Dochází pak nejen k tomu, že nikdo nikomu nedůvěřuje, ale také, že se každý snaží každého oklamat a podvést, jak jen zmůže. Před deseti lety byla naše revoluce jen pouhým eskamotérským trikem; a stejně tak dnes je naše politika jen pouhým klamem a podvodem. Tento týden odvolal president Constantinescu ministerského předsedu, který na oplátku odmítnul opustit svůj úřad. Jak se zdá, chaos je opět na dosah ruky. Rumunsko je asi opravdu zralé pro nějakého velkého demagoga, který přijde s nabídkou nahradit tento takzvaný „slabý a prohnilý stát“ nějakou „silnou a schopnou“ diktaturou. Jedinou věcí, která, jak se zdá, nám v tom poněkud brání, je to, že diktátorské režimy jsou nyní v Evropě jaksi démodé. Ale jak se tak utvrzujeme v sebeklamu, že přemýšlet státu zavádějícím právo a pořádek je morálním imperativem dneška, už tím se připojujeme k šílencům poslední doby, kteří jen fňukají a propadají hysterii.
Nicht nur mißtraut jeder jedem, sondern jeder versucht auch, den anderen nach Kräften übers Ohr zu hauen. Vor zehn Jahren war unsere Revolution bloß ein Taschenspielertrick; heute ist auch unsere Politik nichts als Betrug. Letzte Woche hat Präsident Constantinescu den Premierminister entlassen, dieser weigerte sich seinerseits, aus dem Amt zu scheiden. Erneut, so scheint es, droht das Chaos. In der Tat scheint Rumänien reif zu sein für jeden dreisten Demagogen, wenn er nur ankündigt, er werde den angeblich "schwachen und zersetzten Staat" durch eine "starke und gesunde" Diktatur ersetzen. Das einzige, was uns von diesem Schritt in den Abgrund noch abhält, ist dies, daß heutzutage Diktaturen in Europa aus der Mode gekommen sind. Indem wir uns aber etwas vormachen, wenn wir annehmen, es sei ein moralischer Imperativ, daß der Staat Ordnung schafft, ähneln wir uns den gängigen Verrückten an, was der Fall ist, sobald das seichte Gejammer der Hysterie zu vernehmen ist.