Právě v době, kdy stoupenci multikulturalismu formulovali tento návrh, však nizozemská společnost procházela dramatickou změnou. Ke slovu se dostávala sekularizace a tradiční pilíře se začaly rozpadat. Na muslimy navíc začali nelítostně útočit lidé, kteří byli vychováni v silně nábožensky založených rodinách, ale v 60. a 70. letech se z nich stali radikální levičáci. Původně se sice označovali za antikolonialisty a antirasisty – za přívržence multikulturalismu –, ale postupem času se stali zanícenými obhájci takzvaných osvícenských hodnot proti muslimské ortodoxnosti. Tito lidé se obávali návratu náboženství; možnosti, že protestantský či katolický útisk, který znali z první ruky, nahradí neméně utiskovatelská muslimská pravidla chování. Jejich odklon od multikulturalismu nicméně nezabránil vzniku „islámského“ pilíře uvnitř nizozemské společnosti. Hlavní problém této myšlenky spočíval v tom, že lidé z Turecka, Maroka a arabských zemí – z nichž někteří jsou hluboce nábožensky založení a jiní zcela sekulární, přičemž obě skupiny vůči sobě bez výjimky cítí dobře patrnou zášť – by se nikdy nedokázali shodnout, co vlastně by mělo takový pilíř tvořit. Dnes je na budování podobného pilíře každopádně pozdě.
Aber genau zu dem Zeitpunkt als die Verfechter des Multikulturalismus diesen Vorschlag unterbreiteten, kam es in der holländischen Gesellschaft zu einem dramatischen Wandel. Nachdem sich die Säkularisierung durchgesetzt hatte, begannen die traditionellen Säulen zu bröckeln. Zudem waren Muslime vermehrt heftigen Attacken von Personen ausgesetzt, die zwar in tief religiösen Familien aufgewachsen waren, sich aber in den 1960er und 1970er Jahren zu radikalen Linken wandelten. Aufgrund ihrer Selbstdefinition als Antikolonialisten und Antirassisten – also Meistern des Multikulturalismus – wurden sie zu glühenden Verteidigern der so genannten Werte der Aufklärung gegen die muslimische Orthodoxie. Diese Leute fürchteten ein Comeback der Religion und dass die protestantische oder katholische Unterdrückung, die sie am eigenen Leib erfahren hatten, durch einen ebenso repressiven muslimischen Verhaltenskodex ersetzt würde. Es war allerdings nicht ihre Abkehr vom Multikulturalismus, die die Entwicklung einer „islamischen“ Säule in der holländischen Gesellschaft verhinderte. Das Hauptproblem mit dieser Idee war vielmehr, dass Menschen aus der Türkei, Marokko und arabischen Ländern - manche von ihnen tief religiös, andere wiederum ziemlich säkular, aber alle mit erkennbaren Ressentiments gegen die jeweils anderen - sich nie darauf geeinigt hätten, auf welcher Grundlage eine solche Säule hätte stehen sollen. Jetzt ist es jedenfalls zu spät, eine derartige Säule zu schaffen.