Proto jsou zastánci úsporných opatření tak silně proti ní a proto i ti, kdo uznávají teoretické argumenty ve prospěch stimulu, trvají na jeho zavádění výlučně prostřednictvím měnové politiky. Vyvážení ekonomiky od bezuzdné spotřeby paliv k úsporám energie – a od soukromé spotřeby k veřejné – nevyhnutelně změní cíl hospodářské politiky. Hlavní prioritou už nebude maximalizace růstu HDP; spíše by to mělo být něco, co bychom mohli označit jako „štěstí“, „pohodu“ nebo „kvalitní život“. Radikální názor tvrdí, že předkrizová ekonomika nezkrachovala kvůli chybám v bankovnictví, jimž se dalo předejít, nýbrž proto, že se peníze staly jediným arbitrem hodnoty.
Das ist auch der Grund, warum die Verfechter der Austerität so dagegen sind und diejenigen, die Konjunkturbelebung zwar theoretisch für sinnvoll halten, auf deren ausschließlicher Umsetzung im Bereich der Geldpolitik beharren. Eine Neuausrichtung des wirtschaftlichen Gleichgewichts von Energieverschwendung in Richtung Energiesparsamkeit – und vom privaten zum staatlichen Verbrauch – könnte das Ziel der Wirtschaftspolitik verändern. Die Maximierung des BIP-Wachstums wäre nicht mehr oberste Priorität. Vielmehr sollte es etwas sein, das wir als „Glück“ oder „Wohlergehen“ oder ein „gutes Leben“ bezeichnen. Radikal ausgedrückt ist festzustellen, dass die Wirtschaft vor der Krise nicht aufgrund vermeidbarer Bankenfehler zusammenbrach, sondern weil Geld zum einzigen Wertmaßstab geworden war.