Skeptici zase vidí impérium žijící za vypůjčené peníze na vypůjčený čas. Jak to tedy je? Podle mého názoru budou lidé, kteří si myslí, že se Amerika každou chvíli zhroutí, pravděpodobně zklamáni. Přesto mám tušení, že se doba americké výlučnosti chýlí ke konci a že se příjem na obyvatele v Evropě a v Japonsku brzy přiblíží k úrovni Spojených států, místo aby se rozdíl zvyšoval. Ačkoliv následujících několik let podle všeho zvýrazní některé slabiny, na něž skeptikové poukazují, konec nastane především proto, že ostatní země naleznou tvůrčí způsoby, jak napodobit nejefektivnější americké instituce, třebaže tak učiní ve vlastním právním, politickém a společenském rámci. Udělali bychom dobře, kdybychom si vzpomněli, jak na počátku devadesátých let vycházela kniha za knihou, jejichž autoři naléhali na americké a evropské podniky, aby napodobily Japonsko, jinak jim hrozí jistá zkáza.
Die Skeptiker sehen ein Weltreich, das von geborgtem Geld und geborgter Zeit lebt. Wer also hat Recht? Meiner Ansicht nach werden diejenigen, die von einem baldigen Zusammenbruch Amerikas ausgehen, wohl enttäuscht werden. Trotzdem vermute ich, dass das Zeitalter des amerikanischen Sonderweges dem Ende zugeht und das Pro-Kopf-Einkommen in Europa und Japan, statt weiter zurückzufallen, sich dem der USA bald annähern wird. Zwar wird die Entwicklung der kommenden Jahre wohl einige der von den Skeptikern herausgestellten Schwächen bestätigen. Das Ende aber wird vor allem daher rühren, dass andere Länder kreative Wege finden, die effektivsten US-Institutionen nachzuahmen – allerdings innerhalb ihres jeweils eigenen rechtlichen, politischen und sozialen Rahmens. Wir täten gut daran, uns zu erinnern: Noch zu Beginn der 1990er Jahre erschien ein Buch nach dem anderen, in dem US-amerikanische und europäische Unternehmen aufgefordert wurden, Japan nachzuahmen oder dem sicheren Untergang entgegenzusehen.