Ovšemže, neexistují oficiální data, která by tento rozdíl kvantifikovala; ve většině oblastí Blízkého východu už žije příliš málo křesťanů, aby bylo možné provést smysluplná statistická srovnání. Neformální důkazy ale naznačují, že zákazníci, obchodníci a investoři v regionu obecně považují místní křesťany za důvěryhodnější než místní muslimy. „Je to tak odjakživa,“ říkají. Určité pochopení příčin tohoto stavu může nabídnout práce, v níž jsme s hospodářským historikem Jaredem Rubinem zkoumali spisy islámských soudů z Istanbulu sedmnáctého a osmnáctého století. Tehdejší Istanbul bylo kosmopolitní město; zhruba 35 % místních obyvatel tvořili křesťané a 6 % Židé. Podle islámského práva (šaría) byli muslimové povinni podnikat v souladu s pravidly islámu, a když se ve sporu chtěli domoci rozsudku, museli se obrátit na islámský soud. Naproti tomu křesťané a Židé mohli podnikat podle vlastních pravidel, třebaže v případě zájmu mohli také dodržovat islámská pravidla a obracet se na islámské soudy. Pokud se však dostali do pře s muslimem, musel věc samozřejmě vypořádat islámský soud.
Zwar gibt es keine offiziellen Daten, die diese Diskrepanz quantifizieren; in den meisten Teilen des Mittleren Ostens gibt es inzwischen zu wenige Christen, um sinnvolle statistische Vergleiche anzustellen. Doch gibt es Belege, dass Kunden, Händler und Investoren die örtlichen Christen im Allgemeinen für vertrauenswürdiger halten als die örtlichen Muslime. „Das war schon immer so“, sagen sie. Meine Arbeit zusammen mit dem Wirtschaftshistoriker Jared Rubin, die islamische Gerichtsunterlagen aus Istanbul aus dem 17. und 18. Jahrhundert untersucht, könnte Einblicke in die Gründe hierfür bieten. Istanbul war damals eine kosmopolitische Stadt; rund 35 % seiner Einwohner waren Christen, und 6 % waren Juden. Laut islamischem Recht (der Scharia) mussten Muslime Geschäfte nach islamischen Regeln tätigen, und wenn sie einen Konflikt entscheiden wollten, mussten sie ein islamisches Gericht anrufen. Christen und Juden ihrerseits konnten Geschäfte gemäß ihren eigenen Regeln tätigen, obwohl es ihnen frei stand, die islamischen Regeln zu befolgen und islamische Gerichte anzurufen, wenn sie das wollten. Falls sie jedoch an einem Fall gegen einen Muslim beteiligt waren, musste dieser natürlich vor einem islamischen Gericht behandelt werden.