BORDEAUX – Klimatologie a její důraz na globální oteplování jsou ve vědě poměrně novým přírůstkem. Přesto se navzdory relativnímu mládí tohoto bádání objevuje zřetelný konsenzus: změna klimatu – za niž je podstatnou měrou, byť ne výhradně zodpovědná lidská činnost – dnes ohrožuje náš způsob života, a proto musíme vyvinout prostředky k boji proti ní. Jsem však přesvědčen, že fundamentalistický přístup, který lze v některých kruzích vycítit, překračuje hranice přijatelného. Jak mohou fundamentalisté hájit omezování hospodářského růstu jako řešení problému globálního oteplování, když po celém světě jsou stamiliony mužů, žen a dětí, kteří stále žijí v naprosté chudobě a zoufale potřebují pomoc? Lidé v chudých částech světa mají právo na ekonomický rozvoj, aby si mohli vyprodukovat vlastní potraviny, zajistit přístup k nezávadné vodě, žít v uspokojivých přístřešcích a požívat výhod, jež přinášejí nemocnice a školy. Jedná se o základní lidská práva a realizovat je lze jedině hospodářským růstem, nikoli stagnací. Na počátku dvacátého století žil ve městě či velkoměstě jen jeden člověk z deseti. Dnes se jedná o každého druhého člověka – podle statistik OSN jde o 3,3 miliardy lidí – a očekává se, že do roku 2050 podíl městského obyvatelstva dosáhne 70 %.
BORDEAUX: Die Klimatologie und ihr Schwerpunkt, die globale Erwärmung, sind eine relativ neue Ergänzung zu den Naturwissenschaften. Doch trotz der relativen Jugend dieser Forschungsrichtung hat sich ein eindeutiger Konsens herausgebildet: Der Klimawandel – für den in erheblichem Umfang, wenn auch nicht ausschließlich menschliches Tun verantwortlich ist – bedroht inzwischen unsere Lebensweise; daher müssen wir die Mittel entwickeln, um ihn zu bekämpfen. Doch ich glaube auch, dass der in bestimmten Kreisen spürbare fundamentalistische Ansatz an die Grenzen dessen geht, was akzeptabel ist. Wie können sich diese Fundamentalisten zur Lösung des Problems der globalen Erwärmung dafür aussprechen, das Wirtschaftswachstum zu begrenzen, wenn überall auf der Welt hunderte von Millionen von Männern, Frauen und Kindern noch immer in bitterster Armut leben und verzweifelt der Hilfe bedürfen? Die Menschen in den armen Teilen der Welt haben ein Recht auf wirtschaftliche Entwicklung, damit sie ihre eigenen Lebensmittel produzieren können, Zugang zu sauberem Wasser erhalten, eine angemessene Unterkunft haben und all die Vorteile in Anspruch nehmen können, die Krankenhäuser und Schulen verkörpern. Dies sind unverzichtbare Menschenrechte, und sie lassen sich nur durch Wirtschaftswachstum realisieren, nicht durch Stagnation. Zu Beginn des 20. Jahrhunderts lebte von zehn Menschen nur einer in einer Stadt. Heute tut es jeder Zweite – laut UNO-Statistiken 3,3 Milliarden Menschen – und es wird erwartet, dass der Anteil der Städter bis 2050 70% erreicht.