To jsou příklady omezení hospodářské politiky, jež mají podobu delegace pravomoci na autonomní orgány, technokraty nebo pravidla zvenčí. Jak bylo popsáno, plní cennou funkci, neboť brání držitelům moci, aby si prosazováním krátkozrakých politik sami podráželi nohy. Existují ale i jiné scénáře, v nichž mohou být důsledky omezení hospodářské politiky méně blahodárné. Různá omezení především mohou zavádět skupiny s partikulárními zájmy nebo samotné elity, aby si zacementovaly neutuchající kontrolu nad tvorbou politik. V takových případech přenos pravomocí na autonomní orgán či přihlášení se ke globálním pravidlům neslouží společnosti, ale jen úzké kastě „insiderů“. Dnešní populistická vzedmutí pramení zčásti z přesvědčení, ne zcela neopodstatněného, že mnohé v tvorbě hospodářských politik během posledních desetiletí vystihuje právě tento scénář. Agendu mezinárodních obchodních jednání sílící měrou formují nadnárodní korporace a investoři, což vede ke globálním režimům, které neúměrně zvýhodňují kapitál na úkor pracovních sil. Prvořadými příklady jsou přísná patentová pravidla a mezinárodní investorské tribunály.
Dies sind Beispiele für Beschränkungen gegenüber der Wirtschaftspolitik, die die Form des Delegierens an autonome Behörden, Technokraten oder externe Regeln annehmen. Sie dienen wie schon gesagt der nützlichen Funktion, die jeweiligen Machthaber zu hindern, sich durch eine kurzsichtige Politik selbst zu schaden. Doch es gibt auch andere Szenarien, bei denen die Folgen wirtschaftspolitischer Beschränkungen weniger nutzbringend sind. Insbesondere können Sonderinteressen oder Eliten selbst Beschränkungen einführen, um dauerhaft die Kontrolle über die politische Entscheidungsfindung zu gewährleisten. In derartigen Fällen dient das Delegieren an autonome Behörden oder die Übernahme globaler Regeln nicht der Gesellschaft, sondern nur einer kleinen Gruppe von „Insidern“. Die heutige populistische Gegenreaktion wurzelt teilweise – und nicht völlig unbegründet – in dem Glauben, dass dieses Szenario einen großen Teil der wirtschaftspolitischen Entscheidungen der letzten Jahrzehnte beschreibt. Multinationale Konzerne und Investoren haben zunehmend die Agenda der internationalen Handelsverhandlungen bestimmt, was zu globalen Regelwerken geführt hat, die das Kapital überproportional begünstigten – auf Kosten der Arbeitnehmer. Strenge Patentregeln und internationale Sondergerichte für Investoren sind Musterbeispiele hierfür.