Dosahování všech těchto tří cílů současně – kvality, kvantity a hospodárnosti – je obtížné a pravděpodobnost kompromisu obrovská. A protože počty absolventů a vládní výdaje lze spočítat snadno, zatímco kvalita vzdělání se těžko měří, stává se právě ona cílem, z něhož se nejspíš začne slevovat. Nikdo nemusí rozpoznat situaci – a nikdo tedy za ni nemusí být volán k zodpovědnosti –, kdy se počty absolventů zvyšují, avšak vytoužené ekonomické přínosy nepřicházejí. Druhým omylem politiků je představa, že jediný významný přínos univerzitního vzdělání spočívá v poskytnutí příležitosti absolventům, aby si našli pracovní místo odpovídající střední třídě a přispívali k hospodářskému růstu a prosperitě.
Alle drei Ziele – Qualität, Quantität und Kosteneffizienz – unter einen Hut zu bringen ist schwierig, und die Wahrscheinlichkeit, dass dabei Kompromisse eingegangen werden, ist groß. Und da sich Absolventenquoten und staatliche Ausgaben leicht berechnen lassen, ist die Wahrscheinlichkeit hoch, dass die schwer zu messende Bildungsqualität auf der Strecke bleibt. Es muss ja keiner wissen – und es kann also keiner dafür zur Rechenschaft gezogen werden –, wenn die Absolventenquoten steigen, aber der erhoffte wirtschaftliche Nutzen ausbleibt. Eine zweite falsche Vorstellung der politischen Entscheidungsträger ist, dass der einzig wichtige Nutzen einer Hochschulbildung die davon ausgehende Chance für die Absolventen ist, einen bürgerlichen Beruf zu erlangen und zu Wirtschaftswachstum und Wohlstand beizutragen.