Přesto nás nezachránily. Tyto smlouvy totiž žily ve stínu naší každodenní politiky, představ a mediálních cyklů. Diplomaté se rok co rok plahočili na konference, aby je uvedli v život, avšak hlavním výsledkem bylo zanedbávání, průtahy a hašteření se o právní obezličky. O dvacet let později se můžeme za své úsilí vykázat jen třemi nedostatečnými. Existuje i jiná cesta? Přístup prostřednictvím mezinárodního práva zapojuje do dění právníky a diplomaty, ale ne inženýry, vědce a předáky komunit, kteří stojí na frontových liniích trvale udržitelného rozvoje. Hemží se to v něm nesrozumitelnými technickými formulacemi o monitoringu, závazných povinnostech, státech annex-I a státech mimo annex-I a tisícovkami dalších právních pojmů, ale nedokáže poskytnout jazyk, jímž by lidstvo mohlo diskutovat o vlastním přežití.
Aber gerettet haben sie uns nicht. Diese Verträge fristeten ein Dasein im Schatten unserer tagtäglichen Politik, Vorstellungen und Medienzyklen. Jahr für Jahr stapften Diplomaten auf Konferenzen, um sie umzusetzen, doch die wesentlichen Ergebnisse waren Vernachlässigung, Verzögerungen und kleinliches Gezänk über die rechtlichen Einzelheiten. Zwanzig Jahre später haben wir nichts für unsere Mühen vorzuweisen; wir haben in allen drei Bereichen auf ganzer Linie versagt. Gibt es einen anderen Weg? Der Pfad durch das internationale Recht bemüht Anwälte und Diplomaten, nicht aber jene Ingenieure, Naturwissenschaftler und führende Kräfte in den Gemeinwesen, die sich an vorderster Front mit nachhaltiger Entwicklung befassen. Er ist übersät mit undurchschaubaren technischen Einzelheiten in Bezug auf Überwachung, verbindliche Verpflichtungen, Anhang-I- und Nicht-Anhang-I-Länder und tausende weiterer juristischer Spitzfindigkeiten, aber hat es versäumt, der Menschheit die sprachlichen Mittel an die Hand zu geben, um ihr eigenes Überleben zu diskutieren.