Jde o bývalé velmoci, které se obávají, že se rozpustí v mega-Evropě. Doufají, že svůj vliv zachrání prosazováním tvrzení o národní suverenitě. To je ovšem špatné řešení problému větší EU. Rozhodování je složité už v unii, která má patnáct členů. A stane se nemožným v unii pětadvaceti či třiceti členů, pokud se ovšem nerozšíří rámec využití většinového hlasování a neomezí právo veta jednotlivých států. Stručně řečeno, větší EU bude muset mít mnohem více charakter federace než malá EU. Nejedná se o otázku ideologie, ale aritmetiky. Obdobný argument platí i pro rozvoj účinnější zahraniční politiky EU.
Es handelt sich in ihrem Fall um frühere ,,Großmächte", die sich davor fürchten, in einem Megaeuropa unterzugehen. Sie hoffen ihrem Einfluss dadurch Dauer zu verleihen, dass sie ihren Anspruch auf nationale Souveränität behaupten. Doch das ist die falsche Lösung für die Probleme der erweiterten EU. Die Entscheidungsfindung ist schon in der EU mit 15 Mitgliedern schwierig. Sie wird in einer EU mit 25-30 Mitgliedern unmöglich werden, es sei denn, der Anwendungsbereich für Mehrheitsentscheidungen wird ausgeweitet und das Vetorecht einzelner Staaten eingeschränkt. Kurz gesagt: Eine große EU wird viel mehr den Charakter einer Föderation bekommen müssen als eine kleine. Dies ist keine Frage der Ideologie, sondern der Arithmetik. Ein ähnliches Argument bezieht sich auf das Zustandekommen einer wirksameren EU-Außenpolitik.