Průměrný počet protivládních demonstrací se zvyšuje na trojnásobek, četnost násilných nepokojů na dvojnásobek a přinejmenším o třetinu přibývá všeobecných stávek. Nedávno tato čísla posílilo Řecko. Jediný povzbudivý závěr, k němuž tito tři ekonomové dospívají, je, že tyto účinky postupně odeznívají. Data nám říkají, že po pěti letech je nejhorší pryč. V Evropě se nezdá, že by tomu tak teď bylo, pohlédneme-li na nedávné volební zděšení ve Francii, o Finsku a Polsku, kde se k moci dostali pravicoví populisté, ani nemluvě. Odpovědí by mohlo být, že oněch pět let se začíná odpočítávat až po úplném odeznění krize, což v Evropě ještě neplatí.
Die durchschnittliche Anzahl regierungskritischer Demonstrationen verdreifacht sich, die Frequenz gewalttätiger Ausschreitungen verdoppelt sich, und die Generalstreiks nehmen um mindestens ein Drittel zu. In Griechenland sind diese Zahlen kürzlich stark gestiegen. Die einzige beruhigende Schlussfolgerung der drei Ökonomen ist, dass diese Effekte nach und nach im Sande verlaufen. Den Daten zufolge ist nach fünf Jahren das Ärgste vorbei. Wenn wir uns allerdings Finnland, Polen oder den Wahlschock in Frankreich anschauen, wo jetzt rechte Populisten an der Macht sind, scheint es sich im heutigen Europa aber nicht so zu verhalten. Die Erklärung dafür könnte sein, dass die fünf Jahre erst beginnen, wenn die Krise völlig beendet ist, was auf Europa noch nicht zutrifft.