Když byla Plavšičová v letech 1996 až 1998 prozápadní prezidentkou srbské části Bosny a proti ní stáli její nacionalističtější kolegové, byla na Západě oslavována jako demokratka a zastánkyně tolerance. Vzpomínám, jak jí francouzský prezident Jacques Chirac před vstupem do Elysejského paláce galantně políbil ruku. Připomíná mi to stalinské čistky. Jeden den jste hrdinou Sovětského svazu, druhý den vás odstřelí coby nepřítele lidu. Dvacátého sedmého května 1999, na samém vrcholu spojeneckého bombardování Jugoslávie, vydala kanadská soudkyně Louise Arbourová, předchůdkyně del Ponteové, zatykač na prezidenta Slobodana Miloševiče. Obvinění bylo založeno na důkazech, které daly dohromady americká a britská tajná služba o vyhánění a vraždění Albánců v Kosovu.
Als Frau Plavsic pro-westliche Präsidentin des serbischen Teils von Bosnien war – zwischen 1996 und 1998 – und im Clinch mit ihren nationalistischeren Kollegen lag, wurde sie im Westen als Demokratin und Verfechterin der Toleranz gepriesen. Ich erinnere mich wie Präsident Jacques Chirac ihr die Hand am Eingang des Elysee-Palastes küsste. Ich erinnere mich an Stalins Säuberungen. Ein Tag ist man Held der Sowjetunion, am nächsten als Volksfeind erschossen. Am 27. Mai 1999, dem Höhepunkt der NATO-Bombardierung, stellte Richterin Louise Arbour von Kanada, Frau del Pontes Vorgängerin beim Internationalen Gerichtshof in Den Haag als Chefanklägerin, einen Haftbefehl für Präsident Slobodan Milosevic aus. Die Anklage basierte auf Beweisen des amerikanischen und britischen Geheimdienstes über die Vertreibung und Ermordung von Albanern im Kosovo.