Naproti tomu v oportunistické kultuře Spojených států se okázalá spotřeba tolerovala více. Vysoké výdaje byly známkou úspěchu: tím, co Američané od svých boháčů očekávali, byla okázalá podnikavost. Společnosti se liší také v tom, jaké bohatství svým elitám umožňují a do jaké míry tolerují prostředky, jimiž lze bohatství nabývat a užívat. Jedna dělicí čára vede mezi společnostmi tolerujícími sebeobohacení prostřednictvím politiky a společnostmi, které vyžadují, aby obě sféry zůstaly oddělené. V západních zemích se očekává, že politici a zaměstnanci státní správy budou relativně chudí. Naproti tomu ve velké části ostatního světa se politická kariéra považuje za kvazilegitimní cestu k bohatství. Jeden obecný závěr se však nemění: bohatství je podmíněno službami. Jakmile služby selžou, ocitá se postavení bohatých v ohrožení.
In der Kultur der Möglichkeiten der Vereinigten Staaten wurde deutlich sichtbarer Konsum schon eher geduldet. Hohe Ausgaben waren ein Zeichen für Erfolg: Was die Amerikaner von ihren Reichen erwarteten, war deutlich sichtbares Unternehmertum. Auch unterscheiden sich Gesellschaften darin, wie wohlhabend sie ihre Eliten werden lassen, sowie in ihrer Duldung der Mittel, mit denen das Vermögen erworben und genutzt wird. Eine Trennlinie verläuft zwischen Gesellschaften, die die Selbstbereicherung durch Politik dulden, und jenen, die verlangen, dass die beiden Sphären voneinander getrennt bleiben. In westlichen Ländern wird erwartet, dass Politiker und Beamte relativ arm sind. Im Großteil der übrigen Welt wird eine politische Karriere quasi als legitimer Weg zu Reichtum angesehen. Doch bleibt die allgemeine Überzeugung: Reichtum ist von der Leistung abhängig. Wenn die Leistung nicht erbracht wird, ist die Position der Wohlhabenden gefährdet.