Kdybych dnes mohla svým studentům naspat dopis já, což samozřejmě nejde, napsala bych jim tohle. "Moji drazí gentlemeni, víc než tři roky jsme se už neviděli. Musí vám teď být 22, možná i 23 let. Na naší poslední hodině jste si ode mě mohli něco přát. To jediné, co jste si ode mě přáli - po všech těch společně strávených měsících - bylo povídat si korejsky. Aspoň jednou. Ale já vás musela učit anglicky; věděli jste, že korejsky mluvit nesmím.
Wenn ich meinen Studenten heute in einem Brief antworten könnte, was natürlich unmöglich ist, würde ich Folgendes schreiben: "Meine lieben Gentlemen, ungefähr drei Jahre sind vergangen, seit wir uns zuletzt gesehen haben. Ihr seid nun 22 oder sogar 23. In unserer letzten Stunde fragte ich, ob ihr euch etwas wünscht. Euer einziger Wunsch, eure einzige Bitte in unserer gemeinsamen Zeit war es, mit euch Koreanisch zu sprechen. Wenigstens einmal. Ich war hier als Englischlehrerin Ihr wusstet, dass ich das nicht durfte.