Zadruhé věci uvedené Komisí v bodě 363 odůvodnění rozhodnutí se týkaly jednání ukončeného nejpozději v roce 1984. Jde tedy o promlčené skutečnosti. Hoechst tvrdí, že rozhodnutí Barviva se stalo konečným před více než 30 lety vydáním rozsudku Soudního dvora. Je tedy příliš staré, než aby umožnilo dospět k závěru, že došlo k opakování protiprávního jednání. Hoechst dodává, že o skutečnostech uvedených v rozhodnutí Polypropylén bylo s konečnou platností rozhodnuto až v červenci 1999, a o skutečnostech uvedených v rozhodnutích PVC I a PVC II až v říjnu 2002, tedy dlouho po ukončení skutečností v projednávané věci. Zatřetí, i kdyby bylo nakonec rozhodnuto, že jednotlivá protiprávní jednání, spáchaná navzájem nezávisle ve skupině a bez subjektivního vztahu mezi nimi, představují přitěžující okolnost, je uplatněné zvýšení nepřiměřené. Konkrétně skutečnost, že Hoechst byla součástí skupiny, byla Komisí zohledněna již dvakrát: poprvé při stanovení výchozí částky pokuty na 20 milionů eur a podruhé při zvýšení uvedené částky o 100 % z důvodu velikosti slupiny Hoechst.
Zweitens beträfen die von der Kommission in Randnr. 363 der Entscheidung genannten Verfahren Verhaltensweisen, die spätestens 1984 beendet gewesen seien. Es handele sich daher um verjährte Sachverhalte. Die Farbstoff-Entscheidung sei vor mehr als 30 Jahren mit einem Urteil des Gerichtshofs bestandskräftig geworden. Sie liege damit zu lange zurück, als dass sie eine Wiederholungstäterschaft begründen könnte. Der in der Polypropylen-Entscheidung behandelte Sachverhalt sei erst im Juli 1999 und die Sachverhalte in den Entscheidungen PVC I und PVC II seien im Oktober 2002 rechtskräftig abgeschlossen worden, also lange nach dem Ende der maßgebenden Ereignisse im vorliegenden Fall. Drittens wäre die vorgenommene Erhöhung auch dann unverhältnismäßig, wenn es letztlich zulässig sein sollte, in einzelnen unabhängig voneinander begangenen Zuwiderhandlungen in einem Konzern ohne subjektiven Zusammenhang ein strafschärfendes Merkmal zu sehen. Insbesondere der Umstand, dass Hoechst einem Konzern angehöre, sei von der Kommission bereits zweimal berücksichtigt worden: ein erstes Mal bei der Festsetzung des Ausgangsbetrags der Geldbuße auf 20 Millionen Euro und ein zweites Mal durch die Erhöhung dieses Betrags um 100 % wegen der Konzerngröße von Hoechst.