Firmy s velkým portfoliem fosilních paliv, jako je uhlí, budou brzy čelit veliké nejistotě vztažené k opuštěným aktivům, a investoři možná podle toho pozmění svá hodnocení rizik. Velké těžební společnosti se na tento posun mohou připravit posunem od fosilních paliv k jiným materiálům, jako je železná ruda, měď, bauxit, kobalt, vzácné prvky a lithium, stejně jako minerální hnojiva, kterých bude zapotřebí ve velkých množstvích, aby se naplnil SGD o globálním vymýcení hladu. Postupný odklon od uhlí během fáze latentní nadprodukce by mohl dokonce být proveden se ziskem. Za třetí, svět potřebuje lepší způsob zhodnocení ekologických rizik důlního průmyslu. Ačkoliv je ekologická stopa tohoto průmyslu menší než je tomu u zemědělství a urbanizace, může těžení materiálů ze země stále trvale poškodit ekosystémy a vést ke ztrátě biodiversity.
Unternehmen mit vielen fossilen Energieträgern wie etwa Kohle im Portfolio, werden bald mit erheblichen Unsicherheiten im Zusammenhang mit „stranded assets“ konfrontiert sein, also bereits getätigten Investitionen, die aufgrund von unvorhergesehenen Änderungen an Wert verlieren. Investoren könnten ihre Risikobewertungen entsprechend anpassen. Große Bergbauunternehmen können sich auf diese Veränderung vorbereiten, indem sie sich von fossilen Energieträgern auf andere Materialien verlagern, etwa Eisenerz, Kupfer, Bauxit, Kobalt, Seltene Erden und Lithium, sowie mineralische Düngemittel, die in großen Mengen benötigt werden, um das SDG-Ziel zu verwirklichen, den Hunger auf der Welt zu beenden. Möglicherweise kann die schrittweise Einstellung der Kohleförderung in Phasen latenter Überproduktion sogar mit Gewinn erfolgen. Drittens braucht die Welt bessere Instrumente, um die Umweltrisiken des Bergbaus zu beurteilen. Der ökologische Fußabdruck dieser Branche ist zwar kleiner als die Belastungen durch Landwirtschaft und Urbanisierung, aber wenn Rohstoffe aus dem Boden geholt werden, kann es trotzdem zur dauerhaften Schädigung der Ökosysteme und einem Verlust an Artenvielfalt kommen.