Dalším způsobem, jak zlepšit využití úspor diaspory, by bylo vytvoření nových finančních nástrojů pro diasporu. Cenný papír s nízkou nominální hodnotou (řekněme 1000 dolarů) nesoucí úrok ve výši 3-4% by mohl být přitažlivý pro vystěhovalce, kteří v současné době získávají z vkladů v bankách hostitelské země minimální úrok. Pětiletý dluhopis pro diasporu by měl nižší úrokovou sazbu než suverénní dluhopis prodávaný zahraničním institucionálním investorům, neboť investoři z diaspory budou pravděpodobně vnímat riziko ve své domovské zemi jako nižší. Tyto dluhopisy by zároveň byly stabilnější než vklady v zahraniční měně pro nerezidenty v rozvojových zemích a jejich registrace u příslušných úřadů ve velkých hostitelských zemích by je učinila přiměřeně bezpečnými. Dluhopisy pro diasporu však nebudou realizovatelným rozvojovým nástrojem, pokud nebudou navázány na rozvojové projekty v místech s dostatečnou důvěrou ve vládu.
Eine weitere Möglichkeit, die Ersparnisse der Diaspora besser zu nutzen, wäre, neue Finanzinstrumente für die Diaspora zu schaffen. Ein Wertpapier über kleinere Beträge (beispielsweise 1000 US-Dollar), auf das es Zinsen in Höhe von 3-4 % gibt, könnte für ausländische Arbeitnehmer interessant sein, die derzeit für ihre Einlagen in den Banken der Gastländer minimale Zinsen bekommen. Eine fünfjährige Diaspora-Anleihe hätte einen niedrigeren Zinssatz als eine Staatsanleihe die an ausländische institutionelle Anleger verkauft wird, da die Diaspora-Investoren das Risiko in ihren Heimatländern wahrscheinlich geringer einschätzen würden. Doch wären die Anleihen auch stabiler als Fremdwährungseinlagen ausländischer Besitzer in Entwicklungsländern, und die Registrierung der Anleihen bei den zuständigen Behörden in den wichtigsten Gastländern würde sie relativ sicher machen. Doch ohne die Anbindung an Entwicklungsprojekte in Ländern, in denen das Vertrauen in die Regierung ausreichend ist, werden die Diaspora-Anleihen nicht zu einem plausiblen Entwicklungsinstrument werden.