Soukromé zdravotní pojištění všeobecně poskytují zaměstnavatelé, což stát podporuje tím, že platby zaměstnavatele za zdravotní pojištění považuje za daňově odečitatelný výdaj a hodnotu tohoto pojištění nezahrnuje zaměstnancům do zdanitelných příjmů. Toto pravidlo snižuje daně z příjmu a z objemu mezd o více než 200 miliard dolarů. Stručně řečeno je drtivá většina Američanů pojištěná, přičemž hlavním financovatelem zdravotní péče je vláda. Zbývá však přibližně 54 milionů občanů, kteří nejsou formálně pojištění, a některým pojištěným občanům stále hrozí riziko placení finančně zničujících léčebných výloh, pokud je jejich lékařská péče velmi drahá. Obama vedl kampaň s tím, že každý by měl mít zdravotní pojištění, že vysoké léčebné výlohy by neměly nikoho přivést k bankrotu a že zvýšená efektivita poskytování a zajišťování péče by měla zpomalit celkový růst výdajů na zdravotnictví. Místo aby však předložil konkrétní návrh, nechal na Kongresu, aby legislativní podobu koncipoval on. Objevilo se tedy několik konkurujících si plánů z dílny různých kongresových výborů, které mají v této otázce pravomoci.
Dieses Modell wird insofern gefördert, als die Versicherungsbeiträge des Arbeitgebers als steuerlich absetzbare Betriebsausgaben und für den Arbeitnehmer als nicht zu versteuernder Einkommensteil gelten. Aufgrund dieser Regelung reduzieren sich Einkommenssteuern und Lohnnebenkosten um mehr als 200 Milliarden Dollar. Kurzum: Eine überwältigende Mehrheit der Amerikaner ist krankenversichert und die Regierung ist der wichtigste Finanzier des Gesundheitswesens. Allerdings gibt es etwa 54 Millionen Menschen, die über keine formale Versicherung verfügen und einige Versicherte, denen im Falle einer sehr teuren medizinischen Behandlung der finanzielle Ruin droht. Obama erklärte im Wahlkampf, dass jede Person eine Krankenversicherung haben sollte, dass hohe medizinische Kosten nicht zum privaten Bankrott führen dürften und dass eine verbesserte Effizienz in der Leistungsbereitstellung den Anstieg der Gesamtkosten im Gesundheitssystem eindämmen sollte. Aber anstatt einen gezielten Vorschlag einzubringen, überließ er dem Kongress die Aufgabe, hierzu die Gesetzgebung auszuarbeiten. Von den mit dieser Aufgabe betrauten unterschiedlichen Kongressausschüssen kamen mehrere konkurrierende Pläne.