Rok poté vidíme výsledky: cukr, který vyplavily do krevního oběhu americké ekonomiky, rychle opadá a zanechává za sebou horu dluhu (loni vzrostla o víc než bilion dolarů). Mezinárodní společenství, popíchnuté hrozbou, že digitální ekonomika připraví vlády o příjmy k financování jejich funkcí (a také vychýlí ekonomiku od tradičních způsobů prodeje), si konečně začíná připouštět, že něco není v pořádku. Nedostatky současného rámce mezinárodní zdanění – založeného na takzvaných převodních cenách – jsou ale známé už dlouho. Převodní ceny se opírají o obecně přijímanou zásadu, že daně by měly odrážet, kde se uskutečňuje hospodářská činnost. Jak se to ale určí? V globalizované ekonomice se produkty opakovaně přesouvají přes hranice, obvykle v nedokončeném stavu: košile bez knoflíků, auto bez převodovky, substrátový disk bez čipu.
Ein Jahr später sehen wir, wo das hinführt: Der Zuckerrausch, den die US-Wirtschaft hierdurch erlebte, verfliegt schnell, und es bleibt ein Schuldenberg (der im letzten Jahr um mehr als eine Billion Dollar angewachsen ist). Angesichts des drohenden Verlustes zur Finanzierung eines funktionierenden Staates erforderlicher Steuereinnahmen durch die Digitalwirtschaft (und der von dieser ausgehenden wirtschaftlichen Verzerrungen, die zu Lasten traditioneller Vertriebsmethoden gehen) erkennt die internationale Gemeinschaft nun endlich, dass etwas im Argen liegt. Dabei sind die Fehler des aktuellen Systems multinationaler Besteuerung – das auf sogenannten Transferpreisen beruht – seit langem bekannt. Transferpreise beruhen auf dem etablierten Grundsatz, dass Steuern den Ort der Wirtschaftsaktivität widerspiegeln sollten. Aber wie lässt sich dieser ermitteln? In einer globalisierten Wirtschaft überqueren Produkte wiederholt die Grenzen, und das in der Regel im unfertigen Zustand: als Hemden ohne Knöpfe, Autos ohne Kupplung oder Grundplatten ohne integrierten Schaltkreis.