Tímto způsobem lze přesunout určité kritické množství činnosti a prostředků na místní úroveň, opatření mohou být integrovanější a propojenější a místní obyvatelstvo a organizace mohou mít skutečně vliv na stanovení priorit všech činností a výdajů ve druhém pilíři společné zemědělské politiky. Námitky v tomto ohledu přicházely hlavně ze strany některých byrokratických kruhů, které nechtějí přesunout skutečnou pravomoc a rozhodování na subregionální úroveň a jsou znepokojeny ohledně své odpovědnosti za druhý pilíř, a ze strany zájmových skupin a národních nevládních organizací, které nemají místní zastoupení a chtějí si podržet co největší vliv při stanovování priorit.
Auf diese Weise kann eine bestimmte kritische Masse an Aktivitäten und Fi-nanzmitteln auf die lokale Ebene übertragen werden, die Maßnahmen können besser integriert und verknüpft werden und die lokale Bevölkerung und lokale Organisationen können wirksam mitbestimmen, wie die Prioritäten der gesamten Aktivitäten und Ausgaben im zweiten Pfeiler der gemeinsamen Agrarpolitik festgelegt werden sollten. Einwände gegen einen solchen Ansatz werden in erster Linie von bestimmten Verwaltungen geäußert, die keine wirkliche Macht und keine Entscheidungsbefugnisse an subregionale Ebenen abgeben wollen und darauf bedacht sind, ihre Zuständigkeiten für den zweiten Pfeiler zu erhalten. Kritisch eingestellt sind aber auch Interessengruppen und nationale NRO, die nicht auf lokaler Ebene vertreten sind und möglichst viel Einuss auf die Festlegung der Prioritäten des zweiten Pfeilers behalten wollen.