Problém spočívá v tom, že pokud jednotlivé vlády začnou návrh ústavy pozměňovat, celá záležitost se může začít drolit. Důsledky podobného selhání lze předem těžko odhadnout. Budou záviset na tom, jakou formu bude toto selhání v konferenční místnosti mít. Pokud však jednání zkrachují proto, že se noví členové, malé či střední země nebo neutrální státy postaví na odpor proti reformám nutným pro zachování životaschopnosti rozšířené EU, pak je jisté, že se členské státy podporující větší integraci, a zejména pak šest původních zakládajících členů (Francie, Německo, tři státy Beneluxu a snad i Itálie) začnou vážně zabývat způsoby, jak vybudovat nějakou alternativní strukturu. Právě v tom spočívá skutečný význam nedělního hlasování, v němž se překvapivě vysoká většina švédských voličů vyslovila proti připojení země k euru. Tito lidé nehlasovali proti euru; hlasovali proti větší míře Evropy.
Das Problem ist nur, dass dann, wenn die Regierungen mit Verbesserungen am Verfassungsentwurf erst einmal anfangen, die ganze Angelegenheit Gefahr läuft auszuufern. Es ist schwierig, im Voraus die Folgen eines solchen Fehlschlags zu erraten. Es wird darauf ankommen, wie sich Fehler im Konferenzraum auswirken. Doch wenn die Verhandlungen abgebrochen werden, weil die neuen Mitglieder, oder die kleinen Länder, oder die mittelgroßen, oder die neutralen die Reformen ablehnen, die notwendig sind, um die erweiterte EU funktionsfähig zu machen, werden mit Sicherheit die Mitgliedstaaten, die eine engere Integration befürworten - das sind im wesentlichen die sechs ursprünglichen Gründungsmitglieder Frankreich, Deutschland, die drei Beneluxländer, und vielleicht noch Italien - ernsthaft anfangen, an Möglichkeiten zur Errichtung einer anderen Struktur zu arbeiten. Dies ist die eigentliche Bedeutung der Abstimmung vom letzten Sonntag, als die schwedische Bevölkerung mit einer überraschend großen Mehrheit gegen den Beitritt zur Euro-Zone gestimmt hat. Sie stimmten nicht gegen den Euro, sie stimmten gegen mehr Europa.