Můžeme pustit video, prosím. (Video) John Niparko: Takže ty jsi napsala dvě knížky? Dívka: Napsala jsem dvě knížky. (Matka: Ta druhá byla knížka nebo deník?) Dívka: Ne, ta druhá je taky knížka. (Matka: No dobře.) JN: No tahle knížka má sedm kapitol, a poslední kapitola se jmenuje "Proč je dobré být hluchý." Pamatuješ si, že bys tu kapitolu napsala? Dívka: Pamatuju. Pamatuju si každou kapitolu. JN: Dobře. Dívka: No někdy mě moje sestra trochu štve. Takže se to někdy hodí, aby mě neštvala.
Könnten wir das Video bitte abspielen? (Video) John Niparko: Du hast also schon zwei Bücher geschrieben? Mädchen: Ich habe zwei Bücher geschrieben. (Mutter: War das andere ein Buch oder ein Tagebuch?) Mädchen: Nein, das andere war auch ein Buch. (Mutter: Achso, okay.) JN: Nun, dieses Buch hat sieben Kapitel, und das letzte Kapitel heißt "Die guten Dinge des Taubseins." Erinnerst du dich an dieses Kapitel? Mädchen: ja, tue ich. Ich erinnere mich an jedes Kapitel. JN: Ja. Mädchen: Nun, meine Schwester kann ziemlich nerven. Da ist es ziemlich praktisch.