A přínosy – mimo jiné bezpečnější klima, chytřejší infrastruktura, kvalitnější automobily a čistší vzduch – by byly obrovské. Cesty k nízkouhlíkové budoucnosti se zaměřují na tři hlavní kroky: zlepšení energetické účinnosti, výrobu elektřiny z nízkouhlíkových zdrojů energie (jako jsou sluneční a větrná energie) a přechod z benzinu na nízkouhlíkovou energii u vytápění budov a pohonu automobilů (například vozidla na elektrické nebo palivové články). Jsou to jasné a dosažitelné cíle a veřejný sektor by měl hrát významnou roli při jejich prosazování. Je zapotřebí, aby politici přestali dotovat uhlí, ropu a plyn a začali zdaňovat emise vznikající jejich spalováním. Kromě toho musí uspokojit potřebu nových energetických sítí, které budou přenášet nízkouhlíkovou solární, větrnou, geotermální a vodní energii z odlehlých oblastí (a mořských plošin) do populačních center.
Und der Nutzen – stabileres Klima, intelligentere Infrastruktur, bessere Fahrzeuge und sauberere Luft – wäre gewaltig. Auf dem Weg in eine kohlenstoffarme Zukunft gilt es, sich auf drei entscheidende Maßnahmen zu konzentrieren: die Verbesserung der Energieeffizienz, Stromproduktion aus kohlenstoffarmen Energiequellen (wie Solar- und Windenergie) und den Umstieg von Erdöl auf kohlenstoffarme Energie zum Antrieb von Kraftfahrzeugen (wie etwa Elektroautos oder Brennstoffzellenfahrzeuge) sowie zur Beheizung von Gebäuden. Dabei handelt es sich um eindeutige und erreichbare Ziele und der öffentliche Sektor sollte eine wichtige Rolle bei ihrer Förderung spielen. Die Politik muss Subventionen für Kohle, Öl und Gas einstellen und beginnen, Steuern auf deren Nutzung einzuheben. Überdies gilt es, den Bedarf an neuen Stromleitungen zu decken, die für den Transport des aus kohlenstoffarmen Quellen wie Sonnen- und Windenergie, Erdwärme und Wasserkraft gewonnenen Stroms aus entlegenen Gebieten (und Plattformen im Meer) in Ballungszentren erforderlich sind.