Vyvozuje z toho, že odvolací senát má na základě zásady řádné správy umožnit předložení všech důkazních prostředků, jež strany považují za nutné, anebo, pokud to není možné, provést druhé ústní jednání, jak to výslovně stanoví prováděcí nařízení. Podle žalobkyně mají sice orgány Společenství při výkonu svých pravomocí určitou posuzovací pravomoc, skutečností však zůstává, že tato pravomoc je vyvážena zásadami povinnosti řádné péče a řádné správy, které vyžadují, aby orgány přijímaly rozhodnutí s plnou znalostí věci. Judikatura tak uznala, že v případech, kdy orgány Společenství mají posuzovací pravomoc, má zásadní význam respektování záruk poskytovaných právním řádem Společenství ve správních řízeních, k nimž náleží i povinnost příslušného orgánu pečlivě a nestranně zkoumat veškeré relevantní skutečnosti projednávané věci. Pokud by zjištění, že žalobkyně nemá aktivní legitimaci k podání odvolání proti rozhodnutí o udělení práva, mělo za následek to, že by byla zbavena jediné možnosti účinného opravného prostředku, kterou jí poskytuje právo Společenství nebo právo vnitrostátní, odvolací senát jí měl, podle jejího názoru, poskytnout možnost vyřešení otázky přípustnosti, ohledně níž měl odvolací senát pochybnosti. CPVO se domnívá, že odvolací senát neměl povinnost povolit předložení písemností požadované žalobkyní, neboť tyto písemnosti nebyly relevantní pro účely posouzení aktivní legitimace k podání odvolání žalobkyně, která podala odvolání svým vlastním jménem, a nikoli jménem určitých jednotlivých pěstitelů. Připuštění těchto písemností by bylo představovalo porušení procesních záruk v důsledku podstatné změny odvolání ve fázi ústního jednání.
Daher müsse die Beschwerdekammer nach dem Grundsatz der ordnungsgemäßen Verwaltung die Vorlage aller Beweise zulassen, die von den Beteiligten als notwendig angesehen würden, oder aber, wenn dies nicht möglich sei, eine zweite Verhandlung abhalten, wie es in der Durchführungsverordnung ausdrücklich vorgesehen sei. Zwar verfügten die Gemeinschaftsorgane bei der Ausübung ihrer Befugnisse über einen gewissen Beurteilungsspielraum, doch werde dieser durch den Sorgfaltsgrundsatz und den Grundsatz der ordnungsgemäßen Verwaltung als Gegengewichte begrenzt, die sie dazu zwängen, eine Entscheidung in voller Sachkenntnis zu treffen. So sei von der Rechtsprechung anerkannt worden, dass in den Fällen, in denen die Organe der Gemeinschaft über einen Beurteilungsspielraum verfügten, der Beachtung der Garantien große Bedeutung zukomme, die die Gemeinschaftsrechtsordnung in Verwaltungsverfahren gewähre und zu denen insbesondere die Verpflichtung des zuständigen Organs gehöre, sorgfältig und unparteiisch alle relevanten Gesichtspunkte des Einzelfalls zu untersuchen. Wenn die Feststellung, dass die Klägerin zur Einlegung einer Beschwerde gegen den Sortenschutzbeschluss nicht berechtigt sei, zur Folge habe, dass ihr dadurch der einzige ihr nach dem Gemeinschaftsrecht wie nach dem nationalen Recht zu Gebote stehende wirksame Rechtsbehelf genommen werde, hätte die Beschwerdekammer ihr Gelegenheit geben müssen, das Problem der Zulässigkeit, an der die Beschwerdekammer Zweifel gehabt habe, auszuräumen. Das CPVO vertritt die Ansicht, die Beschwerdekammer sei keineswegs verpflichtet gewesen, dem Antrag der Klägerin, Unterlagen vorlegen zu dürfen, stattzugeben, da diese Unterlagen für die Prüfung der Aktivlegitimation der Klägerin, die die Beschwerde im eigenen Namen und nicht im Namen bestimmter einzelner Erzeuger eingelegt habe, nicht relevant gewesen seien. Die Zulassung dieser Unterlagen hätte insoweit eine Verletzung der Verfahrensgarantien bedeutet, als die Beschwerde im Stadium der mündlichen Verhandlung wesentlich verändert worden wäre.