Bez tohoto přístupu, a snad jen kdyby se voliči náhle změnili v jakési altruisty v míře do té doby nevídané, by demokracie nemohla fungovat. Američtí voliči by nevolili takového prezidenta, který by si nevážil jejich zájmů o nic více, než zájmů lidí žijících v jiných zemích. Možná až současné globální problémy v přírodě, kterým právě čelíme, se stávají argumenty pro jistou federalizaci světa, protože je není možné řešit za současného stavu, kdy je svět rozdělen mezi jednotlivé suverénní státy. Ale tak dlouho, jak bude federalizace pouze vznešenou myšlenkou bez politického obsahu, budou naši politici cítit, že musejí dát jistou míru priority zájmům svých vlastních občanů. „Jistá míra“ ovšem neznamená absolutní prioritu. Rodiče mohou dát přednost zájmům svých dětí, ale kdyby koupě nové hračky pro vaše dítě stála život jiného dítěte, je takový postoj neobhájitelný. Opuštění Kjótských dohod, jak mnozí věří, povede k ohrožení životů desítek či stovek miliónů lidí žijících v zemích příliš chudých na to, aby byly schopné ochránit své obyvatele před následky klimatických změn a zvýšení úrovně hladiny moří. To je také důvod, proč jsou Evropané, a stejně tak lidé v mnoha dalších zemích, tolik pobouřeni laxním přístupem amerického prezidenta a jeho prohlášením, že „v prvé řadě jde o obyvatele Ameriky“.
Ohne dies könnte Demokratie überhaupt nicht funktionieren – es sei denn, alle Wähler oder Wahlmänner würden auf einmal zu Altruisten werden, was in großem Stil bisher noch nicht stattgefunden hat. US-amerikanische Wähler würden niemals einen Präsidenten wählen, der ihren Interessen keinerlei Beachtung schenkt und sich nur noch um die Interessen von Menschen in anderen Ländern kümmert. Wenn man die globalen Ausmaße in Betracht zieht, die die Probleme haben, mit denen wir uns gegenwärtig konfrontiert sehen, so ist dies eher ein Argument für eine föderale Weltordnung als für eine Welt, die in souveräne Nationalstaaten aufgeteilt ist. Doch so lange dies eine hochfliegende Idee ohne jegliche politische Substanz bleibt, werden sich unsere Politiker weiterhin dazu verpflichtet fühlen, den Interessen ihrer eigenen Bürger bis zu einem gewissen Grad Priorität einzuräumen. „Bis zu einem gewissen Grad” bedeutet allerdings nicht eine absolute Priorität. Eltern mögen ihre eigenen Kinder bevorzugen, doch wenn das Kaufen von Spielzeug für das eigene Kind zu einer Überlebensfrage für andere Kinder wird, kann dies nicht mehr verteidigt werden. Die Ablehnung des Abkommens von Kyoto, so glauben viele, wird das Leben von zig oder gar hundert Millionen Menschen bedroht, die in Ländern leben, die zu arm sind, um ihre Bürger wirksam vor den Konsequenzen des Klimawechsels oder des steigenden Meeresspiegels zu schützen. Dies ist der Grund dafür, warum Europäer und auch Menschen in zahlreichen anderen Ländern über die gleichgültige Art und Weise empört sind, mit der der US-amerikanische Präsident vorausgesetzt hat, Priorität hätten „zunächst einmal die Menschen, die in US-Amerika leben.”