Pozornost si zaslouží především deset potenciálních negativ takových politik. Zaprvé, přestože ryze „rakouská“ reakce (tj. úspory) na praskající bubliny aktiv a úvěrů může vést k depresi, politiky QE, které na příliš dlouhou dobu odkládají nutné oddlužení soukromého a veřejného sektoru, mohou plodit houfy chodících mrtvol: zombie finančních ústavů, domácností a firem a nakonec i vlád. Někde mezi rakouským a keynesiánským extrémem je tedy potřeba QE postupně rušit. Zadruhé, opakované QE může časem ztrácet účinnost, jak se zanášejí transmisní kanály do reálné ekonomické aktivity. Dluhopisový kanál nefunguje, jsou-li už výnosy z dluhopisů nízké, a úvěrový kanál selhává, když banky hromadí likviditu a oběh peněz se hroutí.
Dabei verdienen zehn mit derartigen Strategien verbundene potenzielle Kosten besondere Beachtung. Erstens kann eine rein „österreichische“ Reaktion (d.h., Austerität) auf platzende Vermögens- und Kreditblasen zwar zu einer Depression führen, doch kann eine Politik der quantitativen Lockerung, die die nötige Entschuldung des privaten und des öffentlichen Sektors zu lange hinausschiebt, eine Armee von Zombies hervorbringen: Zombie-Finanzinstitute, Zombie-Haushalte, Zombie-Unternehmen und letztendlich Zombie-Regierungen. Also muss man die QE irgendwo zwischen den Extrempositionen der Anhänger der österreichischen Schule und der Keynesianer auslaufen lassen. Zweitens kann eine wiederholte QE im Laufe der Zeit ihre Effektivität verlieren, wenn die Übertragungskanäle zur realwirtschaftlichen Aktivität verstopfen. Sind die Anleihe-Erträge bereits niedrig, funktioniert der Anleihe-Kanal nicht, und wenn die Banken Liquidität anhäufen und die Umlaufgeschwindigkeit zusammenbricht, funktioniert der Kreditkanal nicht.