Ve skutečnosti je naléhavě zapotřebí okamžitý celosvětový zákaz zemědělského využívání antibiotik. Kromě toho se musí přehodnotit a striktně vymáhat zásady klinického využívání antibiotik, jimiž se dnes lékařská komunita řídí zhruba stejně závazně jako návodem na uvazování kravaty. Tato dvě opatření – přičemž obě by mohly uzákonit vládní regulační agentury – by sama o sobě snížila využívání antibiotik téměř o 80%, což by podstatně zpomalilo zvyšování antibiotické rezistence. Přimět vlády k tomu, aby tato opatření zavedla, samozřejmě nebude snadné, protože jdou proti silným ekonomickým zájmům. Nejvýznamnějším z nich je očividně farmaceutický průmysl, který každý rok prodá antibiotika v hodnotě 40 miliard dolarů. Velké farmaceutické firmy mají značný zájem na pokračujícím zneužívání antibiotik, ale o to méně je zajímá vývoj nových antibiotik, která by působila proti rezistentním bakteriím. Léky na chronická onemocnění a rakovinu jsou pro ně výhodnější. Velké farmaceutické firmy proto vyžadují „pobídky“ k tomu, aby prováděly výzkum a vývoj nových antibiotik – například patenty nebo daňové úlevy; druhou možností by bylo nasadit na nové léky astronomické ceny. Přínos takových pobídek pro farmaceutické firmy by však dalece přesahoval náklady na skutečný výzkum a vývoj: šlo by o pouhé nástroje k přesměrovávání veřejných prostředků do soukromých rukou – navíc právě do těch rukou, které celý problém způsobily.
Was tatsächlich nötig ist, ist ein sofortiges weltweites Verbot der Nutzung von Antibiotika in der Landwirtschaft. Zudem müssen die Richtlinien für den klinischen Einsatz von Antibiotika, denen die medizinische Gemeinschaft derzeit so streng folgt wie den Regeln zur Auswahl einer Krawatte, überarbeitet und strikt durchgesetzt werden. Diese beiden Maßnahmen allein – die beide durch staatliche Regulierungsbehörden umgesetzt werden könnten – würden den Antibiotikaeinsatz um fast 80% verringern und so die Zunahme der Antibiotikaresistenzen erheblich verlangsamen. Natürlich ist es nicht einfach, die Regierungen zur Umsetzung derartiger Maßnahmen zu bewegen, denn sie laufen mächtigen Wirtschaftsinteressen zuwider, am offensichtlichsten denen der Pharmaindustrie, die jährlich Antibiotika im Wert von 40 Milliarden US-Dollar absetzt. Während die großen Pharmakonzerne ein starkes Interesse am fortgesetzten Antibiotikamissbrauch haben, haben sie kaum Interesse an der Entwicklung neue Antibiotika, um medikamentenresistente Bakterien zu bekämpfen. Medikamente gegen chronische Erkrankungen und Krebs sind profitabler. Daher bemühen sich die Pharmakonzerne um „Anreize“ für die Erforschung und Entwicklung neuer Antibiotika, zum Beispiel längere Patentlaufzeiten oder Steuererleichterungen. Die Alternative bestünde darin, astronomische Preise für neue Medikamente zu verlangen. Doch der Nutzen derartiger Anreize für die Pharmaunternehmen würde die Kosten der tatsächlich durchgeführten Forschungs- und Entwicklungsmaßnahmen deutlich überschreiten; es handelt sich dabei um Instrumente, um öffentliche Gelder in private Hände zu verschieben – und zwar genau jene Hände, die das Problem überhaupt erst verursacht haben.