Dlouhodobé výpůjční náklady jsou navíc na historických minimech, jak tomu je už posledních pět let. Uskutečňování fiskální přísnosti za takových okolností vyústilo v natolik silnou brzdu růstu, že ji nepřekonal ani propad cen energií na polovinu během posledních 18 měsíců. Ani expanzivní měnová politika – tedy masivní injekce likvidity skrze takzvané kvantitativní uvolňování – zjevně nestačí. Kvantitativní uvolňování sice slouží jistému účelu – a v Evropě a Japonsku je nadále nezbytné –, ale nedaří se mu stimulovat soukromé investice ani popohnat tvorbu pracovních míst a růst mezd. Pomoci by mohla určitá přímá intervence do mezd. Británie zavedla vyšší povinnou minimální mzdu a brzy ji budou následovat některé státy USA, v čele s Kalifornií. Nejvíc by tento postup mohl prospět Japonsku, které zažívá stagnaci mezd, navzdory zjevnému nedostatku pracovních sil.
Darüber hinaus sind die langfristigen Kreditkosten seit fünf Jahren auf historischen Tiefständen. Sparmaßnahmen in diesem Umfeld haben das Wachstum so sehr beeinträchtigt, dass es noch nicht einmal durch die Halbierung der Energiepreise in den letzten 18 Monaten gerettet werden konnte. Auch expansive Geldpolitik – also massive Liquiditätszufuhr in Form so genannter quantitativer Lockerung – reicht ganz klar nicht aus. Diese Lockerung hat zwar ihre Gründe – und bleibt in Europa und Japan weiterhin notwendig –, aber sie konnte die privaten Investitionen, die Zunahme von Arbeitsplätzen und das Lohnwachstum nicht beschleunigen. Vielleicht könnte eine direkte Beeinflussung der Löhne helfen. In Großbritannien wurde der Mindestlohn erhöht, und einige US-Bundesstaaten, allen voran Kalifornien, werden bald folgen. Japan, wo trotz offensichtlichem Arbeitskräftemangel die Löhne stagnieren, könnte von diesem Ansatz am meisten profitieren.