Finanční krize z roku 2008 rozpoutala na celém Západě politický boj, který stále probíhá. Postupně se změnil z bitvy za zodpovědnost a reformu ve střet vizí otevřené a uzavřené společnosti, v konflikt mezi globálním konsensem a politikou operující na národní, místní, či dokonce kmenové úrovni. Má-li EU utišit vzpouru proti globalizaci, volnému obchodu a otevřené společnosti, bude potřebovat více lídrů a méně manažerů. Vedoucí evropští představitelé by upřímně řečeno neměli být tak hloupí, aby vinu za vlastní neschopnost bojovat s nezaměstnaností a snižovat nerovnost svalovali na unijní instituce, hypotetické obchodní dohody a uprchlíky. V současné příručce krizového řízení EU pomalu docházejí stránky.
Überall im Westen hat die Finanzkrise von 2008 einen politischen Machtkampf ausgelöst, der noch immer anhält. Er hat sich von einem Kampf um Rechenschaftspflicht und Reformen zu einem Konflikt zwischen Visionen offener und geschlossener Gesellschaften gewandelt, zwischen einem globalen Konsens und einer Politik, die noch immer auf der Ebene der Nation, der Kommune oder sogar des Stammes agiert. Wenn die EU die Revolte gegen Globalisierung, Freihandel und offene Gesellschaften stoppen will, braucht sie mehr echte Führer und weniger Manager. Die politischen Führer Europas sollten es offen gesagt besser wissen und nicht den EU-Institutionen, hypothetischen Handelsverträgen und den Flüchtlingen die Schuld für ihr eigenes Versagen bei der Bekämpfung der Arbeitslosigkeit und der Verringerung der Ungleichheit zu geben. Dem aktuellen Handbuch der EU für das Krisenmanagement gehen die Seiten aus.