36 — Rozsudek ze dne 12. června 2003 (C-112/00, Recueil, s. I-5659, bod 73). 34 — V některých právních systémech se zdá velmi nepravděpodobně, že by vnitrostátní opatření k provedení rezolucí Rady bezpečnosti požívala imunity, pokud jde o soudní přezkum (což ostatně ukazuje, že rozhodnutí Soudního dvora vyloučit taková opatření, jakým je napadené nařízení, ze soudního přezkumu by mohlo způsobit těžkosti pro přijetí práva Společenství v některých vnitrostátních právních řádech). Viz, například, následující prameny. 37 — Pro nedávný příklad věci týkající se povinností členských států podle článku 307 ES, viz rozsudek ze dne 1. února 2005, Komise v. Rakousko (C-203/03, Sb. rozh. s. I-935, bod 59). Komise, Rada a Spojené království tvrdí, že zvláštní předmět, o který se jedná v projednávané věci, není vhodný pro soudní přezkum. Tvrdí, že Evropský soud pro lidská práva zastává podobný názor. povinnost vyžaduje, aby členské státy vykonávaly své pravomoci a povinnosti v mezinárodní organizaci, jakou je Organizace spojených národů, způsobem, který je slučitelný s podmínkami stanovenými základními pravidly a obecnými zásadami práva Společenství 38. Jakožto členové Organizace spojených národů musí členské státy, a zejména – v kontextu projednávané věci – ty, které jsou členy Rady bezpečnosti, jednat tak, aby pokud možno zabránily tomu, aby orgány OSN přijaly rozhodnutí, která by se mohla dostat do rozporu se základními zásadami právního řádu Společenství.
36 — Urteil vom 12. Juni 2003 (C-112/00, Slg. 2003, I-5659, Randnr. 73). 34 — In bestimmten Rechtssystemen wäre es wohl sehr unwahrscheinlich, dass nationale Maßnahmen zur Durchführung von Resolutionen des Sicherheitsrats der gerichtlichen Kontrolle entzogen wären (was übrigens zeigt, dass eine Entscheidung des Gerichtshofs, Maßnahmen wie die angefochtene Verordnung von der gerichtlichen Kontrolle auszunehmen, in einigen nationalen Rechtsordnungen Schwierigkeiten für die Rezeption des Gemeinschaftsrechts bereiten würde). Vgl. z. B. die nachstehenden Nachweise. 37 — Als Beispielsfall aus jüngerer Zeit zu den Pflichten der Mitgliedstaaten aus Art. 307 EG vgl. Urteil vom 1. Februar 2005, Kommission/Österreich (C-203/03, Slg. 2005, I-935, Randnr. 59). In diesem Zusammenhang beruft sich die Kommission auf den Begriff der politischen Frage 39. Die Kommission, der Rat und das Vereinigte Königreich machen kurz gesagt geltend, der spezielle Gegenstand des vorliegenden Verfahrens eigne sich nicht für eine gerichtliche Kontrolle. Eine ähnliche Auffassung vertrete auch der Europäische Gerichtshof für Menschenrechte. „leisten die Mitgliedstaaten … einander Hilfe; sie nehmen gegebenenfalls eine gemeinsame Haltung ein“. Danach haben die Mitgliedstaaten ihre Befugnisse und Aufgaben in völkerrechtlichen Organisationen wie den Vereinten Nationen in einer Weise wahrzunehmen, die mit den Voraussetzungen vereinbar sind, die in den primären Normen und den allgemeinen Grundsätzen des Gemeinschaftsrechts festgelegt sind 38. Als Mitglieder der Vereinten Nationen müssen die Mitgliedstaaten und insbesondere — im Kontext des vorliegenden Falls — diejenigen, die dem Sicherheitsrat angehören, soweit wie möglich darauf hinwirken, dass die Organe der Vereinten Nationen keine Entscheidungen erlassen, die mit den zentralen Grundsätzen der Gemeinschaftsrechtsordnung kollidieren können.