A přesto nějak není řešena otázka, která je pro toto vše hlavní: jaký je plán na odvykání si od ropy, uhlí a plynu? Tato otázka se stává čím dál naléhavější, jelikož vlády na celém světě, od Argentini přes Indii až po Norsko, podporují plány na pokračování produkce fosilních paliv a hledání dalších. Tyto vlády tvrdí, že nové projekty s fosilními palivy jsou zcela v souladu s jejich závazky v rámci Pařížské klimatické úmluvy, navzdory faktu, že i spalování již existujících fosilních rezerv posune globální teplotu o více než 2°C nad úroveň před industrializací – a tedy daleko za limit stanovený v rámci této úmluvy. Je to alarmující příklad kognitivní neshody. Realitou je, že dnešní omezení produkce fosilních paliv je zásadní, pokud se chceme vyhnout pokračujícímu omezení energetické infrastruktury a politické dynamiky, která by učinil pozdější odklon od fosilních paliv obtížnější a dražší. Vyvstane také důležitá otázka o kapitálu: Kdo prodá poslední barel ropy? Kdo zaplatí přechod na obnovitelné zdroje?
Und doch wird dabei die zentrale Frage nicht ernsthaft gestellt: Wie sieht der Plan aus, um unsere Abhängigkeit von Öl, Kohle und Gas zu beenden? Diese Frage stellt sich zunehmend dringlicher, denn Regierungen überall auf der Welt – von Argentinien über Kanada bis Norwegen – unterstützen Pläne, die Produktion fossiler Brennstoffe nicht nur fortzusetzen, sondern und sogar die Suche nach neuen Reserven voranzutreiben. Diese Regierungen behaupten, dass neue fossile Brennstoffprojekte mit ihren Verpflichtungen im Rahmen des Pariser Klimaschutzabkommens vereinbar sind, obwohl schon die Verbrennung der bereits bestehenden Reserven die weltweiten Temperaturen um mehr als 2 °C über das vorindustrielle Niveau ansteigen ließe – und damit deutlich über die in diesem Abkommen festgelegte Schwelle. Es ist ein verblüffendes Beispiel kognitiver Dissonanz. In Wahrheit sind Produktionsbeschränkungen für fossile Brennstoffe unverzichtbar. Nur so können wir vermeiden, dass wir jetzt eine Energieinfrastruktur aufbauen, die einen späteren Ausstieg aus fossilen Brennstoffen erschweren und verteuern würde. Dabei stellen sich wichtige Gerechtigkeitsfragen: Wer darf das letzte Barrel Öl verkaufen? Wer bezahlt die Umstellung auf erneuerbare Energien?