Namísto toho EU nechala Turecko znovu čekat a odložila oficiální vyjednávání, která by beztak mohla k dovršení spět po celé roky. Vytrvalá neochota Evropy přivádí Turky do obtížné situace. Američané si přejí pro Turecko - dlouholetého člena NATO a blízkého spojence USA - plnohodnotné členství v EU, zatímco Evropané si stěžují na úlohu tureckých ozbrojených sil v domácí politice. Paradoxem je to, že se Evropa udržováním politického odstupu a tedy omezováním tureckých možností může přičinit o posílení pozice Turecka jako vojenské základny USA. Alespoň před válkou v Iráku se právě takto záležitost vyvíjela. Navzdory silnému tlaku USA poté turecký parlament neočekávaně odmítl vládní návrh povolit americkým jednotkám v zemi zahájit z tureckého území invazi.
Stattdessen ließ die EU die Türkei erneut warten und verschob formelle Verhandlungen, die wahrscheinlich ohnehin Jahre in Anspruch nehmen würden. Europas anhaltender Widerwillen bringt die Türken in eine missliche Lage. Die USA wollen die volle EU-Mitgliedschaft für die Türkei langjähriges NATO-Mitglied und enger amerikanischer Verbündeter während sich die Europäer über die innenpolitische Rolle des türkischen Militärs beklagen. Wenn Europa die politische Distanz aufrechterhält und so die Optionen der Türkei einschränkt, kann es paradoxerweise den Status der Türkei als militärischer Vorposten der USA letzten Endes bekräftigen. So begann es sich jedenfalls vor Beginn des Irakkrieges abzuzeichnen. Dann jedoch lehnte das türkische Parlament, trotz massiven Drucks seitens der USA, unerwartet den Antrag der Regierung ab, US-Truppen in der Türkei von türkischem Boden aus eine Invasion in Gang setzen zu lassen.