Oprašovaly se a dychtivě znovu četly staré výtisky Velkého krachu roku 1929 od Johna Kennetha Galbraithe a keynesiánská pojednání. A je to pravda: trh selhal a stát musel zakročit. Fiskální a měnové stimuly byly důležité už samy o sobě, ale ještě významnější byly proto, že dávaly najevo, že k prevenci šíření nákazy a dalších kolapsů se využije síly vlád. Když ale přejdeme k analýze toho, jaké oživení můžeme očekávat a jakou ekonomiku si do budoucna přejeme vytvořit, není už vůbec jasné, že potřebujeme setrvalou, rušivou úlohu státu. Právě naopak, potřebujeme, aby soukromý sektor oživil svou podnikavost, novátorství a elán, musíme být opatrní s regulacemi, abychom nepřiškrtili dostupnost úvěrů, a rozhodně bychom se měli vyhýbat protekcionismu.
Alte Ausgaben von John Kenneth Galbraiths Der große Crash1929 und keynesianische Traktate wurden abgestaubt und begierig wieder gelesen. Und es stimmt: Der Markt hat versagt, und der Staat musste eingreifen. Die fiskalischen und monetären Anreize waren schon an sich wichtig, aber noch wichtiger waren sie, weil sie signalisierten, dass die Stärke des Staates genutzt werden würde, um eine Ausbreitung der Krise und weitere Zusammenbrüche zu verhindern. Doch wenn wir analysieren, welche Art von Erholung wir erwarten können und welche Art von zukünftiger Wirtschaft wir zu gestalten versuchen, ist keineswegs klar, dass wir eine ständige eingreifende Rolle des Staates brauchen. Im Gegenteil, der Privatsektor muss seinen Sinn für Unternehmertum, Innovation und Vitalität wiedergewinnen; wir müssen uns vor einer Regulierung hüten, die die Kreditverfügbarkeit verknappt und wir sollten auf jeden Fall Protektionismus vermeiden.