeschlossen, dass andere Maßnahmen als das fragliche Verbot ein gewisses Maß an Verkehrssicherheit beim Betrieb eines aus einem Kraftradfahrzeug und einem Anhänger bestehenden Gespanns im Straßenverkehr gewährleisten könnten. Dies ändert jedoch nichts daran, dass den Mitgliedstaaten nicht die Möglichkeit abgesprochen werden kann, ein Ziel wie die Sicherheit des Straßenverkehrs durch die Einführung allgemeiner und einfacher Regeln zu verwirklichen, die von den Fahrern leicht verstanden und angewandt und von den zuständigen Behörden einfach gehandhabt und kontrolliert werden können.