A tak v oblasti obchodu do značné míry přešlapujeme na místě. Absence obchodního aktivismu však zároveň znamená, že nepostupujeme kupředu s liberalizací obchodu. Zdá se, že dlouhotrvající kolo jednání o multilaterálním obchodu z Dauhá se ocitlo na nekonečné čekací listině. Skutečnost, že se vlády po vypuknutí globální finanční krize neuchýlily k protekcionismu, mnoho lidí překvapila. Při zpětném ohlédnutí lze snadno spatřit důvod. Hnacím motorem politiky jsou tři „I“: ideje, instituce a interes (tedy zájmové lobby). Na všech třech těchto úrovních byla protekcionistická politika okleštěna. Pokrok v ekonomickém myšlení po roce 1929 vedl zpočátku k argumentu, že během deprese jsou cla oprávněná, protože usměrňují nedostatečnou světovou agregátní poptávku ke zboží jedněch na úkor druhých.
Wir treten also, um beim Handelsjargon zu bleiben, überwiegend auf der Stelle. Doch der Mangel an Aktivismus beim Handel bedeutet auch, dass wir keine Fortschritte bei der Liberalisierung des Handels machen. Die langjährige Doha-Runde multilateraler Handelsverhandlungen scheint für unbestimmte Zeit auf Eis gelegt. Dass die Regierungen nach dem Ausbruch der globalen Finanzkrise nicht in Protektionismus ausbrachen, hat viele überrascht. Im Rückblick ist der Grund dafür einfach zu erkennen. Die Politik wird durch drei große „I“s angetrieben: Ideen, Institutionen und Interessen (d.h. Lobbys). Bei allen dreien davon stieß die protektionistische Politik an ihre Grenzen. Fortschritte im ökonomischen Denken nach 1929 führten zunächst zu dem Argument, dass in einer Depression Zollbarrieren vernünftig seien, weil sie die nicht ausreichende weltweite Gesamtnachfrage nach den Gütern des einen auf Kosten der anderen umlenken.