Naopak investoři se mohou mít na pozoru před idealistickými přístupy, které ignorují základní realitu, a o malé transakce nemusí mít zájem. Jak můžeme navzdory tomuto nesouladu pozvednout trvale udržitelné projekty z malých investic do pásma přesahujícího objem 100 milionů dolarů, kdy už začnou lákat velké finanční firmy, a tím i biliony dolarů potřebné ke změně v globálním měřítku? Nezbytné jsou zejména tři kroky. Za prvé by se měly použít sekuritizační metody, které by spojily mnoho menších projektů do jediného. Ten by měl mít natolik velkou kritickou hmotnost, aby byl důležitý. Sekuritizace si v letech 2007-2008 získala špatné jméno kvůli podílu na rozdmýchání krize podřadných hypoték, která přivedla rozvinutý svět na pokraj finanční zkázy.
Auf der anderen Seite könnten die Investoren idealistischen Ansätzen, die die Realität der Gewinnerwartungen ignorieren, skeptisch gegenüberstehen und deshalb möglicherweise nicht an Transaktionen in kleinem Maßstab interessiert sein. Angesichts dieser Diskrepanzen stellt sich die Frage, wie man Nachhaltigkeitsprojekte vom Niveau der Kleininvestition in einen Bereich von 100 Millionen Dollar und mehr ausweiten kann, um sie für Big Finance attraktiv zu machen und jene Billionen Dollar zu erhalten, die benötigt werden, um weltweit etwas zu bewirken. Dafür sind insbesondere drei Schritte erforderlich. Erstens sollten Verbriefungsmethoden eingesetzt werden, um viele kleinere Projekte zu einem relevanten Großprojekt mit ausreichend kritischer Masse zusammenzufassen. Die Verbriefung geriet in den Jahren 2007-2008 in Verruf, weil sie die Subprime-Hypothekenkrise mitverursachte, aufgrund derer die Industrieländer an den Rand des finanziellen Ruins getrieben wurden.