Investoři z celého světa by tak na sebe brali riziko japonského HDP výměnou za očekávaný výnos, stejně jako v případě katastrofických dluhopisů. V roce 1990 by se trills s největší pravděpodobností bývaly obchodovaly za velmi vysokou cenu, přičemž dividendový výnos by možná nedosáhl ani 1%. Koneckonců byli lidé v roce 1990 svědky vysokých temp růstu a očekávali, že japonský HDP rychle poroste i v následujících dekádách. V roce 2010, kdy HDP stále činil pouhých 479 bilionů jenů, by se z týchž trills vyplatila dividenda ve výši 479 jenů, což není o mnoho více než počáteční výnos, a pro mnoho investorů by to bezpochyby znamenalo zklamání. Vzhledem k nižším očekáváním růstu by dnes trills pravděpodobně měly mnohem nižší cenu. Tato nižší cena by byla pro investory prokletím, avšak pro Japonce dobrodiním, protože by jim kompenzovala ztráty, které utrpěli. Když se zamýšlíme nad dnešními obavami z vysokého poměru japonského veřejného dluhu k HDP, který činí na hrubém základě 202%, musíme vzít v úvahu, že tento poměr by býval s největší pravděpodobností podstatně nižší, kdyby Japonsko v minulosti financovalo více svých deficitních výdajů prostřednictvím trills namísto konvenčního dluhu a emitovalo je pro investory z celého světa.
Investoren auf aller Welt würden das japanische BIP-Risiko im Gegenzug für eine erwartete Rendite eingehen, genau wie bei Katastrophenbonds. Die Trills hätten sich 1990 höchstwahrscheinlich zu einem sehr hohen Preis verkaufen lassen, möglicherweise mit einer Dividendenrendite von unter 1%. Schließlich wäre man 1990 in Anbetracht der hohen Wachstumsraten davon ausgegangen, dass das japanische BIP in den folgenden Jahrzehnten rasch wachsen würde. Im Jahr 2010, als sich das BIP immer noch auf lediglich 479 Billionen Yen belief, würden die gleichen Trills eine Dividende von 479 Yen einbringen, nicht viel höher als der anfängliche Ertrag und zweifellos für viele Anleger enttäuschend. Mit geringeren Wachstumserwartungen hätten die Trills heutzutage wahrscheinlich einen wesentlich geringeren Preis. Dieser geringere Preis wäre ein Fluch für Investoren, aber ein Segen für die Japaner, die für die erlittenen Verluste entschädigt würden. Angesichts der heute herrschenden Bedenken hinsichtlich der hohen Staatsverschuldung von Japan im Verhältnis zum Bruttoinlandsprodukt, die gegenwärtig 202% auf Bruttobasis beträgt, muss man sich überlegen, dass dieses Verhältnis höchstwahrscheinlich wesentlich geringer wäre, wenn Japan in der Vergangenheit seine Defizitfinanzierung stärker mit Trills als mit konventionellen Schuldverschreibungen finanziert und diese an Investoren auf aller Welt ausgegeben hätte.