Jedním způsobem, jak si při řešení tíživé otázky státních hranic zachovat oddanost otevřenosti, je připustit, že kosmopolitismus je obousměrná ulice. Immanuel Kant nás učí, že okolnosti, v nichž se ocitáme, je třeba vždy zvažovat ve vztahu k okolnostem, ve kterých bychom se, nebýt náhody, bývali mohli ocitnout. Z této perspektivy je nespravedlivé, že někdo, kdo se náhodou narodí v USA, pravděpodobně bude žít déle a lépe než člověk narozený v Keni. To neznamená, že USA musí otevřít své hranice pro každého z Keni. Znamená to však, že Newyorčan by si měl uvědomit, že výhody, které zřejmě má oproti osobě z Nairobi, nevyplývají z jeho zásluh, nýbrž z náhody narození. Z pohledu kantovského kosmopolitismu tím nejmenším, co Američan může udělat, je přivítat určitý rozsah imigrace z Afriky.
Eine Möglichkeit, sich beim Umgang mit der ärgerlichen Frage nationaler Grenzen ein Bekenntnis zur Offenheit zu bewahren, besteht darin, anzuerkennen, dass Weltoffenheit keine Einbahnstraße ist. Immanuel Kant lehrt uns, dass die Umstände, in denen wir uns befinden, immer anhand der Umstände beurteilt werden müssen, in denen wir uns, wenn es der Zufall nicht anders bestimmt hätte, befinden könnten . Aus dieser Sicht ist es unfair, dass jemand, der zufällig in den USA geboren wurde, vermutlich ein längeres und besseres Leben führen wird als jemand, der in Kenia geboren ist. Aber es bedeutet, dass ein New Yorker sich bewusst sein sollte, dass die Vorteile, die er gegenüber jemandem aus Nairobi genießt, auf Zufall beruhen und nicht auf Leistung. Aus der Perspektive eines Kant’schen Weltbürgers ist das Mindeste, was ein Amerikaner tun kann, eine bestimmte Zahl von Immigranten aus Afrika in seinem Land willkommen zu heißen.