Mají-li se v Evropě uskutečnit reformy, musí se evidentně vyzkoušet něco jiného. Zde je jedna z myšlenek: proč by vítězové neměli kompenzovat poražené? Například rozvázání současných pracovních smluv státních zaměstnanců lze jistě vyjádřit nějakou cenou. Nabídne-li se těmto lidem spravedlivé jednorázové odstupné, většina státních zaměstnanců je pravděpodobně přijme a veřejné mínění bude hledět nevlídně na ty, kdo je z chamtivosti či lenosti odmítnou. Kompenzovat všechny potenciální poražené by mohlo být nákladné, ale peníze je třeba strkat tam, kde jsou potřeba; pokud se nějaká reforma s určitostí bohatě vyplatí, pak z ní lze financovat nejen odstupné, ale i další věci. Na to, co je třeba zaplatit nyní, si vlády mohou půjčit a dluhovou službu platit až ve chvíli, kdy reformy přinesou užitek.
Wenn in Europa Reformen durchgeführt werden sollen, muss eindeutig etwas anderes ausprobiert werden. Hier ist eine Idee. Warum sollten die Gewinner nicht die Verlierer entschädigen? Man kann zum Beispiel mit Sicherheit einen Preis dafür benennen, die bestehenden Arbeitsverträge von Beamten zu brechen. Wenn eine faire, einmalige Zahlung angeboten wird, ist es wahrscheinlich, dass diese von der Mehrheit der Beamten angenommen würde, und die öffentliche Meinung würde den Habgierigen oder Faulenzern, die sie ablehnen, mit Missbilligung begegnen. Es ist unter Umständen teuer, alle potenziellen Verlierer zu entschädigen, doch müssen wir Nägel mit Köpfen machen. Wenn sicher ist, dass eine Reform ansehnliche Erträge bringt, werden sich mit ihr auch die Abfindungen und noch einiges mehr finanzieren lassen. Die Regierungen können sich das, was sie jetzt für Auszahlungen brauchen, leihen und ihre Schulden abzahlen, sobald die Reformen Gewinne bringen.