Kdyby se tyto problémy daly řešit odděleně, snad by se prezidentovi podařilo se jimi protrmácet; společně však nejspíš potvrdí francouzskou ztrátu konkurenceschopnosti. Snižující se konkurenceschopnost nejlépe vystihuje jediný ukazatel: jednotkové náklady práce, které měří průměrné náklady na pracovní sílu na jednotku výkonu. V měnové unii má nesoulad mezi růstem mezd a přírůstkem produktivity – tedy jednotkových nákladů práce – za následek chronické hromadění obchodních přebytků či schodků. Od zavedení eura stoupají jednotkové náklady práce ve Francii podstatně rychleji než v Německu. Podle údajů Eurostatu zveřejněných v dubnu 2011 činily hodinové náklady práce ve Francii 34,2 eur oproti 30,1 eur v Německu – což bylo téměř o 20% více než průměr eurozóny ve výši 27,6 eur. Francouzský deficit běžného účtu přesáhl 2% HDP, přestože se hospodářský růst země zastavil. Za vysoké náklady spojené se zaměstnáváním pracovníků ve Francii nemohou ani tak mzdy a další požitky, jako spíše vysoké daně ze mzdy, které musí odvádět zaměstnavatelé. Celá francouzská politická garnitura se už dlouho vyžívá ve zdaňování práce za účelem financování štědrých sociálních dávek, čímž se vyhýbá neúměrně vysokému zdanění příjmů fyzických osob a spotřeby – i když i to zřejmě brzy skončí, neboť Hollande má v úmyslu uvalit daň ve výši 75% na všechny příjmy nad milion eur.
Jedes Problem für sich könnte er möglicherweise irgendwie bewältigen; zusammengenommen werden sie vermutlich den Verlust der französischen Wettbewerbsfähigkeit zementieren. Sinkende Wettbewerbsfähigkeit lässt sich am besten anhand eines einzelnen Indikators messen: Die Lohnstückkosten, die die durchschnittlichen Kosten bezeichnen, die auf eine bestimmte Leistungseinheit entfallen. In einer Währungsunion führen Diskrepanzen beim Lohnwachstum im Verhältnis zu Produktivitätssteigerungen – also die Lohnstückkosten – zu einer chronischen Anhäufung von Handelsbilanzüberschüssen oder -defiziten. Seit der Euroeinführung sind die Lohnkosten in Frankreich wesentlich schneller gestiegen als in Deutschland. Im April 2011 veröffentlichten Zahlen des Statistischen Amtes der Europäischen Union zufolge, lagen die Lohnkosten in Frankreich bei 34,20 Euro je Stunde, verglichen mit 30,10 Euro in Deutschland – und fast 20% über den durchschnittlichen 27,60 Euro in der Eurozone. Frankreichs Leistungsbilanzdefizit ist auf über 2% des BIP gestiegen; sein Wirtschaftswachstum gerade zum Erliegen gekommen. Die hohen Kosten für die Beschäftigung von Arbeitnehmern in Frankreich sind weniger auf Löhne und Sozialleistungen zurückzuführen, sondern auf die Sozialabgaben, die Arbeitgeber leisten müssen. Die gesamte politische Klasse in Frankreich besteuert seit langem mit Vorliebe die Arbeit, um die großzügigen Sozialleistungen des Landes zu finanzieren und dadurch eine übermäßig hohe Besteuerung der Einkommen und des Verbrauchs zu vermeiden. Das wird allerdings bald ein Ende haben, da Hollande beabsichtigt, einen Spitzensteuersatz von 75% für Einkommensmillionäre zu erheben.