Kde není pravděpodobné, že by soukromým investorům vznikaly zisky, kdo by měl platit rané předváděcí modely, které si vyžádají miliardy dolarů? Jak bychom měli zachovat soukromé pobídky k výzkumu a vývoji a zároveň se zavázat k přenosu úspěšných technologií do rozvojových zemí? To jsou naléhavé a nevyřešené otázky. Vyjednávání nad tématem změny klimatu se však zaměřuje na odlišné soubory otázek. Vyjednávání se z velké části týká toho, které země by měly snižovat emise, o kolik, jak rychle a ve vztahu k jakému výchozímu roku. Na jednotlivé země se naléhá, aby do roku 2020 snížily emise o určité procentní cíle, aniž by se seriózně diskutovalo o tom, jak těchto snížení lze dosáhnout.
Wer sollte dort, wo private Gewinne unwahrscheinlich sind, die frühen Demonstrationsmodelle bezahlen, die Milliarden kosten dürften? Wie sind private Anreize für Forschung und Entwicklung aufrechtzuerhalten, wenn wir gleichzeitig erfolgreiche Technologien in die Entwicklungsländer transferieren? Dies sind drängende ungelöste Fragen. Doch die globalen Verhandlungen über den Klimawandel konzentrieren sich auf eine Reihe ganz anderer Fragen. Es geht bei den Verhandlungen vor allem darum, welche Gruppen von Ländern ihre Emissionen wie stark und wie schnell senken sollten und was das Bezugsjahr hierfür ist. Es wird Druck auf Länder ausgeübt, ihre Emissionen bis 2020 um bestimmte Prozentsätze zu senken, ohne dass ernsthaft darüber diskutiert wird, wie dies erreicht werden kann.