Summers vyslovil názor, že zadluženost před krizí nebyla exogenní anomálií, nýbrž důsledkem nedostatečné globální poptávky. Globální distribuce příjmů se posunula od střední třídy v rozvinutých zemích k bohatým lidem a k rozvíjejícím se ekonomikám, což mělo za následek přebytečné celosvětové úspory. Jediným způsobem, jak se vyhnout stagnaci, bylo zatlačit střední třídu hlouběji do dluhů, čemuž napomohly nízké úrokové sazby a shovívavá kritéria pro půjčky. Jinými slovy předcházel krizi globální přebytek úspor (jak tuto situaci označil bývalý šéf amerického Federálního rezervního systému Ben Bernanke), který by mohl globální poptávku ovlivňovat i nadále, pokud střední vrstvy v rozvíjejících se státech neposkytnou globální ekonomice nového spotřebitele poslední instance. K tomu pravděpodobně nakonec dojde, avšak navzdory úsilí USA a Mezinárodního měnového fondu v kontextu skupiny G-20 nebyl tento proces hledání nové rovnováhy dosud ukončen. Problém na nabídkové straně pramení z nového sporu o tempo technologického pokroku, který vedou ekonomové a technologičtí experti.
Summers’ Ansicht zufolge handelte es sich bei der Verschuldung vor der Krise nicht um eine exogene Anomalie, sondern um die Folge unzureichender weltweiter Nachfrage. Die globale Einkommensverteilung hatte sich von der Mittelschicht in den Industrieländern zu den Reichen und in die Schwellenökonomien verschoben, wodurch sich weltweit ein Ersparnisüberschuss ergab. Die einzige Möglichkeit, eine Stagnation zu vermeiden, bestand darin, die Mittelschicht tiefer in die Schulden zu treiben, was durch niedrige Zinsen und großzügige Kreditvergaberichtlinien erleichtert wurde. Mit anderen Worten: die Ersparnisschwemme (wie sie der ehemalige Vorsitzende der US-Notenbank Federal Reserve, Ben Bernanke, bezeichnete) ging der Krise voran und sie könnte die weltweite Nachfrage weiterhin beeinträchtigen, wenn sich nicht die Mittelschicht in den Schwellenländern zum Verbraucher der letzten Instanz für die Weltwirtschaft entwickelt. Das wird wahrscheinlich irgendwann auch passieren, aber trotz der Bemühungen der USA und des Internationalen Währungsfonds im Kontext der G-20 ist dieser Prozess der Neuausrichtung noch nicht abgeschlossen. Die Herausforderung auf der Angebotsseite ergibt sich aus einem Streit zwischen Ökonomen und Technologie-Experten hinsichtlich des Tempos des technischen Fortschritts.