Nebere se v úvahu žádná finanční pomoc, kterou mohou získat. V osmi zemích, v České republice (ISCED 5A), Dánsku, Řecku (s výjimkou Open University), ve Španělsku (ISCED 5B), v Irsku, Maďarsku, na Maltě a ve Spojeném království (Skotsko), mají studenti, kteří se připravují k první kvalifikaci a dodržují určený studijní plán, právo na bezplatné terciární vzdělávání, stejně jako studenti na polytechnických fakultách ve Finsku. Totéž platí pro studenty na dotovaných místech v Estonsku a Lotyšsku. Skotsko je považováno za zemi s bezplatným terciárním vzděláváním, jelikož oficiálně stanovené registrační poplatky platí vládní agentura, a to za všechny studenty bez ohledu na jejich sociální postavení, pokud o to požádají a neopakují studijní ročník. Celkově je tedy dvanáct zemí, v nichž lze přístup k terciárnímu vzdělávání považovat za bezplatný (neplatí se v nich ani školné, ani každoroční registrační poplatky). Je třeba poznamenat, že současný trend příspěvků na terciární vzdělávání v Evropě směřuje ke školnému. Kromě toho, že se platí v mnoha zemích, z nichž některé jej zavedly nedávno, v několika dalších se o jeho zavedení diskutuje nebo o něm bylo rozhodnuto (Česká republika, Německo, Maďarsko), nebo se připravuje jeho rozšíření na všechny studenty (Litva). Naopak Slovinsko zruší od roku 2009 placení školného ve všech programech úrovně ISCED 5 (v současnosti existuje v určitých magisterských programech neuvedených na obr. C9).
Mitgliedstaaten der EFTA/EWR: Island, Liechtenstein und Norwegen. Im Bezugsjahr 2004 absolvierten insgesamt 401 124 Studierende mindestens einen einjährigen Studienaufenthalt in einem europäischen Staat, dessen Staatsangehörigkeit sie nicht hatten – das entspricht einem Anteil von 2,2 % der gesamten europäischen Studierendenbevölkerung (Studierende in europäischen Mobilitätsprogrammen nicht mit einberechnet). Auffallend hoch sind die Anteile der ausländischen Studierenden aus Zypern, Island und Liechtenstein. Der hohe Anteil der mobilen Studierenden aus Liechtenstein und Zypern ist darauf zurückzuführen, dass zum einen das Studienangebot in diesen beiden Staaten sehr begrenzt ist und zum anderen die Ausbildungsförderungssysteme dieser Staaten der Tatsache, dass ihre Studierenden international mobil sein müssen, entsprechend Rechnung tragen. Island hat keine spezielle Mobilitätsförderung für Auslandsstudierende eingerichtet, gewährt diesen jedoch eine uneingeschränkte Übertragbarkeit der nationalen Studienförderung (Abbildung E6). Am wenigsten mobil waren die Studierenden aus Spanien, Polen und dem Vereinigten Königreich mit einem Anteil von maximal 1,2 %. Deutlich beweglicher waren im Vergleich dazu die bulgarischen, griechischen, irischen, maltesischen und slowakischen Studierenden: 7 bis 10 % von ihnen studierten in einem anderen europäischen Staat. Der Prozentsatz der europäischen Studierenden, die ihre Ausbildung in einem europäischen Staat fortsetzten, dessen Staatsangehörigkeit sie nicht hatten, hat sich im Zeitraum 1998 bis 2004 kaum verändert (siehe auch Abbildung E1a).