Zaostalost v mnoha zemích na jihu, kterým se přílis nedaří udržet svou životaschopnost v globalizujícím se světě, plodí zoufalou chudobu, ekologický kolaps a nezaměstnanost, které zakrnělá státní správa není s to vyřesit. Zapomeneme-li na to, co se stalo v 19. a 20. století, lepsí svět v tomto století nevytvoříme. To ovsem neznamená, že nase reakce na nebezpečí číhající v dědictví minulosti musí nutně vycházet z minulosti. Více než kdy dříve je dnes potřeba nových, perspektivních přístupů k globálnímu řízení. Teď, kdy se vydáváme na cestu novým tisíciletím, je vsak paradoxně jasné, že za dnesní nepořádek může nemalou měrou včerejsí koloniální pořádek. Nechci politikům v postkoloniálních zemích, jimž se vůdcovských schopností opravdu moc nedostává, dávat sebemensí důvod k tomu, aby v minulosti hledali omluvu za svá vlastní pochybení.
Die schlechte Entwicklung in vielen Ländern im Süden, die in ihrem Bemühen mit einer globalisierten Welt mitzuhalten oft Schiffbruch erleiden, führt zu hoffnungsloser Armut, ökologischem Kollaps und zu entwurzelten, arbeitslosen Menschen, die für die atrophierten staatlichen Systeme unerreichbar bleiben. Es wird uns nicht gelingen im 21. Jahrhundert eine bessere Welt zu schaffen, wenn wir vergessen, was im 19. und über weite Strecken des 20. Jahrhunderts geschah. Das heisst allerdings nicht, dass unsere Antworten auf die von den Vermächtnissen der Vergangenheit ausgehenden Gefahren ebenfalls in der Vergangenheit wurzeln müssen. Mehr als je zuvor müssen wir uns um innovative, vorausschauende Ansätze für eine globale Governance bemühen. Mit dem Beginn des neuen Millenniums scheint es ironischerweise aber auch klar, dass die potenziellen Unruhen von morgen in nicht geringem Ausmaß ihre Wurzeln in der kolonialen Ordnung von gestern haben. Es liegt mir fern, den Politikern in den ehemaligen Kolonialstaaten, deren Führungsstil nicht entsprach, irgendwelche Ausreden aus der Vergangenheit für ihr gegenwärtiges Versagen zu liefern.