Možné přínosy diagnostiky závisejí primárně na spolehlivosti, s níž lze předpovědět chování zvyšující riziko. Je tudíž třeba, aby země vypracovaly takové modely udělování řidičských průkazů, v jejichž rámci se lze zaměřit na řidiče, kteří představují zjevná rizika pro ostatní. Je třeba, aby byly diagnostické testy založeny na posouzení poruch funkcí relevantních pro bezpečné řízení. Na základě evropských zkušeností s rehabilitačními opatřeními a na základě informací z literatury vypracovali odborníci společnosti SUPREME tyto pokyny pro nejlepší postupy:  Musí se vytvořit databáze zdrojů v rámci společnosti jako jsou lékaři, profesionální zdravotníci, sociální pracovníci, policie, přátelé a rodina a samotní starší řidiči. Pro účely formálního hodnocení se úřadům vydávajícím řidičský průkaz musí nahlásit pouze řidiči, u kterých se očekává vysoké nebezpečí vzniku dopravní nehody. Musí se definovat termín„vysoké nebezpečí vzniku dopravní nehody“ a jeho znění musí být schváleno na mezinárodní úrovni.  Musí se vytvořit vícestupňové hodnocení. Složitější a dražší zkoušky budou vyhrazeny pro nejvážnější případy. Musí se vyvinout účinnější nástroje pro hodnocení způsobilosti k řízení. Je nutno provádět větší výzkum za účelem vyhodnocení různých právních předpisů pro bezpečnost silničního provozu v členských státech. Starší řidiči musí být dříve informováni o postupech a jiných možnostech mobility. Úloha orgánů vydávajících řidičské průkazy nesmí být omezena jen na postupy vydávání řidičských průkazů, ale tyto orgány musí také poskytovat rady v různých záležitostech, jako jsou úpravy vozidla nebo jiné možnosti mobility.
Gefahr für andere Verkehrsteilnehmer darstellen. Dies setzt voraus, dass die Diagnosetests eine zuverlässige Beurteilung jener funktionellen Beeinträchtigungen ermöglichen, die für sicheres Fahren tatsächlich von Belang sind. Ausgehend von den europäischen Erfahrungen mit Rehabilitationsmaßnahmen sowie unter Auswertung der vorhandenen Literatur wurden von den SUPREME-Fachleuten die folgenden Leitlinien vorbildlicher Praxis entwickelt: Der potenzielle Nutzen diagnostischer Maßnahmen hängt vor allem von der Zuverlässigkeit ab, mit der ein schwerwiegendes, gefahrerhöhendes Fehlverhalten vorhergesagt werden kann. Ganz offenkundig wären die Kosten für eine breitflächige diagnostische Untersuchung aller Fahrzeuglenker oder auch nur aller Fahranfänger sehr hoch. Auch ist zu bedenken, dass selbst bei guten Testverfahren die falsche Positivrate (Personen, denen fälschlicherweise eine bestimmte Unfähigkeit zugeschrieben wird) häufig sehr hoch ist. Beschränkt man die Untersuchungen hingegen auf Verkehrsstraftäter, sind die Kosten zwar geringer, doch ebenso der Nutzen, da die Maßnahme in diesem Fall ja erst nach dem Verstoß greift (sekundäre Prävention). Daher sind die Länder aufgefordert, im Zusammenhang mit der Führerscheinvergabe Modelle zu entwickeln, die jene Fahrer zu identifizieren vermögen, die eindeutig eine