Jedním je nově význačná úloha oznamovatelů v japonském podnikovém sektoru. Stejně jako v účetním skandálu roku 2011, jehož součástí byla společnost Olympus, také o Ghosnových údajných přečinech uvědomil vedení společnosti interní zdroj. Dalším ponaučením je však to, že auditní a jiné pojistky správy podniku ve velkých japonských firmách zůstávají slabé. Pokud Ghosn ve zveřejněném účetnictví Nissanu opravdu zakrýval svůj skutečný příjem, musel mít pomocníky ve finančním oddělení firmy a jejich praktiky měli zjistit auditoři a prošetřit nezávislí ředitelé. Tak nenadálé a opožděné odhalení přečinů výkonného vedení vrhá temný stín na celou firmu. Pod oním stínem potemnělo i tvrzení, že podniková správa v Japonsku se v poslední době podstatně zlepšila díky reformám, jež povzbudila vláda premiéra Šinza Abeho. Přesto lze toto selhání přehlédnout díky dalšímu rysu tohoto příběhu, který vyšel najevo po zatčení, když Ghosna brutálně vyhodil Hiroto Saikawa, který vedle něj dříve působil jako výkonný spoluředitel: japonští manažeři ve firmě znovu prosadili svou tradiční solidaritu ve snaze vychýlit v alianci Nissan-Renault-Mitsubishi Motors rovnováhu sil od Renaultu a zpátky k Nissanu. Tímto posunem vzniká riziko destabilizace aliance, ale manažeři Nissanu to zřejmě považují za lepší než být podřazeni faktické fúzi – historky probublávající v Tokiu naznačují, že právě takový komplot Ghosn osnoval.
Eine ist die in letzter Zeit herausgehobene Rolle von Whistleblowern im japanischen Unternehmenssektor. Wie beim Buchhaltungsskandal des Jahres 2011 um die Olympus Corporation wurde Ghosns mutmaßliches Fehlverhalten dem Unternehmensmanagement durch eine interne Quelle angezeigt. Eine weitere Lehre jedoch ist, dass das Rechnungswesen und die sonstigen Sicherheitsmechanismen der Unternehmensführung und -kontrolle japanischer Großunternehmen weiterhin schwach sind. Wenn Ghosn sein wahres Einkommen tatsächlich aus Nissans veröffentlichten Abschlüssen verbarg, muss er Komplizen in der Finanzabteilung des Unternehmens gehabt haben, und die Vorgänge hätten durch die Wirtschaftsprüfer des Unternehmens aufgedeckt und durch unabhängige Direktoren untersucht werden müssen. Eine derart plötzliche, verspätete Aufdeckung des Fehlverhaltens einer Führungskraft wirft einen dunklen Schatten auf das gesamte Unternehmen. Dieser Schatten erstreckt sich auf die Behauptung, dass sich die Unternehmensführung und -kontrolle in Japan im Gefolge der von der Regierung von Ministerpräsident Shinzo Abe auf den Weg gebrachten Reformen deutlich verbessert habe. Und doch wird dieses Versagen dank eines weiteren Merkmals dieser Geschichte möglicherweise übersehen, das nach der Verhaftung deutlich wurde, als der Mann, der Ghosns Co-CEO gewesen war – Hiroto Saikawa – Ghosn brutal verstieß: Die japanischen Manager haben in dem Bemühen, das Machtgleichgewicht im Bündnis zwischen Nissan, Renault und Mitsubishi Motors weg von Renault und zurück hin zu Nissan zu verschieben, ihrer traditionellen Solidarität im Unternehmen neue Geltung verschafft. Diese Verschiebung droht, das Bündnis zu destabilisieren. Aber das Nissan-Management scheint dies dem Aufgehen innerhalb von Renault im Rahmen einer faktischen Fusion vorzuziehen, die Ghosn – so legen es die in Tokio ans Licht kommenden Geschichten nahe – heimlich betrieb.