Mezi všemi stranami Janukovyčova partaj zahrnuje nejrozsáhlejší jádro aparátčíků. Mnozí z jejích kandidátů usilují o získání úřadu nikoli proto, aby pracovali na zlepšování Ukrajiny, ale aby si zajistili parlamentní imunitu před soudním stíháním. Někteří lidé říkají, že bychom se neměli znepokojovat, že demokracie a trh jsou už na Ukrajině příliš dobře zavedené na to, aby je někdo nahradil, že reforma je nevratná a že vládnoucí oligarchické klany země se, podobně jako ve východní Evropě, promění v kapitalisty dodržující zákony. Žel bohu, tento názor se zakládá spíš na toužebných přáních než na realitě. Rok poté, co Oranžová revoluce prokázala oddanost běžných Ukrajinců svobodě, Janukovyč stále neprojevuje žádnou víru v demokracii a „jednotný hospodářský prostor“ s Ruskem, který prosazuje, posílí škodlivý oligarchický systém a zamezí liberalizaci. Janukovyčova zahraniční politika sice nemusí být otevřeně podřízená Rusku, ale zároveň nebude ani jasně prozápadní.
In den inneren Zirkeln der Partei Janukowitschs befinden sich die meisten ewiggestrigen Apparatschiks. Viele seiner Kandidaten bewerben sich nicht um ein politisches Amt, weil sie für das Wohl der Ukraine arbeiten wollen, sondern um parlamentarische Immunität zu erlangen, die sie vor Strafverfolgung schützt. Mancherorts ist zu hören, dass wir uns keine Sorgen machen sollten. Die Demokratie und der Markt seien in der Ukraine schon zu gut verankert, um wieder ausgehebelt zu werden, die Reform unumkehrbar, und die das Land beherrschenden Oligarchen-Clans würden sich, wie jene aus Osteuropa, mit der Zeit auch noch zu gesetzestreuen Kapitalisten wandeln. Leider gründet diese Sicht der Dinge mehr auf Wunschdenken als auf der Realität. Ein Jahr nachdem die Ukrainer bei der Orangen Revolution ihre Leidenschaft für die Freiheit demonstrierten, glaubt Janukowitsch noch immer nicht an Demokratie und der von ihm favorisierte „einheitliche Wirtschaftsraum“ mit Russland wird das oligarchische System des Missbrauchs weiter stärken und die Liberalisierung untergraben. Janukowitschs Außenpolitik gegenüber Russland wäre vielleicht nicht offensichtlich unterwürfig, aber eindeutig prowestlich auch nicht.