Není to přece tak, že centrální bankéři neustále mění úrokové sazby. Ani nevyvinuli nové a kvalitnější modely pro analýzu ekonomiky. Právě naopak: předpovědi velkých centrálních bank ohledně růstu a inflace v letech po finanční krizi ustavičně nadhodnocují růst i inflaci – a to výrazně. Existuje mnoho dobrých důvodů, proč se tvůrcům měnové politiky věnuje tak hojná pozornost – například zvýšená nezávislost centrálních bank, veřejná akceptace potřeby jmenovat pro účely dohledu nad peněžní nabídkou vysoce kompetentní technokraty nebo zvyšování hloubky finančních trhů. A mnozí centrální bankéři jsou právem opěvováni za roli, kterou sehráli, když se během finanční krize snažili zabránit globálnímu krachu. Vzhledem k bezpočtu nejistot obklopujících makroekonomické prognózy a účinky politických nástrojů (v neposlední řadě kvantitativního uvolňování) připadá i přesto mnoha akademikům zvláštní, že se projevy a prohlášení centrálních bankéřů setkávají s takovým ohlasem. A navzdory všem hrdinským výkonům během finanční krize jsou mnozí centrální bankéři po krizi nepružní – příliš se starají o možné „přestřelení“ inflačních cílů a příliš málo o deflační dynamiku.
Es ist ja nicht so, als würden sie laufend die Zinsen ändern. Und genauso wenig haben sie neue, belastbarere Instrumente zur Analyse der Konjunktur entwickelt. Im Gegenteil: Die Wachstums- und Inflationsprognosen der wichtigen Zentralbanken haben sowohl die Wachstums- als auch die Inflationsentwicklung seit der Finanzkrise konsequent überschätzt – und zwar erheblich. Es gibt viele gute Gründe für die Aufmerksamkeit, mit der geldpolitischen Entscheidungsträger derzeit überhäuft werden, darunter die zunehmende Unabhängigkeit der Notenbanken, die öffentliche Anerkennung der Notwendigkeit, hochkompetente Technokraten mit der Aufsicht über die Geldmenge zu betrauen, und die sich vertiefenden Finanzmärkte. Und viele Notenbanker wurden zu Recht für ihre Rolle bei der Verhinderung eines globalen Zusammenbruchs während der Finanzkrise gelobt. Trotzdem finden es viele Wissenschaftler angesichts der zahlreichen Unsicherheiten, die makroökonomische Prognosen und die Auswirkungen des politischen Instrumentariums (nicht zuletzt der quantitativen Lockerung) umgeben, unverständlich, dass die Reden und Erklärungen der Notenbanker so ein Tamtam generieren. Und ohne ihre Heldentaten während der Finanzkrise zu vergessen: Im Gefolge der Krise haben sich vielen Notenbanker als viel zu unflexibel erwiesen und sich zu viele Sorgen um die Überschreitung ihrer Inflationsziele und zu wenige um eine Deflationsdynamik gemacht.