Velké domácí a zahraniční společnosti orientované na export jsou upřednostňovány na úkor výrobního sektoru a mezd. Diktatura makroekonomiky nejeví sklon činit ústupky nebo se poučit z předchozích zkušeností. To lze vysvětlit pouze tak, že jde o výsledek manichejské ideologie, která zdůrazňuje nekompromisní volbu mezi makroekonomickou stabilitou a chaosem. V kontrastu k této zjednodušující vizi začíná stále početnější skupina akademiků z latinskoamerických univerzit a podnikatelů, jako je Carlos Slim, formulovat nutnost reformy ekonomické reformy. Tito lidé volají po vytvoření veřejné politiky, jež spolu se soukromými iniciativami přeorientuje politickou ekonomiku tak, že postaví zaměstnanost, reálné mzdy a regionální integraci do centra nové rozvojové strategie, kterou bude možné uplatňovat dlouho do budoucna.
Große inländische und ausländische exportorientierte Unternehmen und Investoren erhalten auf Kosten des Produktivsektors und der Löhne den Vorzug. Die Diktatur der Makroökonomie neigt weder dazu, Zugeständnisse zu machen, noch aus den Erfahrungen der Vergangenheit zu lernen. Dies kann nur als Ergebnis einer manichäischen Ideologie erklärt werden, die darauf pocht, radikal zwischen makroökonomischer Stabilität und Chaos zu entscheiden. Im Gegensatz zu dieser simplen Vision haben eine Gruppe von Wissenschaftlern aus den Universitäten der Region und Unternehmer wie Carlos Slim in Mexiko die Notwendigkeit einer Reform der Wirtschaftsreform vorgebracht. Sie fordern die Entwicklung einer Öffentlichkeitspolitik, die, gemeinsam mit privaten Initiativen, die Natinalökonomie umorientiert, indem sie Beschäftigung, Reallöhne und regionale Integration zum Kern einer neuen Entwicklungsstrategie macht, die bis weit in die Zukunft aufrechterhalten werden kann.