Oněch několik málo výjimek se objevilo zejména díky přetrvávajícím nebo nově započatým progresivním vládním intervencím. Jde ovšem o výjimky: úhrnným dopadem těchto reforem za posledních 25 let je silnější nerovnost ve většině vyspělých i rozvojových zemí, společně s rostoucí nezaměstnaností, většími rozdíly ve výdělcích, sníženou sociální ochranou a degradací životního prostředí. Mezinárodní finanční liberalizace například podkopala využití přístupnějšího a cíleného rozvojového kreditu k podpoře žádoucích ekonomických aktivit. Navíc v rozporu se sliby svých zastánců finanční liberalizace ve skutečnosti dlouhodobě vyústila v kapitálové toky od kapitálově chudých ke kapitálově bohatým a zároveň zvýšila finanční volatilitu a oslabila ekonomickou aktivitu. Vyjednávání o volném obchodu však, zdá se, historické trendy přehlíží. Mezinárodní směnné relace rozvojových zemí se zhoršily: ceny primárních komodit z pohledu výrobců poklesly, stejně jako ceny tropického zemědělství oproti zemědělství mírného podnebného pásma, a ceny neznačkových výrobců se oproti produkci chráněné právy k duševnímu vlastnictví propadly. Ve výsledku tak liberalizace obchodu výrobních podniků ve velké části světa vyústila v deindustrializaci a vyšší nezaměstnanost, jako například letos v oděvnictví. Třebaže zemědělská liberalizace obchodu může vývozní výnosy některých chudých zemí zvýšit, největší prospěch kyne movitějším zemědělským vývozcům.
Die wenigen Ausnahmen sind großenteils auf fortgesetzte oder neue fortschrittliche staatliche Interventionen zurückzuführen. Doch handelt es sich dabei um Ausnahmen: Die kumulativen Auswirkungen dieser Reformen im Laufe der letzten 25 Jahre waren größere Ungleichheit in den meisten Industrie- und Entwicklungsländern bei steigender Arbeitslosigkeit, größeren Gehaltsunterschieden, geringerem Sozialschutz und einer Verschlechterung der Umweltsituation. Die internationale Liberalisierung der Finanzmärkte hat beispielsweise die Nutzung umfassenderer und gezielterer Entwicklungskredite, um die erwünschten wirtschaftlichen Aktivitäten zu fördern, untergraben. Zudem hat sie, entgegen den Versprechen ihrer Befürworter, dazu geführt, dass Nettokapital langfristig von der kapitalarmen an die kapitalreiche Bevölkerung fließt, während sie die finanzielle Unbeständigkeit steigerte und die wirtschaftliche Aktivität schwächte. Unterdessen scheinen Freihandelsverhandlungen die geschichtlichen Trends zu ignorieren. Das internationale Handelsverhältnis der Entwicklungsländer hat sich verschlechtert: Die Preise primärer Verbrauchsgüter sind im Verhältnis zu Industriegütern gesunken, genau wie die Preise tropischer Agrarerzeugnisse im Gegensatz zu denen aus der gemäßigten Klimazone, und die Preise für allgemeine Industriegüter sind im Verhältnis zu Produkten, die durch gewerbliche Schutz- und Urheberrechte geschützt sind, gefallen. Die Folge war, dass die Handelsliberalisierung von Industriegütern in weiten Teilen der Welt zu Deindustrialisierung und höherer Arbeitslosigkeit geführt hat, wie dieses Jahr im Fall von Textilien. Und obwohl die Liberalisierung des Agrarhandels die Exporteinnahmen einiger armer Länder unter Umständen steigert, werden die wohlhabenderen Landwirtschaftsexporteure die größten Nutznießer sein.