Kromě toho bral vážně původní cíle revoluce a pustil se do rozsáhlé pozemkové reformy. V roce 1938 – dvacet osm let po vypuknutí revoluce – vyprovokoval velký střet s USA a Velkou Británií tím, že vyvlastnil jejich ropné společnosti a znárodnil mexická naleziště ropy. Teprve ve čtyřicátých letech, kdy již Cárdenas nebyl u moci, se Mexiko vrátilo na konzervativnější politickou dráhu. Podobně i komunistická revoluce v Číně započala desetiletím útoků na střední třídu i stavovské vrstvy a přetvářením venkova, které v letech 1958-9 vyvrcholilo takzvaným „velkým skokem“. Tato katastrofální hospodářská koncepce však oslabila Maův vliv; počátkem šedesátých let se zdálo, že je Mao odsunut do ústraní, zatímco pragmatici jako Liou Šao-čchi a Teng Siao-pching si upevnili moc. Mao se však strachoval, že se jeho revoluce odchyluje od původního kurzu, a tak v polovině šedesátých let zahájil úsilí o opětovné získání kontroly nad stranou tím, že vychoval novou generaci radikální mládeže. Tyto rudé gardy uskutečnily v letech 1966-68 takzvanou „kulturní revoluci“, která si brala na mušku konzervativnější prvky uvnitř komunistické strany.
Er nahm außerdem die frühen Ziele der Revolution ernst und leitete eine umfassende Bodenreform ein. 1938 – 28 Jahre nach Revolutionsbeginn – provozierte Cárdenas eine bedeutende Konfrontation mit den USA und Großbritannien, indem er die Ölgesellschaften aus diesen Ländern enteignete und Mexikos Petroleumindustrie verstaatlichte. Erst in den 40er Jahren, nach dem Ausscheiden Cárdenas’ aus dem Amt, schlug Mexiko eine konservativere politische Richtung ein. Die kommunistische Revolution in China begann in ähnlicher Weise mit einem Jahrzehnt der Angriffe auf Mittelschicht und freie Berufe und einer Neugestaltung der ländlichen Regionen, die im „großen Sprung nach vorn“ der Jahre 1958-59 gipfelte. Diese katastrophale Kampagne jedoch schwächte den Einfluss Maos, und mit Beginn der 1960er Jahre schien er marginalisiert, während Pragmatiker wie Liu Shaoqi und Deng Xiaoping an Einfluss gewannen. Mao jedoch befürchtete, dass seine Revolution vom Kurs abkäme, und Mitte der 60er Jahre leitete er Bemühungen ein, die Kontrolle über die Partei zurückzuerlangen. Dies geschah durch Schulung einer neuen Generation junger Radikaler. Diese „Roten Garden“ lösten die Kulturrevolution der Jahre 1966-68 aus und nahmen dabei die konservativeren Elemente innerhalb der Kommunistischen Partei ins Visier.