Jak narůstá násilnost sociálních mobilizací a míra nespokojenosti, setrvávají bolivijští intelektuálové i politici ve stavu šoku v obavě, aby se nedostali do rozporu s masami. Populisté zase dokážou vyburcovat masy, ale nenabízejí žádné alternativy. Mají jen nostalgický vztah k minulosti a obavy z globalizace. Střety obou těchto stran pak trpí celá země: vodní válka ve výsledku znamenala, že chudí lidé stále užívají tutéž špinavou a drahou vodu, zatímco výsledek plynové války může znamenat, že zůstaneme bez nových exportních příjmů. Bolívie přitom potřebuje vůdce, kteří dokážou zemi pozvednout nad sociální války, jež se odrážejí ve stagnaci. K posunu vpřed je zapotřebí, aby obě strany zaujaly realistický postoj k minulosti Bolívie.
Da die Gewalttätigkeit der sozialen Bewegung und der Grad an Unzufriedenheit zugenommen haben, stehen Boliviens Intellektuelle und Politiker wie unter einem Schock und fürchten den Massen zu widersprechen. Von sich aus können die Populisten zwar die Massen aufrütteln, doch haben sie keine Alternativen anzubieten. Sie hängen nostalgisch an der Vergangenheit und fürchten die Globalisierung. In dem Maße, in dem die beiden Seiten auf einander stoßen, leidet das Land: Ergebnis des Wasserkriegs war, dass die Armen weiterhin das gleiche schmutzige und teure Wasser bekommen, während das Ergebnis des Gaskrieges sein dürfte, dass wir ohne neue Exporterträge dastehen. Bolivien braucht eine Führung, die dem Land über die sozialen Auseinandersetzungen, die Stagnation bedeuten, hinweghilft. Um voran zu kommen, müssen sich beide Seiten realistisch zur Geschichte Boliviens verhalten.