Zde se nabízejí dvě otázky. Za prvé: proč by se měla určitá země soustředit na hromadění olympijských trofejí na úkor jiných žádoucích statků? A za druhé: lze recept na „výběr vítězů“ ve sportu přenést i do mezinárodního obchodu, a prosadit se tak v konkurenci? Odpověď na první otázku není zřejmá. Ekonom by pravděpodobně tvrdil, že peníze investované do vzdělání, bydlení a zdravotnictví přinášejí větší „blaho“ než honba za medailemi. V konečném důsledku je totiž sport zábava, zatímco ostatní věci jsou nezbytné potřeby. Tento argument však opomíjí dopad sportovního úspěchu na morálku národa, přičemž pokud jde o úspěchy dané země v jiných, „serióznějších“ sférách jejího snažení, nelze tento faktor dost dobře uchopit.
Daraus ergeben sich zwei Fragen: Erstens, warum sollte ein Land soviel Mittel darauf verwenden, auf Kosten anderer wünschenswerter Güter Trophäen anzuhäufen? Und zweitens, kann das Rezept für die „Auswahl der Gewinner“ beim Sport auch für den Wettbewerbserfolg in internationalen Handel eingesetzt werden? Die Antwort auf die erste Frage ergibt sich nicht von selbst. Ein Ökonom würde wahrscheinlich sagen, dass Geld, das in Bildung, Wohnungsbau und Gesundheitswesen investiert wird, mehr „Wohlfahrt“ bringt als das Geld, das auf der Suche nach den Medaillen ausgegeben wird. Schließlich ist Sport Unterhaltung, nicht Notwendigkeit. Aber das Argument berücksichtigt nicht die Auswirkungen eines sportlichen Erfolges auf die nationale Moral, ein nicht messbarer Faktor in anderen, ernsthafteren Bereichen des Erfolges eines Landes.