FRANKFURT – Evropská centrální banka stojí uprostřed velkého a riskantního experimentu. Klíčové úrokové sazby se už šest let pohybují kolem nuly. Finanční trhy jsou zaplavené likviditou. Krizové řízení vedlo k velkým tržním pokřivením, kdy výkonnost některých segmentů už nelze vysvětlit základními ekonomickými daty. Nezamýšlené důsledky této politiky jsou stále patrnější – a s ukončením ultravolné měnové politiky, kterou Federální rezervní systém přijal po roce 2008, budou vidět ještě víc. Přesto krize v Evropě ani zdaleka neskončila, jak dokládají červnové a zářijové rozhodnutí Rady guvernérů Evropské centrální banky. Je to odraz dvou faktorů: příliš malých ambicí při provádění nezbytných korekcí v účetní bilanci a malého pokroku – ve Francii a Itálii přímo zanedbatelného – při restrukturalizaci evropských národních ekonomik.
FRANKFURT – Die Europäische Zentralbank steckt mitten in einem großen, riskanten Experiment. Die Leitzinsen liegen seit nunmehr sechs Jahren in Nullpunktnähe. Die Finanzmärkte schwimmen in Liquidität. Das Krisenmanagement hat zu erheblichen Marktverzerrungen geführt, wobei die Entwicklung einiger Segmente nicht länger durch die wirtschaftlichen Rahmendaten erklärbar ist. Die unbeabsichtigten Folgen dieser Politik zeichnen sich immer deutlicher ab – und werden angesichts des Ausstiegs der US Federal Reserve aus der ultralockeren Geldpolitik nach 2008 noch greifbarer werden. Und doch ist die Krise in Europa, wie die Entscheidungen des EZB-Rates vom Juni und September zeigen, noch lange nicht ausgestanden. Dies spiegelt zwei Faktoren wider: den unzureichenden Ehrgeiz bei der Umsetzung unerlässlicher Bilanzkorrekturen und langsame – in Frankreich und Italien verschwindend geringe – Fortschritte bei der Restrukturierung der nationalen Volkswirtschaften Europas.