Je ovšem nebezpečně pomýlený. Ti, kdo tento výraz používají, jen málokdy odkazují na lidská práva a místo toho se zaměřují na offsetové projekty, jako jsou uhlíkové trhy, které vážou ochranu biodiverzity na jednom místě na její probíhající ničení jinde. „Řešení založená na přírodě“ tudíž nepředstavují lék, ale naopak se stávají součástí problému, protože slouží jako odpustek pro přístup „jedeme jako normálně“, či dokonce podněcují další zábory půdy v oblastech tradičně obhospodařovaných domorodými kmeny a místními komunitami. Je zapotřebí, aby vlády odhlédly od plánů „30x30“ a „řešení založených na přírodě“ a postavily do centra Globálního rámce biodiverzity lidská práva. Tím přiznají, že lidská společenství a přírodní ekosystémy jsou neodmyslitelně provázané a že ochrana biodiverzity vyžaduje příklon k trvale udržitelnějším sociálním a ekonomickým modelům. Cílem by měl být prospěch pro lidi a ekosystémy, nikoliv pro akcionáře. Optika lidských práv se zákonitě zaměřuje na lidi a komunity, které dnešní destruktivní praxe poškozuje nejvíce.
Aber es ist auf gefährliche Weise falsch definiert. Wer den Begriff benutzt, bezieht sich dabei selten auf Menschenrechte, sondern meist auf Kompensationsprogramme wie Kohlenstoffmärkte, die den Schutz der Artenvielfalt auf einen bestimmten Ort beschränkt, während die Zerstörung woanders ungehindert fortschreitet. Statt zur Lösung werden „naturnahe Lösungen“ so zum Teil des Problems, indem sie als Freibrief dafür dienen, so weiter zu machen wie bisher – oder gar zu mehr Landraub in Gebieten verleiten, die traditionell von indigenen Völkern oder lokalen Gemeinschaften verwaltet werden. Die Regierungen müssen über „30x30“ und „naturnahe Lösungen“ hinausgehen und die Menschenrechte in den Mittelpunkt des Rahmenwerks für Artenvielfalt stellen. So wird berücksichtigt, dass menschliche Gemeinschaften und natürliche Ökosysteme unauflöslich miteinander verbunden sind, und dass der Schutz der Artenvielfalt einen Übergang zu nachhaltigeren Sozial- und Wirtschaftsmodellen erfordert. Das Ziel sollte nicht das Wohlergehen der Aktionäre sein, sondern das der Menschen und Ökosysteme. Stellt man die Menschenrechte in den Mittelpunkt, schärft das den Blick auf jene Menschen und Gemeinschaften, die von der heutigen Zerstörung am stärksten betroffen sind.