Zemědělství a potravinářský průmysl – energeticky náročné sektory s dalekosáhlými dopady na biodiverzitu – měly v přechodu na čistou nulu vždy hrát klíčovou roli. Válka na Ukrajině však ukázala, že jakákoliv strategie zmírňování ekologického dopadu těchto sektorů musí brát v úvahu také potřebu zajistit potravinovou bezpečnost, například diverzifikací dodávek. Potřeba kombinovat ekologické a sociální otázky se týká firem, ale také – což je možná ještě důležitější – vlád, pro které finanční sektor zatím nepřijal dostatečně podrobnou společnou metodologii. Výsledný přístup musí zohledňovat efektivitu, se kterou vlády řídí distributivní dopady politik zajišťujících přechod na čistou nulu.
Landwirtschaft und Nahrungsmittelindustrie – zwei energieintensive Sektoren mit weitreichenden Auswirkungen auf die Artenvielfalt – waren für das Erreichen der Klimaneutralität schon immer von zentraler Bedeutung. Nun hat der Ukrainekrieg gezeigt, dass jede Strategie, die Umweltverträglichkeit dieser Sektoren zu verbessern, gleichzeitig die Ernährungssicherheit gewährleisten muss, zum Beispiel durch die Diversifizierung der Lebensmittelversorgung. Aber nicht nur Unternehmen müssen ökologische und soziale Fragen zusammen denken, sondern auch – und vielleicht noch viel mehr – Regierungen. Bisher stellt die Finanzbranche hierfür noch keine ausreichend detaillierte einheitliche Methodologie bereit. Dafür muss sie einen Ansatz entwickeln, der berücksichtigt, wie wirksam die Regierungen die Umverteilungseffekte der Maßnahmen steuert, mit den sie die Energiewende umsetzt.