To jsou prazákladní podmínky po úspěšný přenos technologií. Pochopitelně, že rovněž napomáhá liberální regulatorní režim. Je proto zcela zřejmé, že úkoly a iniciativy výše zmíněné Komise nemohou být osamoceným nástrojem rozvoje. Rovněž vlády musejí sehrát svoji roli. Naneštěstí vládní přístupy k věci obvykle rozvoji více brání, než by mu napomáhaly. Některé rozvojové a postkomunistické země cesorují a potlačují využívání Internetu například zvýšeným zdaněním a/anebo omezením přístupu. A tak mezinárodní agentury, které investují do počítačů pro rozvojové země, musejí nejdříve identifikovat překážky, jež vlády stavějí pronikání informačních a komunikačních technologií, a stejně tak náklady, jichž na překonání těchto překážek bude třeba vynaložit. Navíc obecně platí, že přenos technologií není zadarmo. Technické expertízy, kterých je na rozběhnutí informačních technologií třeba, investoři dodají jen tehdy, budou-li jim později kompensovány.
Dies sind die Vorbedingungen für einen erfolgreichen Technologie-Transfer. Darüber hinaus ist auch ein liberales, regulierendes System von Vorteil. Die „Dotforce-Initiative“ kann folglich kein allein stehendes Entwicklungswerkzeug sein; die jeweiligen Regierungen müssen sich ebenfalls beteiligen. Unglücklicherweise behindert das Eingreifen einer Regierung meist mehr, als dass es hilft. Einige der Entwicklungs- und post-kommunistischen Länder zensieren das Internet, indem sie es mit übermäßigen Steuern belegen und/oder den Zugang zum Internet beschränken. Wenn also internationale Handelsvertretungen in Computer für Entwicklungsländer investieren, müssen sie nicht nur die durch die Regierungen errichteten Hindernisse auf dem Weg zur Verbreitung der ICT erkennen, sondern auch die Kosten für das Überwinden dieser Hindernisse mit einkalkulieren. Überdies ist ein Technologie-Transfer nicht gratis. Die technischen Fachkenntnisse, die bei IT-Start-Ups benötigt werden, werden von Investoren nur zu Verfügung gestellt werden, wenn man sie ausreichend entlohnt.