Než poruchy v dodavatelských řetězcích a na trzích práce, související s pandemií, začaly roztáčet rychlý růst cen, byla inflace v předních ekonomikách výrazně pod cílovou hladinou a otázka, co v takových situacích dělat, se dříve či později vrátí. Americký ekonom dvacátého století Irving Fisher na ni měl odpověď. Ekonomická ortodoxie předepisuje, že když inflace překročí cíl stanovený tvůrci politik, centrální bankéři by měli zvýšit nominální úrokové sazby. Stoupající úrokové sazby totiž brzdí zadlužování a útraty, čímž ochlazují ekonomiku a potlačují inflaci. Fisher však měl za to, že když je inflace příliš nízká, centrální banky by měly zvýšit své cíle pro nominální úrokové sazby. Zastával názor, že mezi nominálními úrokovými sazbami a inflací existuje pozitivní korelace.
Bis die pandemiebedingten Verwerfungen in den Lieferketten und auf den Arbeitsmärkten einen rapiden Preisanstieg einleiteten, lag die Inflation in den wichtigen Volkswirtschaften deutlich unter dem Zielwert, und früher oder später wird man sich erneut mit der Frage auseinandersetzen müssen, was in derartigen Situationen zu tun ist. Der amerikanische Ökonom Irving Fisher hatte im 20. Jahrhundert eine Antwort darauf. Die wirtschaftliche Orthodoxie schreibt vor, dass die Notenbanker die nominalen Zinssätze anheben sollten, wenn die Inflation den Zielwert der Geldpolitiker überschreitet. Schließlich verringert eine Anhebung der Zinsen Kreditaufnahme und Ausgaben, was zu einer Abkühlung der Konjunktur führt und die Inflation dämpft. Fisher jedoch argumentierte, dass die Notenbanken ihre Zielwerte für die Nominalzinsen anheben sollten, wenn die Inflation zu niedrig sei. Es gebe, so Fisher, eine positive Korrelation zwischen Nominalzinsen und Inflation.