Tato omezení se odrážejí v analýzách přínosů a nákladů spojených se snižováním emisí oxidu uhličitého a dalších skleníkových plynů. Tradiční myšlení navrhuje pomalou cestu snižování CO2. Logika se zdá přesvědčivá: náklady na škody způsobené klimatickými změnami nás dostihnou až v budoucnu, kdežto náklady na klimatickou akci musíme zaplatit hned. Verdikt, který získal Nobelovu cenu, tedy zní tak, že bychom měli odložit nezbytné investice do nízkouhlíkové ekonomiky, abychom nepoškodili současnou ekonomiku vysokouhlíkovou.
Diese Einschränkungen findet man in den Nutzen-Kosten-Analysen zur Reduzierung der Emissionen von Kohlendioxid und anderen Treibhausgasen wider. Die traditionelle Denkweise sieht einen langsamen Weg für die Reduzierung von CO2 vor. Die Logik scheint zwingend: Die Kosten der durch den Klimawandel verursachten Schäden fallen schließlich in der Zukunft an, während die Kosten für Klimamaßnahmen heute anfallen. Das Nobelpreis-fähige Urteil lautet, dass wir notwendige Investitionen in eine kohlenstoffarme Wirtschaft aufschieben sollten, um die derzeitige kohlenstoffreiche Wirtschaft nicht zu schädigen.