Přestože se Kaczyński a Orbán hlásí k neliberalismu z odlišných důvodů, shodují se na tom, že neliberalismus z praktického hlediska znamená budování nové národní kultury. Státem financovaná média už nejsou veřejná, ale spíše „národní“. Díky eliminaci úřednických zkoušek lze úřady obsazovat oddanými stoupenci a stranickými nádeníky. Vzdělávací systém se mění v nástroj podporující ztotožnění se se slavnou a tragickou minulostí. A na finance z veřejných zdrojů by měly dosáhnout jen takové kulturní podniky, které velebí národ. Pro Kaczyńského je zahraniční politika funkcí politiky historické. Zde se oba politici rozcházejí: zatímco Orbánovi pragmatismus brání příliš si znepřátelit evropské a americké partnery, Kaczyńského geopolitické kalkulace nezajímají.
Trotz ihrer unterschiedlichen Motive sind sich Kaczyński und Orbán einig, dass Illiberalismus in praktisch gesehen bedeutet, eine neue nationale Kultur aufzubauen. Die staatlich finanzierten Medien sind nicht mehr öffentlich, sondern „national“. Durch die Abschaffung von Examina für den öffentlichen Dienst können die Büros mit Loyalisten und Parteisoldaten gefüllt werden. Das Ausbildungssystem wird in ein Mittel verwandelt, die Identifikation mit einer glorreichen und tragischen Vergangenheit zu fördern. Nur kulturelle Einrichtungen, die die Nation preisen, sollen öffentliche Finanzmittel erhalten. Für Kaczyński ist Außenpolitik ein Mittel zur Geschichtspolitik. Hier weichen die beiden Männer voneinander ab: Während Orbáns Pragmatismus ihn davon abhält, seine europäischen und amerikanischen Partner zu sehr zu verprellen, hat Kaczyński keinerlei Interesse an geopolitischem Kalkül.