Potřebujeme ale širší a hlubší program: Čína by měla souhlasit, že zvýší výdaje domácností a dovoz spotřebního zboží, Indie by měla otevřít své trhy, aby tamní chudí mohli těžit z laciných dovozů, a Evropa a Amerika musí posílit svou konkurenční schopnost, aby více vyvážely. Skupina G20 také byla v roce 2009 neústupná v tom, že budoucí stabilita vyžaduje nový režim globálního finančnictví. David Miles z britské centrální banky předpovídá další tři finanční krize v nadcházejících dvou desetiletích. A má-li pravdu Andrew Haldane z téže banky, že zvyšující se tlaky v Asii hrozí budoucím chaosem, Západ bude litovat, že nedokázal prosadit globální standardy kapitálové přiměřenosti a likvidity a transparentnější systém včasného varování. Problém je evidentní už teď.
Doch wir brauchen eine umfassendere, tiefer gehende Agenda: China sollte sich verpflichten, die Ausgaben der privaten Haushalte und die Einfahr von Konsumgütern auszuweiten; Indien sollte seine Märkte öffnen, damit seine Armen von preiswerten Importen profitieren können; und Europa und Amerika müssen ihre Wettbewerbsfähigkeit erhöhen, um ihre Exporte zu steigern. Die G20 vertrat 2009 zudem die feste Ansicht, dass künftige Stabilität ein neues globales Finanzsystem erfordere. David Miles von der Bank von England sagt für die kommenden zwei Jahrzehnte drei weitere Finanzkrisen voraus. Und falls Andrew Haldane (ebenfalls Bank von England) mit seiner Einschätzung, dass aufgrund steigenden Drucks in Asien weitere Turbulenzen drohen, richtig liegt, wird der Westen sein Versäumnis, globale Kapitalanforderungen und Liquiditätsstandards sowie ein transparenteres Frühwarnsystem durchzusetzen, noch bedauern. Das Problem zeichnet sich bereits ab.