Snadno lze dokázat, že pro směnu dvou druhů zboží existuje jen jedna relativní cena, pro tři druhy zboží jsou to tři relativní ceny (tedy ceny pro výměnu chleba za ostříhání vlasů, ostříhání vlasů za boty a chleba za boty). V případě deseti druhů zboží však již existuje 45 relativních cena u 100 druhů zboží to je 49503 relativních cen. Čím více druhů zboží se tedy vyměňuje, tím složitější je získávání informací o všech možných směnných poměrech. Získávání a zapamatování si informací o směných relacích vytváří pro subjekty v barterové ekonomice vysoké náklady a tyto náklady rostou nepoměrně rychleji než počet vyměňovaných druhů zboží. Tyto prostředky by bylo možné využívat efektivněji na jiné účely, pokud by se jeden druh zboží vyčlenil jako zúčtovací jednotka. V takovém případě je možné vyjádřit cenu všech druhů zboží pomocí této jedné zúčtovací jednotky a počet údajů o cenách, které musejí spotřebitelé získat a zapamatovat si, se výrazně sníží.4 Z toho vyplývá, že vyjádření všech cen pomocí peněz výrazně usnadňuje transakce. Obecněji řečeno, pomocí peněz lze vyjádřit nejen ceny zboží, ale vlastně jakéhokoliv aktiva. Všechny hospodářské subjekty v příslušné měnové oblasti pak vypočítávají náklady, ceny, mzdy, příjmy a další částky ve stejných peněžních jednotkách. Ví se však, že v Asii se kovové peníze používaly kolem roku 2000 př. n. l., i když jejich hmotnost tehdy zřejmě nebyla standardizována a jejich hodnota nebyla tehdejšími vládci ověřována.
Am Markt müsste der relative Preis für jedes Waren- und Dienstleistungspaar bestimmt werden, und natürlich würde jeder, der mit Warentausch zu tun hat, alle Informationen über die Terms of Trade zwischen sämtlichen Waren benötigen. Es ist leicht nachzuvollziehen, dass es für zwei Waren nur einen relativen Preis gibt, während es für drei Waren genau drei relative Preise gibt (nämlich Brot gegen Haarschnitt, Haarschnitt gegen Schuhe und Brot gegen Schuhe). Bei zehnWaren gibt es allerdings schon 45 relative Preise, und bei 100Waren beträgt die Zahl der relativen Preise 4950.3 Daher wird es umso schwieriger, Informationen über sämtliche mögliche Umtauschverhältnisse („Wechselkurse“) zu sammeln, je größer die Zahl der getauschtenWaren ist. Infolgedessen verursacht das Sammeln und Erinnern von Informationen über die Terms of Trade den Teilnehmern einer Tauschwirtschaft hohe Kosten, die mit der Zahl der getauschtenWaren unverhältnismäßig steigen. Diese Ressourcen können auf andere Weise effizienter genutzt werden, wenn eine der vorhandenen Waren als Recheneinheit (als sogenannte „Bezugsgröße des Währungssystems“) verwendet wird. In diesem Fall kann der Wert aller Waren durch diese „Bezugsgröße“ ausgedrückt und die Zahl der Preise, die die Verbraucher herausfinden und sich merken müssen, deutlich verringert werden.4 Daher wären Transaktionen viel einfacher, würden alle Preise in Geld ausgezeichnet.Allgemeiner gesprochen kann man nicht nur die Preise von Waren, sondern auch den Preis eines jeden Vermögenswerts in Geld ausdrücken. Alle Wirtschaftsakteure in einem Währungsgebiet würden dann Dinge wie Kosten, Preise, Löhne, Einkommen usw. in denselben Geldeinheiten ausdrücken. 2.2 oder Barren aus Gold oder Silber wurden als Warengeld benutzt, weil sie problemlos zu transportieren, haltbar und mehr oder weniger leicht teilbar waren.