Ale kdykoli univerzity měly svou existenci ospravedlňovat s ohledem na okamžitou analýzu nákladů a výnosů, byly vždy v nesnázích. Bylo by chybou dávat tento instrumentální pohled na univerzity jako na ,,poskytovatele služeb" za vinu manažerům znalostí, případně neoliberální ideologii. I v dobách rozkvětu sociálního státu tkvěla přitažlivost akademického prostředí pro zákonodárce právě v poskytování služeb. Veřejnost bude platit vyšší daně, protože by poplatník nebo jeho děti mohli být přijati do studia, jež zlepší jejich vyhlídky na zaměstnání, nebo protože by objevy výzkumníků mohly zvýšit kvalitu života. Stejný způsob myšlení se uplatňuje dnes v prostředí rostoucího podílu financování z privátní sféry.
Aber Universitäten sind schon in dem Augenblick ins Hintertreffen geraten, wenn sie ihre Existenz aufgrund von Kosten-Nutzen-Rechnungen rechtfertigen müssen. Es wäre ein Fehler, Wissensmanagern oder vielleicht sogar der neoliberalen Ideologie die Schuld für dieses instrumentelle Verständnis der Universitäten als ,,Dienstleister" zu geben. Sogar in den Hochzeiten des Wohlfahrtstaates war es ihre Fähigkeit, Dienstleister zu sein, die die Universitäten für Politiker interessant machte. Die Steuerzahler zahlen höhere Abgaben, weil sie oder ihre Kinder einen Kurs belegen können, der ihre Aussichten auf einen guten Arbeitsplatz verbessert - oder weil die Forschungsergebnisse der Wissenschaft ihre Lebensqualität verbessern. Dieselbe Einstellung herrscht auch heute noch in einem Umfeld, , das immer stärker von privatem Sponsoring abhängt.