Tato pamětní deska byla mnohokrát vandalsky poničena, naposledy graffiti vyvedené červenou olejovou barvou: „Postříleli jich málo." Tady se nám vzpomínka proměňuje v drama. Ruská paměť ale podléhá i postmodernímu zesměšňování po vzoru Západu. Poslední módou v Petrohradu jsou restaurace nazvané třeba „Leninovo tokání", „SSSR" či „Ruský kýč", kde jsou fresky zobrazující kolchozníky v družné zábavě s americkými indiány, zatímco Leonid Brežněv, podobný Franku Sinatrovi, promlouvá ke kmeni z doby kamenné. Komunismus patří k našemu společnému evropskému dědictví, a to mnohem víc než nacismus. Vzpomínka na jeho oběti není jen národní, ale též evropskou zodpovědností. Jak se střídají generace, památníky se proměňují z výrazu zármutku v nástroje vzdělávání.
(Diese Gedenktafel wurde mehrmals mutwillig beschädigt und zuletzt mit Grafitti in roter Farbe übersprüht: "Zu wenige wurden erschossen.") Hier haben wir ein Beispiel dafür, wie sich das Gedenken in ein Drama verwandelt. Doch das russische Gedenken an die Opfer des Kommunismus´ ist auch Gegenstand postmodernistischen Hohns im westlichen Stil. Kürzlich sind in St. Petersburg Restaurants in Mode gekommen, die Namen tragen wie "Lenins Balzruf", "UdSSR" und "Russian Kitsch". In letzerem finden sich Freskomalereien, die Bauern eines Kollektivs zeigen, wie sie mit amerikanischen Indianern Kontakt aufnehmen, während Leonid Breschnew als Frank Sinatra vor einer Gruppe von Steinzeitmenschen eine Rede hält. Der Kommunismus gehört zu unserem gemeinsamen europäischen Erbe - weit mehr als der Nationalsozialismus. Das Gedenken an seine Opfer ist nicht nur eine nationale, sondern auch eine europäische Verantwortung. Im Verlaufe mehrerer Generationen entwickeln sich diese Monumente von Stätten der Trauer zu Instrumenten der Bildung.