Rozvoj jejich fiskálních trhů by umožnil privátnímu sektoru začít využívat bohaté finanční zdroje, které země GCC investovaly mimo Záliv. No a závěrem potřebují GCC prosadit lepší pružnost směnných kurzů a měnovou nezávislost. Tradičně jejich vlády praktikovaly expanzivní politiku během ekonomických boomů a utahovaly opasky během poklesu. Fixováním měn na americký dolar tento procyklický vzorec zhoršilo. Zatímco tato fixace dává měnám důvěryhodnost, zamezila reálnému znehodnocení měny a znemožnila reflexi strukturálních změn v ekonomických a finančních vazbách zemí GCC za poslední tři dekády – především posun od USA a Evropy směrem k Číně a Asii. Země GCC by namísto toho měly své měny fixovat na “koš“ tvořený dolarem, eurem, jenem a renminbi.
Doch die Entwicklung ihrer Finanzmärkte würde es dem privaten Sektor erlauben, die außerhalb des Golfs investierten umfassenden Finanzressourcen der GCC-Staaten anzuzapfen. Und schließlich muss der GCC eine größere Wechselkursflexibilität und geldpolitische Unabhängigkeit fördern. Traditionell haben seine Regierungen während wirtschaftlicher Boomzeiten eine expansive Politik verfolgt und in Zeiten des Abschwungs den Gürtel enger geschnallt. Die Anbindung ihrer Währungen an den US-Dollar hat dieses prozyklische Muster verschärft. Während die Dollarbindung den GCC-Währungen Glaubwürdigkeit verschafft, hat sie eine reale Abwertung verhindert und versäumt es, die tiefgreifenden strukturellen Veränderungen in den Wirtschafts- und Finanzbeziehungen der GCC-Mitglieder während der vergangenen drei Jahrzehnte widerzuspiegeln – insbesondere die Verlagerung weg von den USA und Europa hin nach China und Asien. Stattdessen sollten die GCC-Länder ihre Währungen an einen Währungskorb aus Dollar, Euro, Yen und Renminbi knüpfen.