Vzhledem k tomu, že skutkový a právní kontext projednávané věci je srovnatelný se skutkovým a právním kontextem, na jehož základě byl vydán výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz, je dle mého mínění nutno pohlížet na projednávanou žádost o rozhodnutí o předběžné otázce ze stejného úhlu pohledu, jako to Soudní dvůr učinil v tomto rozsudku. B – K první předběžné otázce Tato vláda se rovněž připojuje ke stanovisku vyjádřenému předkládajícím soudem, podle kterého neuznal-li vnitrostátní soud důležitost otázky práva Společenství, pak to nelze mít za zlé ani poškozenému občanovi. Touto první otázkou předkládající soud v podstatě Soudní dvůr žádá, aby rozhodl, zda pro splnění podmínky zakotvené ve výše uvedeném rozsudku Kühne & Heitz, tedy že rozhodnutí vnitrostátního soudu rozhodujícího v posledním stupni je ve světle pozdější judikatury Soudního dvora založeno na nesprávném výkladu práva Společenství, který byl přijat, aniž by byla Soudnímu dvoru předložena předběžná otázka podle čl. 234 třetího pododstavce ES, se vyžaduje, aby se žalobce v původním řízení dovolával práva Společenství v rámci opravného prostředku podle vnitrostátního práva, který podal proti napadenému správnímu rozhodnutí. 89. Společnost Kempter a Komise mimoto podotýkají, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou mají předkládat vnitrostátní soudy rozhodující v posledním stupni v souladu s čl. STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA Y. BOTA – VĚC C-2/06 která Soudní dvůr použil k vymezení této třetí podmínky: rozsudek vydaný vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni „je ve světle pozdější judikatury Soudního dvora založen na nesprávném výkladu práva Společenství, který byl přijat, aniž by byla Soudnímu dvoru předložena předběžná otázka podle čl. 234 třetího pododstavce ES“ 42. 42 — Výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz (bod 28, zvýraznění provedeno autorem tohoto stanoviska). 43 — Samotná skutečnost, že žalující podnik ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Kühne & Heitz, se před vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni, zdá se, dovolával práva Společenství, dle mého mínění nedokazuje, že by při formulování této třetí podmínky Soudní dvůr implicitně požadoval, aby bylo před vnitrostátním soudem rozhodujícím v posledním stupni uplatňováno právo Společenství. Viz v tomto ohledu vyjádření Kühne & Heitz v této věci, bod 22. Konkrétněji tento podnik uvádí, že v průběhu řízení, v němž byl vydán rozsudek College van Beroep voor het bedrijfsleven ze dne 22. listopadu 1991, se dovolával rozsudku Soudního dvora ze dne 18. ledna 1984, Ekro (327/82, Recueil, s. 107). 92.
87. Die Kommission verweist zunächst darauf, dass sich die Voraussetzung, dass der Betroffene den betreffenden Verwaltungsakt vor den nationalen Gerichten unter Berufung auf Gemeinschaftsrecht angefochten haben müsse, weder aus den Gründen noch aus dem Tenor des Urteils Kühne & Heitz ergebe. 84. Da unsere Rechtssache einen tatsächlichen und rechtlichen Kontext aufweist, der dem vergleichbar ist, der zum Urteil Kühne & Heitz geführt hat, ist meines Erachtens diese Vorlage zur Vorabentscheidung unter demselben Blickwinkel zu behandeln, den der Gerichtshof in jenem Urteil gewählt hat. B — Zur ersten Vorlagefrage Sie teilt ferner die Meinung des vorlegenden Gerichts, dass man es nicht dem betroffenen Bürger anlasten dürfe, wenn die nationalen Gerichte die Bedeutung einer gemeinschaftsrechtlichen Frage übersehen haben. 85. Mit dieser ersten Frage möchte das vorlegende Gericht vom Gerichtshof im Kern wissen, ob die im Urteil Kühne & Heitz aufgestellte Voraussetzung, dass die Entscheidung eines nationalen Gerichts letzter Instanz, wie ein nach ihrem Erlass ergangenes Urteil des Gerichtshofs zeigt, auf einer unrichtigen Auslegung des Gemeinschaftsrechts beruht, die erfolgt ist, ohne dass der Gerichtshof um Vorabentscheidung ersucht wurde, obwohl der Tatbestand von Art. 234 Abs. 3 EG erfüllt war, nur dann erfüllt ist, wenn der Kläger des Ausgangsverfahrens sich in seiner Klage nach nationalem Recht, die er gegen die angefochtene Verwaltungsentscheidung erhoben hatte, auf Gemeinschaftsrecht berufen hat. 89. Ferner weisen die Klägerin und die Kommission darauf hin, dass die Pflicht der in letzter Instanz entscheidenden nationalen Gerichte, eine Vorabentscheidung gemäß Art. 234 Abs. 3 EG zu beantragen, nicht davon abhängen könne, dass die Parteien einen entsprechenden Antrag an das befasste Gericht gerichtet oder eine Verletzung des Gemeinschaftsrechts gerügt hätten. SCHLUSSANTRÄGE VON HERRN BOT — RECHTSSACHE C-2/06 gewählt hat: Das Urteil des in letzter Instanz entscheidenden Gerichts „[beruht], wie eine nach seinem Erlass ergangene Entscheidung des Gerichtshofs zeigt, auf einer unrichtigen Auslegung des Gemeinschaftsrechts, die erfolgt ist, ohne dass der Gerichtshof um Vorabentscheidung ersucht wurde, obwohl der Tatbestand des Artikels 234 Abs. 3 EG erfüllt war“ 42. 42 — Urteil Kühne & Heitz (in Fn. 2 angeführt, Randnr. 28, Hervorhebung nur hier). 43 — Der Umstand allein, dass sich das klagende Unternehmen in der Rechtssache Kühne & Heitz anscheinend vor dem in letzter Instanz entscheidenden Gericht sehr wohl auf Gemeinschaftsrecht berufen hatte, scheint mir nicht zu belegen, dass der Gerichtshof mit der Formulierung der dritten Voraussetzung mittelbar gefordert hätte, dass das Gemeinschaftsrecht vor dem in letzter Instanz entscheidenden nationalen Gericht ins Feld geführt worden sein müsse. Vgl. insoweit die Erklärungen von Kühne & Heitz in dieser Rechtssache, Nr. 22. Das Unternehmen führt im Einzelnen an, dass es sich während des Verfahrens, das mit dem Urteil des College van Beroep voor het bedrijfsleven vom 22. November 1991 abgeschlossen worden sei, auf das Urteil des Gerichtshofs vom 18. Januar 1984, Ekro (327/82, Slg. 1984, 107), berufen habe. 92. Erstens stelle ich fest, dass sich die Forderung, der Kläger müsse sich im Rahmen seiner Klage nach nationalem Recht auf Gemeinschaftsrecht berufen haben, keineswegs aus der Fassung der dritten Voraussetzung ergibt, die der Gerichtshof in seinem Urteil Kühne & Heitz aufgestellt hat, um daran eine Pflicht der zuständigen Verwaltungsbehörde zur Überprüfung zu knüpfen. Es muss hier erneut auf die Worte verwiesen werden, die der Gerichtshof bei der Formulierung dieser dritten Voraussetzung I - 434