Lze se jen dohadovat, co by se stalo, kdyby den zúčtování tak dlouho neoddalovala – anebo kdyby se jej pokoušela zadržet ještě déle. S Novým rokem tedy doufám, že přestaneme naslouchat takzvaným finančním mágům, kteří nás do této šlamastyky zatáhli a teď vyzývají k úsporným opatřením a zdržují restrukturalizaci, a začneme používat špetku zdravého rozumu. Je-li třeba přestát jistou bolest, hlavní nápor by měli pocítit ti, kdo jsou za krizi zodpovědní a kdo nejvíce těžili z bubliny, která jí předcházela. Globalizovat Fed OXFORD – Měly by se Spojené státy trápit tím, jestli jejich měnová politika vyvolává v rozvíjejících a rozvojových zemích (RRZ) rozvrat? Této otázce čelila americká centrální banka (Fed), když vrcholil její program kvantitativního uvolňování a její měsíční nákupy dlouhodobých aktiv vyháněly investory lačnící po výnosech právě do těchto zemí, což vyvolávalo zpevňování tamních měn a růst cen aktiv. Naléhavá otázka je to i dnes, kdy Fed své nákupy zeštíhluje, čímž způsobuje obrat kapitálových toků a ponechává RRZ na holičkách. Oproti názoru, jemuž zřejmě věří většina pozorovatelů, se odpovědi nedobereme analýzou mandátu americké centrální banky ani debatou o dosavadním výkonu tvůrců politik rozvojových zemí.
Wir können nur mutmaßen, was geschehen wäre, wenn es den Tag der Abrechnung nicht so lange aufgeschoben hätte – oder wenn es versucht hätte, ihn weiter hinauszuzögern. Dies ist also meine Hoffnung für das neue Jahr: Wir hören auf, sogenannten Finanzexperten Gehör zu schenken, die uns in dieses Schlamassel gebracht haben und jetzt nach Sparmaßnahmen und einer verzögerten Umschuldung rufen, und fangen an, ein wenig unseren gesunden Menschenverstand zu nutzen. Wenn Einschnitte zu verkraften sind, sollten hauptsächlich diejenigen darunter leiden, die für die Krise verantwortlich sind, ebenso wie die, die am meisten von der Spekulationsblase profitiert haben, die ihr vorausging. Die Globalisierung der US-Notenbank OXFORD – Sollten sich die Vereinigten Staaten darüber Gedanken machen, ob die Auswirkungen ihrer Geldpolitik für Schwellenmärkte und Entwicklungsländer verheerend sind? Mit dieser Frage war die US-Notenbank auf dem Höhepunkt ihres Programms der Quantitativen Lockerung konfrontiert, als ihre monatlichen Ankäufe langfristiger Anleihen renditehungrige Anleger in diese Länder trieb, was die Währungen dort aufwertete und die Preise für Vermögenswerte steigen ließ. Und die Frage ist auch heute noch drängend, denn jetzt fährt die US-Notenbank ihre Käufe von Staatsanleihen zurück, das Kapital wird wieder abgezogen und viele Schwellenmärkte und Entwicklungsländer sitzen auf dem Trockenen. Anders als die meisten Beobachter zu glauben scheinen, liegt die Antwort nicht darin, das Mandat der US-Notenbank zu hinterfragen oder über die Leistung politischer Entscheidungsträger in Entwicklungsländern zu debattieren.