Bohaté země Severu nemohou pokračovat jako dřív, rozvíjející se průmyslové země se musí od staré průmyslově založené cesty k prosperitě odklonit a zbytek světa se na ni nesmí ani pouštět. Vyjednávání o emisních limitech s každou ze 192 signatářských zemí během příprav na kodaňský summit, který se uskuteční v prosinci 2009, přesto doposud známky takto radikální změny nejeví. Globální klimatická dohoda musí být jednodušší, spravedlivější a pružnější než dnešní Kjótský protokol. Za tímto účelem Německá rada pro globální změnu (WBGU) navrhuje, aby byl přijat rozpočtový recept. Myšlenka spočívá v tom, že by se v budoucnu všem státům přidělil národní rozpočet emisí na hlavu, který spojí tři stěžejní elementy spravedlivé globální dohody: značnou historickou zodpovědnost průmyslových zemí, výkonovou schopnost jednotlivých států a celosvětové zajištění přežití lidstva. Jde o obrovský úkol.
Der reiche Norden kann nicht so weitermachen wie zuvor, die Schwellenländer müssen den alten industriebasierten Pfad zum Wohlstand verlassen, und der Rest der Welt darf noch nicht einmal auf diesen Weg aufbrechen. Dennoch haben die Verhandlungen über Emissionsgrenzen mit jedem der 192 Unterzeichnerländern im Vorfeld des im Dezember 2009 stattfindenden Kopenhagener Gipfels bisher noch keinen Hinweis auf eine so radikale Veränderung gegeben. Ein globales Klimaabkommen muss einfacherer, gerechter und flexibler sein als das aktuelle Kyoto-Protokoll. Um dies zu erreichen, schlägt der Wissenschaftliche Beirat der Bundesregierung Globale Umweltveränderungen (WGBU) vor, eine Budgetformel einzuführen. Die Idee ist, dass in Zukunft allen Staaten ein nationales Pro-Kopf-Emissionsbudget zugeteilt wird, das drei Kernelemente eines gerechten, globalen Klimaabkommens verbindet: die historische Verantwortung der großen Industrieländer, die aktuelle Leistungskapazität der einzelnen Länder und globale Maßnahmen für das Überleben der Menschheit. Die Aufgabe ist immens.