Evropské vědecké politiky by také měly vytvořit rámec nové úmluvy s rozvojovými zeměmi. Vědecké vztahy mezi vyspělými a rozvojovými zeměmi jsou dnes nerovné; významné genetické objevy založené na nemocech vyskytujících se ve třetím světě nepřináší ani patřičné uznání tamním vědcům, ani spravedlivé zisky obyvatelům, jež je umožnili. Navíc, propast mezi severem a jihem v oblasti veřejného zdraví je zásadní hrozbou pro budoucnost lidstva. Evropa by se měla snažit učinit vědu „uživatelsky přívětivější“, a to jak pro své stávající i nastávající výzkumníky, tak pro vědce v rozvojových zemích. Doufejme, že evropští politici mají tolik prozíravosti, aby tyto závažné úkoly splnili dřív, než se evropská věda stane nevratně bezvýznamnou. Druhá šance Evropy na Balkáně
Europas Wissenschaftspolitik sollte außerdem einen „New Deal“ für die Entwicklungsländer entwerfen. Die wissenschaftlichen Beziehungen zwischen entwickelten und sich entwickelnden Ländern sind durch Ungleichheit gekennzeichnet; bei wichtigen, auf Krankheiten aus der Dritten Welt basierenden genetischen Entdeckungen erhalten weder die Forscher vor Ort die ihnen gebührende Anerkennung, noch profitiert die örtliche Bevölkerung, die diese ermöglicht hat, in angemessener Weise. Mehr noch: Die Kluft zwischen Nord und Süd im Bereich der öffentlichen Gesundheit ist eine ernste Bedrohung für die Zukunft der Menschheit. Europa sollte danach streben, die Wissenschaft anwenderfreundlicher zu machen, und zwar sowohl für seine eigenen Forscher und angehenden Wissenschaftler als auch für jene in den Entwicklungsländern. Wir wollen hoffen, dass Europas Politiker über die Weitsicht verfügen, um diese Herausforderungen in Angriff zu nehmen – bevor die europäische Wissenschaft unwiederbringlich marginalisiert wird. Europas zweite Chance auf dem Balkan