ŘÍM – Asijské ekonomiky jsou už více než deset let v pohybu – a tamní lidé také. Rozsah migrace z venkovských do městských oblastí i napříč hranicemi států nemá v dějinách obdoby a Asie jednadvacátého století je jejím ohniskem. V asijských rozvojových zemích jsou síla a potenciál remitencí – tedy peněz, které lidé pracující v zahraničí posílají rodinám domů – obrovské. V současné době se přes 60 milionů migrantů pocházejících z oblasti Asie a Pacifiku podílí na více než polovině veškerého remitenčního toku do rozvojových zemí: v roce 2012 poslali tito lidé domů zhruba 260 miliard dolarů. Třemi největšími příjemci těchto peněz jsou Čína, Indie a Filipíny, přičemž v první desítce figurují také Bangladéš, Indonésie, Pákistán a Vietnam. Zaslané peníze často představují záchranný kruh: odhaduje se, že 10% asijských rodin je odkázáno na platby ze zahraničí, aby si mohlo zajistit jídlo, ošacení a přístřeší. Ačkoliv však remitence do rozvojových zemí pětinásobně převyšují objem oficiální rozvojové pomoci, jejich enormní potenciální přínos pro společnost stále nebyl plně doceněn – a lze ho využít pouze za předpokladu, že se podaří nasměrovat tok peněz do efektivního rozvoje venkova a zemědělství, zejména v křehkých státech a zemích po konfliktu.
ROM – Seit über einem Jahrzehnt sind die Volkswirtschaften Asiens in Bewegung – ebenso wie die Menschen dort. Das Ausmaß der Wanderung vom Land in die Städte und über internationale Grenzen hinweg war noch nie so groß wie heute, und das Asien des 21. Jahrhunderts liegt im Zentrum dieses Trends. In den asiatischen Entwicklungsländern hat die Macht und das Potenzial von Geldtransfers – des Geldes, das Gastarbeiter an ihre Familien überweisen, die oft in armen und abgelegenen Gebieten leben – einen enormen Stellenwert. Momentan stammt über die Hälfte der gesamten Transfers dieser Art von den über 60 Millionen Gastarbeitern aus der asiatisch-pazifischen Region, die 2012 etwa 260 Milliarden USD nach Hause geschickt haben. Die drei größten Empfängerländer dieser Transfers sind China, Indien und die Philippinen, und zu den größten zehn gehören auch Bangladesch, Indonesien, Pakistan und Vietnam. Dieses Geld ist oft lebenswichtig: Es wird geschätzt, dass 10% aller asiatischen Familien zur Finanzierung von Nahrungsmitteln, Kleidung und Wohnraum auf Zahlungen aus dem Ausland angewiesen sind. Aber obwohl die Geldtransfers durch Gastarbeiter an Entwicklungsländer fünfmal höher sind als die offizielle Entwicklungshilfe, wurde ihr enormer potenzieller Nutzen noch nicht verwirklicht – und dies kann nur geschehen, wenn das Geld in effektive ländliche und landwirtschaftliche Entwicklung kanalisiert wird, insbesondere in Krisenstaaten oder solchen mit schwachen Regierungen.