A jelikož volně žijícím populacím chybí úživnost nezbytná k uspokojení narůstající poptávky, bude nutné chovat víc ryb. Právě z toho důvodu už je akvakultura hlavním modelem produkce ryb pro lidskou spotřebu. Stejně jako rybářství ale přináší také ekologická rizika. Poněvadž se akvakulturní soustavy často provozují na pobřeží nebo v blízkosti vnitrozemských řek či nádrží, mají sklon narušovat přírodní stanoviště, přispívat k dusíkatému znečištění a vytvářet nadměrný tlak na populace krmných ryb. Chov ryb je například jedním z hlavních hybatelů odlesňování mangrovů v jihovýchodní Asii. I při zohlednění těchto ochranářských výzev však akvakultura zůstává jedinou možností jak uspokojit budoucí poptávku.
Und da die frei lebenden Populationen die steigende Nachfrage nicht mehr abdecken können, muss mehr Fisch in Kulturen gezüchtet werden. Aus diesem Grund ist die Fischzucht jetzt schon der Hauptproduzent von Fisch für den menschlichen Verzehr. Aber genau wie beim Fischen gibt es auch hier ökologische Risiken. Aquakulturen werden oft in Küstengebieten oder in der Nähe von Binnengewässern betrieben und neigen daher dazu, natürliche Habitate zu stören, sie tragen zur Verschmutzung durch Stickstoff bei und setzen die Umwelt unnötig unter Druck. So ist die Fischzucht beispielsweise einer der Hauptgründe für die Abholzung von Mangroven in Südostasien. Aber selbst unter Berücksichtigung dieser Herausforderungen bleibt die Aquakultur die einzige Option, die Nachfrage in der Zukunft zu decken.