Větší část uplynulého desetiletí kázala Amerika světu, jak je její ekonomika dokonalá. Jak je orientovaná na konkurenci, jak uvolňuje regulaci práce, jak jednoduchou má záchrannou sociální síť a jak to všechno prý přispívá k její dynamice a vyššímu růstu. Kontinentální Evropa měla americký model následovat a liberalizovat své pracovní trhy, aby podniky, které chtějí nabírat nové síly, přitom neztrácely peníze a aby se mzdy zaměstnanců, kteří si najdou novou práci, nesnížily o zkrácené sociální dávky. Japonci měli zestátnit ztráty, které vykázal tamní bankovní trh poté, co praskla japonská bublina, a zase reprivatizovat ty jeho části, které by mohly mít šanci uspět, a zbytek zlikvidovat. Východoasijským tygrům bylo doporučeno opustit německo-japonský finanční systém, založený na univerzálním bankovnictví, a přijmout model anglosaský, založený na likvidních finančních trzích. K tomu ještě dostali hubováno za to, že nedostatečně regulují své finanční systémy. Další rozvojové země si vyslechly, že jejich obchodní bariéry, jejich libování si v inflačním finančnictví, jejich neschopnost zabránit daňovým únikům a jejich vlády slabé na to, aby vymáhaly majetková a smluvní práva i vůči místní honoraci, organizovaným zlodějům a hlavně vůči funkcionářům z vlastních řad, jim nedovolují užívat si z nového globalizovaného rohu ekonomické hojnosti.
In den letzten zehn Jahren wurde die Welt von jenen Amerikanern belehrt, die das US-amerikanische Wirtschaftssystem für perfekt hielten. Die besondere Bedeutung des Wettbewerbs, lockere Arbeitsbestimmungen und ein bescheidenes soziales Netz haben angeblich Dynamik und hohe Wachstumsraten hervorgebracht. Den Kontinentaleuropäern wurde geraten, das Modell der USA zu übernehmen und die Arbeitsmärkte zu liberalisieren, so dass Firmen ohne finanzielle Einbußen neue Mitarbeiter einstellen können und Arbeitslose, die wieder einen Job finden, ihren Lohn nicht durch Kürzungen der staatlichen Zuwendungen schwinden sehen. Den Japanern wurde empfohlen, die Verluste, die ihnen ihr Bankensystem nach dem Platzen der japanischen Blase bescherte, zu verstaatlichen um dann jene Teile, die erfolgreich weitergeführt werden können wieder zu privatisieren. Der Rest sollte liquidiert werden. Den Tigerstaaten Ostasiens wurde nahegelegt, ihr deutsch-japanisches, auf Universalbanken beruhendes Finanzsystem abzuschaffen und durch das anglo-amerikanische Modell der liquiden Finanzmärkte zu ersetzten. Außerdem wurden sie dazu angehalten, effizientere Regulierungsmaßnahmen in ihrem Finanzsystem zu etablieren. Andere Entwicklungsländer ließ man wissen, dass folgende Faktoren sie daran hindern, am Reichtum der neuen globalisierten Wirtschaft teil zu haben: ihre Handelsschranken, ihre Vorliebe für inflationsträchtige Finanzierungen, ihre erfolglose Politik gegen Steuerhinterziehung und ihr Mangel an starken Regierungen, die Eigentums- und Vertragsrechte gegen die Interessen der lokalen Prominenz, der organisierten Kriminalität und - ganz wichtig - gegen ihre eigenen Funktionäre durchsetzen können.