Podobné otázky obklopují také další velkou skupinu technologií klimatického inženýrství, o nichž se diskutuje – takzvané odstraňování oxidu uhličitého (CDR). Přívrženci těchto technologií navrhují odstraňovat CO2 z atmosféry a skladovat ho v podzemí nebo v oceánech. Některé přístupy CDR už jsou zakázané vzhledem k obavám z možných ekologických následků. Například hnojení oceánu planktonem odlučujícím uhlík zakázal v roce 2008 Londýnský protokol o znečištění moří. Účastníci podílející se na tomto rozhodnutí se obávali potenciálních škod na mořské fauně a flóře. Jiné přístupy CDR si však získávají podporu.
Ähnliche Fragen umgeben die zweite wichtige Gruppe von Geoengineering-Technologien, die derzeit diskutiert wird: das sogenannte Carbon Dioxide Removal (CDR). Die Befürworter dieser Technologien schlagen vor, der Atmosphäre CO2 zu entziehen und es unterirdisch oder in den Ozeanen zu speichern. Einige CDR-Ansätze wurden aufgrund von Bedenken über ihre möglichen Auswirkungen auf die Umwelt bereits verboten. So wurde die Eisendüngung der Ozeane, die das Planktonwachstum anregen und so Kohlenstoff binden soll, bereits 2008 durch das Londoner Protokoll zur Verhütung der Meeresverschmutzungverboten. Die an der Entscheidung beteiligten Staaten waren besorgt über die potenzielle Schädigung der fragilen marinen Ökosysteme. Andere CDR-Ansätze jedoch gewinnen trotzdem an Unterstützung.