Haagskému tribunálo je často dáváno za vinu, že křehké reformní vlády v Chorvatsku a Srbsku zatěžuje přemrštěnými požadavky, které ženou vodu na mlýn nacionalistickým politikům. To je pravdivé tvrzení do té míry, že tribunál si neuvědomuje ono spletité a propracované balancování, které nedělitelně patří k byrokracii v bývalé Jugoslávii. Například propuštění Biljany Plavšičové, jedné z nejprovinilejších vůdců bosenských Srbů, ještě před procesem výměnou za její evidentně obšírnou výpověď by mělo větší smysl, kdyby byl tribunál podobně ochotný také v případech méně vinných nesrbských obžalovaných. Račan by s haagským tribunálem ani nemusel jednat, kdyby měl odvahu začít s důkladným úklidem své země a vyšetřováním Tudajmanových přátel a válečných zločinců, které zesnulý prezident ochraňoval. Teď chce premiér Račan za svou liknavost vůči Tudjmanovým pomahačům něco na oplátku. Doufá, že oni k němu budou stejně štědří, jako on byl k nim, dostanou-li se zpátky do vlády. Neboť v Chorvatsku každý nový režim dá svým předchůdcům všeobecné rozhřešení. Úzká elita je tak chráněna nejen před riskantními výzvami, ale v konečném důsledku i před odpovědností za cokoliv, i za ty nejodpornější zločiny.
Dem Haager Tribunal wird oftmals vorgeworfen, die fragilen Reformregierungen in Kroatien und Serbien mit unerfüllbaren Forderungen zu konfrontieren, die nur den nationalistischen Politikern in die Hände spielen. Das stimmt insofern, als das Tribunal über kein Sensorium darüber verfügt, welche komplizierten Balanceakte man von Politikern in den Ländern Ex-Jugoslawiens erwartet. So hätte beispielsweise die vorläufige, im Gegenzug für ihre umfangreiche Aussage erfolgte Enthaftung von Biljana Plavsic, einer der am schwersten belasteten Führerin der bosnischen Serben, mehr Sinn gemacht, wenn das Tribunal bei weniger belasteten nicht-serbischen Angeklagten ebenso kompromissbereit gewesen wäre. Racan müsste sich jetzt nicht mit dem Haager Tribunal herumschlagen, wenn er die Courage besessen hätte, beizeiten für geregelte Verhältnisse zu sorgen und die Untersuchungen gegen die Spießgesellen Tudjmans und jene Kriegsverbrecher einzuleiten, die unter dem Schutz des verstorbenen Präsidenten standen. Jetzt schlägt Ministerpräsident Racan Kapital aus der Verschleppung der Verfahren gegen Tudjmans Gefolgsmänner und hofft, dass sie sich ihm gegenüber ebenso großzügig verhalten werden, sollten sie eines Tages in die Regierung zurückkehren. Denn in Kroatien erteilt jedes neu gewählte Regime seinen Vorgängern die uneingeschränkte Absolution. So bleibt eine ganz kleine Elite davor bewahrt, sich ernsthaften Herausforderungen zu stellen und muss letztlich auch keinerlei Verantwortung übernehmen, nicht einmal für die abscheulichsten Verbrechen.