Během posledních deseti let zvýšily úřady v zemi všeobecné povědomí, založily a posílily instituce řízení katastrof a pracovaly na obnově po předchozích katastrofách včetně tajfunu Haiyan. Zkvalitnily národní a místní krizové plány, vyvinuly standardní operační postupy a zavedly systémy včasného varování. Konečným výsledkem nebylo nic menšího než úplná transformace způsobu, jímž Filipíny reagují na katastrofy. UNDP a širší systém OSN podporuje vlády, které kladou větší důraz na snižování rizika katastrof včetně připravenosti tím, že posiluje jejich institucionální schopnost plánovat a jednat, když je to zapotřebí. Vedle pomoci při humanitárním úsilí je dalším stěžejním aspektem zajištění, aby mezinárodní společenství pomáhalo zavádět základní procedury reakce dávno předtím, než katastrofa skutečně udeří. Lidé zasahující v místě jako první například potřebují výcvik a nástroje. Nouzová přístřeší a evakuační trasy se musí plánovat a vytvářet s využitím hodnocení rizik a simulací skutečného stavu.
Im letzten Jahrzehnt haben die Behörden des Landes die Bevölkerung informiert, Institutionen zur Katastrophenhilfe geschaffen und verstärkt, sowie die Folgeschäden vergangener Katastrophen wie dem Taifun Haiyan beseitigt. Die nationalen und lokalen Schutzpläne wurden verbessert, Standardvorgehensweisen entwickelt und Frühwarnsysteme eingeführt. Das Ergebnis dieser Maßnahmen stellt nichts weniger als einen völligen Wandel der Art und Weise dar, wie die Philippinen auf Katastrophen reagieren. Die Vereinten Nationen und ihr Entwicklungsprogramm unterstützen Regierungen dabei, die Reduzierung ihrer Katastrophenrisiken stärker zu betonen. Darunter fallen die Vorsorge und die Stärkung ihrer institutionellen Kapazitäten, um bei Bedarf planen und handeln zu können. Neben der Förderung der Katastrophenhilfe ist es entscheidend, das die internationale Gemeinschaft bei der Einführung grundlegender Vorgehensweisen hilft, die bereits lang vor dem Eintreffen einer Katastrophe wirksam werden. Beispielsweise müssen schnell verfügbare Einsatzkräfte trainiert und mit Werkzeugen ausgestattet werden. Es müssen Unterkünfte und Evakuierungsrouten geplant und eingerichtet werden, und dazu ist es erforderlich, Risiken einschätzen und Simulationen durchführen zu können.