Ruská zkušenost sice jasně dokládala důležitost silných státních institucí při regulaci tržního hospodářství, ale urputný ideologický odpor volnotržního modelu vůči větší roli státu v ekonomice nabízel chatrné vodítko k jejich vybudování. Po jistých úspěších, nejzřetelněji v Chile, selhaly „neoliberální“ rady i v Latinské Americe, nejdramatičtěji v případě argentinského měnového výboru, avšak nejškodlivěji zvýšením nerovnosti, což zjitřilo ústřední politicko-ekonomický problém kontinentu. Prezident Luiz Inácio Lula da Silva v Brazílii ukázal, že zásadní odklony od volnotržních receptů fungují lépe. Celosvětově se většina zemí, které v 90. letech a zkraje nového století zažívaly vysoký růst, od volnotržní ortodoxie odchýlila a uplatňuje v hospodářství pevnější ruku státu. Víra v „neoliberalismus“ se zakládala také na úspěchu americké ekonomiky, která po většinu 90. let zdánlivě dokládala nadřazenost volných trhů.
Und während das russische Beispiel die Wichtigkeit starker staatlicher Institutionen bei der Regulierung einer Marktwirtschaft eindeutig unter Beweis stellte, war der erbitterte ideologische Widerstand der Befürworter des freien Markts gegen eine starke Rolle des Staates innerhalb der Wirtschaft deren Errichtung nicht gerade förderlich. Nach einigen Erfolgen, insbesondere in Chile, scheiterten die „neoliberalen“ Rezepte auch in Lateinamerika – am offensichtlichsten im Falle des argentinischen Currency Board, mit den gravierendsten Folgen freilich durch die Steigerung der Ungleichheit, die das zentrale politisch-wirtschaftliche Problem des Kontinents verschärfte. In Brasilien bewies Präsident Luiz Inácio Lula da Silva, dass eine Abkehr von den Vorgaben des freien Marktes besser funktionierte. Weltweit wandten sich die meisten der wachstumsstarken Länder der 1990er und 2000er Jahre von der marktwirtschaftlichen Orthodoxie ab, indem sie die Rolle des Staates innerhalb der Wirtschaft stärkten. Der Glaube an den „Neoliberalismus“ beruhte auch auf dem Erfolg der US-Wirtschaft, die während eines Großteils der 1990er Jahre die Überlegenheit freier Märkte unter Beweis zu stellen schien.