Vzhledem k tomu, že finanční cyklus je mnohem delší než cyklus hospodářský, typické horizonty politik úřadům zřejmě neumožňují dostatečně zohledňovat vliv jejich rozhodnutí na budoucí ekonomické výsledky. Mnoho nepomáhá ani skutečnost, že k finančním vzestupům a propadům může docházet za relativně stabilní inflace. Jelikož účastníci finančních trhů tonou v nejistotě stejně jako centrální banky, situace se může zle zvrtnout. To se i stalo. V průběhu posledních tří desítek let několik úvěrově vyvolaných epizod vzmach-krach způsobilo globálnímu hospodářství významnou, setrvalou újmu. Je těžké si tuto realitu dát do souladu s názorem, že úrokové sazby, určující cenu využívání dluhu, se celou dobu držely na stezce rovnovážnosti. Soustředěnost na fundamentální faktory určující úrokové sazby v oblasti úspor a investic je zcela logická z pohledu makroekonomických modelů hlavního proudu, které předpokládají, že peníze a finance jsou s ohledem na dlouhodobé směřování výstupu nepodstatné („neutrální“). Jenže opakující se krize ukázaly, že finančnictví může mít dlouhotrvající účinky.
Angesichts der Tatsache dass sich der Finanzzyklus zeitlich weit ausgedehnter gestaltet als der Geschäftszyklus, erlaubt es der strategische Horizont den Behörden vielleicht nicht, die Auswirkungen ihrer Entscheidungen auf künftige wirtschaftliche Ergebnisse angemessen zu berücksichtigen. Die Tatsache, dass Höhenflüge und Abstürze im Finanzwesen auch bei relativ stabiler Inflation auftreten können, ist nicht hilfreich. Da Finanzmarktteilnehmer ebenso wie Zentralbanken im Dunklen tappen, kann einiges enorm schiefgehen. Das ist auch passiert. Im Lauf der letzten drei Jahrzehnte haben mehrere kreditinduzierte Boom-Bust-Episoden der Weltwirtschaft größeren nachhaltigen Schaden zugefügt. Diese Realität ist schwer in Einklang zu bringen mit der Ansicht, wonach sich Zinssätze, die den Preis von Fremdkapital bestimmen, ständig auf Gleichgewichtskurs befunden haben. Der Schwerpunkt auf grundlegende Spar- und Investitionsdeterminanten von Zinssätzen ist aus der Perspektive herkömmlicher makroökonomischer Modelle vollkommen logisch, denn diese gehen davon aus, dass Geld und Finanzen für den Produktionspfad langfristig irrelevant („neutral“) sind. Doch aufeinanderfolgende Krisen haben gezeigt, dass Finanzen sehr wohl lang anhaltende Wirkungen haben können.