A za čtvrté znamená reforma institucí více než jen vytváření trhů a garantování vlastnických práv. Zahrnuje také tvorbu regulačního a institucionálního rámce, který je zapotřebí k dobrému fungování trhů, zajišťování nezbytných veřejných statků a zaručení spravedlivých pravidel. „Velké třesky“ v reformě institucí však mohou napáchat víc škody než užitku. Menší a postupná institucionální změna může mít silný dopad na růst, pokud je vnímána jako počátek další důvěryhodné reformy. Co tedy bude zapotřebí k tomu, aby se mezinárodní příjmové propasti začaly uzavírat, aniž to poškodí globální rozvojové vyhlídky? Potřebujeme udržet stabilní, rostoucí světovou ekonomiku s takovými pravidly mezinárodního obchodu, která budou skutečně orientována na rozvoj – právě to se silně očekává od současných (byť zatím skličujících) obchodních jednání. Ruku v ruce s tím by měla jít tvorba „nabídkových kapacit“ v rozvojových zemích, což ve výrobním i obchodním sektoru vyžaduje politiku podněcující strukturální transformaci.
Zu guter Letzt beinhalten institutionelle Reformen mehr als die Schaffung von Märkten und die Gewährleistung von Eigentumsrechten. Sie umfassen auch die Schaffung eines aufsichtsrechtlichen und institutionellen Rahmens, wie ihn die Märkte brauchen, um gut zu funktionieren, die Bereitstellung der erforderlichen öffentlichen Güter und die Gewährleistung fairer Spielregeln. Ein „Urknall“ institutioneller Reformtätigkeit freilich kann mehr schaden als nützen. Kleine und allmähliche institutionelle Veränderungen können starke Auswirkungen auf das Wachstum haben, wenn sie als Weichenstellung für weitere glaubwürdige Reformen wahrgenommen werden. Was also ist erforderlich, um das internationale Einkommensgefälle zu verringern, ohne dabei die weltweiten Entwicklungsaussichten zu schädigen? Wir brauchen eine stabile, wachsende Weltwirtschaft mit internationalen Handelsregeln, die wirklich entwicklungsgerichtet sind – die große Erwartung an die gegenwärtigen (aber bisher enttäuschend verlaufenen) Handelsverhandlungen. Dies sollte durch die Schaffung entsprechender „Angebotskapazitäten“ in den Entwicklungsländern ergänzt werden, was Produktions- und Handelssektorstrategien erfordert, die zu einem strukturellen Wandel ermutigen.