Obecně dnes připouštíme, že to může vést ke stavu, jemuž ekonomové říkají "několikerá rovnováha", ale odmítáme akceptovat jasný důsledek, totiž že finanční trhy nelze ponechat jejich osudu. V praxi mezinárodní finanční trhy svému osudu samozřejmě ponechány nikdy nebyly. Starají se o to bohaté země v čele s USA. Jejich hlavním úkolem je ochrana jejich vlastních zájmů. Když se tyto země dostanou do problémů, jejich úřady energicky zasáhnou. Země, jež si na mezinárodních trzích nemohou půjčovat ve své vlastní měně, tuto moc nemají. Musí se obrátit na MMF, jenže MMF se více stará o mezinárodní finanční stabilitu než o to, pomoci rozvojovým zemím s jejich kompenzační politikou, bez níž by upadly do recese. Až donedávna byly záchranné programy MMF navrhovány tak, aby zemím pomáhaly splácet jejich dluhy.
Zwar sieht man inzwischen ein, dass das zu etwas führen kann, was die Ökonomen "mehrfache Gleichgewichte" nennen, aber man leugnet weiterhin die eindeutigen Folgen, die sich daraus ergeben, nämlich, dass die Finanzmärkte nicht sich selbst überlassen bleiben dürfen. In Wirklichkeit waren die internationalen Finanzmärkte natürlich niemals sich selbst überlassen. Die reichen Länder, allen voran die US, führten die Aufsicht. Ihre vordringliche Bemühung galt dem Schutz ihre eigenen Interessen. Wenn diese Länder Schwierigkeiten bekamen, griffen ihre Behörden machtvoll ein. Ländern, die auf den Weltmärkten nicht in ihrer eigenen Währung Geld aufnehmen können, fehlt diese Möglichkeit. Sie müssen sich an den IWF wenden; doch den IWF kümmert die Solidität der internationalen Finanzen mehr, als die Entwicklungsländern zu einer antizyklischen Wirtschaftspolitik, die nötig wäre, um einer Rezession zu begegnen, zu befähigen. Bis vor kurzem wurden die Rettungsprogramme des IWF so ausgelegt, dass sie die Schuldnerländer in die Lage versetzen sollten, ihren Verpflichtungen nachzukommen.