Důsledky této pokřivené spravedlnosti mohou být ještě dlouho citelné. Která rozvojová země beroucí ohled na dlouhodobé zájmy svých občanů bude ochotna emitovat dluhopisy prostřednictvím americké finanční soustavy, když americké soudy – stejně jako mnoho dalších složek amerického politického systému – zjevně dopouštějí, aby finanční zájmy měly navrch nad zájmy veřejnými? Státy pak udělají lépe, když do budoucích dlužních smluv vůbec nebudou klauzule pari passu zakotvovat, přinejmenším bez konkrétnější specifikace, co se tím myslí. Dlužní smlouvy by také měly obsahovat klauzule o společném postupu, které zabrání supím fondům zdržovat restrukturalizaci dluhu.
Das Echo dieses Fehlurteils könnte uns noch lange begleiten. Denn welches Entwicklungsland, das die langfristigen Interessen seiner Bürger im Kopf hat, wird noch bereit sein, Anleihen über das US-Finanzsystem zu begeben, wenn Amerikas Gerichte – wie so viele andere Teile seines politischen Systems – zuzulassen scheinen, dass Finanzinteressen dem öffentlichen Interesse vorgehen? Länder wären gut beraten, künftig keine Pari-passu-Klauseln mehr in Schuldverträge aufzunehmen – zumindest nicht, ohne ausführlicher festzulegen, was diese bezwecken sollen. Derartige Verträge sollten zudem Klauseln über Kollektivmaßnahmen enthalten, die es Aasgeier-Fonds unmöglich machen, eine Schuldenumstrukturierung aufzuhalten.