Ukazuje se, že musíme řešit spíše hnací motory ztráty biodiverzity – tedy těžební a průmyslovou činnost –, místo abychom svěřovali ochranu světových ekosystémů korporacím a finančním trhům. Od vlád se žádá, aby volaly tyto organizace k zodpovědnosti za škody, které páchají na životním prostředí a lidských komunitách, a aby chránily práva domorodých kmenů, drobných zemědělců a dalších lidí, kteří už dlouho přispívají k ochraně cenných světových ekosystémů. Výborným příkladem, proč potřebujeme odlišný přístup, jsou naše potravinářské systémy. Pěstování plodin a chov zvířat se coby zdroje obživy lidstva tisíce let vyvíjely ruku v ruce s lidskými zemědělskými komunitami. Během expanze modelů průmyslového zemědělství ve 20. století jsme se však od této tradice radikálně odchýlili a v oblasti potravinářství a zemědělství jsme zničili 75% biologické diverzity. Většina potravinářských systémů dnes stojí na odlesňování, zhoršování kvality půdy, používání pesticidů, znečišťování zdrojů, vysoké spotřebě energie, genetické jednotvárnosti a společensko-ekonomické nerovnosti. Krizi biodiverzity nemůžeme vyřešit bez transformace těchto nefunkčních potravinářských systémů. Místo nich můžeme podpořit agroekologii, která se ukázala jako silný a efektivní přístup k produkci, distribuci a spotřebě potravin. Agroekologie podporuje biodiverzitu tím, že stimuluje synergie uvnitř ekosystémů, aby zvýšila odolnost a produktivitu.
So sehen wir, dass wir uns auf die Triebkräfte des Verlusts der Artenvielfalt – Rohstoffgewinnung und industrielle Aktivitäten – konzentrieren müssen, statt den Schutz der weltweiten Ökosysteme den Konzernen und Finanzmärkten zu überlassen. Die Regierungen müssen diese Akteure für den Schaden, den sie der Umwelt und den menschlichen Gemeinschaften zufügen, zur Verantwortung ziehen. Sie müssen die Rechte der indigenen Völker, der Kleinbauern und anderer schützen, die traditionell zum Schutz der wertvollen weltweiten Ökosysteme beitragen. Ein gutes Beispiel dafür, warum wir einen anderen Ansatz brauchen, sind unsere Ernährungssysteme: Die Nutzpflanzen und Tiere, von denen die Menschen leben, haben sich über Jahrtausende gemeinsam mit der menschlichen Landwirtschaft entwickelt. Aber durch die immer stärkere Industrialisierung der Landwirtschaft seit dem 20. Jahrhundert haben wir mit dieser Tradition radikal gebrochen – und für unsere Ernährungs- und Landwirtschaft 75% der Artenvielfalt zerstört. Die meisten der heutigen Nahrungsmittelsysteme beruhen auf Abholzung, Landverödung, Pestiziden, Verschmutzung, hohem Energieverbrauch, genetischer Homogenität und sozioökonomischer Ungleichheit. Ohne diese dysfunktionalen Nahrungsmittelsysteme zu verändern, können wir die Krise der Artenvielfalt nicht lösen. Dazu sollten wir das Konzept der Agroökologie anwenden, das sich als mächtiger und effektiver Ansatz zur Erzeugung, zur Verteilung und zum Konsum von Lebensmitteln erwiesen hat. Eine solche Agroökologie fördert die Artenvielfalt, indem sie Synergien innerhalb von Ökosystemen stimuliert, um Resilienz und Produktivität zu erhöhen.