Platí totiž, že ačkoliv se současná peněžní hodnota nedotčených deštných pralesů nemůže rovnat celkové hodnotě přírodních a nerostných zdrojů v nich obsažených, jejich význam pro přežití lidstva tyto hodnoty převyšuje. Vlády by navíc měly postupně zrušit dotace aktivit poškozujících klima a biodiverzitu, jako jsou hotovostní pobídky poskytované na podporu kácení lesních ploch za účelem rozvoje „produktivní“ činnosti typu zemědělství. Zrušení dotací by státům umožnilo naplnit své cíle ochrany životního prostředí a současně ušetřit fiskální zdroje. Toto vše neznamená, že tržní mechanismy nemohou přispívat k ochraně a obnově přírody. Mohou (a také přispívají), avšak pouze za předpokladu, že budou součástí obecnějšího rámce, který bude zohledňovat skutečnou – a nevyčíslitelnou – hodnotu životního prostředí. Evropské utrpení bez příslibu naděje VITORIA-GASTEIZ – Francouzský prezident François Hollande učinil v nedávném rozhovoru klíčovou, ale často zapomínanou poznámku, že oběti, které lze požadovat od občanů finančně sužovaných jihoevropských zemí, mají své hranice. Za stále se vzdalujícím obzorem výdajových škrtů a úsporných opatření, uvedl Hollande, potřebují lidé vidět naději, aby se Řecko, Portugalsko a Španělsko neproměnily v kolektivní „nápravné ústavy“.
Denn obwohl der Wert eines intakten Regenwalds wesentlich geringer ist als der Wert der Natur- und Mineralressourcen, die er enthält, geht doch seine existenzielle Bedeutung für die Menschheit weit darüber hinaus. Zudem sollten Staaten Subventionen auslaufen lassen, die Klima und Biodiversität schädigen, wie solche Anreize, die die Rodung von Wäldern für „produktive“ Aktivitäten wie die Landwirtschaft unterstützen. Dadurch wären Länder in der Lage, ihre Umweltschutzziele zu erreichen und gleichzeitig Steuerressourcen zu sparen. Damit soll allerdings nicht gesagt sein, dass marktorientierte Mechanismen nicht zum Schutz und zur Wiederherstellung der Natur beitragen können. Das können sie (und das konnten sie bereits), aber nur als Teil eines umfassenden Rahmens, der dem wahren – und nicht quantifizierbaren – Wert der natürlichen Umgebung Rechnung trägt. Europas sinnlose Opfer VITORIA-GASTEIZ – Vor kurzem führte der französische Präsident François Hollande in einem Interview ein entscheidendes, wenn auch oft vergessenes Argument an: dass es nämlich hinsichtlich der Opfer, die den Bürgern der in Finanznot geratenen südeuropäischen Staaten abverlangt werden, Grenzen gibt. Um zu vermeiden, dass sich Griechenland, Portugal und Spanien in kollektive Besserungsanstalten verwandeln, so Hollande, müssen die Menschen jenseits des in immer weitere Ferne rückenden Horizonts der Ausgabenkürzungen und Sparmaßnahmen auch Hoffnung haben.