Summit COP26 vyvinul nanejvýš malou snahu tyto požadavky splnit. Vlády nedospěly k žádné dohodě na způsobu měření emisí skleníkových plynů a zavedeny nejsou žádné mezinárodně uznané výkazní mechanismy. Za národní výkony v oblasti změny klimatu nejsou žádné odměny ani postihy, protože doporučení COP26 nejsou právně závazná. Světu také schází mechanismy k rychlému a nestrannému řešení sporů týkajících se opatření v oblasti klimatu. A přestože svrchovaná moc států se uznává, absence polycentrického systému správy znamená, že klimatická politika se od mezinárodní po místní úroveň nadále zanedbává a je nedůsledná a nesoudržná. Samozřejmě, splnit naznačené požadavky je obrovský úkol a nestane se tak přes noc. Příští generace má ale právo očekávat, že se pokusíme vytvořit společenské, ekonomické a politické předpoklady pro úspěšná opatření v oblasti klimatu.
Der Weltklimagipfel hat, wenn überhaupt, nur geringe Versuche zur Erfüllung dieser Anforderungen unternommen. Die Regierungen haben keine Einigung darüber erzielt, wie THG-Emissionen gemessen werden sollten, und es gibt keine international anerkannten Berichtsmechanismen. Es gibt keine Prämien oder Sanktionen für die nationale Klimaleistung, weil die COP26-Empfehlungen rechtlich unverbindlich sind. Die Welt hat auch keine schnellen, unparteiischen Mechanismen zur Beilegung von Konflikten in Bezug auf den Klimaschutz. Und trotz Anerkennung der souveränen Autorität der Länder bedeutet das Fehlen eines polyzentrischen Steuerungssystems, dass die Klimapolitik von der internationalen bis zur kommunalen Ebene weiterhin vernachlässigt wird und widersprüchlich und nicht in sich schlüssig bleibt. Natürlich ist die Erfüllung dieser Anforderungen eine große Aufgabe und wird nicht über Nacht passieren. Doch kann die kommende Generation zu Recht erwarten, dass wir versuchen, die sozialen, wirtschaftlichen und politischen Grundvoraussetzungen für einen erfolgreichen Klimaschutz zu schaffen.