Mají-li skeptikové pravdu, pak bychom se měli smířit s tím, že se jednou za čas ocitneme mimo finanční a fiskální rovnováhu, aniž bychom o tom předem věděli. Kromě toho bychom měli akceptovat potřebu mnohem konzervativnějších fiskálních postojů, než jaké byly pokládány za nezbytné před pouhými třemi lety. Ve statistice a v teorii rozhodování na základě nejistoty jsou omyly nevyhnutelné. Existují jich dva druhy. Jedním omylem je odmítnout pravdivý návrh a druhým je přijmout návrh falešný. Říkejme tomu OP (odmítnutí pravdy) a PN (přijetí nepravdy). Celou otázku pak lze zasadit do následujícího rámce: který z těchto dvou typů omylu má v kontextu detekce systémového rizika a reakce na něj vyšší očekávané náklady? Odpůrci uvážlivého dohledu nad systémovým rizikem zaujímají dvě různá stanoviska.
Falls die Skeptiker Recht haben, dann sollten wir akzeptieren, dass wir in Abständen aus dem finanziellen und fiskalischen Gleichgewicht geraten, ohne dies vorher zu wissen. Wir sollten also zugleich die Notwendigkeit einer sehr viel konservativeren fiskalpolitischen Positionierung akzeptieren, als sie selbst vor drei Jahren noch für erforderlich gehalten wurde. In der Statistik und der Theorie über das Treffen von Entscheidungen unter unsicheren Umständen sind Fehler unvermeidlich. Es gibt dabei zwei Arten von Fehlern. Die eine besteht darin, eine wahre Annahme zu verwerfen, die andere, eine falsche Annahme zu akzeptieren. Wir wollen diese Fehlerarten RWT (reject when true) und AWF (accept when false) nennen. Der Problemrahmen lässt sich nun wie folgt abstecken: Welcher dieser beiden Fehlertypen ist im Kontext der Erkennung und Bekämpfung systemischer Risiken mit den höheren erwarteten Kosten verbunden? Die Gegner einer Beaufsichtigung systemischer Risiken nehmen an dieser Stelle zwei unterschiedliche Positionen ein.