Méně pochopený je protichůdný dopad budoucího růstu v Africe na dostupnost prostředků určených na vzdělání. Očekává se, že do roku 2030 dosáhne téměř 30 afrických zemí statusu země s nižším středním příjmem, který Světová banka definuje jako hrubý národní důchod (GNI) na obyvatele ve výši 1026 až 4035 dolarů. Jakmile se státy k této úrovni rozvoje přiblíží, budou potřebovat nové investice do zkvalitňování zdravotnictví a školství, a mobilizace domácích daňových příjmů se tak stane klíčovou složkou rozpočtových strategií. Momentálně však odhadované daňové příjmy ve většině zemí nebudou stačit k pokrytí nákladů spojených se zlepšováním vzdělávacích výstupů. V důsledku toho hrozí, že krize kolem financování vzdělávání zhatí naděje na trvalý rychlý růst a prosperitu. Tradiční formy mezinárodní pomoci budou při rozvoji afrického vzdělávacího sektoru i nadále hrát svou roli. Vzhledem k předpokládaným růstům GNI se už však většina zemí s nižšími středními příjmy nebude moci ucházet o granty a úvěry s nízkou či nulovou úrokovou sazbou, které jsou jim v současné době k dispozici. V důsledku toho budou miliony mladých Afričanů trpět následky paradoxu mezinárodního rozvoje: země budou příliš prosperující na to, aby dosáhly na nejlepší možnosti financování, ale příliš chudé na to, aby dokázaly samy uspokojit vzdělávací potřeby svých občanů.
Weniger bekannt ist allerdings der gegenläufige Effekt, den das zukünftige afrikanische Wachstum auf die Verfügbarkeit von Ausbildungsfinanzierungen hat. Bis 2030 wird erwartet, dass fast dreißig afrikanische Länder zu Ländern mit mittlerem Einkommen werden – also einen Status erreichen, der von der Weltbank durch ein Pro-Kopf-Bruttonationaleinkommen (BNE) zwischen umgerechnet 1.026 und 4.035 US-Dollar definiert wird. Erreichen Länder dieses Entwicklungsniveau, werden zur Verbesserung von Gesundheits- und Ausbildungsverbesserungen neue Investitionen benötigt, und Haushaltsstrategien werden zunehmend durch die Mobilisierung von Steuereinnahmen im Inland bestimmt. Momentan allerdings reichen die zu erwartenden Steuereinnahmen in den meisten Ländern nicht aus, um die Kosten zur Verbesserung der Ausbildung zu decken. Daher befinden sich diese Länder in einer Ausbildungsfinanzierungskrise, die droht, die Hoffnungen auf anhaltendes und schnelles Wachstum sowie dauerhaften Wohlstand zunichte zu machen. Traditionelle Formen internationaler Entwicklungshilfe werden bei der Entwicklung von Afrikas Ausbildungssektors auch weiterhin eine Rolle spielen. Im Zuge der vorhergesagten BNE-Steigerungen qualifizieren sich aber die meisten Länder an der unteren mittleren Einkommensgrenze bald nicht mehr für die Hilfszahlungen und gering- oder nullverzinsten Kredite, die sie bisher bekommen haben. Daher werden Millionen junger Afrikaner unter einer paradoxen internationalen Entwicklung leiden: Ihre Länder werden zu wohlhabend sein, um für die besten Finanzierungsmöglichkeiten in Frage zu kommen, aber zu arm, um die Ausbildungsbedürfnisse ihrer Bevölkerung aus eigener Kraft erfüllen zu können.