Zákon z roku 1974 přitom představuje takové omezení. Tento zákon totiž tím, že podmiňuje vyplácení invalidního důchodu zavedeného ve prospěch civilních obětí války a represe podmínce, aby osoby, které mají na dávku nárok, měly své bydliště ROZSUDEK ZE DNE 22. 5. Pokud jde o první podmínku, z vyjádření předložených Soudnímu dvoru jak žalovaným v původním řízení, tak polskou vládou vyplývá, že omezení stanovené zákonem z roku 1974 vyplývá v zásadě z vůle polského zákonodárce omezit povinnost solidarity ve vztahu k civilním obětem války nebo represe pouze na osoby, které mají vazbu na polský lid. Podmínka bydliště je tedy projevem míry jejich začlenění do polské společnosti.
Das Gesetz von 1974 stellt eine solche Beschränkung dar. Da es die Zahlung der zugunsten ziviler Kriegs- oder Repressionsopfer eingeführten Invaliditätsrente davon abhängig macht, dass die Begünstigten ihren Wohnsitz im Inland haben, kann dieses URTEIL VOM 22. 5. 2008 — RECHTSSACHE C-499/06 Hinsichtlich der ersten Voraussetzung ergibt sich aus den Erklärungen, die der Beklagte des Ausgangsverfahrens und die polnische Regierung beim Gerichtshof eingereicht haben, dass die in dem Gesetz von 1974 niedergelegte Beschränkung im Wesentlichen auf den Willen des polnischen Gesetzgebers zurückgeht, die Solidaritätsverpflichtung gegenüber zivilen Kriegs- oder Repressionsopfern auf die Personen zu beschränken, die eine Verbindung zum polnischen Volk aufweisen. Das Wohnsitzerfordernis wäre somit Ausdruck des Maßes ihrer Integration in die polnische Gesellschaft.