Byl nádherný den. Les se třpytil. Slunce se opíralo do listů, které zářily jako barevné sklo, a kdybychom nešli po vyšlapané cestě, mohli bychom skoro předstírat, že jsme první lidé, kteří sem kdy vkročili. Přišli jsme do tábořiště. Byl to přístřešek na útesu nad nádherným křišťálovým jezerem, když jsem objevila něco strašlivého. Za přístřeškem byla skládka, velká asi 12 metrů čtverečních plná hnijících ohryzků a zmuchlaného alobalu, a prošlapaných tenisek.
Es war ein wunderschöner Tag. Der Wald funkelte. Die Sonne ließ die Blätter wie gefärbtes Glas aussehen, und wenn da kein Pfad gewesen wäre, hätte man beinahe annehmen können, dass wir die ersten Menschen wären, die durch diesen Wald gehen. Wir kamen zu unserem Zeltplatz. Ich sah die kleine Hütte auf einer Klippe und blickte über einen kristallklaren, wunderschönen See, als mir etwas Schreckliches auffiel. Hinter dem Dach war eine Müllkippe, vielleicht 4 Quadratmeter, mit Apfel-Kerngehäusen, zusammengeballter Aluminiumfolie und einem alten Turnschuh.