Pokud se toto schéma opakuje, může nahlodat důvěru ve finanční trhy a regulátory, která by mohla docela dobře vést k přehnaně přísné regulaci, expanzi státu a odklonu od globalizace. Problém je však ještě závažnější. Finanční a hospodářská krize se v rozvinutých zemích přetavuje v krizi suverénních dluhů. Finanční a hospodářská nerovnováha může vést k nebezpečné nerovnováze fiskální, neboť daňové příjmy se propadají a výdaje na sociální pojištění a sanace rostou. Mezinárodní měnový fond naznačuje, že plných 75% „fiskálního stimulu“ v rozvinutých zemích obsahuje nerozlišující proticyklická opatření. Neodhalené nerovnováhy a systémové riziko způsobují, že se fiskální politika jeví jako uvážlivá, i když taková není. Například Španělsko nevykazovalo před zabřednutím do krize fiskální deficit.
Sollte sich dieses Muster fortsetzen, könnte dies das Vertrauen in Finanzmärkte und Regulierungsstellen erschüttern, was durchaus zu strenger Regulierung, einer Ausweitung der Rolle des Staates und einer Rückführung der Globalisierung führen könnte. Doch das Problem ist sogar noch gravierender. In den hoch entwickelten Ländern ist die Finanz- und Wirtschaftskrise dabei, sich in eine staatliche Schuldenkrise zu verwandeln. Wenn die Steuereinnahmen abstürzen und die Kosten für Sozialversicherung und Rettungsaktionen steigen, können finanzielle und wirtschaftliche Ungleichgewichte zu gefährlichen fiskalischen Ungleichgewichten führen. Der Internationale Währungsfonds legt nahe, dass bis zu 75% der „steuerlichen Konjunkturimpulse“ in den hoch entwickelten Ländern nichtdiskretionäre antizyklische Maßnahmen umfassen. Unerkannte Ungleichgewichte und systemische Risiken können die Fiskalpolitik als umsichtig erscheinen lassen, auch wenn das gar nicht stimmt. Spanien etwa hatte im Vorfeld der Krise kein Haushaltsdefizit.