Čím si vysvětlíme tento znovuoživený radikalismus, který jako by ignoroval evropskou i mezinárodní politickou realitu? Lze v něm tušit vliv francouzských politických tradic, které na pravici i na levici vždy upřednostňují čistotu zásad před špinavým kompromisem. K tomu připočtěme vrozenou francouzskou nedůvěru k liberalismu – francouzština je dokonce jedním z mála jazyků, v němž má slovo „liberalismus“ pejorativní zabarvení – v kombinaci se stejně hluboce zakořeněným vnímáním státu (opět na pravici stejně jako na levici) jakožto obhájce obecného zájmu par excellence.
Wie erklären wir uns diesen wiederauflebenden Radikalismus, der die europäischen und internationalen politischen Realitäten zu ignorieren scheint? Man könnte dahinter den Einfluss der französischen politischen Traditionen vermuten: Sowohl Rechte als auch Linke ziehen stets die Reinheit des Prinzips einem schmuddeligen Kompromiss vor. Dazu gesellt sich das angeborene französische Misstrauen gegenüber dem Liberalismus – tatsächlich ist das Französische eine der wenigen Sprachen, in denen das Wort „Liberalismus“ eine abwertende Konnotation besitzt – gepaart mit der ebenso tief verwurzelten Vorstellung vom Staat (wieder sowohl im rechten als auch im linken Lager) als dem Verteidiger der öffentlichen Interessen par excellence.