I nejoddanější stoupenci mezinárodní spravedlnosti připouštějí, že Mezinárodní trestní soud pro bývalou Jugoslávii (ICTY) měl mnoho nedostatků. Všichni, kdo se na něm podíleli, byli v takovém řízení nováčky a museli se učit za pochodu, neboť tu podobné orgány nebyly od dob soudů v Norimberku a Tokiu po druhé světové válce. Tyto poválečné orgány byly navíc tribunály, kde váleční vítězové soudili poražené a stíhaní už byli ve vazbě. ICTY naproti tomu nemá žádnou vlastní možnost obžalované zatknout.
Sogar die engagiertesten Befürworter einer internationalen Justiz räumen ein, dass das Internationale Tribunal für Verbrechen im früheren Jugoslawien (ICTY) zahlreiche Mängel aufwies. Für alle damit Befassten waren derartige Verfahren neu und sie mussten am praktischen Beispiel lernen, nachdem es seit den Prozessen von Nürnberg und Tokio nach dem Zweiten Weltkrieg keine solchen Gerichte mehr gab. Außerdem richteten bei den Tribunalen nach dem Zweiten Weltkrieg die Kriegsgewinner über die Verlierer und die Angeklagten befanden sich bereits in Haft. Dem ICTY ist es hingegen nicht möglich, Angeklagte zu inhaftieren.