O takových idejích – připomínajících debatu ve Spojených státech 30. let nad způsoby reakce na Velkou hospodářskou krizi – se však v Evropě téměř nediskutuje. Evropské strany hlavního proudu se raději pečlivě vyhýbají návrhům, které by se mohly ukázat jako sporné. Jejich programy ani předvolební materiály nevyjadřují pocit naléhavosti, jejž současná situace vyžaduje. Taková obezřetnost prospívá okrajovým stranám prosazujícím radikální řešení. Ty doufají, že budou profitovat ze zlosti voličů na všechny, komu lze dát za vinu současnou situaci. Evropské okrajové strany však nejsou jednotné. Na severu brojí proti rizikům, jež přináší finanční pomoc poskytovaná jihu.
Doch derartige Ideen – sie erinnern an die Debatte über mögliche Reaktionen auf die Große Depression in den Vereinigten Staaten der 1930er Jahre – werden in Europa kaum diskutiert. Stattdessen sind die europäischen Mainstream-Parteien ängstlich darauf bedacht, Vorschläge zu vermeiden, die sich als polarisierend erweisen könnten. In ihren Wahlprogrammen und Wahlkampfmaterialen wird nicht jene Vordringlichkeit vermittelt, wie sie die aktuelle Situation erfordert. Diese Ängstlichkeit nützt Randparteien, die für radikale Lösungen eintreten. Sie hoffen, von der Wut der Wähler auf alle diejenigen zu profitieren, die man auch immer für die aktuelle Situation verantwortlich machen kann. Doch diese Randparteien sind nicht geeint. Im Norden wenden sie sich gegen die mit finanzieller Hilfe für den Süden verbundenen Risiken.