Nejdůležitějším faktorem je vysoká nákladnost a titěrný přínos. Snižování emisí je jediná odpověď na změnu klimatu, o níž ekologičtí aktivisté hovoří, navzdory skutečnosti, že opakovaným pokusům plán uskutečnit – v Riu roku 1992 a v Kjótu roku 1997 – se nezdařilo s výší emisních úrovní ani hnout. Někteří lidé jsou přesvědčeni, že dřívější dohody nešly dost daleko, ale Kjóto se ve skutečnosti ukázalo jako přehnaně ambiciózní. Devadesát pět procent předpokládaných redukcí se nikdy neuskutečnilo. I kdyby se ale Kjóto plně realizovalo po dobu celého současného století, snížilo by teploty o bezvýznamných 0,2°C, a to za cenu 180 miliard dolarů ročně. Čína a Indie zažívají rychlý růst, který pomáhá milionům lidí pozvednout se z chudoby. Indický ministr zahraničí Pranáb Mucherdží nedávno řekl: „Indie je změnou klimatu vážně znepokojena, ale je třeba na tuto problematiku pohlížet z perspektivy naší povinnosti potírat chudobu, aby všichni Indové mohli žít důstojný život.“ Čínský premiér Wen Ťia-pao zase před časem prohlásil: „Pro Čínu je těžké přijmout na kodaňské konferenci kvantifikovaná snížení emisí, protože tato země je stále v rané fázi rozvoje.
Das größte Hindernis sind die massiven Kosten und der winzige Nutzen. Die Umweltaktivisten sprechen immer nur über die Senkung der Emissionen als Reaktion auf den Klimawandel, obwohl die wiederholten Anläufe in diese Richtung – in Rio im Jahr 1992 und in Kyoto im Jahr 1997 – keinerlei Wirkung hinsichtlich der Emissionswerte zeigten. Mancherorts meint man, dass die Vereinbarungen der Vergangenheit nicht weit reichend genug waren, aber gerade Kyoto erwies sich eigentlich als übermäßig ehrgeizig. Fünfundneunzig Prozent der darin vorgesehenen Emissionsreduktionen stellten sich nie ein. Aber selbst bei einer vollständigen Umsetzung des Kyoto-Protokolls in diesem Jahrhundert würde man bei jährlichen Kosten von 180 Milliarden Dollar lediglich eine Temperatursenkung um unerhebliche 0,2oC erreichen. China und Indien weisen ein rasches Wirtschaftswachstum auf, das Millionen Menschen hilft, sich aus der Armut zu befreien. Der indische Außenminister Pranab Mukherjee sagte vor kurzem: „Indien ist über den Klimawandel sehr besorgt, aber wir müssen die Angelegenheit aus der Notwendigkeit heraus betrachten, die Armut zu beseitigen, so dass alle Inder ein Leben in Würde führen können.” Und der chinesische Ministerpräsident Wen Jiabao meinte jüngst: „Für China ist es schwierig, sich auf der Konferenz in Kopenhagen auf Quoten zur Senkung der Emissionen festzulegen, da sich das Land noch immer in einer frühen Entwicklungsphase befindet.