Úspěchy centrálních bank však vyvolaly přehnaně vysoká očekávání, což podnítilo většinu politiků k tomu, aby svým měnovým partnerům přenechali značnou část zodpovědnosti za makroekonomické řízení. Tento převis očekávání a potažmo i provozní přetížení odhalily skutečné limity měnové politiky. Jinými slovy se zdá, že dobrá pověst centrálních bank se začíná obracet proti nim samotným. A vzhledem k „osobnostnímu přetížení“ – tedy k situaci, kdy se důvěra v úspěch měnové politiky koncentruje na osobu stojící v čele instituce – pravděpodobně utrpí i pověst jednotlivých šéfů. Centrální banky se však nemohou své nové provozní zátěže jednoduše zbavit, zejména ve vztahu k finanční stabilitě, kterou – jak názorně ukázala krize z roku 2008 – nelze udržet pouhou cenovou stabilitou.
Doch befeuerten die Erfolge der Notenbanken überzogene Erwartungen, die die meisten politischen Entscheidungsträger ermutigten, ihren geldpolitischen Gegenstücken die weitgehende Verantwortung für die makroökonomische Steuerung zu überlassen. Diese überzogene Erwartungshaltung und, daraus folgend, operative Überlastung haben die tatsächlichen Grenzen der Geldpolitik aufgezeigt. Anders ausgedrückt: Der gute Ruf der Notenbanken scheint sich nun als Bumerang zu erweisen. Und eine „Persönlichkeitsüberlastung“ – bei der sich das Vertrauen in den Erfolg der Geldpolitik auf die Person an der Spitze der betreffenden Einrichtung konzentriert – hat zur Folge, dass auch der Ruf der einzelnen Führungskräfte leiden dürfte. Doch die Notenbanken können ihre neuen operativen Aufgaben nicht einfach im Stich lassen, insbesondere was die Finanzstabilität angeht, die sich, wie die Krise von 2008 deutlich gezeigt hat, nicht durch Preisstabilität allein wahren lässt.