Dovozci pracovních sil by museli soupeřit o přístup na sjednocený trh, namísto jednotlivých národních trhů, a země, které by přístup získaly, by měly významnou komparativní výhodu oproti ostatním. Kartel by předešel tomu, aby země vyvážející pracovní síly plenily své vlastní zájmy, jak se v současnosti v bilaterálních dohodách děje. Pokud by například měly uzavřít samostatné dohody se zeměmi Rady pro spolupráci v Perském zálivu, jednotlivé země z jihovýchodní Asie by se navzájem podrážely nižšími nabídkami a ve výsledku by mohly dospět k horším dohodám. Při existenci kartelu by vlády místo toho stanovily výše minimální mzdy pro různé profese a odvětví, jakož i pro různé úrovně kvalifikace. Jak by vývozci školili své migrující pracovní síly, poptávka po nich by rostla a vyvolala soupeření mezi příjemci namísto poskytovatelů, čímž by vznikl pozitivní koloběh vyšších mezd a dalšího zvyšování kvalifikace. K tomu všemu by došlo na globálních trzích, a tak by se ceny určitých dovedností transparentně zpřehlednily pro vzdělávací instituce, studenty, zaměstnance i zaměstnavatele. V tomto novém systému by dovozní země vybíraly daně – na základě nově stanovené minimální mzdy – a remitence by zůstaly nezdaněné.
Die Importeure von Arbeitskräften hätten es nicht mehr mit einem einzelnen nationalen Markt zu tun, sondern müssten sich um Zugang zu einem kollektiven Markt bemühen. Und Länder, die diesen Zugang erhalten, hätten einen wesentlichen komparativen Vorteil gegenüber jenen, denen dieser Zugang verwehrt bleibt. Ein Kartell würde verhindern, dass Arbeitskräfte exportierende Länder gegen ihre eigenen Interessen handeln, wie das momentan mit bilateralen Abkommen der Fall ist. Käme es beispielsweise zu separaten Abkommen mit den Ländern des Golf-Kooperationsrates, würden sich die einzelnen südostasiatischen Länder gegenseitig unterbieten, wodurch die Bedingungen für alle schlechter ausfielen. Mit einem Kartell im Rücken könnten die Regierungen hingegen Mindestlöhne für verschiedene Berufe und Gewerbe sowie auch für unterschiedliche Qualifikationsniveaus etablieren. Da die Exporteure ihre Arbeitsmigranten ausbilden würden, stiege auch die Nachfrage, was wiederum eher die Konkurrenz zwischen den Abnehmern und nicht zwischen den Anbietern fördern würde. Dadurch käme eine positive Dynamik höherer Löhne und noch noch besserer Ausbildung in Gang. Und weil das alles auf den weltweiten Märkten stattfände, würden sich auch die mit bestimmten Qualifikationen verbundenen Kosten für Ausbildungsinstitutionen, Schüler, Mitarbeiter und Arbeitgeber transparenter gestalten. Im Rahmen dieses neuen Systems würden die Arbeitskräfte importierenden Länder – auf Grundlage des neu bestimmten Mindestlohns – Steuern einheben und die Überweisungen in das Herkunftsland blieben unversteuert.