Dnes, o téměř 60 let později, tyto hodiny stále tikají. Přinejmenším povědomí Američanů o kráse našeho přírodního dědictví však stále žije. Nedávné iniciativy Bidenovy administrativy by mohly předefinovat hnutí za ochranu přírody v Americe a umožnit USA, aby šly příkladem a vytyčily standard ochrany přírody na kontinentu. Je to země, která může využít své obrovské moci a globálního vlivu – ať už na hospodářském, kulturním či politickém poli – k tomu, aby pomohla světu vybudovat nový a zoufale potřebný globální rámec biodiverzity. Navzdory rozkolům a dalším problémům mohou USA dosáhnout vnitřního konsensu na potřebě chránit jejich obrovské kulturní dědictví a podporovat globální konzervační agendu prostřednictvím závazků financování a iniciativ budování kapacit. Pro tento konsensus už bylo včera pozdě. Hodiny tikají dál a COP15 musíme vnímat jako naléhavý budíček. Byl COP26 laciným řečněním?
Fast 60 Jahre später tickt sie immer noch. Aber immerhin ist auch die Liebe der Amerikaner zur Schönheit unseres Naturerbes noch lebendig. Die jüngsten Initiativen der Biden-Regierung könnten die amerikanische Naturschutzbewegung neu definieren und die USA dazu bringen, mit gutem Beispiel voran zu gehen und die Schutzstandards des Kontinents zu bestimmen. Sie können ihre enorme Macht und ihren globalen Einfluss – wirtschaftlich, kulturell und politisch – dazu nutzen, der Welt zu helfen, einen neuen und dringend benötigten politischen Rahmen zur Artenvielfalt zu gestalten. Und auch wenn sie bei anderen Themen gespalten sind, können sie einen innenpolitischen Konsens dafür schaffen, ihr enormes Naturerbe zu schützen und durch Finanzierungszusagen und Aufbauinitiativen die weltweite Naturschutzagenda voran zu bringen. Dieser Konsens kann gar nicht früh genug kommen. Die Uhr tickt weiter, und daher muss die COP15 als dringender Weckruf betrachtet werden. War die COP26 nur billiges Gerede?