Sociální a ekonomické důsledky současných uspořádání by měly být nepřijatelné. Země, jejichž deficity v důsledku globální recese prudce vzrostly, by se neměly zatlačovat do zhoubné spirály – tak jako před deseti lety Argentina. Jedno navrhované řešení spočívá v tom, aby tyto země vypracovaly obdobu devalvace – jednotné snížení mezd. Jsem přesvědčen, že to je nesplnitelné a přerozdělovací důsledky takového postupu jsou nepřijatelné. Vznikala by enormní sociální napětí. Je to nereálná představa. Existuje druhé řešení: odchod Německa z eurozóny nebo rozdělení eurozóny na dva subregiony. Euro bylo zajímavý experiment, ale tak jako dnes už pozapomenutému kurzovému mechanismu (ERM), který mu předcházel a který se zhroutil, když spekulanti v roce 1992 zaútočili na britskou libru, mu schází institucionální opora, jíž je k řádnému fungování zapotřebí.
Die gesellschaftlichen und wirtschaftlichen Folgen der aktuellen Regelungen sind eigentlich untragbar. Die Länder, deren Defizite infolge der globalen Rezession in die Höhe geschossen sind, sollten nicht in eine Todesspirale gezwungen werden – wie Argentinien vor einem Jahrzehnt. Ein Lösungsvorschlag für diese Länder ist, das Äquivalent einer Währungsabwertung herbeizuführen – eine einheitliche Verringerung der Löhne. Das ist meiner Meinung nach nicht zu erreichen, und die Folgen für den Einzelnen sind untragbar. Die sozialen Spannungen wären gewaltig. Es ist ein Hirngespinst. Es gibt eine zweite Lösung: den Austritt Deutschlands aus der Eurozone oder die Teilung der Eurozone in zwei Unterregionen. Der Euro war ein interessantes Experiment, doch wie der fast vergessene Wechselkursmechanismus (WKM), der ihm vorausging und auseinanderbrach, als Spekulanten 1992 das britische Pfund angriffen, fehlt ihm die notwendige institutionelle Unterstützung, um zu funktionieren.