Vyzývá nás, abychom velkou část islámského světa považovali za přirozené pokračování nacismu. Jak Saddám Husajn, jenž nebyl žádný islamista, tak íránský prezident Mahmúd Ahmadínedžád, jenž islamista je, jsou často popisováni jako přirození nástupci Adolfa Hitlera. A evropská slabost, o „velezradě“ jejích liberálních autorů ani nemluvě, jež dláždí cestu k islamistickému dobytí Evropy („Eurábie“), je považována za děsivou ozvěnu appeasementu nacistické hrozby. Revoluční islamismus je nepochybně nebezpečný a krvavý. Přesto jsou analogie se třetí říší obvykle falešné, byť jako způsob očerňování lidí, s jejichž názory člověk nesouhlasí, jsou nesmírně účinné. Žádná islamistická armáda se nechystá vpochodovat do Evropy – většina obětí revolučního islamismu žije na Středním východě, nikoli v Evropě – a Ahmadínedžád, navzdory své odporné rétorice, nemá ani zlomek Hitlerovy moci. Odmítání mnohých muslimů integrovat se do západních společností, společně s vysokou mírou nezaměstnanosti a snadným přístupem k revoluční propagandě, může snadno vybuchnout v projevy násilí.
Er lädt uns ein, einen großen Teil der islamischen Welt als den natürlichen Ableger des Nationalsozialismus zu betrachten. Saddam Hussein, der alles andere als ein Islamist war, und der iranische Präsident Mahmoud Ahmadinedschad, der einer ist, werden häufig als die natürlichen Nachfolger Adolf Hitlers bezeichnet. Und die europäische Schwäche – nicht zu reden vom „Verrat“ der liberalen Intellektuellen – die den Weg für eine islamistische Eroberung Europas (Eurabien) bereitet, wird als grausiges Echo der Beschwichtigungspolitik gegenüber der nationalsozialistischen Bedrohung angesehen. Der revolutionäre Islamismus ist zweifellos gefährlich und blutig. Doch Analogien mit dem Dritten Reich – auch wenn sie hochgradig wirksam sind, um Menschen, denen man nicht zustimmt, zu denunzieren – sind normalerweise falsch. Es stehen keine islamistischen Armeen bereit, um in Europa einzumarschieren; tatsächlich leben die meisten Opfer des revolutionären Islamismus im Nahen Osten. Und Ahmadinedschad hat, ungeachtet seiner widerlichen Rhetorik, nicht mal einen Bruchteil der Macht Hitlers. Die Weigerung vieler Muslime, sich in den westlichen Gesellschaften zu integrieren, sowie ein hohes Maß an Arbeitslosigkeit und der bereitwillige Zugriff auf revolutionäre Propaganda können leicht in Gewalttätigkeiten münden.