Ve svém projevu se zaměřil zejména na pojem „život za zákonností“. Podle jeho názoru je pokračující existence koncepčního prostoru pro život za zákonností pro evropské občany pozitivní. Za prvé jsou právo a zákonnost úzce spojovány s proviněním a sankcemi. Kultura služeb, kterou by veřejní ochránci práv měli horlivě prosazovat, však není podle jeho slov kulturou provinění. Jakýkoli pokus o prosazování kultury služeb prostřednictvím práva navíc může pouze posílit úzký přístup slepě zachovávající zákony.
In seiner Rede konzentrierte er sich insbesondere auf den Begriff einer „nicht allein durch die Legalität bestimmten Lebenswirklichkeit“. Seiner Meinung nachist die Tatsache, dass es nach wie vor konzeptionellen Freiraum für eine nicht allein durch die Legalität bestimmte Lebenswirklichkeit gibt, positiv für Europas Bürger. Erstens seien Recht und Legalität noch immer eng mit Schuld und Strafe verknüpft. Eine Dienstleistungskultur, um deren Förderung sich die Bürgerbeauftragten bemühen sollten, sei jedoch keine Kultur der Schuld. Darüber hinaus sei jeder Versuch, eine Dienstleistungskultur per Gesetz zu fördern, nur geeignet, einen allzu eng gefassten und legalistischen Ansatz zu verfolgen.