Toto dění představuje hrozbu nejen pro finanční stabilitu, ale i pro fungování reálné ekonomiky. Navíc lze obhájit tvrzení, že k nečekaně silným dezinflačním silám v posledních letech přispívají samotné laciné peníze. Vlivem uvolněného financování a regulatorní trpělivosti narůstá agregátní nabídka, neboť se roztrhl pytel s předluženými společnostmi. Současně agregátní poptávku omezuje dluhový protivítr – další důsledek uvolněných měnových poměrů. Vzhledem k těmto okolnostem se další trvání na měnovém uvolňování zdá obzvlášť nerozumné. Na obzoru je tolik možných rizik, že by centrální bankéři měli alespoň uvažovat o přehodnocení stěžejních předpokladů, o něž se jejich politiky opírají.
Diese Entwicklungen stellen nicht nur für die Finanzstabilität, sondern auch für das Funktionieren der Realwirtschaft eine Bedrohung dar. Zudem lässt sich argumentieren, dass das lockere Geld selbst zu den in den letzten Jahren zu verzeichnenden unerwartet starken desinflationären Kräften beigetragen hat. Aufgrund der einfachen Finanzierung und der Duldsamkeit der Aufsichtsbehörden ist das Gesamtangebot gestiegen, während sich die Zahl der „Zombie-Unternehmen“ vermehrt hat. Gleichzeitig wurde die Gesamtnachfrage durch den von der Verschuldung ausgehenden Gegenwind, der ebenfalls ein Ergebnis der expansiven Geldpolitik ist, gebremst. Angesichts dieser Lage scheint ein Beharren auf einer Fortsetzung der lockeren Geldpolitik besonders fehl am Platz. Bei so vielen potentiellen Gefahren am Horizont sollten die Notenbanker zumindest in Betracht ziehen, die ihrer Politik zugrundeliegenden Grundannahmen zu überdenken.