Všech 27 zemí EU uznalo biologickou rozmanitost za klíčovou prioritu v oblasti životního prostředí a stanovilo si za cíl zastavit její úbytek na Od roku 2005 spolupracuje Evropská komise s Evropskou agenturou pro životní prostředí na vytváření řady ukazatelů evropské biologické rozmanitosti (tzv. ukazatele SEBI 2010), jejichž účelem je měřit pokrok při plnění cíle, jímž je zastavit úbytek biologické rozmanitosti v Evropě do roku 2010. svém území a výrazně snížit ubývání v celosvětovém měřítku. To bylo hlavním podnětem k vypracování akčního plánu EU pro biologickou Bylo pečlivě vybráno 26 ukazatelů SEBI s cílem poskytnout řadu vzározmanitost v roce 2006 a ke zvýšení úsilí zaměřeného na úplné pro-jemně propojených informací o různých aspektech biologické rozmavedení směrnice EU o ptácích a směrnice EU o přírodních stanoviš-nitosti. Některé z nich přímo sledují dopad na určitý aspekt biologické tích, které společně tvoří páteř právních předpisů EU v oblasti ochrany rozmanitosti (např. četnost a výskyt vybraných druhů), zatímco jiné přírody. odrážejí klíčová rizika pro biologickou rozmanitost (např. tendence u invazivních cizích druhů), její udržitelné využívání (např. množství odumřelého dřeva v lesech) či integritu ekosystémů (např. kvalita vody).
Der Verlust an biologischer Vielfalt stellt neben dem Klimawandel die größte globale Umweltgefährdung dar und führt zu beträchtlichen Wirtschafts- und Wohlfahrtsverlusten. Seit 2005 arbeitet die Europäische Kommission gemeinsam mit der Europäischen Umweltagentur (EUA) an der Ausarbeitung von europäischen Biodiversitätsindikatoren, auch SEBI-2010-Indikatoren genannt, um zu messen, welche Fortschritte in Richtung auf das Ziel, dem Verlust der biologischen Vielfalt bis zum Jahr 2010 Einhalt zu gebieten, erreicht wurden. Die EU der 27 erkennt die biologische Vielfalt als Umweltpriorität an und hat sich das Ziel gesetzt, dem Verlust der biologischen Vielfalt in ihrem Gebiet Einhalt zu gebieten sowie den Verlust der biologischen Vielfalt weltweit deutlich zu verringern. Dies hatte zur Folge, dass 2006 ein Aktionsplan der EU zur Erhaltung der biologischen Vielfalt erstellt und die vollständige Umsetzung der Vogelschutz- und Habitatrichtlinie der EU, die die Grundlage für die Naturschutzvorschriften der EU bilden, stärker vorangetrieben wurden. Einige dienen der unmittelbaren Verfolgung eines bestimmten Aspektes der biologischen Vielfalt (z. B. Abundanz und Verteilung ausgewählter Arten), während andere Indikatoren die größten Gefahren für die biologische Vielfalt (z. B. Entwicklungen bei gebietsfremden invasiven Arten), ihre nachhaltige Nutzung (z. B. Totholzanteil in Wäldern) oder die Unversehrtheit von Ökosystemen (z. B. Wassergüte) widerspiegeln. spiegeln.