Dnešní apoštolové volného obchodu argumentují do značné míry stejně jako Adam Smith, přičemž však ignorují fakt, že se bohatství od Smithových dob nesmírně zvýšilo. V typickém případě připouštějí, že volný obchod stojí pracovní místa, ale tvrdí, že rekvalifikační programy zajistí zaměstnancům nová, „hodnotnější“ pracovní místa. To se rovná tvrzení, že ačkoliv už bohaté země (nebo regiony) výhody volného obchodu nepotřebují, musí dál nést jeho náklady. Obhájci současného systému na to odpovídají: necháváme na jednotlivcích, aby taková rozhodnutí činili sami. Chtějí-li lidé z tohoto pásového dopravníku vyskočit, nikdo jim v tom nebrání. A stále větší počet jich z něj skutečně vyskakuje.
Die heutigen Apostel des Freihandels argumentieren größtenteils so wie Adam Smith und ignorieren dabei die Tatsache, dass der Wohlstand seit den Zeiten Smiths enorm zugenommen hat. Typischerweise räumen sie ein, dass der Freihandel zwar Arbeitsplätze kostet, aber sie behaupten gleichzeitig, dass Arbeitnehmer nach der Absolvierung von Umschulungsprogrammen in neuen „höherwertigen“ Jobs eingesetzt werden können. Im Klartext heißt das: Obwohl die reichen Länder (oder Regionen) die Vorteile des Freihandels nicht mehr brauchen, müssen sie weiterhin die Kosten dafür tragen. Die Verteidiger des gegenwärtigen Systems antworten darauf: Derartige Entscheidungen überlassen wir dem Einzelnen. Wenn die Menschen nicht mehr mitmachen wollen, können sie es sein lassen. Und eine wachsende Zahl „steigt “ tatsächlich „aus“.