Z tohoto důvodu chtěl rozvinutý svět už dávno nahradit „neprostupnou zeď“ mezi oběma historickými skupinami takovou formou diferenciace, která bude lépe vystihovat současný svět. Rozvojové země – včetně velkých mocností typu Číny – však trvaly na tom, že stávající rozdělení zůstane zachováno. Dnes už to neplatí. Dohoda z Limy formuluje závazky zemí bez ohledu na jejich příslušnost či nepříslušnost k Dodatku 1. Místo toho používá novou frázi převzatou z nedávné dohody mezi USA a Čínou: závazky zemí budou založeny na „společné, ale diferenciované zodpovědnosti a odpovídajících kapacitách s ohledem na odlišné národní poměry“.
Daher ist es seit langem der Wunsch der klassischen Industriestaaten, die strikte Grenze zwischen den beiden traditionellen Gruppen durch eine Art von Unterscheidung zu ersetzen, die den aktuellen Zustand besser widerspiegelt. Aber die Entwicklungs- und Schwellenländer – darunter Großmächte wie China – haben darauf bestanden, den Status Quo beizubehalten. Doch dies ist nicht länger der Fall. Die Vereinbarung von Lima verpflichtet die Länder unabhängig von der Unterscheidung zwischen Annex-1 und nicht-Annex-1. Statt dessen wird eine neue Formulierung verwendet, die aus dem jüngsten Abkommen zwischen den USA und China stammt: Die Pflichten der Länder ergeben sich aus „gemeinsamen, aber differenzierten Verantwortlichkeiten und Fähigkeiten unter dem Gesichtspunkt unterschiedlicher nationaler Umstände“.