To je sice pravda, ale je to jen část dosavadní historie, protože se přehlíží, že v kritických chvílích dějin svobodný trh sjednotil podporu mnoha, jimž přináší prospěch. Poptávka po volném obchodě v Británii před sto lety, během rané krize globalizace, vyvolala opravdové masové hnutí. Nešlo o věc, která by ležela na srdci jen bankéřům, obchodníkům či mladému Johnu Maynardu Keynesovi. Mobilizovaly se miliony lidí. Pro ženy, které stále ještě neměly právo volit, představoval volný obchod jakési zástupné občanství: parlament zajistil jejich zájmy coby spotřebitelů, neboť nechal dveře otevřené pro levné dovozy. Podle mnoha demokratů šlo o sílu prosazující mír a sociální spravedlnost, která minimalizovala moc zájmových skupin a přinášela občanům ponaučení o spravedlnosti a mezinárodním porozumění. Dřívější éru volného obchodu bychom si neměli idealizovat.
Das stimmt zwar, aber ist es nur die halbe Wahrheit, denn dabei wird nicht berücksichtigt, dass der Freihandel in entscheidenden Momenten der Geschichte den Lebensunterhalt für viele Gewinner aufgebracht hat. In einer früheren Krise der Globalisierung vor einem Jahrhundert löste die Forderung nach freiem Handel in Großbritannien eine Massenbewegung aus. Das Anliegen lag nicht nur den Bankiers, Händlern und dem jungen John Maynard Keynes am Herzen. Es mobilisierte Millionen von Menschen. Für Frauen, die immer noch kein Wahlrecht hatten, war der Freihandel eine Art Ersatz für die Staatsbürgerschaft: Das Parlament schützte ihre Interessen als Verbraucherinnen, indem es die Tür für billige Importe offen hielt. Für viele Demokraten war er ein Mittel, um Frieden und soziale Gerechtigkeit zu fördern, die Macht von Sonderinteressen zu minimieren und die Bürger über Gerechtigkeit und internationale Übereinkünfte aufzuklären. Wir sollten diese frühere Ära des Freihandels nicht romantisieren.