Vzhledem k omezením produktivity není přerozdělování lékem, ale jen utišujícím prostředkem. Řešení tohoto problému vyžaduje investice do začleňování, do poskytování kvalifikace lidem a jejich napojování na vstupy a sítě, které je mohou učinit produktivními. Dilema spočívá v tom, že chudé země postrádají zdroje potřebné k napojení všech míst na všechny vstupy. Nemají jinou možnost než napojit několik míst na většinu vstupů a dosáhnout vysoké produktivity v těchto místech, nebo zajistit některé vstupy na všech místech a dosáhnout velmi malého růstu produktivity všude. Proto má rozvoj sklon k nerovnosti. Dalším problémem moderní produkce je otázka, jak rozdělit příjem generovaný všemi doplňujícími se vstupy. Produkci dnes nezajišťují pouze jednotlivci, ba ani týmy lidí uvnitř firem, ale také týmy firem neboli hodnotové řetězce.
Angesichts der Produktivitätsbeschränkungen ist Umverteilung nur ein Schmerz-, aber kein Heilmittel. Die Bekämpfung des Problems erfordert Investitionen in Inklusion: Man muss den Menschen Fertigkeiten vermitteln und sie an die Inputfaktoren und Netzwerke anschließen, die sie produktiv machen können. Das Dilemma ist, dass den armen Ländern die Mittel fehlen, um alle Orte mit allen Inputfaktoren zu verknüpfen. Sie stehen vor der Wahl, die meisten Inputfaktoren an ein paar wenigen Orten zu konzentrieren und so dort eine hohe Produktivität zu erzielen, oder Inputfaktoren überall zu verteilen und damit überall ein sehr geringes Produktionswachstum zu erzielen. Dies ist der Grund, warum Entwicklung tendenziell ungleichmäßig verläuft. Das andere Problem der modernen Produktion besteht darin, wie man das durch die vielen einander ergänzenden Inputfaktoren erzielte Einkommen verteilt. Die Produktion wird heute nicht nur von einzelnen Personen oder Arbeitsgruppen innerhalb der Unternehmen getragen, sondern auch von teamartig kooperierenden Unternehmen, oder Wertschöpfungsketten.