Malajsie je obdařena přírodními zdroji. S nemnoha výjimkami jsou však takové státy stiženy takzvaným „prokletím přírodních zdrojů“: země s hojností přírodních zdrojů se nejenže nemají tak dobře, jak by se očekávalo, ale ve skutečnosti se jim daří hůř než zemím takto nezvýhodněným. Ačkoliv by bohatství z přírodních zdrojů mělo usnadňovat vytváření rovnostářštější společnosti, země s větším množstvím zdrojů se v průměru vyznačují větší nerovností. Malajsijská multirasová a multikulturní společnost navíc zemi činila náchylnější k občanským střetům, k nimž v mnoha státech bohatých na přírodní zdroje došlo, když se určitá skupina pokusila uchvátit bohatství jen pro sebe. V mnoha případech vynakládají menšiny velké úsilí, aby plody tohoto bohatství sbíraly samy, na úkor většiny – na mysli vytane Bolívie, jedna z mnoha bohatých zemí s chudými lidmi. V době získání nezávislosti Malajsie rovněž čelila komunistickému povstání. Bylo potřeba si získat „srdce i myšlení“ lidí na venkově a to znamenalo zajistit jim ekonomické přínosy a minimalizovat „kolaterální“ škody na nevinných civilistech – což je důležité ponaučení pro Bushovu administrativu v Iráku, kdyby jen někomu mimo svůj uzavřený kroužek naslouchala.
Malaysia ist reich an natürlichen Rohstoffen. Doch von wenigen Ausnahmen abgesehen sind Länder, auf die dies zutrifft, vom so genannten „Ressourcenfluch“ befallen: Sie entwickeln sich nicht nur weniger gut als erwartet, sondern tatsächlich schlechter als Länder, die nicht über derartige Vorteile verfügen. Und während ihr Reichtum an natürlichen Rohstoffen es ihnen erleichtern sollte, eine stärker egalitäre Gesellschaft hervorzubringen, zeichnen sich Länder mit mehr Ressourcen im Durchschnitt gerade durch größere Ungleichheit aus. Darüber hinaus machte Malaysias aus zahlreichen Rassen und Kulturen bestehende Gesellschaft es anfälliger gegenüber Bevölkerungsunruhen, wie sie in vielen rohstoffreichen Ländern auftreten, wenn eine Gruppe versucht, den Reichtum an sich zu reißen. Oft sind es Minderheiten, die hart arbeiten, um die Früchte dieses Reichtums auf Kosten der Mehrheit für sich allein zu genießen – man denke etwa an Bolivien, eines der vielen reichen Länder mit armer Bevölkerung. Zum Zeitpunkt seiner Unabhängigkeit hatte es Malaysia außerdem mit einer kommunistischen Aufstandsbewegung zu tun. Es musste „Herz und Denken“ der Landbewohner zu gewinnen, und dies hieß, der unschuldigen Zivilbevölkerung wirtschaftliche Vorteile zu verschaffen und „Kollateralschäden“ unter ihren Angehörigen zu minimieren – eine wichtige Lehre für die Bush-Regierung im Irak, wenn sie doch nur jemandem außerhalb ihres eigenen, geschlossenen Kreises zuhören wollte.