Příjmové disparity by se fundamentálně nezměnily, dokud se mzda při tržní rovnováze dostatečně nezvýší tak, aby vytvářela poptávku po pracovních silách na obstojných mzdových hladinách. Odstěhují se tedy firmy, jak nadnárodní, tak čínské, do Vietnamu, Bangladéše či Mosambiku? Možná. Dojde k tomu ale jedině tehdy, budou-li mzdy druhých zemí relativně efektivnější (tj. bude-li tamní produktivita v posledku vyšší než v Číně), tedy nikoli pouze kvůli růstu čínských nominálních mezd. Pro tuto chvíli se však zdá, že tomu tak obecně není. Důkazy, že čínská mzdová efektivita je v porovnání s ostatními rozvojovými zeměmi stále vysoká, přicházejí v podobě setrvalého růstu přílivů přímých zahraničních investic v posledních 12 měsících, navzdory mzdovým vzestupům. Například v červenci se PZI meziročně rozrostly o 29,2 %, což je mnohem víc než globální průměr.
An den Einkommensunterschieden ändert sich nichts Grundlegendes, bis das Lohngleichgewicht am Markt sich langsam weit genug nach oben bewegt, um eine Nachfrage nach Arbeitskräften auf einem anständigem Lohnniveau zu erzeugen. Werden also die Unternehmen, sowohl die multinationalen als auch die chinesischen, nach Vietnam, Bangladesch oder Mosambik abwandern? Vielleicht. Doch wird dies nur geschehen, wenn die Löhne der anderen Länder relativ betrachtet effizienter sind (das heißt, die Produktivität dort wäre im Grunde höher als in China), und nicht einfach weil die chinesischen Nominallöhne steigen. Momentan scheint dies in der Regel jedoch nicht der Fall zu sein. Belege dafür, dass Chinas Lohneffizienz im Vergleich zu anderen Entwicklungsländern relativ hoch bleibt, liefern die – trotz Lohnerhöhungen – ständig zunehmenden Zuflüsse an ausländischen Direktinvestitionen in den letzten 12 Monaten. Im Juli beispielsweise nahmen die ausländischen Direktinvestitionen im Jahresvergleich um 29,2 % zu, das liegt weit über dem globalen Durchschnitt.