Jelikož Rusové vědí, že jsou zejména v demografických a ekonomických otázkách méně silní, mají pocit, že musí dělat více. Tvrzení „Rusko je zpátky“ pro ně znamená, že skončila ponižující Jelcinova léta a že s nimi ostatní – obzvláště Spojené státy – musí jednat jako rovní s rovnými. Rusové necítí nostalgii po studené válce jako takové, nýbrž po mezinárodním postavení, o něž s jejím skončením přišli. Dnes, kdy už Amerika není „hypermocností“ bez strategických vyzývatelů, si Rusko opětovně nárokuje status „supermocnosti“, který se však nemusí nutně opírat o realitu. Na rozdíl od Číňanů Rusové nevytvářejí hospodářské bohatství, ale pouze využívají své energetické a nerostné zdroje. Navíc si na rozdíl od Číňanů nebyli vždy jisti svým postavením ve světě. V kulturním a politickém ohledu jsou rozpolceni mezi Evropu a Asii a kromě toho se stali obětí temného narcistického instinktu, který prostupuje jejich chápáním minulosti i vizemi o budoucnosti, takže by nikoho nemělo překvapovat, že se dnes Rusko chová jako „revizionistická“ mocnost.
Weil man weiß, dass man vor allem in demographischer und ökonomischer Hinsicht weniger mächtig ist, haben die Russen das Gefühl, „mehr“ tun zu müssen. Für sie bedeutet „Russland ist zurück“, dass die demütigenden Jelzin-Jahre jetzt vorbei sind und dass man vor allem von den USA als gleichberechtigter Partner behandelt werden muss. Die Russen hegen keine nostalgische Sehnsucht nach dem Kalten Krieg als solchen, sehr wohl aber nach dem internationalen Rang, den sie mit dem Ende des Kalten Krieges verloren. Heute, da Amerika keine „Hypermacht“ ohne strategischen Gegenspieler mehr ist, hat Russland seine Stellung als „Supermacht“ bekräftigt, ein Anspruch, der nicht unbedingt mit der Realität Schritt hält. Im Gegensatz zu den Chinesen schaffen die Russen keinen ökonomischen Wohlstand, sondern begnügen sich mit der Ausbeutung ihrer Bodenschätze. Außerdem waren sie sich im Unterschied zu den Chinesen ihrer Stellung in der Welt nicht immer bewusst. Kulturell und politisch zwischen Europa und Asien hin- und hergerissen, leiden sie unter einem dunklen, narzisstischen Instinkt, der ihre Auslegung der Geschichte und ihrer Zukunftsvisionen durchdringt und so sollte es niemanden überraschen, dass sich Russland heute wie eine „revisionistische“ Macht verhält.