Ve městě kdysi známém jako hlavní město světového textilnictví, kde toto odvětví v roce 1990 zaměstnávalo 48 000 lidí, dnes zbývá jen 6000 textilářů. Ekonomická realita pohánějící tyto trendy je ale mnohem komplikovanější, než naznačuje obecná rétorika. Hlavní výzva, jíž dnes pracovní síly čelí, spočívá v otevřeném obchodu či imigraci jen zčásti; mnohem větším viníkem jsou technologické inovace, především robotika a umělá inteligence, které podstatně posílily produktivitu. V letech 1948 až 1994 se zaměstnanost ve výrobním sektoru propadla o 50 %, ale produkce vzrostla o 190 %. Studie uskutečněná na Ball State University dokládá, že kdyby produktivita v letech 2000 až 2010 zůstala konstantní, USA by k tomu, aby na konci uvedené dekády produkovaly to, co skutečně produkovaly, potřebovaly 20,9 milionu výrobních dělníků. Technologiemi umožněný růst produktivity ovšem znamenal, že USA reálně potřebovaly jen 12,1 milionu dělníků. Jinými slovy, během uvedeného období zaniklo ve výrobě 42 % pracovních míst.
Mit 48.000 Beschäftigten in der Textilindustrie im Jahr 1990 galt die Stadt als Textilhauptstadt der Welt. Heute sind dort nur noch 6.000 Textilarbeiter beschäftigt. Doch die ökonomischen Zusammenhänge hinter diesen Entwicklungen gestalten sich komplexer als die gängige Rhetorik vermuten lässt. Die bedeutendste Herausforderung für die Arbeitnehmer heute liegt nur teilweise im offenen Handel oder im Bereich Zuwanderung begründet; das weitaus größere Problem besteht in technologischer Innovation, insbesondere in den Bereichen Robotik und künstliche Intelligenz, die zu einem erheblichen Anstieg der Produktivität führten. Von 1948 bis 1994 sank die Beschäftigung im Fertigungssektor um 50 Prozent, während die Produktion um 190 Prozent stieg. Laut einer an der Ball State University durchgeführten Studie hätten die USA von 2000 bis 2010 bei gleichbleibender Produktivität 20,9 Millionen Arbeiter in der Fertigung benötigt, um jene Menge an Gütern herzustellen, die zum Ende dieses Jahrzehnts tatsächlich produziert wurde. Doch das technologiegesteuerte Produktivitätswachstum ermöglichte es den USA mit lediglich 12,1 Millionen Arbeitern auszukommen. Mit anderen Worten: in diesem Zeitraum gingen 42 Prozent der Arbeitsplätze in der Produktion verloren.