A aniž by vylučoval současnou snahu skoncovat s chudobou, přijal by omezování chudoby jako výsledek budování stabilních, prosperujících společností, v nichž jsou občané ochotni a schopni prostřednictvím daní financovat schopné a zodpovědné státy dodržující dohodnuté globální normy a pravidla. Taková úprava formulace poslání by Světovou banku přivedla blíž k původní vizi jejích zakladatelů o „globálním úvěrovém družstvu,“ které bude prostřednictvím společné činnosti generovat přínosy pro všechny členy. Tato vize stavěla na jednoduché, geniální myšlence: vypůjčovat si proti bezpečnému kapitálu věřitelských členů (tehdy především USA) a půjčovat členům tam, kde je investiční kapitál vzácný a návratnost bude vysoká. Tato myšlenka využila pozitivní externality vážící se k výpůjčním nákladům, které jsou tak nízké, jak zasluhuje úvěrové riziko konkrétního věřitele (nebo ještě nižší). Návrat k této původní hybnosti by prospěl všem, od věřitelských zemí (pro ně by byla výhodná stabilnější globální soustava) po vypůjčovatele (jejich ekonomiky by těžily z rychlejšího růstu a snižování chudoby). Takováto úprava poslání Světové banky navíc využívá její specifické komparativní výhody oproti desítkám bilaterálních agentur mezinárodní pomoci a stovkám nevládních organizací, které v rozvojových zemích působí. Proto je zapojení Banky obzvlášť cenné.
Damit würde das bisherige Ziel der Beendigung der Armut keinesfalls aufgegeben; die Weltbank würde sich damit vielmehr eine Armutsbekämpfung zu eigen machen, die ein Ergebnis des Aufbaus stabiler, wohlhabender Gesellschaften ist, in denen die Bürger durch ihre Steuern bereit und in der Lage sind, kompetente und reaktionsschnelle Staaten zu finanzieren, die die vereinbarten globalen Standards und Regeln einhalten. Eine derart neu gefasste Mission würde die Weltbank stärker mit der ursprünglichen Vision ihrer Gründer von einer „globalen Kreditgenossenschaft“ in Einklang bringen, die durch gemeinsames Handeln allen ihren Mitgliedern Vorteile bringt. Diese Vision beruhte auf einer einfachen, brillanten Idee: durch das sichere Kapital der Gläubigerstaaten (zu jener Zeit primär der USA) unterlegte Kredite aufzunehmen und diese an Mitgliedstaaten zu vergeben, in denen das Anlagekapital knapp war und die Renditen hoch sein würden. Die Idee nutzte den positiven Außeneffekt, der mit Kreditkosten verbunden war, die so niedrig (oder niedriger) waren wie das mit einem beliebigen Gläubigerstaat verbundene Kreditrisiko. Eine Rückkehr zu dieser ursprünglichen Dynamik wäre für alle gut – für die Gläubigerländer (die von einem stabileren globalen System profitieren würden) und auch für die Schuldnerländer (deren Volkswirtschaften schneller wachsen und so die Armut verringern würden). Zudem würde eine derartige Neufassung der Mission der Weltbank den unverkennbaren Vorteil der Bank gegenüber jenen Dutzenden von bilateralen Hilfsagenturen und hunderten von NGOs nutzen, die in den Entwicklungsländern arbeiten. Dies macht ein Engagement der Bank besonders nützlich.