Tady ale končí aritmetika a začíná spletitost lidské přirozenosti. Jak máme definovat „absolutní potřeby“? Jsou časově a místně nezávislé? Byly na počátku dvacátého století stejné jako dnes? Právě tady se Keynesova práce potýká s potíží. Jakmile odhodíme báchorku, že účastníci ekonomiky jsou Robinsoni na pustých ostrovech, ukáže se, že absolutní potřeby nelze odlišit od potřeb relativních, protože zboží, které naše potřeby uspokojuje, se mění.
Doch hier endet die Rechenkunst, und es beginnt die Komplexität der menschlichen Natur. Wie sollen wir „absolute Bedürfnisse“ definieren? Sind sie unabhängig von Zeit und Ort? Waren sie am Anfang des 20. Jahrhunderts dieselben wie jetzt? An dieser Stelle kommt Keynes’ Theorie in Schwierigkeiten. Sobald wir uns von der Mär lösen, dass Wirtschaftssubjekte isoliert wie Robinson Crusoe sind, erweisen sich absolute Bedürfnisse als nicht zu unterscheiden von relativen Bedürfnissen, da sich die Güter ändern, die unsere Bedürfnisse befriedigen.