Rovněž se zdá, že končí neochota hlavních rozvojových zemí jako Čína a Indie jakýkoli plán podepsat, ačkoliv bude třeba vykonat ještě značné množství práce, než bude vytvořena globální dohoda, s níž budou moci souhlasit bohaté i chudé země. Takový pokrok si vyžádá nalezení rovnováhy mezi mnoha ohledy. Zaprvé musíme stabilizovat skleníkové plyny, abychom zabránili nebezpečnému narušení klimatické soustavy člověkem – což je klíčový cíl Rámcové úmluvy OSN o změně klimatu z roku 1992, na jejímž základě jednání na Bali probíhala. Zadruhé musíme při tomto úsilí ponechávat prostor pro pokračující rychlý hospodářský rozvoj a potírání chudoby.
Ebenso scheint auch das Widerstreben der großen Entwicklungsländer wie China und Indien, einen Plan zu unterzeichnen, ein Ende zu haben, obwohl noch viel zu tun bleibt, um ein weltweites Abkommen auszuhandeln, dem sowohl arme als auch reiche Länder zustimmen können. Dabei müssen viele Anliegen aufeinander abgestimmt werden. Zuerst müssen wir die Treibhausgase stabilisieren, um die gefährliche Beeinflussung des Klimasystems durch den Menschen zu verhindern – das wichtigste Ziel der Klimarahmenkonvention der Vereinten Nationen von 1992, dem internationalen Vertrag, auf dessen Grundlage die Konferenz von Bali stattfand. Zweitens müssen wir dabei gleichzeitig Raum für eine fortgesetzte, rasche wirtschaftliche Entwicklung und die Armutsbekämpfung lassen.