Většina programů prevence se nevyhodnocuje. Ty, které jsou hodnoceny, bývají obvykle posuzovány z hlediska „rozsahu a přijetí intervence“ spíše než podle toho, „do jaké míry bylo dosaženo cílů“ (řecká národní zpráva). Strategie prevence lze zaměřit na různé skupiny – od celkové populace ke konkrétním rizikovým skupinám – a podle toho se liší použité metody. Uživatelům drog a drogově závislým je k dispozici také léčba a opatření k minimalizaci škod, přičemž v mnoha zemích byla jejich efektivnost hodnocena studiemi výstupů. Opatření k minimalizaci škod se zaměřují na prevenci úmrtí souvisejících s drogami a snížení zdravotních škod, například infekcí HIV nebo hepatitidy C. Závislost na heroinu se obvykle léčí substituční metodou a pro závislost na konopí, amfetaminu a kokainu byly vytvořeny speciální programy. V případě úspěšné léčby je dalším krokem sociální reintegrace. Životní podmínky mnoha uživatelů drog jsou špatné a strategie sociální reintegrace musejí často překonávat značné problémy. Pro každý typ intervence jsou uvedeny příklady z různých zemí a jsou diskutovány výsledky výzkumu dokládající jejich účinnost, nebo naopak neúčinnost. V posledních letech probíhala posouzení účinnosti prevence v Německu (Bühler a Kröger, 2006) a ve Spojeném království (Canning a kol., 2004; Jones a kol., 2006) a prováděla je také Světová zdravotnická organizace (WHO) (Hawks a kol., 2002).
Präventionsstrategien können auf unterschiedliche Zielgruppen abstellen – von der Gesamtbevölkerung bis hin zu bestimmten Risikogruppen – und stützen sich dementsprechend auf verschiedene Verfahren. Darüber hinaus gibt es für Drogenkonsumenten und Drogenabhängige Maßnahmen zur Behandlung und Schadensminimierung, deren Wirksamkeit in einer Reihe von Ländern im Rahmen von Ergebnisstudien evaluiert wurde. Maßnahmen zur Schadensminimierung zielen auf die Prävention drogenbedingter Todesfälle und die Eindämmung von Gesundheitsschäden wie beispielsweise HIV- oder Hepatitis-C-Infektionen ab. Für Heroinabhängige werden in der Regel Substitutionstherapien angeboten, und für Cannabis-, Amphetamin- und Kokainabhängige wurden spezielle Programme entwickelt. Nach dem erfolgreichen Abschluss der Behandlung folgt als nächster Schritt die soziale Reintegration. Wie nachstehend erläutert, sind die Lebensbedingungen vieler Drogenkonsumenten schlecht, und im Rahmen der Strategien zur sozialen Reintegration müssen häufig erhebliche Probleme bewältigt werden. Die meisten Präventionsprogramme werden nicht evaluiert. Wird dennoch eine Evaluierung vorgenommen, so erfolgt diese in der Regel anhand der „Reichweite und Akzeptanz der Maßnahme“ statt anhand der Frage, „inwieweit die Zielsetzungen erreicht wurden“ (nationaler Bericht Griechenlands).