Nemáme ani Leonida Kučmu, neefektivního, slabošského prezidenta, jenž byl všeobecně nenáviděn. Jestliže průzkumy ukazují, že s Putinem souhlasí 70% obyvatel, nikdo jej nemůže obviňovat, že je nepopulární – anebo že je ochoten vzdát se opozici či lidem v ulicích. Každopádně to nejsou liberálové, kdo může dostat v Rusku lidi do ulic; jsou to komunisté a nacionalisté. Jejich rudohnědá revoluce by nesporně byla barevná, ale nepřinesla by právě ten radostný výsledek, který liberálové označují za svou touhu. Liberálové by si měli připustit chmurnou realitu: Rusko už svou „oranžovou“ revolucí prošlo v roce 1991 a její výsledky nebyly nikterak úchvatné. Ostatně, Ukrajina možná také začíná pociťovat svou vlastní podobu revoluční kocoviny. Jak ukazuje Juščenkovo nedávné rozpuštění celé vlády, barevné revoluce teprve musí prokázat, že jsou kompetentní a efektivní. Alexis de Tocqueville tvrdil, že nenaplněné naděje jsou základem každé revoluce a že každou revoluci ohrožuje deziluze zapříčiněná přehnanými očekáváními.
Ebenso wenig haben wir einen Leonid Kutschma – einen ineffektiven, willensschwachen Präsidenten, der weithin verhasst war. Mit einer Zustimmungsrate, die sich bei etwa 70% eingependelt hat, kann niemand Putin vorwerfen, dass er unbeliebt sei – oder, wenn wir schon dabei sind, dass er bereit sei, sich der Opposition oder dem Druck der Straße zu beugen. Auch sind es nicht die Liberalen, die in Russland die Menschen auf die Straßen bringen können: Es sind die Kommunisten und Nationalisten. Ihre rote bzw. braune Revolution wäre sicherlich „farbig“, aber nicht ganz das sonnige Resultat, dass die Liberalen vorgeben, sich zu wünschen. Die Liberalen sollten die bittere Wahrheit anerkennen: Russland hatte bereit seine „orangefarbene“ Revolution, im Jahre 1991, und deren Ergebnisse waren nicht besonders beeindruckend. Tatsächlich könnte es sein, dass auch die Ukraine dabei ist, ihre eigene Form einer revolutionären Katerstimmung zu durchlaufen. Wie Juschtschenkos jüngste Entlassung seiner gesamten Regierung zeigt, müssen die „farbigen“ Revolutionen ihre Kompetenz und Effektivität erst noch beweisen. Alexis de Toqueville behauptete einst, dass jeder Revolution unerfüllte Hoffnungen zugrunde liegen, dass jede Revolution durch eine Desillusion aufgrund überhöhter Erwartungen verursacht wird.