Země jako Německo a Japonsko si navzdory nesmírně ničivým důsledkům války vedly ještě lépe. Je pravděpodobné, že do roku 2030 dosáhne většina západních zemí Keynesova „cíle“ 66 000 dolarů. Stejně tak je ovšem nepravděpodobné, že tento úspěch ukončí nenasytný hon za dalšími penězi. Zkusme opatrně předpokládat, že se nacházíme ve dvou třetinách cesty ke Keynesově cíli. Mohli bychom tudíž očekávat, že se délka pracovní doby zhruba o dvě třetiny sníží. Ve skutečnosti se snížila pouze o třetinu – a od 80. let se přestala snižovat úplně. Vzhledem k tomu je vysoce nepravděpodobné, že do roku 2030 dospějeme k tříhodinovému pracovnímu dni. A stejně tak je nepravděpodobné, že růst ustane – pokud ho nezastaví sama příroda. Lidé budou dál vyměňovat volný čas za vyšší příjmy. Keynes totiž minimalizoval překážky na cestě k cíli.
Ländern wie Deutschland und Japan erging es trotz der immens zerstörerischen Auswirkungen des Kriegs noch besser. Wahrscheinlich wird Keynes’ „Ziel“ von 44.000 Euro in den meisten westlichen Ländern bis 2030 erreicht werden. Es ist allerdings in gleichem Maße unwahrscheinlich, dass die Erreichung dieses Ziels die unstillbare Jagd nach noch mehr Geld beenden wird. Nehmen wir einmal – vorsichtig – an, dass wir zwei Drittel des Weges in Richtung Keynes’ Ziel hinter uns haben. Eigentlich hätte die Arbeitszeit in diesem Fall um etwa zwei Drittel fallen müssen. Tatsächlich ist sie nur um ein Drittel zurückgegangen – und seit den 1980er Jahren überhaupt nicht mehr. Das lässt es höchst unwahrscheinlich erscheinen, dass wir bis 2030 einen Dreistunden-Arbeitstag haben werden. Ebenso unwahrscheinlich ist, dass es kein Wachstum mehr geben wird – außer die Natur sorgt dafür. Die Menschen werden weiterhin ihre Freizeit für höhere Löhne eintauschen. Keynes minimierte die Hindernisse auf dem Weg zu seinem Ziel.