Debaty uvnitř členských států eurozóny se obvykle sejdou na tom, co právní experti označují jako herrschende Meinung („převládající názor“), a ten zjevně odráží postavení dané země coby věřitele či dlužníka. Typický ekonom, jemuž záleží na kariéře, má jen malou motivaci se od tohoto názoru odchylovat, což ho dále posiluje. Sdělovací prostředky nápravu nezjednají, poněvadž kvůli konkurenčnímu boji o čtenáře či diváka musí upřednostňovat zjednodušování před rozlišováním, komplexností a nuancemi. To samo o sobě představuje riziko, což vysvětluje, proč je například malá firma v Bolzanu (italské Jižní Tyrolsko) zatížená vyššími náklady financování než konkurenční firma v Innsbrucku (rakouské severní Tyrolsko).
Die Debatten innerhalb der Eurostaaten produzieren in der Regel das , was Juristen als „herrschende Meinung“ bezeichnen. Diese wiederum spiegelt den Status der jeweiligen Länder als Gläubiger oder Schuldner wider. Auch die Debatten sind segmentiert. Verstärkt wird dies dadurch, dass der typische Ökonom, der auch an seine Karriere denkt, kaum Anreize hat, eine abweichende Meinung zu äußern. Die Medien verstärken dies, da der Wettbewerb um Quoten sie zwingt, der Vergröberung und Übervereinfachung den Vorrang vor Differenzierungen und Nuanciertheit einzuräumen. Dies allein schon schafft ein Risiko der Anschlussfinanzierung. Deshalb hat eine mittelständische Firma in Bozen (im italienischen Südtirol) höhere Finanzierungskosten hat als ihr Pendant in Innsbruck (im österreichischen Nordtirol).