Upřednostňuje svobodnou ekonomiku, ale zároveň chce, aby stát kontroloval, jak bude bohatství rozdělováno a kdo z něj bude mít prospěch. Většina Rusů stejně jako jejich prezident nespatřuje rozpor mezi zlepšením svého osobního života a mezinárodního postavení země od 90. let na jedné straně a nahlodáním demokratických institucí na straně druhé. Demokratické instituce v Rusku pochopitelně zůstávají formálně na místě, avšak vzhledem k absenci svobodného tisku, nezávislého soudnictví a svobodných voleb v regionech – kde nyní vládnou kumpáni Kremlu, jako například Ramzan Kadyrov v Čečensku – jsou tyto instituce vyprázdněné. Rusové mají raději „otce vlasti“ bez ohledu na titul – ať už je to car, generální tajemník, prezident nebo premiér –, než aby dodržovali zákony a pravidla. Putinova politická genialita spočívá v tom, že si to uvědomil.
Er befürwortet die freie Marktwirtschaft, aber möchte, dass der Staat darüber entscheidet, wie der Wohlstand verteilt wird und wer von ihm profitiert. Wie ihr Präsident sehen auch die meisten Russen keinen Widerspruch zwischen der Verbesserung ihrer persönlichen Lebensumstände und der Aufwertung des internationalen Status des Landes seit den 1990er Jahren einerseits und der Erosion demokratischer Institutionen andererseits. Natürlich bleiben Russlands demokratische Institutionen formal erhalten; doch angesichts des Fehlens einer freien Presse, einer unabhängigen Justiz und freier Wahlen in den Regionen – wo nun Spezis des Kremls wie etwa Ramsan Kadyrow in Tschetschenien das Sagen haben – wurden diese ausgehöhlt. Die Russen wollen lieber einen „Vater des Vaterlandes“ – egal mit welchem Titel, sei es Zar, Generalsekretär, Präsident oder Ministerpräsident – haben, als Gesetzen und Regeln zu folgen. Putins politisches Genie ist es, dies erkannt zu haben.