Pozornost světa prozatím poutá politika populistické nespokojenosti – od prezidentské kampaně Donalda Trumpa po možný odchod Britů z Evropské unie. Skutečným pramenem vodítek ohledně budoucnosti jsou ale zprávy o zaměstnanosti a inflaci v USA. Právě tam je třeba hledat faktory, z nichž nejspíš vycházejí nejvyšší sázky – na straně politik i trhů. Fed versus stabilita cen SAN FRANCISCO – Je velký rozdíl mezi mandátem americké centrální banky k udržování „stabilních cen“ – vysloveným v zákoně o Federálním rezervním systému – a cílem 2% roční inflace, jejž si stanovil sám Fed. Čím to, že se tvůrcům politik podařilo prvně zmíněné nahradit tím druhým? Pojem „stabilní ceny“ se sám vysvětluje: určitá škála zboží bude za pět, padesát, či dokonce sto let stát tolik co dnes. Naproti tomu, jestliže země po dobu deseti let zažívá 2% inflaci, položky, které dnes koupíte za sto dolarů, budou na konci dekády stát 122 dolarů.
Bislang wird die Aufmerksamkeit der Welt noch durch die Politik der populistischen Unzufriedenheit in Anspruch genommen – von der Präsidentschaftskampagne Donald Trumps bis hin zu der Möglichkeit eines britischen Austritts aus der Europäischen Union. Aber die wirklichen Hinweise auf die Zukunft geben uns die Berichte über Beschäftigung und Inflation in den USA. Dort sollte man hinschauen, wenn man die Faktoren sucht, von denen die größten Wetten beeinflusst werden – in der Politik und auf den Märkten. Fed versus Preisstabilität SAN FRANCISCO – Zwischen dem Mandat der US-Notenbank, laut Notenbankgesetz für "stabile Preise" zu sorgen, und dem von der Fed selbst gewählten Ziel einer Inflationsrate von zwei Prozent besteht ein riesiger Unterschied. Wie ist also Erstes durch Zweites ersetzt worden? Der Begriff "stabile Preise" ist selbsterklärend: Eine Ware kostet dasselbe in zehn, 50 oder sogar 100 Jahren. Bei einer Inflation von zwei Prozent über einen Zeitraum von zehn Jahren dagegen, kostet, was heute den Preis von 100 US-Dollar hat, am Ende 122 US-Dollar.