Současně platí, že emise nelze v požadované míře snížit bez stěžejního příspěvku rozvojového světa. Klimatické změny a chudoba, dvě definující výzvy tohoto století, se musí řešit společně. Pokud selžeme v jedné, selžeme i v druhé. Před světem stojí úkol dodržet „uhlíková omezení“ životního prostředí a současně zajistit růst potřebný ke zvýšení životní úrovně chudých. Abychom se vyhnuli těžkým rizikům, která by byla výsledkem vzestupu průměrné globální teploty o více než 2˚C, musíme snížit koncentraci skleníkových plynů v atmosféře pod 450 ppm. To si vyžádá snížení ročních globálních emisí ze současných přibližně 50 gigatun ekvivalentu CO2 na méně než 35 gigatun v roce 2030 a méně než 20 gigatun do roku 2050. Roční emise na hlavu dnes v Evropské unii činí 12 tun a ve Spojených státech 23,6 tun, oproti šesti tunám v Číně a 1,7 tunám v Indii.
Gleichzeitig können die Emissionen ohne den zentralen Beitrag der Entwicklungsländer nicht im erforderlichen Maße reduziert werden. Klimawandel und Armut, die beiden entscheidenden Herausforderungen dieses Jahrhunderts, müssen zusammen gelöst werden. Wenn wir bei der einen versagen, so werden wir auch bei der anderen versagen. Die Welt steht vor der Aufgabe, sich an die „Kohlenstoffbeschränkungen“ der Umwelt zu halten, während sie das notwendige Wachstum schafft, um den Lebensstandard der Armen anzuheben. Um die großen Risiken zu vermeiden, die sich aus einem Anstieg der globalen Durchschnittstemperatur um mehr als 2˚C ergeben würden, müssen wir die Konzentration in der Atmosphäre unter 450 ppm halten. Dazu müssen die jährlichen globalen Emissionen von ca. 50 Gigatonnen CO2-Äquivalent bis 2030 auf unter 35 Gigatonnen gesenkt werden und bis 2050 auf unter 20 Gigatonnen. Heute liegen die jährlichen Pro-Kopf-Emissionen in der Europäischen Union bei 12 Tonnen und bei 23,6 Tonnen in den Vereinigten Staaten, im Vergleich zu sechs Tonnen für China und 1,7 Tonnen für Indien.