Není nijak překvapivé, že se neoliberálové tímto důsledkem liberalizace obchodu nikdy nechlubili, když hlásali – někdo by řekl lhali –, že z ní budou mít prospěch všichni. Skutečnost, že globalizace nesplnila sliby politiků hlavního proudu, dozajista podkopala víru a důvěru v „establishment“. A vládní nabídky velkorysých sanací bankám, které v roce 2008 způsobily finanční krizi, přičemž obyčejní občané se převážně museli postarat sami o sebe, posílily názor, že toto selhání nebylo jen otázkou špatného ekonomického úsudku. Američtí kongresmani za Republikánskou stranu se dokonce stavěli proti pomoci těm, jimž globalizace přímo ublížila. Obecněji lze říci, že se neoliberálové v obavách z nepříznivých stimulačních důsledků postavili na odpor sociálním opatřením, která by bývala ochránila poražené. Nelze však mít všechno: aby měla většina společnosti z globalizace prospěch, musí existovat silná opatření na sociální ochranu. Skandinávci na to přišli už dávno; byla to součást společenské smlouvy, která udržela otevřenou společnost – otevřenou vůči globalizaci a technologickým změnám.
Es überrascht nicht, dass die Neoliberalen diese Folge der Handelsliberalisierung unerwähnt ließen, als sie behaupteten – man könnte auch sagen: die Lüge erzählten –, dass alle profitieren würden. Dass die Globalisierung die Versprechen der etablierten Politiker nicht erfüllt hat, hat das Vertrauen in das „Establishment“ ganz eindeutig untergraben. Und die Tatsache, dass die Regierungen den Banken, die die Finanzkrise von 2008 verursacht hatten, großzügige Rettungspakete anboten, während sie die Normalbürger weitgehend im Stich ließen, verstärkte die Ansicht, dass dieses Versagen nicht bloß eine Frage wirtschaftlicher Fehlurteile sei. In den USA widersetzten sich die Republikaner im Kongress sogar Hilfen für diejenigen, die unmittelbar durch die Globalisierung geschädigt wurden. Allgemeiner gesprochen haben sich die Neoliberalen, anscheinend aus Angst vor Fehlanreizen, staatlichen Sozialmaßnahmen widersetzt, die die Verlierer geschützt hätten. Aber sie können nicht beides haben: Wenn die Globalisierung den meisten Mitgliedern der Gesellschaft nutzen soll, müssen starke Maßnahmen zur sozialen Absicherung greifen. Die Skandinavier haben dies schon vor langer Zeit erkannt; es war Teil des Gesellschaftsvertrages, der eine offene Gesellschaft am Leben erhielt, die der Globalisierung und dem technologischen Wandel aufgeschlossen gegenüberstand.