Jestliže EU či ECB přijde s předpovědí hospodářského růstu okolo 3% pro dva následující roky, pak sledujte, jak úrokové míry poskočí. ECB tak dosáhla bodu, kde byla Bundesbank po desetiletí. Centrální banka nemůže vytvářet hospodářský růst v ekonomice, která má špatnou nabídkovou stranu; v USA, s jejími vysoce konkurenčními trhy, si může centrální banka dovolit stát stranou. Ale v Evropě, kde jsou konkurenceschopnost a flexibilita nedostatkovým zbožím, kterým političtí lídři pohrdají a které jen haní, zde musí centrální banka chránit a preventivně bránit. A když má pochyby, zaútočit. ECB naprosto oprávněně připravila svá anti-inflační doporučení; je jen správné, že se snaží o jednoznačné vychovávání trhů pracovních sil, až bude nakonec dosaženo jejich naprosté nechuti přijímat staré způsoby. A jen když bude tohoto stavu dosaženo, když bude nezbytně nutné, tak i za cenu snížení míry hospodářského růstu, můžeme očekávat, že konečně dohlédneme nějakých zlepšení v chování trhů pracovních sil. A možná, že ani zpomalení ekonomiky nebude stačit, pokud budou vlády ustupovat bezdůvodným a nezajištěným požadavkům na reálné mzdy (a z toho vyplývající nezaměstnanosti), které budou navyšovat velkorysými subvencemi.
Wenn die EU oder die EZB für zwei Jahre in Folge ein Wachstum von annähernd 3 Prozent vorhersagen, dann kann man darauf warten, daß die Zinssätze in die Höhe gehen. Die EZB ist mittlerweile dort, wo die Bundesbank für mehr als ein Jahrzehnt war. Die Zentralbank kann kein Wachstum in einer Wirtschaft mit einer schlechten Angebotsseite schaffen; in den USA mit ihren wettbewerbsintensiven Märkten kann sich die Zentralbank leisten abzuwarten. In Europa dagegen, wo es um Wettbewerb und Flexibilität nicht zum besten steht, und beide faktisch von der Politik gering geschätzt werden, muß die Zentralbank präventiv tätig werden. Im Zweifel muß geschossen werden. Die EZB tut recht daran, ihren Willen zur Inflationsbekämpfung unter Beweis zu stellen; und sie hat recht, wenn sie unzweideutig bekundet, die Arbeitsmärkte an die Tatsache zu gewöhnen, daß sie keineswegs willens ist, in der alten Manier weiterzumachen. Nur wenn dieser Punkt klar ist, falls nötig um den Preis verlangsamten Wachstums, können wir damit rechnen, daß es zu Verbesserungen im Arbeitsmarktverhalten kommt. Aber solange Regierungen ungerechtfertigte Reallohnerhöhungen (und die daraus resultierende Arbeitslosigkeit) mit großzügigen Einkommenshilfen zu überbieten, wird sogar ein wirtschaftlicher Abschwung nicht ausreichen.