Okruh může být velice malý a zahrnovat pouze naše příbuzné a ty, s nimiž jsme v každodenním styku, nebo může být nesmírně široký a zahrnovat nejen všechny lidi, ale také zárodky, zvířata, rostliny, ba i Zemi samotnou. Pro většinu z nás je tento okruh středně velký a přesné stanovování jeho hranic – zahrnuje například kmenové buňky? – může být zdrojem soužení a střetů. Podstata těchto hranic se vztahuje k našemu názoru založenému na selském rozumu, že některé předměty mají duši, a jiné nikoli. Jestliže něčemu přisoudíme duši, pak to má hodnotu; pokud něco vnímáme jako pouhé tělo, hodnotu to nemá. Často se to výslovně říká; debaty o potratech například historicky rámuje otázka: Kdy do těla vstupuje duše? Tuto úvahu lze uplatnit i na to, jak pohlížíme na dospělé.
Der Kreis kann sehr klein sein und nur die eigenen Verwandten und Personen umfassen, mit denen man täglich zu tun hat, oder er kann äußerst groß sein und alle Menschen einschließen, aber auch Föten, Tiere, Pflanzen und sogar die Erde selbst. Bei den meisten von uns hat der Kreis eine mittlere Größe, und die Bestimmung seiner genauen Grenzen – sind Stammzellen z. B. eingeschlossen? – kann zermürbend und konfliktreich sein. Das Wesen dieser Grenzen hängt mit unserer vom gesunden Menschenverstand eingegebenen Ansicht zusammen, dass einige Objekte Seelen haben und andere nicht. Wenn man einer Sache eine Seele zuschreibt, dann hat sie einen Wert, sieht man sie als bloßen Körper an, dann nicht. Dies wird oft explizit ausgedrückt. Traditionellerweise wird bei Diskussionen über Abtreibung oft die Frage formuliert: Wann tritt die Seele in den Körper ein? Diese Überlegung kann ebenso darauf angewandt werden, wie wir Erwachsene sehen.