Prospěch z rozšíření však měla i řada starších členských států, a to nejen v ekonomicky měřitelných aspektech. Prorůstání lidí, regionů a států posiluje základy, na nichž Evropa stojí. Noví členové EU přijali růstové modely, které se v různé míře spoléhají na zahraniční kapitál při financování domácích investic a na bankovní soustavy vlastněné převážně západoevropskými bankami. Je to model, jenž dobře slouží novým i starým členským státům. Investoři z evropské patnáctky vynaložili v roce 2006 ve střední a východní Evropě 37,2 miliardy eur, což je zhruba dvojnásobek částky 19,2 miliardy eur, které tam utratili v roce 2004. V uplynulých pěti letech přesáhly přímé zahraniční investice v nových členských státech 100 miliard dolarů. Tento proces umožnil západoevropským firmám a bankám expanzi na nové trhy s vyššími růstovými tempy, které tak uspokojily zadržovanou poptávku a využily dosud nerealizovaný potenciál. Ve střední a východní Evropě to vytvořilo nová pracovní místa a ve starších členských státech to zvýšilo prosperitu.
Doch auch viele der älteren Mitgliedsstaaten haben profitiert, und zwar nicht nur auf wirtschaftlich messbare Weise. Das Zusammenwachsen der Menschen, Regionen und Länder stützt das Fundament, auf dem Europa steht. Die Neulinge in der EU haben Wachstumsmodelle beschlossen, die in unterschiedlichem Maße von ausländischem Kapital abhängig sind, um einheimische Investitionen zu finanzieren, und von Bankenapparaten, die großenteils den westeuropäischen Banken gehören. Es ist ein Modell, das den neuen und alten Mitgliedsstaaten gute Dienste geleistet hat. Investoren aus den EU-15 legten 2006 in Mittel- und Osteuropa € 37,2 Milliarden an, ungefähr doppelt so viel wie die € 19,1 Milliarden, die dort 2004 ausgegeben wurden. In den letzten fünf Jahren haben die ausländischen Direktinvestitionen in den neuen Mitgliedsstaaten die 100-Milliarden-Euro-Marke übertroffen. Dieser Prozess ermöglichte es westeuropäischen Unternehmen und Banken in neue Märkte mit höheren Wachstumsraten zu expandieren und dadurch den Nachholbedarf zu befriedigen und unrealisiertes Potenzial zu erschließen. Dies hat Arbeitsplätze in Mittel- und Osteuropa geschaffen und gleichzeitig den Wohlstand in den älteren Mitgliedsstaaten gesteigert.