Ministr bytové výstavby, který má za úkol postavit určitý počet domů, pravděpodobně nevytvoří odpovídající počet dobře propojených domovských uzlů. Ostatně většina toho, co z domu dělá domov, leží mimo působnost jeho úřadu. Navíc jestliže se deficit bydlení diagnostikuje jako nedostatek adekvátních bytů, řešením je stavět víc domů pro ty, komu bydlení schází – tedy pro chudé. To je ale jako předpokládat, že nová auta by se měla vyrábět pro ty, kdo auto nemají – tedy pro ty, kdo si mohou koupit ojetý vůz od někoho, kdo si chce pořídit novější. Dochází tu k záměně stavebního průmyslu, jenž buduje nové domy, s mnohem širším trhem s bydlením, který zahrnuje všechny domy. A je to ještě horší.
Ein Wohnungsbauminister, der eine bestimmte Zahl an Wohnungen bauen soll, wird aller Voraussicht nach versäumen, auch eine entsprechende Anzahl gut vernetzter Lebensraumknoten zu bauen. Schließlich liegt ein großer Teil dessen, was aus einer Wohnung einen Lebensraum macht, außerhalb der Zuständigkeit seines Ministeriums. Zudem wird, wenn man Wohnungsmangel als Fehlen hinreichender Unterkünfte diagnostiziert, die Lösung häufig darin gesehen, mehr Wohnungen für die zu bauen, die keine haben – also die Armen. Aber das ist so, als nähme man an, dass neue Autos für diejenigen gebaut werden sollten, die keine haben – d.h. für Leute, die Gebrauchtwagen von jenen kaufen könnten, die sich etwas Besseres anschaffen wollen. Es verwechselt die Baubranche, die neue Wohnungen baut, mit dem sehr viel größeren Wohnungsmarkt, der alle Wohnungen umfasst. Es kommt noch schlimmer.