Mnoho investorů loni pochybovalo o schopnosti ECB zahájit navzdory německému odporu program nákupu dluhopisů a řada dalších pochybovala o ochotě Fedu zpřísnit měnovou politiku, protože takový krok by mohl zadusit hospodářské zotavení v USA. Proto mělo euro před rokem ještě stále hodnotu téměř 1,40 dolaru – a proto jsme já i další lidé očekávali, že euro vůči dolaru výrazně poklesne. Velikost býčích překvapení v případě dolaru nebo medvědích překvapení v případě eura je však dnes mnohem menší. Věří snad ještě někdo, že americká ekonomika stojí na prahu recese? Nebo že Bundesbanka má moc zvrátit politická rozhodnutí prezidenta ECB Maria Draghiho? Vzhledem k tomu, že tak velká část měnové divergence je dnes vyčerpaná, možná bychom se měli více soustředit na další faktory, které by v následujících měsících mohly ovlivnit měnové pohyby. Na straně silnějšího dolaru a slabšího eura existují podle všeho tři možnosti.
Letztes Jahr haben viele Anleger daran gezweifelt, dass die EZB angesichts des deutschen Widerstands ein Anleihekaufprogramm starten könnte, und viele andere zweifelten an der Bereitschaft der US-Notenbank, die Geldpolitik zu straffen, da dies die wirtschaftliche Erholung in den USA abwürgen könnte. Deshalb war der Euro vor einem Jahr noch fast 1,40 US-Dollar wert – und deshalb haben ich und andere damit gerechnet, dass der Euro gegenüber dem Dollar weit zurückfallen würde. Heute ist das Überraschungspotenzial für steigende Dollar- oder fallende Eurokurse aber deutlich kleiner. Glaubt noch jemand daran, dass die US-Wirtschaft am Rande einer Rezession steht? Oder dass die Bundesbank die Macht hat, sich über die geldpolitischen Entscheidungen des EZB-Präsidenten Mario Draghi hinwegzusetzen? Da ein Großteil der geldpolitischen Divergenz inzwischen eingepreist ist, sollten wir vielleicht den anderen Faktoren, die die Währungskursentwicklungen in den kommenden Monaten beeinflussen, größere Aufmerksamkeit schenken. Auf Seiten eines stärkeren Dollar und schwächeren Euro scheint es drei Möglichkeiten zu geben.