Takováto aritmetika má jako indikátor v oblasti sdílení břemene jisté opodstatnění, ale ukázalo se rovněž, že sdílení břemene nelze do grafů a tabulkových výkazů beze zbytku zachytit. Jak se určí, co je spravedlivým příspěvkem země s 50 miliony obyvatel v porovnání se zemí, kde žijí jen čtyři miliony lidí? Jak se zhodnotí přispění lehkou pěchotou oproti poskytnutí kritických prostředků, jako jsou vrtulníky nebo letouny pro doplňování paliva za letu? Za jaké časové období se výpočty provádějí? Společné financování, kdy všichni členové platí určitý podíl podle výše svého HDP, je jedním nástrojem, který lze k dosažení poctivějšího sdílení břemene využít. NATO tradičně vycházela z politiky „náklady zůstávají tam, kam dopadnou“: každý z členů musel hradit náklady svého operačního přispění k činnosti Aliance.
Diese Art der Berechnung hat den Vorteil, dass man damit manchen Anhaltspunkt zur Verteilung der Lasten bekommt, aber sie zeigt auch, dass Lastenteilung nicht ausschließlich in Graphiken und Tabellenkalkulationen erfasst werden kann. Wie entscheidet man, wie hoch der gerechte Beitrag eines Landes mit 50 Millionen Einwohnern im Verhältnis zu einem Land mit 4 Millionen Menschen zu sein hat? Wie ist ein Beitrag aus dem Bereich der leichten Infanterie im Vergleich zur Bereitstellung von entscheidenden Unterstützungsressourcen wie Helikopter oder Luftbetankungsflugzeuge zu bewerten? Über welchen Zeitraum sind derartige Kalkulationen anzustellen? Die gemeinsame Finanzierung, bei der alle Mitglieder einen Beitrag entsprechend ihres BIP leisten, ist eine Möglichkeit, eine gerechtere Lastenteilung herbeizuführen. Bisher beruhte die Politik der NATO auf dem Grundsatz „ Kosten werden dort getragen, wo sie anfallen”, soll heißen, jedes Mitgliedsland bezahlt die gesamten Kosten für den Beitrag den es zu einer Operation der NATO geleistet hat.