Počátkem osmdesátých let se velká část Latinské Ameriky potýkala s vážnými hospodářskými problémy - trojcifernou inflací, obrovskými fiskálními deficity a záporným hospodářským růstem -, které vyvstaly po několika desetiletích makroekonomické politiky zdůrazňující nahrazování dovozu. Skupina latinskoamerických ekonomů, kterým se dostalo vzdělání na amerických univerzitách, poté začala navrhovat zcela jinou rozvojovou strategii. Tito lidé argumentovali tím, že integrace do světových trhů vyžaduje makroekonomickou stabilitu. V jedné zemi za druhou se tak výroba začala orientovat na export. Podle této představy rozvoje měla makroekonomická politika zadusit inflaci a udržet na uzdě fiskální deficity, přičemž hlavním zdrojem investičního kapitálu se stanou soukromé finance ze zahraničí. Tváří v tvář navozené realitě je dnes tato ,,vize" deptána za svou slepotu. Její propagátoři a stoupenci nevzali v úvahu tak fundamentální a tradiční makroekonomické proměnné, jako jsou poptávka, výroba, investice, spotřeba, zaměstnanost, mzdy a distribuce příjmů.
Anfang der Achtzigerjahre, nach Jahrzehnten einer makroökonomischen Politik, die Importsubstitution in den Vordergrund stellte, steckten weite Teile Lateinamerikas in ernsten wirtschaftlichen Schwierigkeiten dreistellige Inflation, riesige Haushaltsdefizite und negative Wachstumsraten. Daraufhin begann eine Gruppe lateinamerikanischer Wirtschaftswissenschaftler, ausgebildet an amerikanischen Universitäten, eine vollkommen andere Entwicklungsstrategie anzuregen. Sie argumentierten, dass eine Integration in den Weltmarkt makroökonomische Stabilität voraussetze. Ein Land nach dem anderen verlagerte die Produktion auf Exporte. Dieser Vision einer Entwicklung zufolge, sollte eine makroökonomische Politik die Inflation drosseln und Haushaltsdefizite im Zaum halten; Privatfinanzierung aus dem Ausland sollte zur wichtigsten Quelle für Investitionskapital werden. Angesichts der Realität, die diese "Vision" hervorgebracht hat, wird sie heute für ihre Blindheit gegeißelt. Ihre Befürworter und Anhänger haben es versäumt, solche grundlegenden und traditionellen makroökonomischen Variablen wie Nachfrage, Produktion, Investition, Verbrauch, Beschäftigung, Löhne und die Einkommensverteilung zu berücksichtigen.