Jistěže, německý lid rozhodl jinak; vzali dějiny do svých rukou a trvali na tom, že zeď musí padnout. Zbytek východní a střední Evropy rychle následoval a také se zbavoval překážek na cestě ke svobodě. Mé pojetí úlohy sovětského prezidenta mě přimělo nezasahovat. Byl jsem přesvědčen, že svou zemi nemohu otevřít, budu-li diktovat ostatním. Už od svého prvního vystoupení v roli generálního tajemníka SSSR na pohřbu svého předchůdce Konstantina Černěnka, jsem říkal, že každá země by měla sama odpovídat za svou politiku. Pád Berlínské zdi necelých pět let poté tak byl důsledkem těchto úvah. (Ani tady ovšem moje myšlenky a politiky nebyly novinkou: už v roce 1955 o sjednocení Německa hovořil Chruščov, třebaže ve zcela jiném kontextu.)
Natürlich entschied das deutsche Volk dann anders; es nahm die Geschichte in seine eigenen Hände, indem es auf dem Abriss der Mauer bestand. Die übrige Staaten Ost- und Mitteleuropas folgten schnell und zerschlugen die Grenzen, die zwischen ihnen und der Freiheit standen. Mein Verständnis meiner Rolle als Präsident der Sowjetunion hielt mich davon ab, einzugreifen. Ich war der Ansicht, dass ich nicht unser eigenes Land öffnen und gleichzeitig anderen Vorschriften machen konnte. Tatsächlich habe ich - seit meinem ersten öffentlichen Auftritt als Generalsekretär der UdSSR anlässlich der Beerdigung meines Vorgängers Konstantin Tschernenko - erklärt, dass jedes Land für seine eigene Politik verantwortlich sein sollte. Der Fall der Berliner Mauer weniger als ein halbes Jahrzehnt später war also eine Folge dieses Denkens. (Doch selbst hier waren meine Ideen und Politik nicht grundlegend neu: Im Jahre 1955 hatte Chruschtschow - wiewohl in einem ganz anderen Zusammenhang - von der Vereinigung der beiden deutschen Staaten gesprochen.)