Jak už jsem podotkl dříve, obecněji platí, že obchodní dohody obvykle nadřazují komerční zájmy jiným hodnotám – například právu na zdravý život a ochraně životního prostředí, abychom jmenovali alespoň dvě. Kupříkladu Francie chce mít v obchodních dohodách „kulturní výjimku“, která by jí umožňovala pokračovat v podpoře francouzských filmů – z čehož má prospěch celý svět. Tyto a další širší hodnoty by neměly být předmětem vyjednávání. Paradoxní je, že společenský přínos podobných dotací je enormní, zatímco náklady zanedbatelné. Skutečně někdo věří tomu, že francouzský umělecký snímek představuje vážnou hrozbu pro letní hollywoodský trhák? Chamtivost Hollywoodu však nezná mezí a američtí obchodní vyjednavači nedělají kompromisy.
Der allgemeinere Punkt, auf den ich bereits oben verwiesen habe, ist, dass Handelsverträge in der Regel wirtschaftlichen Interessen den Vorrang vor anderen Werten einräumen – dem Recht auf ein gesundes Leben etwa und dem Umweltschutz. Frankreich beispielsweise will eine „kulturelle Ausnahme“, die es dem Land gestatten würde, seine Filme weiter zu subventionieren – wovon die ganze Welt profitiert. Diese und andere umfassendere Werte sollten nicht verhandlungsfähig sein. Die Ironie ist, dass der soziale Nutzen derartiger Subventionen enorm ist, während die Kosten zu vernachlässigen sind. Glaubt denn wirklich jemand, dass französische Filmkunst eine ernste Bedrohung für einen sommerlichen Hollywood-Blockbuster bedeutet? Doch Hollywoods Gier kennt keine Grenzen, und Amerikas Verhandlungsführer machen keine Gefangenen.