Západ – a zejména EU – nesmí dopustit, aby Erdoğan využíval svůj vztah s Putinem k manipulaci se spojenci v NATO, a místo toho musí rázněji než kdykoliv dříve odsoudit jeho stále silnější příklon k autokracii. Musí ho přivést k pochopení, že jeho současná cesta odvádí Turecko od členství v EU a mohla by ho připravit o některé ekonomické svazky, na nichž je závislé. Pro Erdoğana nastal čas rozhodnutí. Buď obnoví závazek své země k těsnému partnerství s EU včetně vší prosperity, kterou jí to přinese, nebo bude dál tlačit Turecko k budoucnosti charakterizované despocií a izolací, ve které ho občas uspokojí konejšivý telefonát z Kremlu – ale máloco jiného. Toto rozhodnutí není příliš obtížné. V zájmu tureckých občanů musíme doufat, že to vidí i Erdoğan. Nejistá nová norma v Evropě
Statt es Erdoğan zu gestatten, über die Freundschaft zu Putin seine NATO-Verbündeten zu manipulieren, müssen der Westen und die EU im Besonderen Erdoğans sich beschleunigende Hinwendung zur Autokratie klarer denn je verurteilen. Sie müssen ihm klarmachen, dass sein derzeitiger Kurs von einer EU-Mitgliedschaft wegführt und die Türkei einige der wirtschaftlichen Verbindungen kosten könnte, auf die sie angewiesen ist. Es ist Zeit für Erdoğan, sich zu entscheiden. Entweder er erneuert das Bekenntnis seines Landes zu einer engen Partnerschaft mit der EU mit dem damit einhergehenden Wohlstand, oder er drängt die Türkei weiter in Richtung einer Zukunft des Despotismus und der Isolation, in der er gelegentlich einen tröstlichen Telefonanruf aus dem Kreml erhalten würde, viel mehr aber auch nicht. Eine echte Wahl besteht hier nicht. Man muss zum Wohle der türkischen Bürger hoffen, dass Erdoğan das erkennt. Europas unsichere neue Normalität