Tvrdívá se, že za takových okolností se jako deus ex machina objevuje politická vůle a situaci zachrání. Je ale vhodnější takovému stupni vývoje předejít. Jak se krize vyvíjí, mohou nadcházet nešťastné náhody, jež budou úřady těžko dostávat pod kontrolu. V některých částech Evropy se navíc má za to, že pro přežití eura je nezbytný jistý odstřel: počet členů eurozóny by se měl omezit na země s konvergentními ekonomickými strukturami a výkonností, bez ohledu na vyvolané enormní ekonomické a sociální otřesy a tvrdou ránu, již by utrpěla globální váha Evropy. Vezmeme-li v úvahu současnou politickou rovnováhu Evropy a prastarou tradici trpného přecházení problémů, jako minimální požadavky nutné k tomu, abychom předešli pádu do propasti, vychází následující:  Zavázat se k emisi eurobondů k pevnému datu v blízké budoucnosti a zároveň spustit legislativní proces k takovému postupu.
Es ist argumentiert worden, dass unter solchen Umständen nach Art eines deus ex machina ein politischer Wille erwächst, der die Lage rettet. Vorzuziehen wäre freilich, dass es gar nicht erst so weit kommt. Mit Fortschreiten der Krise kann es zu von den Institutionen schwer beherrschbaren Unfällen kommen. Zudem wird in Teilen Europas die Ansicht vertreten, das Überleben des Euro erfordere die Reduzierung der Mitgliedschaft auf jene Länder mit sich angleichender Wirtschaftsstruktur und Leistung, ungeachtet der hierdurch ausgelösten enormen wirtschaftlichen und sozialen Brüche oder dem schweren Schlag, den Europas globaler Einfluss erleiden würde. Angesichts des bestehenden politischen Gleichgewichts in Europa und unter Berücksichtigung der altehrwürdigen europäischen Tradition des Durchwurstelns erscheinen die folgenden Punkte als Mindestanforderungen, um dem Abgrund zu entgehen:  ein Bekenntnis zur Einführung von Eurobonds zu einem festen Termin in der nahen Zukunft sowie die Einleitung des dafür erforderlichen rechtlichen Prozesses.