Americká vláda i politika zažívaly takové epizody vždy, a i když jsou dnes ve stínu současných melodramat, byly tyto případy leckdy horší než ty dnešní. Spojené státy čelí vážným problémům: veřejnému dluhu, slabému sekundárnímu školství a politickému patu, abychom jmenovali jen několik z nich. Měli bychom však mít na paměti, že tyto problémy tvoří jen jednu součást celkového obrazu – a že je v principu lze dlouhodobě řešit. Je důležité odlišovat takové problémy od těch, které v principu řešit nelze. Samozřejmě není jisté, zda Amerika dokáže zavést dostupná řešení; několik komisí sice navrhlo realizovatelné plány na změnu americké dluhové trajektorie zvýšením daní a snížením výdajů, nicméně realizovatelnost ještě není zárukou, že tyto plány budou skutečně přijaty. Lee Kuan Yew však má zřejmě pravdu, když říká, že Čína „dá USA pořádně zabrat“, ale v první polovině tohoto století její celkovou moc nepřekoná. V takovém případě se chmurné předpovědi absolutního amerického úpadku ukážou být stejně zavádějící jako podobné předpovědi v uplynulých desetiletích. A pokud jde o relativní pohled, pak „vzestup ostatních“ sice znamená, že Amerika bude méně dominantní než kdysi, ale z toho ještě nutně nevyplývá, že Čína vystřídá USA v roli vedoucí světové mocnosti.
Der amerikanische Staat und seine Politik haben derartige Episoden immer wieder durchgemacht und diese waren in der Vergangenheit manchmal noch schlimmer als heute, wenngleich sie von aktuellen Melodramen in den Schatten gestellt werden. Die USA stehen vor ernsthaften Problemen: Staatsschulden, Schwächen im sekundären Bildungsbereich und politischer Stillstand, um nur einige Beispiele zu nennen. Man sollte allerdings nicht vergessen, dass dies nur Teile eines Gesamtbildes sind - und dass diese Probleme langfristig prinzipiell gelöst werden können. Es ist wichtig, diese Probleme von denjenigen zu unterscheiden, die prinzipiell nicht gelöst werden können. Natürlich ist nicht sicher, ob Amerika die Lösungen umsetzen kann. Etliche Ausschüsse haben realisierbare Pläne zum Schuldenabbau durch Steuererhöhungen und Ausgabensenkungen erarbeitet, aber Realisierbarkeit ist keine Garantie, dass solche Pläne auch angenommen werden. Dennoch hat Lee Kuan Yew wahrscheinlich recht, wenn er sagt, dass China zwar „mit den USA mithalten“, aber in der ersten Hälfte dieses Jahrhunderts unter Berücksichtigung aller Machtaspekte sie nicht überholen wird. Wenn das zutrifft, werden sich die düsteren Prognosen eines absoluten Niedergangs Amerikas als ebenso irreführend erweisen wie ähnliche Prognosen in vergangenen Jahrzehnten. Und obwohl der „Aufstieg des Rests“ relativ gesehen eine weniger dominante Stellung Amerikas als in der Vergangenheit bedeutet, heißt das nicht, dass China die USA als führende Weltmacht zwangsläufig ablösen wird.