Potřebné změny by mohly být poměrně jednoduché, například ponechávání mrtvého dřeva na zemi nebo ochrana některých stromů s hnízdy vzácných ptáků, nebo mohou být složitější, jako je zavádění selektivního kácení s dlouhými obmýtními dobami nebo odstraňování exotických dřevin a namísto nich vysazování původních druhů stromů. Kromě toho se vyznačují zvlášť bohatou biologickou rozmanitostí. Díky složitosti a různorodosti své struktury jsou ideálním stanovištěm pro širokou paletu rostlin a živočichů a tvoří přirozené útočiště pro velké šelmy a dravce, jako jsou medvědi, orli a vlci, kteří se kdysi volně toulali po lesnaté krajině Evropy. Mnohé bude záviset na místních podmínkách a stavu lesů a také na tom, jaké druhy rostlin, živočichů a přírodních stanovišť se zde vyskytují. Opět platí, že rozhodnutí o dlouhodobém hospodaření by měla být přijímána nejlépe případ od případu na základě důkladných konzultací s místními zúčastněnými subjekty a vlastníky dotyčných pozemků. Mezi typické příklady přirozených pralesů mimo jiné patří lesy západní tajgy ve Finsku a Švédsku, nedotčené lesní porosty buků a dubů cesmínovitých ve střední Evropě nebo středomořské lesy tvořené dubem bukovým a jalovcem.
Anpassungsmaßnahmen können entweder relativ simpel sein, wie etwa das Belassen von Totholz im Wald oder der Schutz bestimmter Bäume, in denen seltene Vogelarten nisten. Die Maßnahmen können aber auch komplexer sein, wie beispielsweise die Einführung von selektivem Holzeinschlag auf einer langfristigen Rotationsbasis oder das Entfernen exotischer Baumarten und die Panzung heimischer Laubbäume. Zusätzlich weisen sie eine besonders reichhaltige Biodiversität auf. Aufgrund ihrer strukturellen Komplexität und Vielseitigkeit bieten sie einen idealen Lebensraum für eine reiche Vielfalt an Panzen und Tieren sowie natürlichen Schutz für große Raubtiere und Greifvögel, wie Bären, Wölfe und Adler, die einst frei durch Europas waldreiche Landschaft zogen. Vieles hängt vom örtlichen Zustand eines Waldes und den dort vorhandenen Arten und Lebensräumen ab. Entscheidungen zu den langfristigen Nutzungsformen sollten auch hier von Fall zu Fall in enger Zusammenarbeit mit den örtlichen Interessengruppen und betroenen Landbesitzern getroen werden. Typische Beispiele frühzeitlicher Naturwälder sind die westliche Taiga in Finnland und Schweden, die unberührten Buchen- und Steineichenwälder Mitteleuropas und die portugiesischen Eichen- oder Wacholderwälder des Mittelmeerraums.