Dvoukolejný přístup zakládá emisní práva na současných schématech. Tento přístup byl fakticky použit pro rozvinuté státy v kjótském protokolu, jenž po nich požaduje, aby snížily emise oproti úrovni z roku 1990. To znamená, že státy, které v roce 1990 emitovaly více, mají nárok emitovat i do budoucna více než státy, které v roce 1990 emitovaly méně. Druhý přístup – rovné kumulativní emise na obyvatele – je už z definice přístupem, jak nastolit dokonalou rovnost všech států v podílu na klimatických změnách za celé období. Tento přístup tedy vede k nulovému uhlíkovému Giniho koeficientu. V případě prvního přístupu – rovná emisní práva na obyvatele od této chvíle – vychází uhlíkový Giniho koeficient zhruba na 0,4.
Der Bestandsschutz-Ansatz vergibt Emissionsrechte nach bestehenden Verhältnissen. Dieses Schema ist der im Kyoto-Protokoll verwendete De-Facto-Ansatz für die Industrieländer, die Emissionen relativ zum Stand von 1990 reduzieren müssen. Also dürfen Länder, die 1990 mehr ausgestoßen haben, auch in Zukunft mehr emittieren als diejenigen, die 1990 weniger ausgestoßen haben. Der zweite Ansatz – gleiche kumulierte Emissionen pro Kopf – ist definitionsgemäß ein Weg, um in Bezug auf ihren Beitrag zur Klimaveränderung perfekte Gleichheit für alle Länder zu erreichen. Er führt zu einem Kohlenstoff-Gini-Koeffizienten von Null. Der erste Ansatz – gleiche Emissionsrechte pro Kopf ab jetzt – führt zu einem Kohlenstoff-Gini-Koeffizienten von etwa 0,4.