Jinými slovy, musíme jednat v souladu s poznáním, že změna klimatu a její dopady na obyvatele bohatých i chudých zemí nadále ohrožují globální bezpečnost. Dlouhodobý přístup bude nakonec pravděpodobně zahrnovat systém založený na pravidlech, soustavu pobídek a investice do změny technologií. Čím dál větší měrou si začneme uvědomovat, že adaptace na národní úrovni je zásadní záležitostí, která potřebuje odpovídající finanční zajištění. Zaměřovat se na dopady změny klimatu a na snižování emisí by se nemělo vzájemně vylučovat, nýbrž doplňovat. Pohled do budoucnosti na svět po Kjótu nám dává příležitost začít nový dialog a vidět nové možnosti ve věci změny klimatu. Státy by mohly společně stanovit ambicióznější cíl omezování dlouhodobé změny teploty na Zemi a pak jednotlivým zemím přidělit emisní práva takovým způsobem, který by nakonec teplotní přírůstky snížil na přijatelnou úroveň. To by vyžadovalo navýšení investic do výzkumu a vývoje v oblasti energií, jež by přinesly zlepšení technologií – což je proces, který je nezbytné podpořit silnějším partnerstvím mezi veřejným a soukromým sektorem. Bohaté země, ač tvoří jen 15% světové populace, byly dosud zodpovědné za víc než 75% globálních emisí oxidu uhličitého (CO2), tedy většinu škod na životním prostředí.
Anders gesagt, wir müssen im Einklang mit der Erkenntnis handeln, dass der Klimawandel und seine Auswirkungen auf die Menschen in reichen wie in armen Ländern eine Bedrohung der globalen Sicherheit bleibt. Letzten Endes wird der langfristige Ansatz wahrscheinlich ein regelgebundenes System, ein Anreizsystem sowie Investitionen in technologische Veränderungen einschließen. Die Anpassungsmechanismen auf nationaler Ebene und deren angemessene finanzielle Dotierung werden zunehmend als Hauptthema anerkannt werden. Die Auseinandersetzung mit den Auswirkungen des Klimawandels und die Bestrebungen zur Emissionsreduktionen sollten sich nicht gegenseitig ausschließen, sondern ergänzen. Der Blick in die Zukunft einer Welt nach Kyoto bietet uns die Gelegenheit, einen neuen Dialog zu starten und neue Optionen hinsichtlich des Klimawandels in Erwägung zu ziehen. Die Länder könnten sich das ehrgeizigere Ziel setzen, die langfristigen Veränderungen der Erdtemperatur zu begrenzen und anschließend Emissionsrechte so zuteilen, dass der Temperaturanstieg letzten Endes auf einem akzeptablen Niveau bleibt. Dazu bedarf es höherer Investitionen in Forschung und Entwicklung im Bereich Energie, die zu neuen und verbesserten Technologien führen. Dieser Prozess muss von stärkeren öffentlich-privaten Partnerschaften unterstützt werden. Bis jetzt waren die reichen Länder, obwohl dort nur 15 % der Weltbevölkerung leben, für 75 % des weltweiten Kohlendioxid-Ausstoßes (CO2) und daher für den Großteil der Umweltschäden verantwortlich.