Jenže tak jako v případě malárie veškeré důkazy ukazují, že přímé politiky jsou mnohem efektivnější než omezování uhlíku. Jedno z účinných, leč nedoceňovaných opatření je poskytování mikronutrientů těm, jimž scházejí. Zajištění vitaminu A a zinku pro 80 % ze zhruba 140 milionů podvyživených dětí na světě by vyžadovalo vyčlenění pouhých 60 milionů dolarů ročně. Za 286 milionů dolarů bychom dokázali poskytnout železo a jód více než 2,5 miliardám lidí. Volba je neúprosná: za několik stovek milionů dolarů bychom teď mohli pomoci téměř polovině lidstva. Srovnejme si to s investicemi do řešení změny klimatu, tedy 40 biliony dolarů ročně až do konce století, které by zachránily stokrát méně hladovějících lidí (a to během 90 let!). Na každou osobu zachráněnou před podvýživou klimatickými politikami by tytéž peníze prostřednictvím přímých politik dokázaly zachránit půl milionu lidí před podvýživou způsobenou nedostatkem mikronutrientů.
Doch wie bei der Malaria deuten alle Fakten darauf hin, dass eine direkte Politik wesentlich effektiver ist als CO2-Senkungen. Eine effektive, unterschätzte Intervention ist die Bereitstellung von Mikronährstoffen für Menschen mit Mangelerscheinungen. Die Versorgung von 80 % der etwa 140 Millionen unterernährten Kinder auf der Welt mit Vitamin A und Zink würde lediglich ein Engagement von 60 Millionen Dollar jährlich erfordern. Für 286 Millionen Dollar könnten wir über 2,5 Milliarden Menschen mit Eisen und Jod versorgen. Es ist eine trostlose Wahl: Für wenige hundert Millionen Dollar könnten wir fast der Hälfte der Menschheit jetzt helfen. Man vergleiche dies mit den Investitionen zur Bekämpfung des Klimawandels – 40 Billionen Dollar jährlich bis Ende des Jahrhunderts – die hundertmal weniger Verhungernde retten würden (und das in 90 Jahren!). Für jeden Mensch, der durch Klimapolitik vor Unterernährung gerettet wurde, könnte dasselbe Geld bei einer direkten Maßnahme eine halbe Million Menschen vor der Unterversorgung mit Mikronährstoffen retten.