Jakmile se gen přenese na divoce rostoucí příbuzné rostliny, začne působit silný selektivní tlak na jeho udržení, pokud je daný herbicid využíván, což ztíží kontrolu nad divoce rostoucími plevelovitými příbuznými rostlinami. Ovšem ani tento scénář nepřináší žádný problém pro ekologickou či potravinovou bezpečnost. Vždyť kdyby používání jednoho herbicidu ztratilo účinnost, zemědělci jednoduše začnou využívat jiný. Přenos genů je pro zemědělce odvěkou záležitostí. Pěstujíce stovky plodin, z nichž prakticky všechny byly geneticky zdokonaleny, praktici ,,konvenčního" zemědělství v Severní Americe se vší pečlivostí vyvinuli postupy, jež na polích brání nežádoucímu pylovému křížení - tehdy, je-li toho zapotřebí z komerčních důvodů. Dobrým příkladem je kanola - geneticky zdokonalené řepkové semeno vyvinuté kanadskými šlechtiteli rostlin před padesáti lety.
Ist das Gen einmal auf einen wilden Verwandten übertragen worden, gibt es bei anhaltendem Einsatz dieses Herbizids einen starken Selektionsdruck, wodurch die wildwachsende verwandte Pflanze schwieriger zu kontrollieren ist. Aber selbst in diesem Fall besteht keine Gefahr für die Nahrung oder die Ökologie. Denn, wenn der Einsatz des einen Herbizids nicht mehr infrage kommt, würden die Landwirte eben ein anderes nehmen. Der Gentransfer ist ein uraltes Anliegen der Bauern. Die Anwender der ,,konventionellen" Landwirtschaft in Nordamerika, die Hunderte Arten von genetisch verbesserten Nutzpflanzen anbauen, haben in minutiöser Arbeit Strategien entwickelt, um die Kreuzkontamination durch Pollen auf ihren Feldern zu verhindern - wenn dies aus wirtschaftlichen Gründen nötig erschien. Ein gutes Beispiel in dieser Hinsicht ist Canola - eine von kanadischen Pflanzenzüchtern vor fünfzig Jahren entwickelte genetisch verbesserte Rapssorte.