Zemědělství v Evropě prošlo v posledních padesáti letech některými zásadními změnami. Po válce byli zemědělci podporováni v intenzifikaci a modernizaci za všech okolností, aby se zvýšily výnosy a zlepšila účinnost zemědělské výroby. Zaváděly se monokultury, zvětšovaly a sjednocovaly se lány, rozšiřovaly chovy hospodářských zvířat a začaly se hromadně používat pesticidy a umělá hnojiva. Význam zemědělství pro udržení našeho přírodního prostředí nyní uznávají i nejvyšší političtí představitelé. Nedávné změny společné zemědělské politiky například zrušily závislost dotací zemědělským podnikům na objemu produkce a namísto toho je jejich hlavní podmínkou udržování pozemků v dobrém stavu z pohledu zemědělství i životního prostředí. Avšak ne všechna hospodářství byla schopna držet s tímto trendem krok. Některá byla znevýhodněna místními podmínkami: pole byla příliš strmá, půda chudá na živiny, kraj příliš vzdálený od ostatní civilizace, obdělávání příliš pracné… Řada zemědělců v zemědělsky okrajovějších oblastech Evropy byla proto nucena opustit svou půdu a hledat si zaměstnání jinde. Výsledkem je, že velké plochy zemědělské půdy na mnoha místech Evropy byly podstatně přetvořeny nebo prostě opuštěny.
Die Landwirtschaft in Europa erlebte in den vergangenen 50 Jahren weit reichende Veränderungen. Nach dem Krieg wurden die Landwirte ermutigt, ihren Betrieb in großem Umfang zu intensivieren und zu modernisieren, um ihre Erträge zu steigern und ihre Wirtschaftlichkeit zu verbessern. Monokulturen wurden eingeführt, Felder vergrößert, Tierzuchtbetriebe erweitert sowie Pestizide und Düngemittel eingebracht, um die Produktivität zu steigern. Die Bedeutung der Landwirtschaft für den Schutz unserer natürlichen Umwelt wurde nun auf höchster politischer Ebene anerkannt. So wurden durch die Änderungen in der gemeinsamen Agrarpolitik die Zahlungen an Landwirtschaftsbetriebe von ihrer Produktion entkoppelt. Stattdessen sind die Zahlungen nun davon abhängig, dass das Agrarland in gutem landwirtschaftlichem und ökologischem Zustand erhalten wird. Doch nicht alle Landwirtschaftsbetriebe waren in der Lage, diesem Trend zu folgen. Für manche stellten die lokalen Gegebenheiten ein Hindernis dar: Die Felder waren zu steil, der Boden zu nährstoarm, die Region zu abgelegen, die Bewirtschaftung zu arbeitsintensiv. Somit waren zahlreiche Landwirte in den abseits gelegenen landwirtschaftlichen Regionen Europas gezwungen, ihr Land zu verlassen und anderswo Arbeit zu suchen. Als Folge davon wurden weite Teile des Ackerlands in ganz Europa stark umgewandelt oder einfach verlassen.