Jde o měnový nástroj, na nějž se centrální banka musí spolehnout, když její měnověpolitická úroková sazba narazí na nulovou dolní mez a nelze ji tedy už snížit. Výše státního zadlužení je pro rozhodování o jeho využití nepodstatná. Snížením dlouhodobých úrokových sazeb však nákupy státního dluhu centrální bankou mohou přispět ke zmírnění dluhové služby vlády. Tak může QE zajistit platební schopnost vlády, která by jinak byla insolventní – pro centrální banku noční můra. Dobrým příkladem je Japonsko. Japonská centrální banka (BOJ) už drží státní dluhopisy v hodnotě 40 % HDP a v rámci plánu ozdravení ekonomiky premiéra Šinzó Abeho se chystá uskutečňovat roční nákupy v hodnotě 16 % HDP. Mamutí rozsah programu znamená, že BOJ převzala kontrolu nad trhem s cennými papíry státu. Vzhledem k tomu, že roční nákupy odpovídají dvojnásobku schodku, těžko už hovořit o „trhu“ se státním dluhem. BOJ vlastně určuje ceny.
Sie sind ein geldpolitisches Instrument der Zentralbank für den Fall, dass ihre Leitzinsen die Nulllinie erreicht haben und daher nicht weiter gesenkt werden können. Für ihre Verwendung ist die Schuldenquote der Staaten ohne Bedeutung. Indem sie aber zu einer langfristigen Zinssenkung führen, könnten die Aufkäufe der Staatsschulden durch die Zentralbank dazu beitragen, den Schuldendienst der Staaten zu erleichtern. Auf diese Weise können QE Regierungen flüssig halten, die sonst insolvent wären – und damit einen Alptraum der Zentralbanken abwenden. Ein gutes Beispiel ist Japan. Die Bank of Japan (BOJ) hält bereits Staatspapiere im Wert von 40% des BIP und hat sich im Rahmen des Wirtschaftsbelebungsplans von Premierminister Shinzu Abe zum jährlichen Ankauf von Papieren im Wert von weiteren 16% des BIP verpflichtet. Die enorme Größe des japanischen Programms bedeutet, dass die BOJ den Markt für Staatsanleihen vollständig unter Kontrolle hat. Bei jährlichen Käufen in doppelter Höhe des Defizits kann man kaum noch von einem „Markt“ für Staatspapiere sprechen. Vielmehr legt die BOJ den Preis fest.