A pak jsou zde emise CO2 vzniklé při výrobě syntetických hnojiv, při kácení stromů, keřů a sekání trávy ze stamilionů hektarů půdy, při uvolňování obrovských rezervoárů půdního uhlíku a při dopravě a zpracování trávy. Ještě problematičtější je zjištění, že CCS a BECCS by se s největší pravděpodobností používaly při „terciární těžbě ropy“, kdy se do starých ropných vrtů čerpá stlačený CO2 určený ke skladování, čímž vzniká finanční podnět k vytěžení většího množství ropy. Americké ministerstvo energetiky odhaduje, že díky těmto metodám by se mohlo stát ekonomicky rentabilním vytěžení 67 miliard barelů ropy – to je trojnásobek objemu ověřených ropných zásob USA. Vzhledem k tomu, kolik peněz je v sázce, by terciární těžba ropy dokonce mohla být jedním z motivů stojících za prosazováním CCS. Žádná forma CCS každopádně nesměřuje k naplnění cíle v podobě strukturálního přechodu na plnou dekarbonizaci, což stále naléhavěji vyžadují společenská hnutí, akademici, běžní občané, a dokonce i někteří politici. Ti všichni jsou ochotni akceptovat nesnáze a přinést oběti, které během tohoto přechodu přijdou; úkol vytvořit ekonomiku s nulovými emisemi uhlíku totiž chápou jako příležitost k obnově a zlepšení svých společností a komunit. Nebezpečné a neuchopitelné technologie odtržené od reality nemají v takovém úsilí místo.
Dann sind da noch die CO2-Emissionen aus der Produktion von Kunstdünger; der Rodung von Bäumen, Büschen und Gras auf mehreren hundert Millionen Hektar Land; der Zerstörung großer Kohlenstoffspeicher im Boden und aus dem Transport und der Verarbeitung der Rutenhirse. Noch problematischer ist die Enthüllung, dass CCS und BECCS aller Voraussicht nach bei der „Steigerung der Ölausbeute“ (Enhanced Oil Recovery, EOR) eingesetzt würden und komprimiertes CO2 anschließend zur Speicherung in alte Ölquellen gepumpt würde, was einen finanziellen Anreiz schafft, mehr Erdöl zu gewinnen. Das US-Energieministerium schätzt, dass mit derartigen Methoden 67 Milliarden Barrel Öl – das dreifache Volumen der nachgewiesenen US-Ölreserven – wirtschaftlich gefördert werden können. Wenn man bedenkt, um wie viel Geld es geht, könnte in Wirklichkeit die Steigerung der Ölausbeute eines der Motive hinter dem Drängen auf CSS sein. Sicher ist, dass keine Form der CO2-Abscheidung und -Speicherung das Ziel eines Strukturwandels hin zur vollständigen Dekarbonisierung voranbringt, den soziale Bewegungen, Wissenschaftler, normale Bürgerinnen und Bürger und sogar einige Politiker zunehmend fordern. Sie sind bereit, die Unannehmlichkeiten und Opfer in Kauf zu nehmen, die während des Übergangs auftreten werden; tatsächlich betrachten sie die Herausforderung, eine kohlenstofffreie Wirtschaft zu schaffen als Chance, ihre Gesellschaften und Gemeinschaften zu erneuern und zu verbessern. Gefährliche, trügerische Technologien, die unrealistische Hoffnungen wecken, haben in diesem Bestreben keinen Platz.