Rozpočty se připravují v kancelářích daleko od zamýšleného místa dodání a dvojstranné a mnohostranné programy často stanovují priority (například zdravotní péči, školní vzdělávání či potlačování chudoby) bez valných informací z recipientské země. Jelikož však vlády obdarovaných zemí dychtí po dolarech ze zahraniční pomoci, obvykle jsou nažhavené držet se programů sestavených dárci a jejich smluvními partnery. Kývnou na podmínky, studie i hodnocení. Podvolí se, když zvenčí slyší, kam a jak mají peníze umístit. Místní partneři mohou jen sbírat drobečky na konci dlouhého procesu, jehož se účastní příliš mnoho „expertů“, takže se příjemci pomoci cítí zbaveni práv a nevidí před sebou lepší budoucnost. Namísto prostého seškrtání pomoci, k němuž se Trumpova administrativa zřejmě chystá, by však USA měly zvážit spíš přepracování toho, jak pomoc poskytují, nikoli zda ji vůbec poskytovat. A právě tady lze vyvodit důležitá ponaučení z přístupu postupujícího zdola, který se dnes testuje v některých částech islámského světa.
Budgets entstehen in Büros, die weit vom Einsatzort entfernt sind, und bilaterale und multilaterale Programme legen oft Prioritäten (wie Gesundheit, Bildung oder Armutsreduzierung) fest, ohne das Empfängerland zu konsultieren. Aber weil die Empfängerländer die Hilfedollar dringend benötigen, sind sie normalerweise mehr als bereit, der Agenda der Geber und deren Träger zuzustimmen. Sie nicken die Bedingungen, die Studien und die Bewertungen ab. Und sie lassen sich vorschreiben, wo und wie sie die Gelder einsetzen. Am Ende eines langen Prozesses, an dem zu viele „Experten” beteiligt sind, picken die lokalen Partner nur die Krümel auf, die Empfänger fühlen sich entrechtet und sehen keine bessere Zukunft. Aber anstatt die Hilfe einfach zu kürzen, wie es die Trump-Administration offenbar vorhat, sollten die USA neu darüber nachdenken, wie, nicht ob die Hilfe geleistet wird. Und genau da hält der empfängernahe Ansatz, der in Teilen der islamischen Welt getestet wird, einige wertvolle Erkenntnisse bereit.