Chudoba koneckonců není neměnným atributem určité pevně dané skupiny, nýbrž jevem ohrožujícím miliardy zranitelných lidí. Pro lepší pochopení rozsahu chudoby a zranitelnosti po celém světě jsou navzdory svým nedostatkům užitečná měření příjmu. K měření pokroku směrem k naplnění MDG v podobě snížení podílu chudých lidí se používá hranice chudoby ve výši 1,25 dolaru denně (přepočtená podle parity kupní síly), jak ji stanovila Světová banka, avšak tato hranice není jediným relevantním prahem. Když se hranice chudoby zvýší na denní výdaje na obyvatele v hodnotě dvou dolarů, globální míra chudoby rázem stoupne z 18% na přibližně 40% – to naznačuje, že mnoho lidí žije těsně nad úrovní zavedené hranice chudoby a je zranitelná vůči vnějším šokům nebo změnám osobních poměrů, jako jsou zvýšení cen nebo ztráta příjmu. Tři čtvrtiny chudých lidí světa žijí ve venkovských oblastech, přičemž největší výskyt chudoby existuje mezi zemědělskými pracovníky, zejména kvůli nízké produktivitě práce, sezonní nezaměstnanosti a nízkým mzdám vypláceným většinou venkovských zaměstnavatelů. V minulých desetiletých se zranitelnost a ekonomická nejistota zvyšovaly ruku v ruce s růstem přechodných, nárazových a nejistých zaměstnání, včetně sebezaměstnávání nebo prací na částečný úvazek, na dobu určitou, dočasných prací a prací na zavolání. Na vzestupu je rovněž práce doma, kterou často vykonávají ženy. Liberalizace trhu práce, globalizace a klesající vliv odborů tyto trendy v oblasti zaměstnanosti ještě prohloubily.
Schließlich ist Armut keine unabänderliche Eigenschaft einer festen Gruppe, sie ist vielmehr ein Umstand, von dem Milliarden gefährdeter Menschen bedroht sind. Trotz ihrer Defizite sind Einkommensmaße nützlich, um einen besseren Überblick über das Ausmaß von Armut und Gefährdung weltweit zu bekommen. Allerdings ist die Armutsgrenze der Weltbank von 1,25 US-Dollar pro Tag (gemessen in Kaufkraftparitäten), mit der der Fortschritt im Hinblick auf das Armutsbekämpfungsziel der MEZ gemessen wird, nicht der einzige relevante Grenzwert. Wenn man die Armutsgrenze auf tägliche Ausgaben von 2 Dollar pro Kopf anhebt, steigt die globale Armutsquote von 18 % auf ungefähr 40 %, was zeigt, dass viele Menschen nur knapp oberhalb der vorgegebenen Armutsgrenze leben und durch externe Schocks oder Änderungen der persönlichen Umstände, wie Preissteigerungen oder Einkommensverluste, gefährdet sind. Drei Viertel der Armen der Welt leben in ländlichen Gebieten, in denen landwirtschaftliche Arbeiter am meisten von Armut betroffen sind, was vor allem durch die geringe Produktivität, saisonbedingte Arbeitslosigkeit und die niedrigen Löhne bedingt ist, die die meisten Arbeitgeber auf dem Land zahlen. In den letzten Jahrzehnten haben die Gefährdung und die wirtschaftliche Unsicherheit zugenommen, da es mehr Gelegenheitsarbeit sowie vorübergehende und prekäre Beschäftigungsverhältnisse gibt, z. B. Selbständigkeit, Teilzeitstellen, befristete Verträge, Zeitarbeit und Bereitschaftsdienst. Auch steigt die Zahl der Heimarbeitsstellen, die häufig von Frauen besetzt werden. Die Liberalisierung des Arbeitsmarktes, die Globalisierung und der abnehmende Einfluss der Gewerkschaften haben diese Beschäftigungstrends noch verschärft.