Poslední element světové kolektivní sázky je zakořeněn v přesvědčení, že nadměrné tržní riskování bylo zkroceno. Ale zdlouhavá doba represe nestálosti, vyvolaná politickými opatřeními, přesvědčila investory, že s centrálními bankami na své straně jsou v bezpečí – přesvědčení, které vedlo ke značnému vystavování se riziku v některých segmentech finančních trhů. Díky prostředníkům neochotným převzít cenné papíry, které je nežádoucí vlastnit v dobách finanční nestability, mohou tržní korekce znásobit náhlé a dramatické změny cen, čímž se naruší řádně fungující finanční systém. Prozatím byly centrální banky ochotné a schopné zajistit, aby tyto periody byly dočasné a vratné. Jejich schopnost činit tak nadále je však limitovaná - zvláště když nadměrná víra v měnové politiky podněcuje spekulativní postavení na trhu. Faktem je, že centrální banky samy o sobě nemají nástroje na dodání rychlého, udržitelného a inkluzivního růstu. Nejlepší, co mohou udělat je vytáhnout můstek; je pak na dalších tvůrcích ekonomické politiky, aby zajistili směr do kotevní destinace.
Das dritte Element der kollektiven Wette hat seinen Ursprung in dem Glauben, die übermäßige Risikobereitschaft auf den Märkten wäre eingedämmt. Allerdings hat eine lange anhaltende Phase einer von der Politik veranlassten Eindämmung der Volatilität die Anleger zur Überzeugung gebracht, sich in Sicherheit zu befinden – und die Zentralbanken auf ihrer Seite zu haben. Dieses Gefühl der Sicherheit hat in manchen Bereichen der Finanzwelt zu einer erheblichen Risikopositionierung geführt. Da Finanzintermediäre dem Besitz von Papieren, die in Phasen finanzieller Instabilität nicht wünschenswert erscheinen, immer ablehnender gegenüberstehen, können Marktkorrekturen abrupte und dramatische Preisveränderungen verschärfen und die ordnungsgemäße Funktion der Finanzsysteme stören. Bislang waren Zentralbanken willens und in der Lage, sicherzustellen, dass diese Phasen vorübergehend und umkehrbar blieben. Doch ihre Fähigkeit, auch weiter dafür zu sorgen, stößt an Grenzen – zumal der übermäßige Glaube an die Geldpolitik die fremdmittelfinanzierte Marktpositionierung fördert. Faktum ist, dass die Zentralbanken nicht über die Instrumente verfügen, alleine für rasches, nachhaltiges und inklusives Wachstum zu sorgen. Sie können höchstens die Brücke verlängern. Es liegt an anderen Entscheidungsträgern der Wirtschaftspolitik für die Verankerung des Brückenendes zu sorgen.