Dnes ráno jsi zase přišel pozdě do školy. Nejprve musí břichomluvec zařídit, abychom věřili že na jeho klíně sedí malý chlapec. Jenom mimochodem pak následuje iluze řeči. Co mi k tomu řekneš, Jimmy? My dospělí obdivujeme klín z nostalgické vzdálenosti. Zbyly nám blednoucí vzpomínky na ten provizorní chrám vztyčený pokaždé, když se nějaký dospělý posadil. V přeplněném autobuse se vždy našel klín, na který jsme se mohli posadit.
"Du warst heute früh schon wieder zu spät in der Schule." Der Bauchredner muss uns erst überzeugen, dass auf seinem Schoß ein kleiner Junge sitzt. Die Illusion der Sprache folgt eher zufällig. "Hast du dazu irgendwas zu sagen, Jimmy?" Wir Erwachsenen bewundern den Schoß aus einer nostalgischen Entfernung. Wir haben verblassende Erinnerungen an diesen provisorischen Tempel, der jedes Mal, wenn sich ein Erwachsener setzte, errichtet wurde. In einem vollen Bus gab es immer einen Schoß zum Sitzen.