Navíc měl přístup ke kapitálu a pracovní síle, které patřily k nejlevnějším na světě, a to v sektoru, kde náklady na pracovní sílu představovaly více než 60% výrobních nákladů. Ziskové marže ve výši pouhých 6-8% stačily počátkem 20. století k tomu, aby se budovaly nové přádelny. Přesto nemohl indický textilní průmysl konkurovat britskému, ačkoliv byly britské mzdy pětkrát vyšší. Podněty samy o sobě nemohly vytvořit růst.
Mehr noch: Das Kapital und die Arbeitskräfte, auf die sie zugreifen konnte, waren billiger als irgendwo sonst auf der Welt – und dies in einer Branche, in der mehr als 60% der Herstellungskosten auf die Löhne entfielen. Gewinnraten von nur 6-8% reichten Anfang des 20. Jahrhunderts, um zum Bau neuer Textilmühlen anzuregen. Doch Indiens Textilindustrie konnte gegen jene Großbritanniens nicht bestehen – obwohl die britischen Löhne fünfmal höher waren. Anreize allein konnten kein Wachstum hervorbringen.