Než tak učinil, zasévaly úniky informací ze strany nesouhlasně naladěných členů rady u veřejnosti zmatek v otázce obav a záměrů banky. Ačkoliv Rada guvernérů ECB dospěla ke konsensu, že prosincové zvýšení úrokových sazeb bude nezbytné, hrstka odpůrců v radě – z nichž některé k tomu vedly ryze soukromé zájmy – vyzradila tisku zavádějící a v jednom případě i očividně nepravdivé informace v marné snaze toto zvýšení překazit. V případě jednoho anonymního úniku informací významné finanční zpravodajské agentuře představitel ECB nepravdivě uvedl, že ke zvýšení sazeb je zapotřebí jednomyslného souhlasu, z čehož nepřímo vyplývalo, že by mu mohla zabránit třeba i jediná „holubička“, jediný zastánce měkkého postupu. Rozezlený Trichet to pokládal za partyzánskou taktiku, a tak všechny pleticháře účinně umlčel tím, že zvýšení sazeb směle ohlásil již dva týdny před schůzkou. Není to poprvé, kdy uvnitř ECB nastal problém s komunikací. V nejednom případě za působení Tricheta i předchozího prezidenta ECB Wima Duisenberga zněla Rada guvernérů vinou úniků informací a jimi vyprovokovaných mstivých reakcí spíše jako disharmonický sbor vzájemně si odporujících hlasů než jako seriózní poradní orgán. Trichetovi je třeba přičíst k dobru, že s tímto přetrvávajícím problémem něco udělal, ačkoliv se to neobešlo bez jistého čechrání peří.
Zuspielungen an die Presse seitens mehrheitskritischer Ratsmitglieder hatten vor dieser Ankündigung in der Öffentlichkeit für Verwirrung über die Bedenken und Absichten der Bank gesorgt. Obwohl im Rat ein Konsens über die Notwendigkeit einer Zinserhöhung im Dezember erzielt worden war, hatte eine Hand voll Unnachgiebiger innerhalb des EZB-Rates – von denen einige ihre ganz privaten Ziele verfolgten – in dem vergeblichen Versuch, die Zinsanhebung zu hintertreiben, der Presse irreführende und in einem Fall eindeutig falsche Informationen zugespielt. In einer anonymen Stellungnahme gegenüber einem bedeutenden Finanznachrichtendienst hatte ein EZB-Vertreter fälschlich behauptet, dass für eine Zinsanhebung Einstimmigkeit erforderlich sei, was implizierte, dass eine einzige Zinstaube sie stoppen könnte. Trichet, schwer verärgert über dieses von ihm als Guerillataktik betrachtete Verhalten, hat die Störenfriede nun durch den kühnen Schritt der Ankündigung der Zinserhöhung zwei Wochen vor der Sitzung effektiv zum Schweigen gebracht. Dies ist nicht das erste Mal, dass sich die Kommunikation als Problem für die EZB erwiesen hat. Bei mehr als einer Gelegenheit haben Presselecks und die von diesen hervorgerufenen Retourkutschen den EZB-Rat mehr als Kakofonie nicht miteinander harmonierender Stimmen denn als ernsthaftes Beratungsgremium klingen lassen – und zwar sowohl unter Trichet als auch unter seinem Vorgänger im Amt des EZB-Vorsitzenden, Wim Duisenberg. Nun hat Trichet, was man ihm zugute halten muss, etwas gegen dieses langjährige Problem getan.