Bude zajímavé sledovat, jak Hammond naviguje Británii na kurz vyšších infrastrukturálních výdajů, a přitom se drží konzervativní platformy fiskální zodpovědnosti. A pokud se v USA podíváme za mlhu předvolebních nechutností, zdá se, že vyšší výdaje do infrastruktury upřednostňují obě strany. V takovém případě by příští americká administrativa (bez ohledu na to, kdo zvítězí) spolu s novým britským vedením snažícím se demonstrovat svou postbrexitovskou „otevřenost“ měly rozšířit fiskální aktivismus nad rámec domácí infrastruktury tak, aby zahrnoval obecnější globální rozvoj. Například Světová banka by s odpovídající podporou mohla vytvořit nové investiční nástroje, jako jsou dluhopisy určené na boj proti AMR nebo na globální vzdělávání, z nichž by se podporoval budoucí rozvoj a zachraňoval budoucí globální růst, který by jinak mohl být ztracený. USA i Velká Británie musí ukázat, že dokážou odhlédnout od svých vysoce citlivých – a upřímně řečeno malicherných – domácích politických témat. Přitom by měly mít na paměti, že bez exportních trhů, jakými jsou státy BRICS a další země s rozvíjejícími se ekonomikami, přijdou veškeré snahy o opětovné vybalancování jejich ekonomik nazmar. Fiskální Apokalypsa Jak se v posledním roce ve Spojených státech drolí podpora prezidenta George W. Bushe, snad nejpřekvapivější součástí je revolta ekonomů a pozorovatelů hospodářské politiky.
Es wird interessant sein zu sehen, wie Hammond höhere Ausgaben für Infrastruktur einleiten kann, ohne gegen das Programm haushaltspolitischer Verantwortlichkeit der Konservativen Partei zu verstoßen. Und wenn wir in den USA hinter die Nebelkerzen des Wahlkampfdesasters blicken, scheint es so, dass beide Seiten für mehr Infrastrukturausgaben eintreten. Ist dies der Fall, sollte die nächste US-Regierung (unabhängig davon, wer gewinnt) gemeinsam mit einer neuen britischen Führung, die sich bemüht, nach dem Brexit ihre „Offenheit“ zu beweisen, ihren finanzpolitischen Aktivismus über die Infrastruktur im Inland auf die allgemeinere globale Entwicklung ausweiten. Beispielsweise könnte die Weltbank mit angemessener Unterstützung neue Investitionsinstrumente wie Anleihen für AMR oder globale Ausbildung entwickeln, die zukünftig die Entwicklung fördern und das Wachstum ankurbeln könnten – Effekte, die andernfalls verloren sein könnten. Sowohl die USA als auch Großbritannien müssen zeigen, dass sie über ihre hochempfindlichen – und, ehrlich gesagt, engstirnigen – innenpolitischen Probleme hinauswachsen können. Und sie sollten sich daran erinnern, dass ohne die Exportmärkte der BRICS und anderer Schwellenländer alle Versuche, ihre Wirtschaft wieder ins Lot zu bringen, zum Scheitern verurteilt sind. US-Steuerpolitik: Apocalypse Now Der vielleicht überraschendste Aspekt beim Abbröckeln der Unterstützung für Präsident George W. Bush in den USA im vergangenen Jahr ist die Revolte der Ökonomen und wirtschaftspolitischen Beobachter.