Snaží se také rozvášnit domácí veřejné mínění. Jsou přesvědčeny, jak se zdá, že mají-li si uchovat vliv, musejí vyvolat představu Ameriky coby nesmiřitelného nepřítele Ruska, který prostřednictvím rozšiřování členství NATO do bývalých komunistických zemí přináší existenciální hrozbu až na práh země. Ovšemže tato démonizace není taková, jako jsme zažili za dnů SSSR. Nicméně Putin stále považuje za nezbytné několikrát do roka pózovat před televizními kamerami a oznamovat, že ruští vědci vyvinuli nějakou novou střelu, která dokáže proniknout každým systémem na ochranu proti balistickým střelám, který by USA mohly vybudovat. Proč poradci a manažeři pro vztah s veřejností Putina přesvědčují, aby dělal tato banální povýšenecká oznámení, je těžké pochopit, pokud člověk nechápe pocit křivdy, jímž téměř všichni Rusové trpí kvůli ztrátě velmocenského postavení. Toto trauma spaluje ještě niterněji ruské vládce, u nichž vyvolalo silný a vytrvalý psychologický komplex. Amerika a Západ pro ně zůstávají úhlavním nepřítelem. Descartes proslule řekl: „Myslím, tedy jsem.“ Ruští vládci, zdá se, žijí podle kréda: „Vzdoruji Americe, tedy jsem veliký.“
Sie bemühen sich auch darum, die öffentliche Meinung im eigenen Lande anzuheizen. Sie scheinen zu glauben, dass sie, um ihren Einfluss aufrecht zu erhalten, ein Bild von Amerika als unversöhnlichem Feind Russlands malen müssen, der durch Ausweitung der NATO-Mitgliedschaft auf die ehemals kommunistischen Länder eine existenzielle Bedrohung bis an die Schwelle des Landes selbst herangetragen hat. Natürlich ist diese Dämonisierung nicht mit jener zuzeiten der UdSSR selbst vergleichbar. Trotzdem: Putin betrachtet es doch als erforderlich, alle paar Monate vor den Fernsehkameras zu posieren und zu verkünden, dass russische Wissenschaftler eine neue Lenkwaffe entwickelt haben, die jedes von den USA möglicherweise zu errichtende Raketenabwehrsystem durchdringen kann. Warum Putins Berater und PR-Manager ihn zu derart banalen Triumphbekundungen ermutigen, ist schwer nachvollziehbar, wenn man jenes Gefühl der Kränkung nicht versteht, das nahezu alle Russen wegen des Verlustes des russischen Großmachtstatus noch immer empfinden. Die russischen Herrscher selbst schmerzt dieses Trauma noch stärker, was zu einem ausgeprägten und anhaltenden psychologischen Komplex geführt hat. Amerika und der Westen bleiben für sie der ultimative Feind. Descartes äußerte einst den berühmt gewordenen Satz: „Ich denke, also bin ich.“ Die russischen Herrscher scheinen dem Credo zu folgen: „Ich widersetze mich Amerika, also bin ich bedeutend.“