Zahrneme-li poctivěji účinky lesů a využití půdy na emise v průběhu celé periody od roku 1990 do let 2008-12, čisté emise země ve skutečnosti v tomto období vzrostly ještě víc, o 38 %. V současnosti Nový Zéland slibuje, že do roku 2020 své emise sníží o 5 % pod úrovně roku 1990 – stále o 95 % nad dřívější cíl premiérky Clarkové. Skutečné emise budou ovšem v roce 2020 o víc než 23 % nad úrovněmi roku 1990. Setrvalým započítáváním účinků lesů a dalších odpočtů zbylých po Kjótu už ale vláda prognózuje, že svého cíle dosáhne. To nám říká dvě věci. Zaprvé, co se týče změny klimatu, je důležité budit dojem, že něco děláte. Zemím, které to dokážou, prochází manipulace dat. Skvělým příkladem je Pařížská klimatická dohoda z roku 2015.
Wenn wir – ehrlicher – den Einfluss von Wäldern und Landnutzung auf die Emissionen über die gesamte Zeitperiode zwischen 1990 und 2008-2012 berücksichtigen, stiegen die Nettoemissionen des Landes sogar noch mehr, nämlich um 38%. Heute nun verspricht Neuseeland, seine Emissionen bis 2020 auf 5% unterhalb des Niveaus von 1990 zu senken – was immer noch 95% von Clarks früherem Ziel entfernt ist. Tatsächlich werden die Realemissionen im Jahr 2020 aber mehr als 23% oberhalb derjenigen von 1990 liegen. Aber indem sie den Waldeffekt und die anderen Kompensationen von Kyoto weiterhin einbezieht, prognostiziert die Regierung bereits, ihr Ziel zu erreichen. Dies sagt uns zwei Dinge: Erstens ist es, wenn es um den Klimawandel geht, am wichtigsten, so auszusehen, als ob man etwas täte. Länder, denen dies gelingt, kommen auch mit geschönten Daten durch. Ein gutes Beispiel dafür ist das Pariser Klimaabkommen von 2015.