Chceme toho příliš? V mnoha ohledech je naše snaha o zajištění toho, že jsou zájmy rybářů v rovnováze se zájmy týkajícími se ryb, narušována tím, že dostupné nástroje byly navrženy ve velmi odlišných souvislostech. Byly vytvořeny k tomu, aby se rozdělil zdroj, jenž byl považován za spolehlivý a bohatý, a nikoli k tomu, aby se řídily složité a nepředvídatelné biologické systémy v době nedostatku a krize. Změnilo se i toto odvětví. Objem kapitálu rozloženého v tomto odvětví je mnohonásobně větší, přičemž díky technologickému pokroku se zásadním způsobem zvětšila schopnost rybářů lovit ryby a obchodovat s nimi. To, že je tato politika úspěšná, lze konstatovat na základě skutečnosti, že nyní, o čtvrtstoletí později, bereme za samozřejmé, že spory mezi členskými státy v otázkách rybolovu se řeší vyjednáváním, a nikoli válkou. Namísto toho se soustředíme na znepokojivý pokles populací v evropských vodách, společně s čímž se zároveň oslabuje vlastní rybolov. Je zcela zřejmě potřeba něco udělat, abychom tento trend zvrátili: více než kdy předtím potřebujeme evropské odvětví rybolovu, jež bude udržitelné, ale i ziskové. Evropské loďstvo se s ohledem na tenčící se populace ryb v našich oceánech příliš rozrostlo a mělo kapacitu ulovit mnohonásobně větší objem ryb, než jaký tyto populace představovaly.
Das Ergebnis ist ein System, in dem die Anreize in vielerlei Hinsicht falsch herum funktionieren. Ein System, in dem den Unternehmen oft Vorteile daraus entstehen, den Behörden Informationen vorzuenthalten anstatt sie daran zu beteiligen, und in dem das Einzelinteresse im Konfliktfall dazu neigt, sich über das gemeinsame Wohl zu stellen. Wenn dann noch eine Flotte hinzukommt, die die Kapazität hat weit über dem nachhaltigen Ertrag unserer Meere zu fischen, und wenn Kontrollsysteme existieren, in denen die Bußgelder für die Nichtbeachtung der Regeln oftmals so klein sind, dass sie als„normale“ Betriebskosten betrachtet werden können, dann ist die Überfischung perfekt. Der Erfolg der Politik lässt sich daran messen, dass wir es ein Vierteljahrhundert später als selbstverständlich ansehen, dass Fischereistreits zwischen Mitgliedstaaten auf dem Verhandlungswege beigelegt werden und nicht mit Krieg. Stattdessen ist unser Augenmerk auf die alarmierende Abnahme der Fischbestände in den europäischen Gewässern gerichtet, die die Fangwirtschaft mit auf den Grund zieht. Es ist klar, dass etwas getan werden muss, um diesen Trend umzukehren. Mehr denn je brauchen wir eine europäische Fischwirtschaft, die nachhaltig und rentabel ist. Unsere Bemühungen sicherzustellen, dass die Interessen der Fischer mit denen der Fische in Einklang gebracht werden, werden in vielfacher Weise dadurch behindert, dass die uns zur Verfügung stehenden Instrumente, in einem ganz anderen Kontext festgelegt wurden.