U příležitosti desátého výročí invaze jsme se Václav Havel, Jacek Kuroń a já společně s dalšími disidenty sešli na česko-polské hranici. Ta událost je zachycena na fotografii: budoucí prezidenti, ministři a poslanci, tehdy pronásledovaní policií jako obyčejní zločinci. Tato setkání bylo prodloužením atmosféry Pražského jara. Všichni jsme cítili, že tvoříme něco nového, co by se jednou mohlo ukázat jako důležitá složka demokracie v našich zemích. A to se také stalo. V srpnu 1989 jsem v polském Sejmu předložil návrh rezoluce omlouvající se Čechům a Slovákům za polskou účast na invazi roku 1968. Cítil jsem, že historický kruh se uzavírá: myšlenky polského března a Pražského jara a myšlenky našich horských setkání se stávaly politickými fakty.
Am zehnten Jahrestag dieses Einmarschs trafen sich Václav Havel, Jacek Kuron und ich mit anderen Regimekritikern an der tschechisch-polnischen Grenze. Es gibt ein Foto von diesem Treffen: zukünftige Präsidenten, Minister und Abgeordnete, die damals von der Polizei wie gewöhnliche Kriminelle verfolgt wurden. Diese Begegnungen waren aus dem Klima des Prager Frühlings entstanden. Wir alle hatten das Gefühl, etwas Neues zu erschaffen, das sich vielleicht eines Tages als ein wichtiger Bestandteil der Demokratie in unseren Ländern erweisen könnte. Und so war es. Im August 1989 schlug ich im polnischen Diet einen Resolutionsentwurf vor, in dem wir uns bei den Tschechen und Slowaken für die polnische Beteiligung am Einmarsch von 1968 entschuldigten. Ich hatte das Gefühl, ein geschichtlicher Kreis schließe sich: Die Ideen der polnischen Ereignisse vom März und des Prager Frühlings, die Ideen unserer Treffen im Gebirge wurden zu politischen Fakten.