Dříve sledování bezpečnosti léčiv spoléhalo na občasné negativní zprávy zdravotníků o reakcích pacientů na léky. Tato krize ovšem odhalila natolik zásadní nedostatečnost těchto zpráv, že už nikdy nebude možné bez ztráty důvěryhodnosti zkušenosti pacientů s léky ignorovat. Mnoho tisíc pacientů z celého světa, spojených prostřednictvím internetu, začalo popisovat své zkušenosti s antidepresivními léky a potíže při abstinenci, které se pramálo shodovaly s varováními na etiketách. Dopady těchto informací od spotřebitelů byly nesmírné: roku 2003 jistá farmaceutická společnost přehodnotila své odhady četnosti abstinenčních reakcí z roku 2002 a změnila je z 0,2% na 25% (ačkoliv výrobce podobného léku nadále tvrdí, že lék vůbec ,,není návykový"). Krize kolem antidepresiv poprvé v historii poskytuje nepřehlédnutelné důkazy o kolektivní hodnotě výpovědí uživatelů pro porozumění rizikovosti léčiv. Pochopitelně že výpovědi pacientů nejsou ,,vědecké" a většina se jich - jednotlivě - může jevit jako zprávy naivní, zmatené, přehnané, ba zcela egocentrické. Přesto v tomto případě přinesly - na kolektivní úrovni - důkazy, které byly spolehlivější než ty, jež vzešly z bezpočtu klinických testů. Zásadní otázkou teď tedy není hodnota pacientských výpovědí, nýbrž poctivost lékařského výzkumu a poměry ve vědě. ,,Jak prohnilou se klinická medicína stala?" ptal se úvodník britského lékařského časopisu The Lancet roku 2002; odpověď zněla ,,značně, což je ničivé".
Früher war die Überwachung der Risiken der Medikamente auf gelegentliche Berichte von Gesundheitsexperten über schädliche Reaktionen der Patienten auf Medikamente angewiesen. Doch die jetzige Krise enthüllt die grundsätzlichen Unzulänglichkeiten solcher Berichte zu einem Grad, dass die Erfahrungen der Benutzer mit den Drogen keinesfalls glaubwürdig wieder übergangen werden können. Durch das Internet vereint begannen viele Tausende von Patienten aus allen Teilen der Welt, ihre Erfahrungen mit Antidepressiva und den Problemen bei ihrer Absetzung zu beschreiben. Sie wiesen wenig Ähnlichkeit mit den Warnhinweisen auf den Begleitzetteln auf. Die Wirkung dieser Anwenderberichte war weit reichend: 2003 korrigierte ein Pharmaunternehmen seine Einschätzung über den Anteil der Entzugsbeschwerden von 0.2 % im Jahr 2002 auf 25 % (dies, obwohl der Hersteller eines ähnlichen Medikaments weiterhin behauptet, es sei nicht "Verhalten prägend"). Die Antidepressiva Krise bietet zum ersten Mal drastische Beweise für den Wert zusammengefasster Anwenderberichte zum Verständnis von Drogenrisiken. Ganz sicher sind solche Anwenderberichte nicht "wissenschaftlich" und die meisten könnten für sich genommen naiv, verworren, übertrieben, falsch, und/oder einfach nur deutlich zu selbst bezogen erscheinen. Dennoch bieten sie in diesem Fall zusammengefasst verlässlichere Hinweise als das, was zahlreiche kontrollierte, klinische Überprüfungen berichten. Daher stehen also nicht so sehr der Wert der Patientenberichte in Frage, sondern die Integrität der medizinischen Forschung und der Zustand der Wissenschaft. "Wie gefärbt ist inzwischen schon die klinische Medizin?" fragte im Jahr 2002 ein Leitartikel in der britischen medizinischen Zeitschrift The Lancet; die Antwort war: ,,sehr und sogar schädigend".