Můžeme však spravedlivě obhajovat morálně zkompromitované umělce a intelektuály s ohledem na hodnotu jejich díla, a přitom za méně vážné prohřešky odsuzovat obyčejné lidi? Znamenitým příkladem byl způsob, jakým příznivci rumunského filozofa Constantina Noiky obhajovali jeho podporu fašistické Železné gardy a jeho pozdější spolupráci s komunisty, přičemž současně odsuzovali i obyčejnou uklízečku za to, že drhla podlahy v kancelářích tajné policie. Neměl by se na dřinu, s jakou tato uklízečka živila rodinu a děti a snažila se o vlastní přežití, uplatňovat stejný metr? Život v totalitě byl extrémní situací, která vyžaduje, abychom aplikovali zvláštní a jemně odstíněná pravidla na všechny zajatce této nelehké zkoušky. Máme-li tuto epochu pochopit, musíme znát a jen opatrně soudit často nejednoznačné a zdrcující okolnosti a nikdy nezjednodušovat mnohovrstevnatou každodenní realitu kvůli okamžitým politickým cílům.
Aber ist es gerechtfertigt, moralisch kompromittierte Künstler und Intellektuelle aufgrund der Meriten ihrer Arbeit zu verteidigen, dagegen aber einfache Menschen für häufig weniger schwerwiegende Taten zu verurteilen? Ein unerhörtes Beispiel hierfür war, wie die Anhänger des rumänischen Philosophen Constantin Noica seine Unterstützung für die faschistische Eiserne Garde und seine spätere Kollaboration mit den Kommunisten verteidigten, während sie gleichzeitig selbst eine gewöhnliche Putzfrau dafür verurteilten, die Böden in den Büros der Geheimpolizei geschrubbt zu haben. Sollte nicht die Schufterei der Putzfrau, um ihre Familie, Kinder und sich selbst zu ernähren, ebenso in Betracht gezogen werden? Das Leben unter dem Totalitarismus war eine extreme Situation, die von uns verlangt, dass wir besondere, differenzierte Regeln auf alle Gefangenen dieses Martyriums anwenden. Um diese Epoche zu verstehen, müssen wir die häufig unklaren und unermesslichen Umstände kennen und sorgfältig einschätzen, wobei wir niemals eine vielschichtige tägliche Realität im Namen aktueller politischer Ziele vereinfachen dürfen.