Prezident ECB Mario Draghi například v lednu poskytl učebnicový příklad, jak by jednání mohla a měla probíhat, když manévrováním rozbil německý odpor vůči měnovému stimulu, který Evropa jednoznačně potřebovala. Před prohlášením ECB z 22. ledna, že zahájí kvantitativní uvolňování (QE), strávil Draghi několik měsíců intenzivní veřejnou debatou s Němci o otázce, který principiální bod si zvolí za svou „červenou čáru“ – tedy za hranici, po jejímž překročení už žádná dohoda nebude možná. Německou červenou čárou se stala mutualizace dluhu: kdyby kterákoliv země eurozóny přestala být schopna splácet své závazky, nesmí dojít ke sdílení ztrát.
Erst letzten Monat hat EZB-Präsident Mario Draghi auf beispielhafte Weise veranschaulicht, wie diese Verhandlungen hätten vorankommen können und müssen, als er den Widerstand Deutschlands gegen geldpolitische Anreize ausmanövrierte, die Europa eindeutig benötigt. Vor der Ankündigung vom 22. Januar, dass die EZB den Ankauf von Vermögenswerten erweitern wird (Quantitative Easing, QE), führte Draghi monatelang intensive öffentliche Diskussionen mit den Deutschen darüber, welcher grundsätzliche Standpunkt für sie die „rote Linie“ darstellen würde – die Linie, jenseits derer eine Vereinbarung unmöglich wäre. Deutschlands rote Linie war die Vergemeinschaftung von Schulden: Es darf keine Lastenteilung geben, falls ein Land der Eurozone zahlungsunfähig werden sollte.