Bohužel, jde o sen, ne cíl. Ekonomika nějakou nezaměstnanost potřebuje, aby tak umožnila zaměstnancům změnu práce a mnoho vlád se již soustředí na tvorbu pracovních míst. Výzkumy ukazují, že politici a zájmové skupiny by využili cíl plné zaměstnanosti k podpoře protekcionistických, drahých opatření, která by pro některé vytvořila skvělé pracovní příležitosti, ale mnohé by uvrhla do šedé ekonomiky. Ve výsledku by to tedy pravděpodobně způsobilo více škod než užitku a rozhodně to není cesta ke snížení extrémní chudoby. Zhruba 14.5% světové populace, jinak řečeno asi miliarda lidí, žije za méně než 1,25 dolaru na den. Proč tedy jednoduše neukončit extrémní chudobu převodem dostatku zdrojů této miliardě lidí, abychom je dostali alespoň na 1,26 dolaru za den? Nejchudší by tak byli schopni lépe nasytit a vzdělat své děti a stát se zdravějšími.
Leider ist das kein Ziel, sondern ein Traum. Ökonomien brauchen ein gewisses Maß an Arbeitslosigkeit, um Arbeitnehmern den Jobwechsel zu ermöglichen und die meisten Regierungen konzentrieren sich bereits auf die Schaffung von Arbeitsplätzen. Forschungsergebnisse legen nahe, dass Politiker und Interessensgruppen ein Vollbeschäftigungsziel nutzen würden, um kostspielige, protektionistische Strategien zu unterstützen, mit denen man zwar Arbeitsplätze für einige schafft, aber viele in die informelle Wirtschaft drängt. Am Ende würde man damit also wahrscheinlich weniger erreichen, als es der finanzielle Aufwand wert wäre und es ist mit Sicherheit keine Möglichkeit, die extreme Armut zu reduzieren. Etwa 14,5 Prozent der Weltbevölkerung oder eine Milliarde Menschen leben von weniger als 1,25 Dollar pro Tag. Warum also nicht die extreme Armut beseitigen, indem man einfach genügend Ressourcen zu dieser einen Milliarde Menschen umleitet, damit diese täglich 1,26 Dollar zur Verfügung haben? Die Ärmsten der Welt wären damit in der Lage, ihre Kinder besser zu ernähren und ihnen Schulbildung und ein gesünderes Leben zu ermöglichen.