Konvenční model hospodářského rozvoje pokládal ochranu životního prostředí za „luxusní statek“, který si společnosti mohou dovolit až poté, co zbohatnou. Takové myšlení vysvětluje, proč dramatické zvýšení globálního příjmu – během uplynulého století v reálném vyjádření osmdesátinásobné – doprovázel podle Programu OSN pro životní prostředí pokles přírodního kapitálu ve 127 z 140 zemí. Přírodní kapitál není jen abstraktní koncept; podporuje životy, živobytí a společenský blahobyt. Ekologické škody, které naše činnost způsobuje – emise skleníkových plynů dodávají do systému Země energii tempem rovnajícím se detonaci čtyř jaderných pum za vteřinu –, mají konkrétní důsledky, které už dnes pociťují miliony lidí. Od roku 2008 vyhánějí přírodní katastrofy každoročně z domovů v průměru 26,4 milionu lidí – což se rovná téměř jednomu člověku každou vteřinu.
Im Rahmen des konventionellen Modells der Wirtschaftsentwicklung wurde Umweltschutz als „Luxusgut“ betrachtet, das sich Gesellschaften erst leisten können, nachdem sie reich geworden sind. Ein solches Denken erklärt, warum das dramatische Wachstum des weltweiten Einkommens, das sich im letzten Jahrhundert verachtzigfacht hat, laut dem Umweltprogramm der Vereinten Nationen in 127 von 140 Ländern mit einem Rückgang des natürlichen Kapitals verbunden war. Aber natürliches Kapital ist nicht nur ein abstraktes Konzept, sondern eine Grundlage für Leben, Lebenserwerb und gesellschaftliches Wohlbefinden. Die Umweltzerstörung durch unsere Aktivitäten – durch Treibhausgasemissionen wird dem System unserer Erde ein Maß an Energie hinzugefügt, das der Explosion von vier Atombomben pro Sekunde entspricht – hat konkrete Folgen, die bereits heute von Millionen Menschen ertragen werden müssen. Seit 2008 wurden jedes Jahr durchschnittlich 26,4 Millionen Menschen durch Naturkatastrophen aus ihren Häusern vertrieben – etwa eine Person pro Sekunde.