Tyto řetězce se staly jedním z hlavních odběratelů produktů rybolovu, vyžadují pravidelné dodávky a pro pokrytí svých potřeb stále více využívají dovoz. A to vše probíhá souběžně se stále rychlejším vývojem a přizpůsobováním mezinárodní nabídky produktů rybolovu a akvakultury. V současnosti se do Společenství dováží více než 60% spotřeby produktů rybolovu, zatímco před 30 lety představoval dovoz jen 30 % ryb spotřebovaných ve Společenství! Jednou z hlavních myšlenek společné organizace trhu je snaha, aby samotní producenti reagovali na většinu výzev, kterým je dnešní rybolov vystaven. Nařízení, které platí od roku 2000, proto přiznává organizacím producentů víc odpovědnosti a poskytuje jim finanční podporu. Tyto organizace producentů jsou oficiálně uznávané na základě kritérií reprezentativnosti a druhu jejich činnosti při zavádění mechanismů společné organizace trhu. Konkrétně mohou organizace producentů přijímat kolektivní opatření k zajištění udržitelnosti zdrojů ryb, k zamezení lovu ryb, o něž je malý nebo žádný zájem, nebo k předvídání potřeby trhu nejen z hlediska množství, ale i kvality a pravidelnosti nabídky. Operační programy obsažené v nařízení jistě přispěly ke zlepšení organizace rybolovných aktivit a jejich finančních výnosů.
Die oberste Herausforderung besteht darin, die Interessen der Erzeuger eines der letzten Nahrungsmittel aus der freien Wildbahn mit denen der verarbeitenden Betriebe, der Vertreiber und der Verbraucher in Einklang zu bringen, und das in einer Situation, wo die Fischbestände immer weiter schwinden und oft sogar gefährdet sind. Die gemeinsame Fischereipolitik, zu der die GMO als eine der Säulen gehört, räumt dieser notwendigen Erhaltung der Bestände in der Tat die absolute Priorität ein: ohne Fischbestände kein Markt! Die gemeinsamen Vermarktungsnormen legen die harmonisierten Handelseigenschaften insbesondere für die frischen Erzeugnisse der Fischerei und der Aquakultur bei ihrer Erstvermarktung innerhalb der Union fest. Es handelt sich um die Definition von Frischestufen und Größenklassen, verbunden mit Aufmachungsformen. Sie erleichtern die Vermarktungsvorgänge, indem sie die Festlegung gemeinsamer Preise für jede Produktkategorie und die Definition von Güteklassen ermöglichen. Diese Normen werden durch Kennzeichnungspflichten für eine bessere Verbraucherinformation ergänzt. Drei Angaben sind seit dieser Verordnung Pflicht: die Handelsbezeichnung der Art, die Produktionsmethode (in der See oder in Binnengewässern gefangen oder gezüchtet), das Fanggebiet. Dabei entwickelt sich das internationale Angebot an Erzeugnissen der Fischerei und der Aquakultur immer schneller und passt sich immer schneller an.