Rostoucí soubor důkazů skutečně dokládá, že v důsledku finanční krize je výstup natrvalo nižší. To vše naznačuje, že pokles trendu u reálných úrokových měr není jen pasivním zrcadlením změn v hlavních makroekonomických fundamentech. Právě naopak, přispívá k jejich posunům. Nízké úrokové sazby mohou zasévat semena finančních vzmachů a krachů. Politiky, které netlačí na boomy, leč rázně a vytrvale uvolňují podmínky při poklesech, vyvolávají časem klesající zkreslení úrokových sazeb a stoupající zkreslení hladin zadlužení. Tím vzniká cosi podobného dluhové pasti, v níž je těžké zvyšovat sazby, aniž by to poškodilo ekonomiku. Hromadění dluhu a pokřivení vzorců výroby a investic vyvolané vytrvale nízkými úrokovými sazbami brzdí návrat těchto sazeb na běžnější hladiny. Nízké úrokové sazby tak samy sebe upevňují.
Tatsächlich geht aus einer wachsenden Zahl von Beweisen hervor, dass die Produktion im Gefolge einer Finanzkrise dauerhaft niedriger ausfällt. All das deutet darauf hin, dass der Trend rückläufiger Zinssätze nicht nur passiv die Veränderungen der zugrundeliegenden makroökonomischen Fundamentaldaten widerspiegelt. Im Gegenteil, sie tragen auch aktiv zu den Veränderungen bei. Niedrige Zinssätze können den Grundstein für Höhenflüge und Abstürze im Finanzwesen legen. Eine Politik, die sich nicht gegen diese Höhenflüge stemmt, sondern nach dem Absturz aggressiv und beharrlich lockert, löst im Lauf der Zeit einen Abwärtstrend bei Zinssätzen und einen Aufwärtstrend bei Schuldenniveaus aus. Dadurch wird so etwas wie eine Schuldenfalle geschaffen, in der es schwierig ist, die Zinssätze anzuheben, ohne damit der Wirtschaft zu schaden. Die Anhäufung von Schulden und die Verzerrungen im Produktions- und Investitionsmuster aufgrund anhaltend niedriger Zinssätze verhindern die Rückkehr dieser Zinssätze auf ein normaleres Niveau. Niedrige Zinssätze wirken also selbstverstärkend.