V Indii se vláda desítky let snaží dostat k chudým lidem levné potraviny. Analýza nákladů a přínosů vedla řadu lidí ke konstatování, že tato politika je odsouzená k neúspěchu. Chyba je však v metodě tohoto programu, která se spoléhá na to, že stát bude vybírat potraviny od zemědělců a také je dodávat chudým lidem. Přibližně 45% obilnin během tohoto procesu unikne a zmizí. To ovšem znamená, že je zapotřebí vyřešit úniky, nikoliv ukončit celý program. Z pečlivě koncipovaného partnerství veřejného a soukromého sektoru – při němž stát poskytuje dotaci přímo chudým lidem a ti si pak za ni koupí potraviny od soukromých zemědělců a obchodníků – by měli prospěch všichni. Je zjevné, že když mají chudí lidé více (zdravějších) potravin, zkvalitní se jejich výživa; když lépe živení lidé chodí do školy, stanou se produktivnějšími; totéž platí o zdravotních službách.
In Indien versucht die Regierung seit Jahrzehnten, kostengünstige Nahrung für die Armen zu beschaffen. Aufgrund von Kosten-Nutzen-Analysen erklärt man diese Politik mancherorts für gescheitert. Doch schuld ist die Methode des Programms: der Staat ist nämlich sowohl für die Beschaffung der Nahrungsmittel bei den Bauern als auch für die Lieferung zu den Armen verantwortlich. Rund 45 Prozent des Getreides verschwinden im Zuge dieses Vorgangs. Das heißt aber nicht, dass man dieses Programm abschaffen soll. Vielmehr sind die undichten Stellen zu beseitigen. Von einer sorgfältig konzipierten öffentlich-privaten Partnerschaft – im Rahmen derer der Staat den Armen direkt Subventionen zukommen lässt, von denen sie sich die Nahrungsmittel bei privaten Bauern und Händlern kaufen – würden alle profitieren. Wenn die Armen mehr (und gesündere) Nahrungsmittel zur Verfügung haben, verbessert sich naturgemäß ihr Ernährungszustand. Wenn besser genährte Menschen die Schule besuchen, werden sie produktiver.