2499/82 zaručoval platbu podpory Společenství dotyčným producentům zejména v případě úpadku palírny, byla i podle názoru Soudu v rozporu s jedním ze základních účelů preventivní destilace. Preventivní destilace měla totiž nejen zabránit uvedení vína podprůměrné kvality na trh, ale měla rovněž, jak vyplývá z šestého bodu odůvodnění nařízení č. 2144/82, zvýšit příjem producentům tím, že jim zajistí za určitých podmínek „minimální zaručenou cenu“ stolního vína. Navíc podle jedenáctého bodu odůvodnění nařízení č. 2499/82 bylo třeba stanovit, aby minimální cena zaručená producentům jim byla zaplacena v zásadě ve lhůtě, která by jim umožnila dosáhnout příjmu srovnatelného s příjmem, kterého by dosáhli, kdyby se jednalo o obchodní prodej. Za těchto podmínek se podle uvedeného bodu odůvodnění jevilo nezbytným provést platbu dlužných podpor co nejrychleji, ale současně zaručit pomocí vhodného režimu jistot řádný průběh transakcí 28. Škoda, která navrhovatelům vznikla, proto nemohla být až do uvedeného dne určitá. Zejména jelikož palírna poskytla jistotu podle článku 11 nařízení č. 2499/82 za účelem zaručení řádného průběhu transakcí, mohlo se oprávněně jevit vzhledem k částce podpory předtím zaplacené palírně formou zálohy, že jsou producenti proti riziku úpadku palírny zajištěni, pokud splnili všechny své povinnosti a víno bylo destilováno v souladu s ustanoveními uvedeného nařízení.
Es habe den Betroffenen durchaus nicht bekannt sein müssen, dass ihr Schaden die Folge einer Lücke in der Verordnung Nr. 2499/82 gewesen sei, so dass 57. Nach Auffassung des Gerichts ist es ferner mit einem der wesentlichen Ziele der vorbeugenden Destillation unvereinbar, dass es keinen Mechanismus gebe, der im Rahmen der durch Art. 9 der Verordnung Nr. 2499/82 eingeführten Regelung die Zahlung der Gemeinschaftsbeihilfe an die betroffenen Erzeuger insbesondere bei Insolvenz des Destillateurs gewährleiste. Der Rückgriff auf die vorbeugende Destillation solle nämlich nicht nur die Vermarktung von Weinen mittelmäßiger Qualität verhindern, sondern auch, wie aus dem sechsten Erwägungsgrund der Verordnung Nr. 2144/82 hervorgehe, das Einkommen der Erzeuger anheben, indem ihnen für den Tafelwein unter bestimmten Voraussetzungen „ein garantierte[r] Mindestpreis“ zugestanden werde. Ferner sei nach dem elften Erwägungsgrund der Verordnung Nr. 2499/82 vorzusehen, dass der den Erzeugern garantierte Mindestpreis diesen in der Regel innerhalb der Fristen gezahlt werde, die es ihnen ermöglichten, einen Gewinn zu erzielen, der mit dem Gewinn bei einem Handelsverkauf vergleichbar sei. Es sei nach diesem Erwägungsgrund deshalb unerlässlich gewesen, die Auszahlung der Beihilfen, die den Erzeugern für die betreffende Destillation zustünden, so weit wie möglich vorzuverlegen, dabei jedoch gleichzeitig durch eine Kautionsregelung die ordnungsgemäße Durchführung der Maßnahmen zu gewährleisten 28. Der Schaden der Klägerinnen sei daher erst zu diesem Zeitpunkt sicher gewesen. Insbesondere habe, da der Destillateur nach Art. 11 der Verordnung Nr. 2499/82 eine Kaution zu stellen gehabt hätte, um die ordnungsgemäße Abwicklung der Maßnahme zu gewährleisten, das Risiko einer Insolvenz des Destillateurs, soweit es um den ihm in Höhe der Beihilfe als Vorschuss gezahlten Betrag gegangen sei, zu Recht als gedeckt gelten können, wenn die Erzeuger alle ihre Verpflichtungen erfüllt gehabt hätten und der Wein gemäß den Bestimmungen der Verordnung destilliert worden sei.