Je však pravděpodobné, že většinu nových investic bude nezbytné uskutečnit se státními dotacemi. Kromě toho by však člověk neměl vleklou stagnaci pokládat za hrozbu, ale spíš za příležitost. Klasičtí ekonomové devatenáctého století se těšili na to, co nazývali „stavem nehybnosti,“ při němž už, řečeno slovy Johna Stuarta Milla, nebude nutný život „v pachtivém úsilí o přežití,“ kdy „si okopáváme nohy, mačkáme se, strkáme a šlapeme si na paty“.
Wahrscheinlich ist allerdings, dass die meisten dieser neuen Investitionen mit staatlichen Subventionen getätigt werden. Aber darüber hinaus sollte man die säkulare Stagnation eher als Chance denn als Bedrohung betrachten. Die klassischen Ökonomen des 19. Jahrhunderts freuten sich auf einen von ihnen so bezeichneten „stationären Zustand“, in dem sich ein Leben aus „Stoßen, Drängen, einander auf die Fersen Treten” erledigt hätte, wie es John Stuart Mill formulierte.