V éře internetu se mnohé změnilo, ale navzdory tomu, že se vzdálenosti údajně zkrátily na nulu, na geografické poloze stále záleží. V devatenáctém století se značná část geopolitického soupeření točila kolem „východní otázky“, tedy kdo získá pod kontrolu oblast spravovanou rozpadající se Osmanskou říší. Infrastrukturální projekty, jako byla železnice z Berlína do Bagdádu, vyvolávaly mezi velkými mocnostmi napětí. Nahradí tyto geopolitické půtky dnešní „eurasijská otázka“? Čína svou iniciativou BRI sází na Mackindera a Marca Pola. Pozemní cesta přes střední Asii však znovu oživí někdejší „velkou hru“ o vliv, která v devatenáctém století dostala do sporu Británii a Rusko, ale i dřívější impéria Turecko a Írán. Námořní „cesta“ Indickým oceánem zase akcentuje už tak znepokojivé soupeření mezi Čínou a Indií, kdy sílí napětí kvůli čínským přístavům a silnicím přes Pákistán.
Im Zeitalter des Internets hat sich vieles verändert, aber die Geographie spielt trotz des vermeintlichen Todes der Distanz noch immer eine Rolle. Im 19. Jahrhundert drehte sich die geopolitische Rivalität größtenteils um die „östliche Frage“, also wer das Gebiet des zerfallenden Osmanischen Reiches kontrollieren würde. Infrastruktur-Projekte wie die Eisenbahnverbindung von Berlin nach Bagdad erzeugten Spannungen unter den Großmächten. Werden diese geopolitischen Auseinandersetzungen nun durch die „eurasische Frage“ ersetzt? Mit der BRI setzt China auf Mackinder und Marco Polo. Allerdings wird die Überland-Route durch Zentralasien jenes „Große Spiel“ des 19. Jahrhunderts um Einflussbereiche wieder aufleben lassen, an dem Großbritannien und Russland ebenso beteiligt waren wie ehemalige Reiche wie die Türkei und der Iran. Gleichzeitig verschärfen die maritimen Verbindungen durch den Indischen Ozean Chinas ohnehin bestehende Rivalität mit Indien, wobei sich Spannungen aufgrund chinesischer Häfen und Straßen durch Pakistan aufbauen werden.