Jazyk přirozených práv, který zažil největší rozmach v 18. století v Americe, vlastně formuje náš diskurz o morálce dodnes. Když například řekneme, že rasa, národnostní příslušnost, majetek a pohlaví jsou všechno nepodstatné vlastnosti, znamená to zcela jistě, že věříme, že existuje jakási vrstva ,,lidství``, která nás opravňuje k rovnocenné obraně vůči určitým typům chování jiných skupin či států. Tento názor je hlavním důvodem pro zavržení některých kulturních argumentů, na základě kterých mají někteří jedinci v rámci společnosti - například ženy - podřízenou roli. Rozvoj demokratických institucí v neevropských kontextech v posledních desetiletích 20. století navíc svědčí o tom, že v tomto přesvědčení nejsme na světě sami.
Tatsächlich prägt die Sprache der natürlichen Rechte - die vor allem im Amerika des 18. Jahrhunderts ihre Hochblüte erlebten - auch heute noch unseren moralischen Diskurs. Wenn wir beispielsweise sagen, dass Rasse, ethnische Zugehörigkeit, Wohlstand und Geschlecht keine wesentlichen Charakteristika des Menschen sind, folgt daraus, dass wir an die Existenz eines gewissen Grundprinzips des ``Menschseins'' glauben, das uns alle gleichermaßen zum Schutz vor Verhaltensweisen anderer Gruppen oder Staaten berechtigt. Diese Sichtweise ist die ultimative Begründung, um Argumente zu widerlegen, die die Diskriminierung von manchen Mitgliedern der Gesellschaft, wie z.B. Frauen, mit kulturellen Unterschieden rechtfertigen. Darüber hinaus zeigt die Ausbildung demokratischer Institutionen auf außereuropäischer Ebene während der letzten Jahrzehnte des 20. Jahrhunderts, dass nicht nur wir in der westlichen Welt diese Sichtweise vertreten