Ačkoliv je pravda, že tisíce civilistů zabitých v Drážďanech a dalších německých městech byly na úrovni jednotlivců nevinné, nemůže být pochyb, že se stalo morálním imperativem, aby bylo Německo kolektivně poraženo. Na levé straně německého politického spektra zůstává tvrzení, že 8. květen 1945 byl dnem osvobození, i nadále nezpochybněno. Někdy se však potlačuje, že k dosažení tohoto výsledku bylo zapotřebí nasadit mohutnou sílu. Levicový pacifismus má sklon tuto prostou skutečnost přehlížet. Jeho slogan „Už nikdy válku!“ je jen polovinou pravdy – druhou polovinou je „Už nikdy ústupky!“ Osmý květen 1945 nebyl „hodinou nula“, jak zní oblíbené německé úsloví.
Obwohl es stimmt, dass Tausende in Dresden und in anderen deutschen Städten getötete Zivilisten auf der persönlichen Ebene unschuldig waren, so kann es keinen Zweifel darüber geben, dass es moralisch zwingend war, Deutschland kollektiv zu besiegen. Auf der linken Seite des politischen Spektrums ist die Aussage vom 8. Mai 1945 als Tag der Befreiung nach wie vor unbestritten. Dennoch wird manchmal verschwiegen, dass zur Erreichung dieses Zieles ein massiver Einsatz von Gewalt notwendig war. Linker Pazifismus neigt dazu, diese simple Tatsache zu übersehen. Der Slogan „Nie wieder Krieg!“ ist nur die halbe Wahrheit – die andere Hälfte heißt „Nie wieder Appeasement-Politik!“ Der 8. Mai 1945 war nicht die „Stunde Null“, wie in Deutschland gern behaupt wird.