I zde jsou však snadno patrné problémy: kdo bude posuzovat způsobilost kandidátů a jak budou podobné úsudky uváděny do praxe? Co když bude podhoubí podpory určitého protidemokratického hnutí natolik silné, že potlačení jeho organizované struktury povede k násilnostem? V jistém smyslu by možná bylo lepší umožnit podobným hnutím, aby si to ve vládě ,,zkusila", a doufat, že selžou - tak jako selhala většina současných evropských uskupení s protidemokratickými postoji. To je však příliš riskantní. Když se Hitler dostal v lednu 1933 k moci, mnozí, ne-li přímo většina německých demokratů si myslela: ,,Jen ho nechte! Však se brzy ukáže, co je doopravdy zač, a především, čím není." Čas je ovšem relativní: ono ,,brzy" nakonec znamenalo dvanáct let, během nichž se odehrála krutá válka a holocaust. Aktivní občané, kteří hájí liberální uspořádání, tak musí působit jako jeho ochránci.
Doch die Probleme dabei sind leicht zu erkennen: Wer entscheidet über die Wählbarkeit der Kandidaten und wie werden solche Entscheidungen umgesetzt? Was, wenn die Unterstützung für eine antidemokratische Bewegung so groß ist, dass die Unterdrückung dieser Organisation zu Gewalt führt? In gewissem Sinne ist es möglicherweise besser, solchen Bewegungen Regierungsverantwortung zu übertragen und zu hoffen, dass sie scheitern - so wie die meisten europäischen Gruppierungen antidemokratischer Prägung gescheitert sind. Aber dieses Unterfangen ist auch riskant. Als Hitler im Jahr 1933 an die Macht kam, dachten viele, wenn nicht gar alle deutschen Demokraten: ,,Lasst ihn doch! Bald wird sich herausstellen, wofür er steht und, vor allem, wofür er nicht steht." Aber Zeit ist relativ. Aus ,,bald" wurden zwölf Jahre, in denen ein grausamer Krieg und der Holocaust tobten. Aktive Bürger, die die liberale Ordnung verteidigen, sind daher zu schützen.