To byla zvláštní situace. Záporné ceny dávají smysl u nechtěné přítěže, ne u zboží. Když se chce továrna zbavit toxického odpadu, účtuje si za něj zápornou cenu: její manažeři zaplatí někomu, kdo ho odstraní. Když ale centrální banky začnou přistupovat k penězům jako automobilky k použité kyselině sírové nebo jaderné elektrárny k radioaktivní odpadní vodě, člověk ví, že je něco shnilého v království financializovaného kapitalismu. Někteří komentátoři teď doufají, že se západní peníze pročistí v plamenech inflace a vzestupů úrokových sazeb. Jenže inflace jed z peněžního systému Západu nevyžene. Po více než deseti letech závislosti na otrávených penězích se žádný samozřejmý detoxifikační postup nenabízí. Inflace dnes není týž úkaz, jakému Západ čelil v 70. a na počátku 80. let.
Die Situation war seltsam. Negative Preise ergeben Sinn für Übles, nicht für Waren. Wenn eine Fabrik giftige Abfälle beseitigen will, erhebt sie dafür einen negativen Preis: Ihre Manager bezahlen jemanden dafür, die Abfälle loszuwerden. Aber wenn Zentralbanken anfangen, Geld so zu behandeln, wie Autohersteller ihre verbrauchte Schwefelsäure oder Atomkraftwerke ihre radioaktiven Abwässer, dann weiß man, dass etwas faul ist im Reich des Finanzmarktkapitalismus. Einige Kommentatoren hoffen nun, dass das Geld des Westens in den Flammen der Inflation und der Zinserhöhungen geläutert wird. Doch die Inflation treibt das Gift nicht aus dem westlichen Geldsystem. Nach mehr als einem Jahrzehnt der Abhängigkeit von vergiftetem Geld gibt es keine offensichtliche Entgiftungsmethode. Die Inflation heute ist nicht dieselbe, mit der der Westen in den 1970er- und frühen 1980er-Jahren konfrontiert war.