Stává se to nejčastěji ve dvou případech. Jedním je v kočovných, lovecko-sběračských společenstvích, které často mění svůj tábor a které jsou fyzicky neschopné přepravy starých lidí, kteří nemohou chodit, když mladší - tělesně zdatní lidé už musí nést své vlastní děti a svůj veškerý majetek. Ten druhý případ je ve společnostech žijících v okrajových nebo měnících se prostředích, jako například polární oblasti nebo pouště, kde se vyskytují periodické nedostatky potravy a občas prostě nemají dost jídla, aby udrželi všechny naživu. Jakékoli jídlo, které mají k dispozici musí být přiděleno zdatným jedincům a dětem. Nám Američanům zní hrozivě pomyšlení na opuštění nebo zabití vlastní nemocné ženy nebo manžela nebo starší matky či otce, ale co by mohly tyto tradiční společnosti dělat jinak? Čelí kruté situaci, kdy nemají na výběr. Jejich starší lidé to museli udělat svým vlastním rodičum, a tito staří lidé vědí, co se nyní stane jim. Opačným extrémem v zacházení se seniory, ten dobrý extrém, jsou farmářské společnosti v Nové Guinei, kde jsem byl na své terénní práci posledních 50 let, a většina jiných nekočovných tradičních společností ve světě.
Dies geschieht vor allem unter zwei Bedingungen. Eine davon betrifft nomadische Jagdgesellschaften, die ihre Lager häufig wechseln, und die körperlich nicht in der Lage sind, ältere Leute zu transportieren, die nicht gehen können, wenn gesunde junge Leute bereits ihre eigenen Kinder und alle Besitztümer tragen müssen. Die zweite Bedingung betrifft Gesellschaften, die in einer sich verändernden Umwelt wie der Arktis oder der Wüste leben, in denen periodische Nahrungsknappheiten auftreten und Lebensmittel gelegentlich nicht ausreichen, um alle am Leben zu erhalten. Jede Art von Nahrungsmittel muss gesunden Erwachsenen und Kindern vorbehalten sein. Für uns Amerikaner hört es sich entsetzlich an, uns vorzustellen, die eigene kranke Frau, den kranken Ehemann, eine ältere Mutter oder einen älteren Vater zurückzulassen oder umzubringen, aber was könnten diese traditionellen Gesellschaften anderes machen? Sie stehen einer schrecklichen Situation ohne Ausweg gegenüber. Die Älteren mussten das gleiche mit den eigenen Eltern tun und die Älteren wissen, was nun mit ihnen geschehen wird. Auf der anderen Seite der Extreme im Umgang mit älteren Menschen, der glücklichen Seite, sind die Ackerbau-Gesellschaften in Neu-Guinea, bei denen ich die vergangenen 50 Jahre Forschung betrieben habe, und die meisten anderen sesshaften traditionellen Gesellschaften der Welt.