V pozdější době si však rozhodnutí Británie přizvukovat Spojeným státům, děj se co děj (s jednou nebo možná dvěma výjimkami v podobě suezské krize v roce 1956 a války na Balkáně v 90. letech) vyžádalo obrovskou daň. V návalu nadšení z vítězství ve válce promeškala Británie všechny příležitosti utvářet v 50. letech evropské instituce, a když premiér Harold Macmillan dospěl počátkem 60. let k závěru, že Británie může zůstat významnou zemí pouze v rámci Evropského hospodářského společenství, postavil se mu do cesty generál de Gaulle. Britské členství v EHS vetoval nejprve v roce 1963 a pak znovu v roce 1967. De Gaulle nezapomněl na Churchillova slova z roku 1944. V Británii spatřoval trojského koně americké nadvlády v Evropě.
Später forderte die britische Entscheidung, sich auf Gedeih und Verderb an die USA zu binden (mit einer oder zwei Ausnahmen während der Sueskrise und im Jugoslawienkrieg in den 1990er Jahren) einen hohen Preis. Noch im Siegestaumel nach dem Zweiten Weltkrieg lehnte Großbritannien in den 1950er-Jahren jedes Angebot zur Mitgestaltung europäischer Institutionen ab. Und als Premierminister Harold Macmillan Anfang der 1960er erkannte, dass sein Land nur innerhalb der Europäischen Wirtschaftsgemeinschaft eine ernstzunehmende Macht bleiben konnte, wurde er von de Gaulle blockiert. Der General legte 1969 und nochmals 1967 ein Veto gegen die britische Mitgliedschaft in der EWG ein. De Gaulle hatte Churchills Worte von 1944 nicht vergessen. Er betrachtete Großbritannien als Trojanisches Pferd für eine amerikanische Herrschaft über Europa.