Navíc ve větší míře hlasují ve volbách, podílejí se na občanských aktivitách, páchají méně trestných činů, lépe vzdělávají vlastní děti a jsou méně často nemocní, poněvadž vedou zdravější životní styl. Vědci odhadují, že tyto dodatečné přínosy mají ještě vyšší hodnotu než větší celoživotní příjem zajištěný univerzitním diplomem. Budou-li politici zmíněné přínosy přehlížet, riskují, že podpoří rychlejší a levnější formy vzdělávání, které budou daleko méně sloužit studentům i společnosti. Tyto mylné představy jsou jasně patrné na projevech šéfů vlád v posledních dvou desetiletích. Bývalý prezident Bill Clinton ve svém poselství o stavu Unie v roce 1994 poznamenal: „Každou školu posuzujeme podle jednoho náročného měřítka: Učí se tam naše děti, co potřebují vědět, aby mohly konkurovat a vítězit v globální ekonomice?“ George W. Bush a Obama pak vyjadřovali podobné názory, když hovořili o cílech své školské politiky. Stejné postoje se projevují i v jiných zemích. Výmluvným příkladem je přesun britských univerzit z gesce ministerstva školství a vědy do gesce ministerstva školství a zaměstnanosti v roce 1992 a poté pod nově vytvořené ministerstvo podnikání, inovací a kvalifikace v roce 2009.
Sie gehen zudem häufiger zur Wahl, engagieren sich stärker für das Gemeinwohl, begehen weniger Straftaten, sorgen dafür, dass ihre Kinder eine bessere Schulbildung erhalten, und werden seltener krank, da sie einen gesünderen Lebensstil pflegen. Forscher schätzen, dass diese zusätzlichen Vorteile sogar noch schwerer wiegen als das mit einem Hochschulabschluss einhergehende höhere Lebenseinkommen. Wenn die Politik diese Vorteile übersieht, läuft sie Gefahr, schnellere, billigere Bildungsformen zu fördern, die sowohl den Studenten als auch der Gesellschaft deutlich weniger bringen. In den Reden der Regierungschefs der letzten beiden Jahrzehnte finden sich diese falschen Vorstellungen eindeutig wieder. Der frühere Präsident Bill Clinton etwa erklärte in seiner Rede zur Lage der Nation 1994: „[W]ir legen an jede Schule einen einzigen hohen Standard an: Lernen unsere Kinder, was sie wissen müssen, um sich in der Weltwirtschaft erfolgreich zu behaupten?“ Seitdem haben George W. Bush und Obama ähnlichen Gedanken Ausdruck verliehen, wenn sie über ihre bildungspolitischen Ziele sprachen. Dieselben Einstellungen treten auch in anderen Ländern zutage. Ein aufschlussreiches Beispiel ist die Verlagerung der Zuständigkeit für die britischen Universitäten 1992 vom Bildungs- und Wissenschaftsministerium auf das Ministerium für Bildung und Beschäftigung und dann 2009 auf das neue Ministerium für Wirtschaft, Innovation und Fertigkeiten.