Politické rozkoly zatím rozdělují srdce Evropské unie a jejich počet se násobí. Velká Británie se zmítá pod tíhou dilematu, zda z unie vystoupit, či nikoliv – jde o odraz chronické neochoty jejího establishmentu bránit EU a současně bojovat proti jejímu autoritářství. Výsledkem je, že voliči mají sklon obviňovat EU ze všeho, co se nepodaří, přičemž však nemají zájem bojovat za větší množství evropské demokracie, ale ani za opuštění jednotného trhu EU. Ještě zlověstnější je, že se rozdrobila francouzsko-německá osa, která představuje hnací motor evropské integrace. Francouzský ministr hospodářství Emmanuel Macron se ani nemohl vyjádřit pregnantněji, když prohlásil, že obě země mají nakročeno k moderní verzi třicetileté války mezi katolíky a protestanty. Jihoevropské ekonomiky zatím skomírají ve stavu permanentní recese, ze které obviňují evropský sever. A aby toho nebylo málo, další hrozivá zlomová linie se objevila podél někdejší železné opony, neboť vlády bývalých komunistických zemí se otevřeně zpěčují duchu solidarity, jenž kdysi charakterizoval (přinejmenším teoreticky) evropský projekt.
Unterdessen entstehen im Kernland der Europäischen Union immer mehr politische Gräben. Großbritannien schwankt zwischen Verbleib und Austritt – was den chronischen Unwillen des britischen politischen Establishments widerspiegelt, die EU gleichzeitig zu verteidigen und ihren Autoritarismus zu ertragen. Daraus folgt, dass die Wählerschaft dazu neigt, der EU die Verantwortung für sämtliche Fehlschläge zu geben, aber sich gleichzeitig weder für mehr europäische Demokratie einsetzen noch den gemeinsamen Markt der EU verlassen möchte. Noch beunruhigender ist, dass die deutsch-französische Achse der europäischen Integration Bruchstellen zeigt. Emmanuel Macron, der französische Wirtschaftsminister, hätte es nicht drastischer ausdrücken können, als er sagte, die beiden Länder würden auf eine moderne Version des dreißigjährigen Krieges zwischen Katholiken und Protestanten zusteuern. Unterdessen siechen die südlichen Länder in einem Zustand permanenter Rezession dahin, für den sie dem europäischen Norden die Schuld geben. Und als sei dies nicht genug, entsteht eine weitere bedrohliche Störzone entlang des ehemaligen Eisernen Vorhangs. Regierungen ehemaliger kommunistischer Länder stellen sich offen gegen den Geist der Solidarität, der einst (zumindest in der Theorie) die Grundlage des europäischen Projekts war.