Vztah mezi kapitalismem a demokracií není automatický. Represivní režimy se nerady vzdávají své moci a jsou ve svém konání často podporovány obchodními zájmy jak domácími, tak zahraničními, a to především v zemích, kde je v sázce nesmírně cenné nerostné bohatství, například ropa nebo diamanty. Snad největší hrozba svobodě se skrývá v oněch troufalých spojenectvích mezi vládou a byznysem, které známe z Fujimoriho Peru, Mugabeho Zimbabwe, Mahatorovy Malajsie, ale také z oligarchií ovládaného Ruska, kde jsou sice příznaky demokracie často sledovány, ale zájem státní moci se spíše obrací k užitku soukromých zájmů. Kapitalismus tvoří blahobyt, ale nelze na něj spoléhat, jde-li o zajištění svobod, demokracie a právního řádu. Byznys je motivován ziskem; neslouží k ochraně obecných zásad. Také ochrana samotného trhu vyžaduje více než vlastní, soukromý zájem: účastníci trhu mezi sebou musí soutěžit o přední místo a pokud by mohli, konkurenci by zcela jistě zrušili. Proto svoboda, demokracie a právní řád nesmí být svěřeny do péče tržních sil: k jejich ochraně potřebujeme ústavní záruky. Obrana společného zájmu byla tradičně úkolem státu.
Die Verbindung zwischen Kapitalismus und Demokratie ist alles andere als zwingend. Repressive Regimes geben ihre Macht nicht freiwillig ab, und ihnen wird häufig von sowohl heimischen als auch ausländischen wirtschaftlichen Interessensgruppen Beihilfe geleistet, vor allem in Ländern in denen Bodenschätze wie Öl und Diamanten eine Rolle spielen. Vielleicht besteht die derzeit grösste Bedrohung der Freiheit in dieser unheilvollen Allianz zwischen Regierung und Geschäft, wie in Fujimoris Peru, Mugabes Simbabwe, Mahatiris Malaysien und im Russland der Oligarchen, in denen der Anschein demokratischer Prozesse erhalten wird, aber Staateskompetenzen zugunsten privater Interessen abgezweigt werden. Kapitalismus schafft Reichtum, aber man kann sich nicht darauf verlassen dass Freiheit, Demokratie und Rechtssicherheit durch den Kapitalismus garantiert werden. Das Geschäft ist vom Profit motiviert; es ist nicht dazu geschaffen, universelle Prinzipien zu schützen. Sogar die Auferhaltung des Marktes selbst braucht mehr als Eigeninteresse: Marktteilnehmer konkurrieren um zu gewinnen, und wenn sie es könnten, würden sie den Wettbewerb selbst eliminieren. Daher können Freiheit, Demokratie und Rechtssicherheit nicht dem Schutz der Marktkräfte überlassen werden; wir benötigen institutionelle Garantien. Traditionell war es Aufgabe der Nationalstaaten, die gemeinschaftlichen Interessen zu schützen.