Mezi roky 1995 a 2005 Řecko snížilo rozdíl vůči zbytku EU-27 a posunulo se od 74 % na 88 % průměrného hrubého domácího produktu na osobu. Ke stejnému roku se Španělsko posunulo z 91 % na 102 % a Irsko dosáhlo 145 % průměru Unie, přičemž vycházelo z hodnoty 102 %. Stejné výsledky můžeme očekávat u nových členských států, kde politika soudržnosti teprve začala dosahovat výsledků a podporuje vysoké hodnoty růstu. Na úrovni regionů relativně silný hospodářský růst regionů s nízkým HDP na osobu znamenal, že se regiony EU sbližují. Mezi roky 1995 a 2004 se počet regionů s HDP na osobu pod 75 % průměru EU snížil ze 78 na 70 a počet těch, co jsou pod 50 % průměru, EU klesl z 39 na 32. Ekonomové nám říkají, že regionální a místní rozvoj – spolu s ekonomickým růstem a menšími zeměpisnými rozdíly – budou rostoucí měrou důležité při vypořádání se s těmito výzvami. Diskuse o budoucnosti politiky soudržnosti musí být viděna v této souvislosti.
Von 1995 bis 2005 konnte Griechenland sein Pro-Kopf-BIP von 74 % auf 88 % des durchschnittlichen Pro-Kopf-BIP der EU erhöhen und somit zu den restlichen Ländern der -EU-27 aufschließen. Bis 2005 konnten auch Spanien und Irland ihr Pro-Kopf-BIP von 91 % auf 102 % bzw. von 102 % auf 145 % des EU-Durchschnitts erhöhen. Von den neuen Mitgliedstaaten, in denen die Kohäsionspolitik erste Auswirkungen zeigt und die hohen Wachstumsraten unterstützt, können wir ähnliche Entwicklungen erwarten. Auf regionaler Ebene hat das relativ starke Wirtschaftswachstum der Regionen mit einem niedrigen Pro-Kopf-BIP dazu geführt, dass die Regionen der EU sich annähern. Von 1995 bis 2004 fiel die Zahl der Regionen mit einem Pro-Kopf-BIP von unter 75 % des EU-Durchschnitts von 78 auf 70 und die Zahl der SEITE4 ringerung der geografischen Ungleichheiten miteinander einhergehen, eine immer wichtigere Rolle spielen wird, wenn es darum geht, diese Herausforderungen anzunehmen. Die Debatte über die Zukunft der Kohäsionspolitik muss gerade in diesem Kontext gesehen werden.