Proč něco vystavovat drobnohledu veřejnosti a riziku možného omezení, když to lze propašovat zadními vrátky pomocí předstírání, že to vykoná něco užitečného? Rizika jsou příliš zjevná na to, aby se o nich stoupenci genového tahu odvažovali hovořit. Myslela jsem si, že jsem po více než 20 letech praxe s výzkumem a hodnocením transgenových technologií zažila to nejhorší z falešných slibů a zveličování, které jdou s nimi ruku v ruce. Genové tahy se však liší od všeho, čeho jsme dosud byli svědky, a představují jakousi konečnou zkoušku našeho sebeovládání. Opravdu můžeme věřit, že nás povede věda, anebo bezmyšlenkovitě spojíme svůj osud s technologickými „zázračnými recepty“ jakožto cestou vpřed?
Warum etwas dem prüfenden Blick der Öffentlichkeit und möglichen Auflagen aussetzen, wenn man es auch durch die Hintertür einführen kann, indem man vorgibt, dass man damit Gutes tut? Die Risiken sind zu offensichtlich, als dass die Gene-Drive-Befürworter es riskieren würden, darüber zu reden. Ich hatte mir eingebildet, dass ich in den über 20 Jahren, in denen ich zu transgenen Technologien recherchiere und darüber berichte, bereits das Schlimmste an falschen Versprechungen und dem Hype, den sie erzeugen, gesehen hätte. Aber Gene Drives sind anders als alles, was wir bisher erlebt haben, und laufen auf den ultimativen Test unserer Selbstkontrolle hinaus. Können wir wirklich darauf vertrauen, dass die Wissenschaft uns den Weg weist, oder knüpfen wir unser weiteres Schicksal grob fahrlässig an technologische „Wunderwaffen“?