Odhlédneme-li od těchto techničtějších záležitostí, přetrvává obecnější otázka: Měly by centrální banky převzít zodpovědnost za implementaci politik boje proti klimatickým změnám? Řada význačných centrálních bankéřů už se nechala slyšet, že ano. A současné návrhy na rozšíření mandátu centrálních bank přicházejí v atmosféře sílících obav z distribuce příjmů a dalších problémů, které jen okrajově souvisejí s měnovou politikou. Člověku se vybavuje ironická poznámka slavného ekonoma chicagské školy Jacoba Vinera. „Kdybyste se mě zeptali, jaké jsou deklarované cíle většiny centrálních bankéřů,“ napsal Viner v roce 1964, „na základě toho, co jsem je samotné slyšel říkat, bych odpověděl, že kdyby se měli objevit před komisí…, pak by buď vyjmenovali celou paletu cílů včetně cudnosti, mateřství a čehokoliv hezkého a dobrého, co by je právě napadlo, anebo by trvali na tom, že centrální banky nemají dost pravomocí k tomu, aby efektivně plnily jakýkoliv konkrétní důležitý cíl.“ Poté, co centrální banky sehrály rozhodující roli a zabránily tomu, aby svět upadl do další deprese ve stylu 30. let, jsou po finanční krizi z roku 2008 vyzdvihovány coby zachránkyně světa. Oslovení „maestro“, které bývalo vyhrazeno pouze někdejšímu šéfovi amerického Federálního rezervního systému Alanu Greenspanovi, se rozšířilo na celý obor.
Wenn man diese eher technischen Fragen beiseitelässt, bleibt eine allgemeinere Frage: Sollten die Notenbanken Verantwortung für die Umsetzung einer Politik zur Bekämpfung des Klimawandels übernehmen? Einige prominente Notenbanker haben bereits argumentiert, dass sie das sollten. Und die aktuellen Vorschläge zur Ausweitung des Mandats der Notenbanken wurden zusätzlich zu den wachsenden Sorgen über die Einkommensverteilung und andere am Rande mit der Geldpolitik verbundene Fragen aufgeworfen. Dies erinnert an eine ironische Anmerkung des großen, der Chicagoer Schule angehörenden Ökonomen Jacob Viner. „Wenn Sie mich fragen würden, was die erklärten Ziele der meisten Notenbanker sind“, so schrieb Viner 1964, „würde ich auf der Grundlage dessen, was ich sie habe äußern hören, dass sie es, wenn sie vor einer Kommission erschienen, sagen würden, sagen … dass sie entweder ein breites Spektrum von Zielen mit aufnehmen würden, darunter Tugend und Mutterschaft und außerdem alles andere, was sie für gut und schön hielten, oder auf der mangelnden Macht der Notenbanken beharren würden, irgendeinem konkreten, wichtigen Ziel wirksam zu dienen.“ Nachdem sie eine entscheidende Rolle dabei gespielt haben, zu verhindern, dass die Welt in eine weitere Depression im Stile der 1930er Jahre gerutscht ist, wurden die Notenbanken nach der Finanzkrise von 2008 als Weltenretter gehandelt. Der einst dem früheren Chef der US Federal Reserve Alan Greenspan vorbehaltene Titel „Maestro“ wurde inzwischen auf das gesamte Feld ausgeweitet.