Tyto a další platby je nutné připočíst ke stamiliardám dolarů v podobě dotací, které dál proudí do průmyslu fosilních paliv. Velké platby však neochuzují jen veřejné pokladny; už pouhá jejich hrozba odrazuje vlády od realizace ambicióznějších klimatických politik kvůli obavám, že by je průmyslové firmy odkázané na uhlík mohly napadnout u mezinárodních tribunálů. Tento stav naštěstí nemusí trvat věčně. Mnohé vlády dnes pokládají reformu investičního režimu nejen za možnost, ale přímo za nutnost. Konference OSN o obchodu a rozvoji uspořádala v říjnu v Ženevě setkání na vysoké úrovni, jehož cílem bylo rozpracovat možnosti rozsáhlé reformy investičního režimu včetně vyjednání nových podmínek či ukončení přibližně tří tisíc zastaralých smluv. Vlády by měly začít tím, že reformují nebo opustí Energetickou chartu, což je jediný investiční pakt na světě, jenž se zabývá konkrétně energetikou. Mechanismy ochrany investic a absence klimatických ustanovení v ECT už neodpovídají době. ECT od svého počátku posloužila jako opora pro více než 100 nároků vznesených energetickými firmami proti hostitelským zemím, přičemž některé z nich ohrožují národní ekologickou politiku, například odchod od jádra v Německu.
Diese und andere Zahlungen verstehen sich zusätzlich zu den hunderten von Milliarden Dollar an Subventionen, die weiterhin jedes Jahr an die fossile Energiebranche fließen. Derart große Zahlungen sind mehr als eine Belastung der Staatskasse; schon die Drohung damit schreckt Regierungen davon ab, eine ambitioniertere Klimapolitik zu verfolgen, weil sie fürchten, dass fossile Branchen sie vor internationalen Schiedsgerichten verklagen könnten. Zum Glück ist dieser Zustand nicht in Stein gemeißelt. Viele Regierungen betrachten eine Reform des Investitionsregimes inzwischen nicht mehr bloß als Möglichkeit, sondern als Notwendigkeit. Im letzten Monat berief die Konferenz der Vereinten Nationen für Handel und Entwicklung (UNCTAD) ein hochrangiges Treffen in Genf ein, um Optionen für eine umfassende Reform des Investitionsregimes zu entwickeln, darunter die Neuverhandlung oder Kündigung von rund 3000 überholten Verträgen. Die Regierungen sollten damit beginnen, dass sie den Energiecharta-Vertrag (ECT) – das weltweit einzige energiespezifische Investitionsabkommen – überarbeiten oder daraus aussteigen. Die Regeln zum Investitionsschutz und das Fehlen von Klimaschutzklauseln im ECT sind nicht mehr zeitgemäß. Seit seinem Inkrafttreten hat der ECT als Grundlage für mehr als 100 Klagen von Energieunternehmen gegen Staaten gedient, von denen sich einige gegen nationale Umweltpolitiken, etwa den Atomausstieg in Deutschland, wandten.