Předpokládejme například, že za svazující omezení v určité ekonomice stanovíme makroekonomickou nestabilitu. V předešlé éře by ekonomický poradce možná doporučil určitou konkrétní fiskální a monetární politiku – snížení fiskálních výdajů nebo úvěrový strop – s cílem obnovit makroekonomickou rovnováhu. Dnes by poradce doplnil tato doporučení dalšími, která mají více institucionální povahu a zásadně souvisejí s vládnutím. Mohl by se zasadit o nezávislost centrální banky s cílem redukovat politické vměšování a o změnu rámce pro řízení fiskální politiky – například stanovování fiskálních pravidel nebo umožnění hlasovat u rozpočtových návrhů pouze metodou ano/ne. Makroekonomická politika je oblastí, v níž ekonomové hodně přemýšlejí o institucionálních podmínkách. Totéž platí i o několika dalších oblastech, jako jsou školská politika nebo regulace telekomunikací.
Man stelle sich beispielsweise vor, makroökonomische Instabilität würde als das gravierendste Wachstumshindernis in einer Ökonomie ausgemacht. Früher hätte ein Wirtschafsberater spezielle haushalts- und geldpolitische Maßnahmen empfohlen – eine Senkung der staatlichen Ausgaben oder eine Kreditdeckelung – die auf die Wiederherstellung der makroökonomischen Gleichgewichte abzielen. Heute würde ein Berater diese Empfehlungen um weitere Maßnahmen institutioneller Natur ergänzen, die sich auch grundlegend mit Regierungsführung auseinandersetzen. Er oder sie würde vielleicht die Unabhängigkeit der Zentralbank propagieren, um die Einmischung der Politik einzudämmen sowie eine Änderung der Rahmenbedingungen in der Haushaltspolitik empfehlen – beispielsweise die Einführung von haushaltspolitischen Regelungen oder lediglich parlamentarische Ja-Nein-Abstimmungen über das Budget. Im Bereich makroökonomischer Strategien haben Ökonomen viel über instutionelle Voraussetzungen nachgedacht. Das gilt auch für Bereiche wie Bildungspolitik und Telekom-Regulierungen.