Národní vlády zavádějí standardy účinnosti, daně a další politické prostředky ke zlepšení ekologických vlastností budov, vozidel a paliv v dopravě. Jak sílí volání po harmonizaci, politiky se navíc celosvětově sbližují. Mechanismy limitů a povolenek, které stanovují cenu průmyslových emisí CO2, získávají mezinárodní uznání. Narůstající ceny CO2 pak urychlují novátorské úsilí, které plodí průlomy. Rostoucí počet automobilů pohání elektřina a vodík, zatímco průmyslové závody jsou vybavené technologiemi k zachytávání CO2 a jeho ukládání do podzemí. Na pozadí těchto dvou rovnocenně věrohodných scénářů se až za několik let dozvíme, zda prosincová deklarace z Bali ohledně změny klimatu byla jen rétorikou, anebo začátkem globálního úsilí o její potlačování. Mnohé bude záviset na tom, jak se vyvinou přístupy v Číně, Evropské unii, Indii a ve Spojených státech.
Die Regierungen der Staaten schreiben Effizienzstandards vor und nutzen Steuern und andere politische Mittel, um die Umweltbilanz von Gebäuden, Fahrzeugen und Kraftstoffen zu verbessern. Da außerdem die Forderung nach einer Harmonisierung immer lauter wird, laufen die politischen Maßnahmen letztlich auf globaler Ebene zusammen. Die Begrenzung der Kohlendioxid-Emissionen und globale CO2-Handelsmechanismen gewinnen an Akzeptanz und lassen die Kosten für industrielle CO2-Emissionen steigen. Steigende CO2–Preise beschleunigen Innovationen und führen zu wegweisenden Lösungen. Immer mehr Fahrzeuge werden mit Strom und Wasserstoff betrieben, während Industrieanlagen zunehmend in der Lage sind, CO2-Emissionen aufzufangen und unterirdisch einzulagern. Vor dem Hintergrund dieser beiden gleichermaßen plausiblen Szenarien werden wir erst in einigen Jahren wissen, ob die Bali-Deklaration zum Klimawandel vom Dezember letzten Jahres nur rhetorische Qualität hatte, oder ob sie der Beginn eines weltweiten Aufbruchs gewesen ist. Viel wird davon abhängen, welche Haltung man dazu in China, der EU, Indien und in den Vereinigten Staaten einnehmen wird.