Cyklický vzestup, v oblasti růstu i akciových trhů, bude načas pokračovat, poháněn zbývajícími příznivými větry. Avšak přestože velké ekonomiky budou uskutečňovat určité strukturální reformy s cílem zlepšit potenciální růst, tempo změn bude mnohem pomalejší a jejich rozsah skromnější, než by bylo zapotřebí k maximalizaci potenciálu. V Číně tento scénář polovičatého úspěchu znamená, že země udělá jen tolik, aby předešla tvrdému přistání, ale ne zas tolik, aby přistála skutečně měkce; při neřešení finančních slabin budou časem nesnáze téměř nevyhnutelné. V eurozóně by tento scénář znamenal jen nepatrný pokrok k větší integraci, přičemž vytrvalé německé odmítání skutečného sdílení rizik či fiskální unie by oslabovalo motivaci členských zemí, které zápolí s obtížemi, aby prováděly náročné reformy. V Japonsku by čím dál méně efektivní Abeho administrativa zaváděla minimální reformy, a potenciální růst by tudíž uvízl pod 1 %.
Der zyklische Aufschwung sowohl beim Wachstum als auch an den Aktienmärkten setzt sich hier bedingt durch den verbleibenden Rückenwind noch eine Weile fort. Doch während die wichtigen Volkswirtschaften einige Strukturreformen zur Steigerung des potenziellen Wachstums verfolgen, ist das Tempo des Wandels viel geringer und sein Umfang bescheidender, als es zur Maximierung des Wachstumspotenzials erforderlich wäre. In China würde ein derartiges Szenario des Durchwurstelns bedeuten, dass gerade genug getan wird, um eine harte Landung zu vermeiden, aber nicht genug, um eine wirklich weiche Landung zu gewährleisten. Angesichts der nicht in Angriff genommenen finanziellen Anfälligkeiten werden wirtschaftliche Schwierigkeiten im Laufe der Zeit so gut wie unvermeidbar. In der Eurozone würde dieses Szenario nur nominelle Fortschritte auf dem Weg hin zu einer stärkeren Integration umfassen, wobei Deutschlands fortgesetzte Ablehnung einer echten gemeinsamen Risikoübernahme oder Fiskalunion die Anreize für mit Schwierigkeiten kämpfende Mitgliedsländer zur Umsetzung schwieriger Reformen verringern würde. In Japan würde eine zunehmend ineffektive Regierung Abe minimale Reformen umsetzen, sodass das potenzielle Wachstum unter 1% verharren würde.