Právě to se dnes děje, a z roku 2009 se proto vyklube rok ještě hlubšího rozčarování. Řecký rébus Euro je unikátní a neobvyklá konstrukce, jejíž životaschopnost se právě testuje. Otmar Issing, jeden zamp otců společné měny, správně formuloval princip, na jehož základě bylo založeno: euro bylo míněno jako měnová unie, nikoli jako unie politická. Zúčastněné státy zřídily společnou centrální banku, ale vzdát se práva vybírat od svých občanů daně a převést toto právo na společný orgán výslovně odmítly. Tato zásada byla zakotvena do článku 125 Maastrichtské smlouvy, již od té doby rigorózně vykládá německý Ústavní soud. Daný princip je však zjevně mylný. Plnohodnotná měna vyžaduje jak centrální banku, tak pokladnu.
Genau das passiert gerade, und 2009 wird sich als ein Jahr der noch stärkeren Ernüchterung entwickeln. Das griechische Rätsel Der Euro ist eine einzigartige und ungewöhnliche Konstruktion, deren Existenzfähigkeit jetzt auf dem Prüfstand steht. Otmar Issing, einer der Väter der Gemeinschaftswährung, hat über das Prinzip, auf das sie sich stützt, gesagt, der Euro sollte eine Währungsunion werden, keine politische Union. Die beteiligten Staaten haben eine gemeinsame Zentralbank eingerichtet, aber sie haben ausdrücklich auf das Recht verzichtet, eine gemeinsame Steuerbehörde einzurichten, um Steuern zu erheben. Dieses Prinzip wurde in Artikel 125 des Vertrags von Maastricht gesetzlich verankert, der seitdem vom deutschen Verfassungsgericht sehr streng ausgelegt wird. Das Prinzip ist jedoch offenkundig fehlerhaft. Eine richtige Währung braucht eine Zentralbank und ein Schatzamt.