Nezávislost centrálních bank je zvláštní institucionální inovace. Paradigmata, která se výrazně proměnila, se opírají o zdánlivě nevyvratitelné teoretické modely, a pokud to tak zůstane, způsobí to vážné politické problémy. Ať se nám to líbí nebo ne, tvůrci politik se musí smířit s tím, že nezávislost centrálních bank bude nadále slábnout, a měli by se připravit na zvládání důsledků této změny. Nerovnost zabíjí kapitalismus LONDÝN – Panuje všeobecná shoda, že krizi z let 2008-2009 způsobily nadměrné bankovní půjčky a že neschopnost náležitě se z této krize zotavit pramení z odmítavosti bank půjčovat, protože mají „narušené“ účetní rozvahy. Typický příběh, který silně upřednostňují stoupenci Friedricha von Hayeka a rakouské ekonomické školy, zní takto: banky před krizí půjčovaly dlužníkům víc peněz, než by byli jinak připraveni půjčovat střadatelé, a to díky nadměrně levným penězům poskytovaným centrálními bankami, zejména americkým Federálním rezervním systémem.
Die Unabhängigkeit von Zentralbanken ist eine seltsame institutionelle Innovation. Scheinbar unwiderlegbare theoretische Modelle liegen einem Paradigma zugrunde, das sich deutlich verändert hat, und das, wenn es beibehalten wird, zu ernsthaften politischen Problemen führen könnte. Ob sie wollen oder nicht: Politiker müssen akzeptieren, dass die Unabhängigkeit der Zentralbanken auch in Zukunft schwächer wird, und sie sollten sich auf die Konsequenzen vorbereiten. Ungleichheit tötet den Kapitalismus LONDON – Es herrscht allgemeine Einigkeit darüber, dass die Krise der Jahre 2008-2009 durch exzessive Kreditvergabe der Banken verursacht wurde, und dass die Erholung dadurch erschwert wird, dass sich die Banken aufgrund ihrer “zerstörten” Bilanzen weigern, Kredite zu vergeben. Eine typische Geschichte, die von den Anhängern Friedrich von Hayeks und der Österreichischen Schule favorisiert wird, lautet wie folgt: Vor der Krise verleihen die Banken – dank der Bereitstellung übertrieben billigen Geldes durch die Zentralbanken, insbesondere die US-Federal-Reserve – mehr Geld an Kreditnehmer, als die Sparer eigentlich zu vergeben bereit gewesen wären.