Situaci nenahrává ani fakt, že se řada zemí zároveň potýká s veřejným dluhem, který ztěžuje jejich schopnost půjčovat si u multilaterálních rozvojových institucí. Vzhledem k omezenému fiskálnímu prostoru možná vlády budou pociťovat potřebu uvalit kvůli investicím do infrastruktury nové daně – což je politicky složité řešení. Možná by také musely snížit objem investic do dalších klíčových oblastí, jako jsou školství, zdravotnictví či ochrana životního prostředí. Soukromí investoři zase nemusí být ochotni či schopni držet během celého procesu zrodu a budování projektů nelikvidní aktiva.
Dass viele Länder stark verschuldet sind und sie deshalb Schwierigkeiten haben, von multilateralen Entwicklungsinstitutionen Kredite zu bekommen, hilft auch nicht. Angesichts begrenzter Haushaltskapazitäten könnten die Regierungen gezwungen sein, zur Finanzierung von Infrastrukturinvestitionen die Steuern zu erhöhen – eine politisch heikle Entscheidung. Außerdem müssen sie vielleicht anderswo ihre Investitionen zurückfahren, beispielsweise in wichtigen Bereichen wie Ausbildung, Gesundheit oder Umweltschutz. Private Investoren wiederum könnten sich daran stören, dass ihre investierten Gelder während der gesamten Planungs- und Konstruktionsphase des Projekts nicht liquide sind.