Firmy jsou k hodnocení bezpečnosti svých produktů vybaveny mnohem lépe než spotřebitelé a nám všem přináší užitek vědomí, že náš právní systém podněcuje společnosti k tomu, aby věnovaly bezpečnosti svého sortimentu pozornost. Podobně i ekologické zákony nutí firmy nést zodpovědnost za svůj toxický odpad a mnoho zemí včetně USA si již důvěrně osvojilo princip ,,znečišťovatelé platí" - tedy že firmy musí uhradit škody, které způsobí. Jde o otázku stimulů i sociální spravedlnosti. V jiných oblastech však teprve nyní začínáme domýšlet, co by měla firemní zodpovědnost znamenat pro náš právní systém. Během druhé světové války německé podniky přeochotně profitovaly z otrocké práce v koncentračních táborech a švýcarské banky si zase spokojeně přivlastnily zlato židovských obětí nacistického teroru.
Firmen sind in einer wesentlich besseren Position als Verbraucher, wenn es darum geht die Sicherheit ihres Produktes zu beurteilen; wir profitieren alle von dem Wissen, dass unser Rechtssystem Unternehmen Anreize bietet, auf die Sicherheit dessen zu achten, was sie herstellen. Vergleichbar obliegt Firmen durch Umweltgesetze die Verantwortung für ihre giftigen Abfälle und viele Länder, einschließlich der USA, halten an dem Grundsatz fest, dass "Umweltverschmutzer zahlen". Dass heißt, Unternehmen müssen für den Schaden aufkommen, den sie verursachen. Es ist sowohl eine Frage des Anreizes als auch der sozialen Gerechtigkeit. In anderen Bereichen stehen wir jedoch mit unseren Überlegungen, was die Verantwortung von Unternehmen für unser Rechtssystem bedeuten sollte, noch ganz am Anfang. Im Zweiten Weltkrieg waren deutsche Unternehmen nur allzu bereit, von der Sklavenarbeit der Insassen in Konzentrationslagern zu profitieren und Schweizer Banken freuten sich, das Gold jüdischer Opfer des Naziterrors einzusacken.