A pokud si tu květinu nevzal, udělala jsem gesto smutku a touhy, jak odcházel. (Smích) Měla jsem ta nejhlubší setkání s lidmi, zejména s osamělými lidmi, kteří vypadali, jako že s nikým nemluvili po celé týdny, a společně jsme získávali tento krásný okamžik dlouhého očního kontaktu, který nám byl umožněn na ulici ve městě. Svým způsobem jsme se do sebe tak trochu zamilovávali. Moje oči říkaly: „Děkuji. Vidím tě.“ A jejich oči říkaly: „Nikdo mě nikdy nevidí. Děkuji.“ Občas na mě doráželi.
Und wenn sie die Blume nicht nahmen, warf ich sie ihnen voller Traurigkeit und Verlangen hinterher, wenn sie weggingen. (Lachen) Ich erlebte die tiefgreifendsten Begegnungen mit Menschen, vor allem einsamen Menschen, die aussahen, als hätten sie wochenlang mit niemandem geredet, und wir hatten diesen wunderbaren Moment eines verlängerten Augenkontakts auf einer belebten Straße und fast verliebten wir uns ein wenig ineinander. Und meine Augen sagten: "Danke. Ich sehe dich." Und ihre Augen sagten: "Niemand sieht mich jemals. Danke." Und manchmal wurde ich belästigt.