Město Londýn snížilo díky tomuto poplatku množství zácp o 30%. Žádné z těchto řešení není nikterak převratné. Vyžadují pouze méně rozdrobený přístup vlády a větší spolupráci veřejného a soukromého sektoru. Tento cíl je dosažitelný v bohatých i chudých zemích. Například švýcarské ministerstvo životního prostředí, dopravy, energetiky a komunikací začleňuje celostátní cíle vytyčené Spolkovou radou do jednotné infrastrukturální strategie, která zohledňuje potřeby konkrétních sektorů. Také rwandské ministerstvo infrastruktury koordinuje činnost dalších ministerstev a veřejných institucí – čímž zajišťuje, že infrastrukturální strategie jsou v souladu s regionálními integračními plány Východoafrického společenství – a monitoruje dodávky a provoz. Vlády si musí uvědomit, že soukromý sektor toho může poskytnout více než jen financování infrastruktury; může nabídnout také know-how ve fázích plánování, výstavby a provozu. Chile, Filipíny, Jihoafrická republika, Jižní Korea i Tchaj-wan vyvíjejí rámce rozšiřující roli soukromých aktérů při plánování projektů.
So hat eine entsprechende City-Maut die Stadt London in die Lage versetzt, die Staubelastung in der Innenstadt um 30% zu verringern. Keine dieser Lösungen ist besonders weltbewegend. Sie erfordern lediglich einen in sich schlüssigeren Ansatz staatlicherseits und eine bessere Zusammenarbeit zwischen dem öffentlichen und dem privaten Sektor. Dieses Ziel ist in reichen und armen Ländern gleichermaßen erreichbar. Das Eidgenössische Departement für Umwelt, Verkehr, Energie und Kommunikation der Schweiz etwa bindet vom Bundesrat festgelegte nationale Zielsetzungen in eine in sich schlüssige Infrastrukturstrategie ein, die die Bedürfnisse bestimmter Sektoren berücksichtigt. In gleicher Weise koordiniert das ruandische Infrastrukturministerium die Aktivitäten der übrigen Ministerien und Behörden, gewährleistet so die Abstimmung der Infrastrukturstrategien mit der regionalen Integrationsplanung der Ostafrikanischen Gemeinschaft und überwacht die nachgeordnete Umsetzung und den Betrieb. Die Regierungen müssen erkennen, dass der private Sektor mehr als nur die Finanzierung der Infrastruktur leisten kann; er kann auch das Knowhow für die Planungs-, Bau- und Betriebsphasen liefern. Chile, die Philippinen, Südafrika, Südkorea und Taiwan sind alle dabei, Rahmenwerke zu entwickeln, die die Rolle privater Akteure bei der Projektplanung ausweiten.