Ohromujících 1,6 miliardy lidí po celém světě dnes trpí chudokrevností – onemocněním, které úzce souvisí s nedostatkem železa a je jedním z příznaků globální nutriční krize, jež v nepřiměřeně vysoké míře postihuje ženy. Chudokrevností trpí dvakrát více žen než mužů – celosvětově je to téměř každá třetí žena a dívka – a tato nemoc přispívá ke každému pátému úmrtí matky. Světové zdravotnické shromáždění schválilo v roce 2012 cíl snížit do roku 2025 procento výskytu chudokrevnosti o polovinu. Při současném tempu vývoje se však tohoto cíle podaří dosáhnout až v roce 2124. Navzdory těžce vydobytým zlepšením podmínek pro ženy zůstáváme o sto let pozadu v otázce, která je klíčová pro jejich zdraví a vývoj – i pro zdraví a vývoj jejich dětí. Naděje však existuje. Začneme-li dnes investovat do kvalitnější výživy, dokážeme zajistit zářnější budoucnost dívkám a ženám všude na světě – na příštích sto i více let. K diskriminaci podle pohlaví a malnutrici už nemůžeme přistupovat jako k odděleným otázkám.
Derzeit leidet eine erschütternde Zahl von 1,6 Milliarden Menschen weltweit an Anämie, einer eng mit Eisenmangel verbundenen Erkrankung – und einem der Symptome einer globalen Ernährungskrise, von der überproportional Frauen betroffen sind. Tatsächlich sind doppelt so viele Frauen wie Männer von Anämie betroffen – nämlich fast ein Drittel aller Frauen und Mädchen weltweit –, und sie trägt zu einem Fünftel aller Todesfälle von Müttern bei. Im Jahr 2012 hat die Weltgesundheitsversammlung das Ziel einer 50%igen Verringerung der Anämie bis 2025 ausgegeben. Doch beim gegenwärtigen Tempo des Fortschritts werden wir dieses Ziel nicht vor 2124 erreichen. Trotz schwer erkämpfter Erfolge für die Frauen bleiben wir bei einem Thema, das zentral für ihre Gesundheit und Entwicklung und auch die ihrer Kinder ist, ein Jahrhundert hinter Plan. Doch es gibt Hoffnung. Wenn wir jetzt in eine bessere Ernährung investieren, können wir für eine bessere Zukunft von Mädchen und Frauen überall auf der Welt sorgen – für die nächsten einhundert Jahre und darüber hinaus. Wir können geschlechtliche Diskriminierung und Mangelernährung nicht länger als von einander losgelöste Themen behandeln.