V případě uprchlíků by lidé odhodlaní jít na některé konkrétní místo museli čekat déle než ti, kdo akceptují přidělenou destinaci. Pak bychom mohli požadovat, aby registrovaní uchazeči o azyl čekali na současném místě, až na ně přijde řada. Bylo by to mnohem levnější a méně bolestné než současný chaos, jehož jsou migranti hlavními oběťmi. Ti, kdo by se ve frontě předběhli, by ztratili místo v pořadníku – což by měla být dostatečná motivace k dodržování pravidel. Takový plán by vyžadoval nejméně 30 miliard eur ročně. Tato částka zahrnuje i poskytnutí dostatečné finanční podpory Turecku a dalším zemím „na frontové linii“, aby umožnily uprchlíkům, kteří tam žijí, pracovat a posílat děti do školy; dále vytvoření společné azylové agentury a pohraničního sboru EU, vyřešení humanitárního chaosu v Řecku a zavedení společných unijních standardů pro přijímání a integraci uprchlíků. EU je nepochybně schopna vybrat nejméně 30 miliard eur ročně, což je méně než 0,25% ze společného HDP osmadvaceti členských zemí, jehož objem přesahuje 16 bilionů eur, a méně než 0,5% z celkových výdajů národních vlád. Schází však politická vůle.
Im Falle der Flüchtlinge bestünden sie darin, dass diejenigen, die unbedingt an ein bestimmtes Ziel wollen, zu längeren Wartezeiten verpflichtet würden als diejenigen, die das ihnen zugewiesene Ziel akzeptieren. Registrierte Asylsuchende müssten dann an ihrem derzeitigen Aufenthaltsort abwarten, bis sie an der Reihe sind. Dies wäre viel billiger und unproblematischer als das gegenwärtige Chaos, dessen Hauptopfer die Flüchtlinge sind. Wer vordrängelt, würde seinen Platz verlieren – was ausreichend Anreiz bieten sollte, sich an die Regeln zu halten. Dieser Plan würde mindestens 30 Milliarden Euro jährlich erfordern. Darin enthalten sind ausreichende finanzielle Hilfen, um der Türkei und anderen „Frontstaaten“ zu ermöglichen, den dort lebenden Flüchtlingen zu gestatten, dort zu arbeiten und ihre Kinder zur Schule zu schicken, um eine gemeinsam EU-Asylbehörde und eine Grenztruppe zu schaffen, um das humanitäre Chaos in Griechenland in Angriff zu nehmen und um gemeinsame EU-weite Standards für die Aufnahme und Eingliederung der Flüchtlinge zu schaffen. Die EU ist zweifelsfrei in der Lage, diese mindestens 30 Milliarden Euro jährlich aufzubringen; das sind weniger als 0,25% des gemeinsamen Bruttoinlandsproduktes ihrer 28 Mitglieder von über 16 Billionen Euro und weniger als 0,5% der Gesamtausgaben ihrer nationalen Regierungen. Was fehlt ist der politische Wille.