Tato pavučina smluv – kterou ekonomie hlavního proudu často pokládá za natolik samozřejmou, že se stává téměř neviditelnou – ztělesňuje formální a neformální pravidla zakotvená v tržním systému. Tato pravidla utvářejí a omezují chování jednotlivce i společnosti a tvoří předivo všech lidských institucí. Rozvinuté ekonomické soustavy mají velmi složité pavučiny smluv, jako jsou finanční deriváty. V případě Evropy z toho podle Leijonhufvuda vyplývá trojstranný přístup se zaměřením na „stupně pákového efektu“, „nesoulady ve splatnosti“ a „topologii pavučiny“ – to jest na „její konektivitu a přítomnost kritických uzlů, které jsou ‚příliš velké, než aby mohly selhat‘“.
Dieses Vertragsnetz - das man in entwickelten Ökonomien oft als Selbstverständlichkeit betrachtet, die schon fast nicht mehr wahrgenommen wird - verkörpert die im Marktsystem eingebetteten formellen und informellen Regeln, die das Verhalten der Individuen und der Gesellschaft gestalten und beschränken. Sie bilden das Gefüge aller menschlichen Institutionen. Entwickelte Ökonomien verfügen über sehr komplexe Vertragsnetze wie etwa Finanzderivate. Für Europa, so Leijonhufvud, impliziert dies einen dreifachen Ansatz, bei dem „Ebenen der Hebelwirkung“, „Laufzeitinkongruenzen“ und die „Topologie des Netzwerks“ im Mittelpunkt stehen – also „seine Verbindungsdichte und die Präsenz kritischer Knoten, die zu ‚groß sind, um sie scheitern zu lassen‘“.