Tolerance náboženského přesvědčení druhých je cenou za toleranci přesvědčení mého. Předsudky mají sklon uvadat, zatímco participace na společenském životě sílí. Dlouhodobé narušování tohoto pragmatismu „žít a nechat žít“ není v ničím zájmu. Jedním z výsledků této smlouvy je paradoxně znějící „zběhlost v odlišnosti“. Protože přistěhovalci participují na ekonomických a politických arénách Spojených států, jsou Američané zvyklí na různé typy lidí a dokážou rozeznávat odlišnosti, které by mohly zemi uškodit, od odlišností, u nichž nic takového nehrozí. Američané jsou zkrátka zběhlí v odlišnosti nebo přinejmenším nemají sklon panikařit. Dokonce i po roce 2001 se objevilo jen málo incidentů namířených proti muslimům. Evropa naproti tomu vyžaduje větší asimilaci a nabízí méně propustnou ekonomiku a politiku. Z toho vyplývá menší participace a tím i menší zběhlost v odlišnosti na straně hostitelské země. Na straně přistěhovalců pak vzniká větší zášť vůči hostiteli, větší únava z ekonomiky a politiky, možnost násilí nebo odmítání vzdát se symbolických odlišností – a to paradoxně ve společnosti, která je právě kvůli své nervozitě z odlišnosti méně schopna tyto lidi přijímat.
Tendenziell schwinden die Vorurteile, sobald die Beteiligung steigt. Sehr lange Zeit hatte niemand ein Interesse daran, diesen Pragmatismus nach dem Motto „Leben und leben lassen“ zu stören. Ein Ergebnis des Deals ist die paradox klingende „Vertrautheit mit der Andersartigkeit.“ Da die Einwanderer sich an Amerikas wirtschaftlichem und politischem Leben beteiligen, sind die Amerikaner verschiedene Arten von Menschen gewohnt und unterscheiden daher zwischen Andersartigkeiten, die dem Land schaden könnten, und solchen, die ihm nicht schaden. Amerikaner sind tatsächlich mit der Andersartigkeit vertraut, zumindest geraten sie normalerweise nicht in Panik. Selbst nach 2001 gab es nur wenige antimuslimische Vorfälle. Europa dagegen verlangt eine stärkere Assimilation und bietet eine weniger durchlässige Wirtschaft und Politik. Das bedeutet weniger Beteilung und daher weniger Vertrautheit mit der Andersartigkeit seitens des Gastlandes. Auf der Seite der Einwanderer herrscht größerer Unmut gegenüber dem Gastgeber, mehr Resignation gegenüber Wirtschaft und Politik; Gewalttaten sind möglich und es wird u. U. darauf bestanden, symbolische Unterschiede beizubehalten – ironischerweise in einer Gesellschaft, die diese gerade deshalb schlechter akzeptieren kann, weil Andersartigkeit in ihr größeres Unbehagen hervorruft.