Konec konců, ať už byly příčiny Velké francouzské revoluce v roce 1789 jakkoli hluboké, bezprostřední roznětkou událostí byla krize veřejných financí. Sociální zátěž, již vysoká nezaměstnanost – zejména mezi mladými lidmi – přináší, si rozhodnou změnu může vynutit, ještě než dojde k fiskálnímu zhroucení. Evoluční vývoj je ovšem vždy lepší než revoluční pozdvižení a navzdory všem nesnázím ryzí povlovné reformy nejsou vyhlídky naprosto beznadějné. To je patrné z nedávné pozoruhodné zkušenosti „Sciences Po“, jedné z elitních vysokých škol v centru Paříže. Údajně meritokratický, soutěživý systém přijímacích zkoušek na grandes écoles ve skutečnosti monopolně ovládají sociálně zvýhodnění zájemci, již v roce 1998 tvořili 81% studentů přijatých na Sciences Po (ve srovnání se zhruba 60% studentů v Oxfordu a Cambridgi pocházejících ze soukromých škol, kde se platí školné).
Was auch immer die tieferen Beweggründe für die Französische Revolution von 1789 waren, unmittelbar ausgelöst wurde sie durch eine staatliche Finanzkrise. Die aufgrund hoher Arbeitslosigkeit entstehenden sozialen Spannungen – vor allem unter jungen Menschen – könnten einen entscheidenden Wandel noch vor einer Haushaltskrise erzwingen. Einem kontinuierlichen Entwicklungsprozess ist dabei gegenüber revolutionären Umbrüchen immer der Vorzug zu geben. Und trotz aller Schwierigkeiten bei der Durchführung echter schrittweiser Reformen sind die Aussichten dafür nicht absolut hoffnungslos. Das ergibt sich aus einer bemerkenswerten Erfahrung der jüngsten Zeit bei der „Sciences Po“, einer der staatlichen Elitehochschulen im Zentrum von Paris. Das vorgeblich leistungsorientierte Aufnahmesystem bei diesen Eliteschulen kommt nämlich im Grunde ausschließlich den sozial Privilegierten zu Gute. Im Jahr 1998 betrug ihr Anteil 81 % der an die Sciences Po aufgenommenen Studenten (verglichen mit den 60 % in Oxford und Cambridge, die vorher kostenpflichtige Privatschulen besuchten).