Personál Fedu je placen o něco lépe a zůstává poněkud déle. Spojené království svým regulátorům platí víc, a přesto se často přechází „tam a zpět“, a to víc než dřív. Singapur a Hongkong mají jiný model. Tamní regulátoři dostávají kompenzační balíčky vázané na trh a kontinuitu vysoce postavených pracovníků se daří účinněji zachovávat. Podle mého názoru asijská finanční centra postupují správně. Zadruhé je namístě se obávat toho, co můžeme nazvat intelektuálním podmaněním. Rázně bych se sice dohadoval, že FSA za mého působení žádné firmy nemístně neprotěžovala, ale je možná pravda, že jsme měli sklon – a byli jsme v tom naprosto podobní americkým regulátorům – věřit, že obecně jsou trhy efektivní. Jestliže ochotní kupující a ochotní prodávající spokojeně obchodovali, pak za předpokladu, že šlo o „profesionální“ investory, neexistoval legitimní důvod se jim na trhy vměšovat.
Die Mitarbeiter der US-Notenbank werden etwas besser bezahlt und bleiben etwas länger. Großbritannien bezahlt seinen Regulierern mehr, es gibt aber trotzdem eine Menge „Rein und Raus“ und auch mehr als es früher der Fall war. Singapur und Hongkong haben ein anderes Modell. Ihre Regulierer erhalten marktbezogene Gesamtvergütungen und die Dauerhaftigkeit leitender Mitarbeiter wird effektiver gewahrt. Meiner Ansicht nach liegen die asiatischen Finanzplätze richtig. Die zweite Sorge ist das, was man als intellektuelle Vereinnahmung bezeichnen könnte. Ich würde zwar entschieden behaupten, dass die FSA zu meiner Zeit keine Firmen ungebührlich bevorzugt hat, aber es ist möglicherweise richtig, dass wir – und darin nehmen wir uns nichts gegenüber US-Regulierern – geneigt waren zu glauben, dass die Märkte im Allgemeinen effizient waren. Wenn willige Käufer und willige Verkäufer zufrieden mit Ansprüchen handelten, gab es, sofern es sich dabei um „professionelle“ Investoren handelte, keinen legitimen Grund in ihre Märkte einzugreifen.