Pouze rozhodný pokrok na těchto frontách uvolní biliony firemních dolarů, které se dnes neinvestují do nových továren a vybavení, ale zůstávají uvězněné v účetních rozvahách firem nebo se předávají akcionářům prostřednictvím vyšších dividend a zpětných odkupů akcií. Problémy v rozvíjejícím se světě jsou složitější a rozmanitější. Některé země se neustále snaží renovovat vyčerpané růstové modely. Například v Číně to obnáší nižší závislost na vývozu a veřejných investicích a vyšší závislost na soukromých složkách domácí agregátní poptávky. Jiné země však reagovaly na zpomalení růstu v letech 2012 a 2013 tím, že se uchýlily ke staré praxi nabízející pokušení okamžité expanze za cenu pozdějších výsledků utlumujících růst. To platí například o Brazílii a Turecku.
Nur ein entschiedener Fortschritt an diesen Fronten wird jene Billionen an Unternehmensdollars freisetzen, die – statt in neue Sachanlagen zu fließen – weiterhin in den Bilanzen der Unternehmen festhängen oder mittels höherer Dividenden und Aktienrückkäufe an die Aktionäre ausgeschüttet werden. Die Probleme in den Schwellenländern sind komplexer und vielschichtiger. Einige Länder unternehmen kontinuierliche Bemühungen zur Überarbeitung verbrauchter Wachstumsmodelle. China etwa stützt sich inzwischen weniger auf den Export und auf staatliche Investitionen und mehr auf die privaten Komponenten der heimischen Gesamtnachfrage. Andere Länder jedoch haben auf die dortige Wachstumsverlangsamung 2012 und 2013 reagiert, indem sie in alte Praktiken zurückverfallen sind, die die Versuchung einer sofortigen Expansion zum Preis späterer wachstumsmindernder Ergebnisse bieten. Dies ist etwa in Brasilien und der Türkei der Fall.