Do té doby budou přetrvávat tahanice o to, kdo ponese ztráty, kdy je ponese a jak. Budou to řečtí občané? Němečtí, francouzští a nizozemští daňoví poplatníci? Držitelé dluhopisů? Akcionáři finančních institucí? Základním problémem je navíc otázka, jaký dopad bude mít výsledek této bitvy na celkový objem ztrát. Ceny bankovních akcií a úrokové rozpětí Euribor-OIS (což je měřítko finanční tísně) signalizují hlubokou absenci důvěry v suverénní dluh problémových zemí, kdy výnos z desetiletých řeckých dluhopisů nedávno dosáhl 25%. Krize má dopad i na Neevropany; například obava, že americké banky a peněžní fondy mají prostředky v problémových evropských bankách, poškozuje americké finanční trhy.
Bis dahin wird das Gerangel darüber, wer wann und wie für die Verluste aufkommen soll, weitergehen. Werden es die griechischen Bürger sein? Die deutschen, französischen und niederländischen Steuerzahler? Die Inhaber der Anleihen? Die Aktionäre der Finanzinstitute? Und das grundlegende Problem ist, dass die Art der Lösung Einfluss auf die Höhe der Verluste haben wird. Die Kurse der Bankaktien und der Euribor-OIS-Spread (einer Messgröße für Finanzstress) signalisieren einen profunden Mangel an Vertrauen in die Staatsanleihen der Krisenländer; die Rendite zehnjähriger griechischer Anleihen erreiche kürzlich 25%. Die Krise wirkt sich auch außerhalb Europas aus; so schaden etwa die Sorgen über das Engagement amerikanischer Banken und Geldmarktfonds in den angeschlagenen europäischen Banken den US-Finanzmärkten.