V šestnáctém století mělo Španělsko navrch díky vládě nad koloniemi a zlatými pruty, v sedmnáctém století těžilo Holandsko z obchodu a finančnictví, v osmnáctém století Francii posílila početnější populace a vojsko a v devatenáctém století se britská moc opírala o průmyslové a námořní prvenství. Všeobecné mínění mělo vždy za to, že mocensky vévodí stát s největší armádou. V informačním věku to však může být stát (či nestátní aktér) s nejpůsobivějším příběhem, který se prosadí. Dnes není ani zdaleka jasné jak poměřovat mocenskou rovnováhu, natož jak pro tento nový svět konstruovat úspěšné strategie přežití. Většina současných prognóz posunu v globální rovnováze moci se zakládá primárně na jediném faktoru: na prognózách růstu HDP jednotlivých zemí. Přehlížejí tedy ostatní rozměry moci, včetně tvrdé vojenské moci i měkké moci příběhu, o politických nesnázích při jejich slučování do úspěšných strategií ani nemluvě. Státy sice zůstanou na světové scéně dominantním hráčem, ale zjistí, že je tato scéna výrazně více zalidněná a že je těžší ji ovládat. Oproti minulosti má mnohem větší část jejich obyvatel přístup k moci pramenící z informací.
Im sechzehnten Jahrhundert hatte Spanien durch die Kontrolle über Kolonien und seine Goldbestände die Nase vorn; die Niederlande des siebzehnten Jahrhunderts profitierten vom Handel und Finanzverkehr; Frankreich im achtzehnten Jahrhundert zog Nutzen aus höheren Einwohnerzahlen und größeren Armeen und die Macht Großbritanniens im neunzehnten Jahrhundert basierte auf maritimer und industrieller Vorheerschaft. Die gängige Meinung war stets, dass sich der Staat mit dem größten Militär durchsetzt. Im Informationszeitalter könnte es allerdings der Staat (oder Nicht-Staat) mit der besten Story sein, der gewinnt. Heutzutage ist keineswegs klar, wie sich Machtverhältnisse messen lassen und noch viel weniger, wie sich erfolgreiche Überlebensstrategien für diese neue Welt entwickeln lassen. Die meisten derzeitigen Prognosen über eine Verlagerung der globalen Machtverhältnisse basieren in erster Linie auf einem Faktor: Prognosen des BIP-Wachstums eines Landes. Die anderen Dimensionen der Macht werden damit ignoriert, einschließlich der „harten Macht“ militärischer Stärke und der „weichen Macht“ von Überzeugungs- und Anziehungskraft, ganz abgesehen von den politischen Schwierigkeiten diese zu erfolgreichen Strategien zu verbinden. Staaten werden die Weltbühne weiterhin dominieren, aber sie werden feststellen, dass die Bühne wesentlich voller geworden und schwieriger zu kontrollieren ist. Ein wesentlich größerer Anteil ihrer Einwohner als je zuvor hat Zugang zu Macht, die von Informationen herrührt.