Každá tato složka je nezbytná k tomu, aby si farmáři dokázali vydělat na slušné živobytí. Nemusí to však stačit. V mnoha případech bude rovněž zapotřebí, aby vlády koncipovaly programy potravinové bezpečnosti, jako jsou plány sociálního pojištění a přímé transfery chudým. Druhým úkolem pro vlády je ustoupit od intervencí v zemědělském sektoru, které pokřivují trh a poškozují životní prostředí. Mnohé vlády se snaží zvýšit příjmy farmářů tím, že stanovují vysoké domácí ceny a vytvářejí obchodní bariéry, aby znemožnily dovoz. Taková opatření však v konečném důsledku zvyšují ceny pro spotřebitele, zhoršují tlaky na využívání zdrojů, podkopávají biodiverzitu a přispívají k růstu emisí skleníkových plynů. A konečně je zapotřebí, aby vlády ukotvily tyto reformy do globálních pravidel tak, aby všichni mohli mít důvěru, že domácí opatření budou trvalá. Ať budou mít mezinárodní pravidla jakoukoliv podobu, měla by být sepsaná tak, aby podněcovala a odměňovala kvalitní politiku na národní úrovni a investice do zemědělství.
Jeder einzelne dieser Schritte ist notwendig, um Landwirten einen auskömmlichen Lebensstandard zu ermöglichen. Das allein reicht aber nicht aus. In vielen Fällen müssen von staatlicher Seite zudem Programme zur Ernährungssicherung eingerichtet werden, die unter anderem Sozialversicherungssysteme und direkte Transferleistungen für bedürftige Menschen vorsehen. Zweitens sollte der Staat marktverzerrende und umweltschädliche Eingriffe in den Agrarsektor zu unterlassen. In vielen Ländern versucht der Staat, die Einkommenssituation der Landwirte zu verbessern, indem die Preise am Binnenmarkt hochgesetzt und Handelsbeschränkungen auferlegt werden, um Importe zu verhindern. Solche Maßnahmen führen jedoch letztlich dazu, dass die Preise für die Verbraucher ansteigen, die Belastung der natürlichen Ressourcen zunimmt, die Biodiversität beeinträchtigt wird und Treibhausgasemissionen steigen. Und schließlich drittens muss der Staat diese Reformen in globalen Regelungen verankern, so dass die Menschen darauf vertrauen können, dass die inländischen Maßnahmen Bestand haben. Unabhängig von der Ausgestaltung der internationalen Bestimmungen sollten diese so formuliert sein, dass sie wirkungsvolle Politikmaßnahmen und Agrarinvestitionen auf nationaler Ebene fördern und belohnen.