Z této logiky vyplývá, že pouze impozantní kompenzační síla – jako je mohutná oficiální intervence – může zastavit nenasytnou dynamiku finančních trhů. Rozsáhlé používání výrazů jako „mířit na eurozónu bazukou“, případně „buď my, nebo oni“ demonstruje rozšířený černobílý názor na chování finančních trhů tváří v tvář vládám. Ani rozbouřené finanční trhy však nejsou slepé. Dokážou rozlišovat, byť nedokonale a opožděně, mezi makroekonomickými podmínkami v různých zemích. Proto se úroková rozpětí uvnitř eurozóny rozšiřují, přičemž Německo a severské státy těží z nižších nákladů na půjčky, zatímco „problémové“ země jsou trestány prémií za vysoké riziko. Dalším souvisejícím omylem je předpoklad, že reformy mohou přinést užitek pouze v dlouhodobém měřítku. Tato mylná představa omezuje možnosti krátkodobého řešení problému prudce rostoucích nákladů na půjčky postižených vlád výlučně na sanace.
Aus dieser Logik folgt, dass nur erhebliche Gegenmaßnahmen – wie massive offizielle Interventionen – die unersättliche Dynamik der Finanzmärkte eindämmen können. Der weit verbreitete Einsatz von Ausdrücken wie „eine Bazooka auf die Eurozone richten“ und „wir oder sie“ offenbart eine alles durchdringende manichäische Sicht des Verhaltens der Finanzmärkte gegenüber Staaten. Aber selbst von Unruhe erfasste Finanzmärkte agieren nicht blind. Sie sind sehr wohl in der Lage, zwischen makroökonomischen Bedingungen in verschiedenen Ländern zu unterscheiden, so unvollkommen und verspätet dies auch geschehen mag. Aus diesem Grund sind die Unterschiede bei den Zinsaufschlägen in der Eurozone auch größer geworden, wobei Deutschland und die nordischen Staaten von niedrigeren Kreditkosten profitieren, während die „Problemländer“ mit hohen Risikoaufschlägen bestraft werden. Ein weiterer, damit in Zusammenhang stehender Trugschluss ist die Annahme, dass Reformen erst langfristig Erfolge bringen. Aufgrund dieses Irrtums reduziert man kurzfristige Lösungen für das Problem der dramatisch höheren Kreditkosten betroffener Länder auf Bailouts.