Stejně jako tomu bylo v případě Japonské centrální banky, vnější hodnota měny se v rámci nového strategického přístupu stane důležitým nástrojem. Finanční trhy nedávným rozhodnutím ECB tleskají. Tím, že ECB „v podstatě zahodila všechna omezení Maastrichtské smlouvy, která banku poutala k modelu německé Bundesbanky“, jak to formuloval bývalý šéf Fedu Alan Greenspan, je ECB připravena prolamovat další tabu. Jenže za jakým účelem? Zejména tím, že se zaručila za suverénní dluhopisy vysoce zadlužených zemí, ECB ve skutečnosti oslabila ochotu k reformám, a to především ve větších zemích Evropské unie, jejichž vetché ekonomické struktury jsou překážkou potenciálního růstu a kde se musí dát větší prostor soukromé iniciativě. Ochota ECB nakupovat ABS je obzvláště riskantní a vytváří nový prvek společného závazku v eurozóně, přičemž v případě ztráty budou na paletě evropští daňoví poplatníci.
Wie im Falle der Bank von Japan wird sich der Außenwert der Währung im Rahmen eines neuen, strategischen Ansatzes zu einem wichtigen Instrument entwickeln. Die Finanzmärkte haben die jüngsten Entscheidungen der EZB begrüßt. Zudem ist die EZB – nachdem sie, wie der frühere Vorsitzende der Fed Alan Greenspan es formuliert hat, „faktisch alle Beschränkungen des Vertrags von Maastricht abgeworfen hat, die die Bank an das Modell der Deutschen Bundesbank gebunden hatten,“ – nun bereit, neue Tabus zu brechen. Doch zu welchem Zweck? Insbesondere durch ihre Garantieübernahme für Staatsanleihen der hoch verschuldeten Länder hat die EZB die Reformbereitschaft tatsächlich geschwächt, vor allem in den größeren Ländern der EU, wo marode Wirtschaftsstrukturen ein potenzielles Wachstum behindern und wo privater Initiative mehr Raum gegeben werden muss. Die Bereitschaft der EZB, ABS aufzukaufen, ist besonders riskant und schafft ein neues Element gesamtschuldnerischer Haftung innerhalb der Eurozone, bei dem die europäischen Steuerzahler bei einem Verlust zur Kasse gebeten werden.