Z 219 známých mezinárodních arbitrážních kauz týkajících se investičních projektů byly přibližně dvě třetiny zahájeny v posledních třech letech. Přístupy k PZI se v minulosti měnily a v budoucnu se mohou opět změnit, podle toho, jak se vlády dívají na rovnováhu mezi náklady na ně a jejich přínosy. Tato rovnováha nezahrnuje jen ekonomické zřetele, ale také ohledy jako bezpečnost a touhu ovládat vlastní hospodářský rozvoj. Koncepce „znárodňování jedenadvacátého století“, představená peruánským prezidentským kandidátem Ollantem Humalou, odráží v tomto ohledu „ekonomické vlastenectví“ francouzského ministerského předsedy Dominiqua de Villepina. Výhrady proti PZI (tak jako proti čemukoli cizímu) lze nalézt ve všech skupinách všech zemí a politici je mohou vynést na povrch, což vede k protekcionismu. Bylo by ovšem ironické, kdyby vyspělé země – které stály v čele vlny liberalizace PZI uplynulých dvou desetiletí – byly nyní na špici odporu proti PZI. Doufejme, že deliberalizaci, již pozorujeme ve vyspělých zemích, je možné zadržet dřív, než se rozšíří do dalších částí světa a nakonec přinese nežádoucí důsledky pro všechny. Americké doufání v zázrak
Von den 219 bekannten internationalen Schiedsverfahren, die Investitionsprojekte betreffen, wurden zwei Drittel in den letzten drei Jahren eröffnet. Die Herangehensweise an ausländische Direktinvestitionen hat sich in der Vergangenheit verändert und kann sich auch in der Zukunft wieder ändern, je nachdem, wie die Regierungen das Gleichgewicht zwischen Vor- und Nachteilen sehen. Zu diesem Gleichgewicht gehören nicht nur wirtschaftliche Faktoren, sondern auch solche Erwägungen wie Sicherheit und der Wunsch, die eigene wirtschaftliche Entwicklung zu kontrollieren. Das Konzept der „Verstaatlichung im 21. Jahrhundert“, das vom peruanischen Präsidentschaftskandidaten Ollanta Humala eingeführt wurde, spiegelt in dieser Hinsicht den „ökonomischen Patriotismus“ des französischen Premierministers Dominique die Villepin wider. Vorbehalte gegenüber ausländischen Direktinvestitionen (wie gegenüber allem Ausländischen) sind in allen Ländergruppen anzutreffen, und Politiker können sie an die Oberfläche bringen, was zu Protektionismus führt. Es wäre jedoch Ironie, wenn die Industrieländer, die die Liberalisierungswelle für ausländische Direktinvestitionen in den letzten beiden Jahrzehnten angeführt haben, nun eine Gegenbewegung gegen diese Investitionen anführen würden. Hoffen wir, dass der in den Industrieländern beobachteten Deliberalisierung Einhalt geboten werden kann, bevor sie sich auf andere Teile der Welt ausbreitet und schließlich unerwünschte Folgen für alle hat. Amerika: Hoffnung wider alle Hoffnung