Prvním z nich je předčasné rušení „stimulačních“ opatření dohodnutých skupinou G-20 v Londýně v dubnu 2009. Všechny hlavní země se dnes věnují snižování rozpočtových schodků. Druhým důvodem je skutečnost, že se nedělá nic pro vyřešení problému nerovnováh na běžných účtech. Současné řeči o měnových válkách vedoucích k válkám obchodním dokonce připomínají katastrofální zkušenost z 30. let. Problém nerovnováh na běžných účtech úzce souvisí s globálním přesycením úspor. Jedna část světa vedená Čínou vydělává více, než utrácí, zatímco druhá část, jmenovitě Spojené státy, utrácí více, než vydělává. Za předpokladu, že přebytkové země investují v zemích schodkových, nepředstavují tyto nerovnováhy žádný makroekonomický problém. Takový model existoval v devatenáctém století.
Der erste Grund ist die vorzeitige Zurücknahme der Konjunkturmaßnahmen, die die G-20 im April 2009 in London vereinbart haben. Alle großen Länder haben es sich nun zur Aufgabe gemacht, ihre Haushaltsdefizite zu verringern. Der zweite Grund ist, dass nichts getan wurde, um das Problem der Leistungsbilanzungleichgewichte anzugehen. Tatsächlich erinnert das aktuelle Thema, dass Währungskriege zu Handelskriegen führen, an die katastrophalen Ereignisse der 1930er Jahre. Das Problem der Leistungsbilanzungleichgewichte ist eng mit der Existenz eines weltweiten Überangebots an Ersparnissen verbunden. Ein Teil der Welt, allen voran China, verdient mehr, als er ausgibt, während ein anderer Teil, besonders die Vereinigten Staaten, mehr ausgibt, als er verdient. Sofern die Überschussländer in die Defizitländer investieren, stellen diese Ungleichgewichte kein makroökonomisches Problem dar. Dies war sogar das Muster des neunzehnten Jahrhunderts.