Jedná se o součást všedního života mnoha občanů – dokonce o součást jejich identity –, že trpí nákladnou zdravotní obtíží. V režimu zvyšování efektivity se i jim může objevit terč na čele. Jak se to týká mladých a zdravých občanů? U mnohých se objeví nákladné zdravotní problémy v budoucnu. Jejich budoucnost je však neznámá, stejně jako osud budoucích obětí katastrof. Proč by neměli beze zbytku uvítat efektivní alokaci zdrojů? Mnohé statistické životy – možná i ten váš – by bylo možné zachránit neposkytnutím budoucích úhrad za některé nákladné lékařské úkony (řekněme hemodialýzu) u těch, kdo jsou v současnosti zdraví, a přesměrováním ušetřených prostředků na levné, ale účinné programy prevence. Vzhledem k tomu, že tady není problém s férovostí, nebylo by prostě nerozumné odmítat efektivitu? Ostatně, záchrana statistických životů zachraňuje skutečné jedince.
Es ist Bestandteil des täglichen Lebens vieler Bürger – sogar Teil ihrer Persönlichkeit –, dass sie an einem teuren gesundheitlichen Problem leiden. Bei Zugrundelegung eines Effizienzregimes könnten sie genau so gut mit einer Zielscheibe auf der Stirn herumlaufen. Was aber ist mit den jungen, gesunden Bürgern? Viele werden zu einem späteren Zeitpunkt kostspielige gesundheitliche Probleme entwickeln, aber ihre Zukunft ist noch unbekannt, so wie das Schicksal künftiger Katastrophenopfer. Warum sollten sie eine effiziente Ressourcenzuweisung nicht uneingeschränkt befürworten? Viele statistische Leben – vielleicht sogar Ihr eigenes – könnten gerettet werden, wenn man die zukünftige Finanzierung bestimmter kostspieliger medizinischer Behandlungen (so etwa der Hämodialyse) für diejenigen ausschlösse, die zum gegenwärtigen Zeitpunkt gesund sind, und die finanziellen Mittel dafür auf preiswerte, aber effiziente Präventionsprogramme umverteilte. Da sich das Problem der Fairness hier nicht stellt: Wäre es nicht einfach irrational, das Effizienzkriterium abzulehnen? Schließlich lassen sich durch Rettung statistischer Leben konkrete Personen retten.