Evropskou strategií tedy nemůže být historicky mnohokrát prošlapaná cestička nejmenšího odporu. Želbohu, od konce studené války se často předpokládá, že nepřátelské záměry Ruska se rozplynuly, a zahraniční politika vůči Rusku se provádí, jako by už neplatily tradiční diplomatické ohledy. Ovšemže však tyto ohledy platí . Povzbuzování hospodářské a politické reformy jsou sice důležité cíle, ale nikdy nesmějí sloužit jako náhražka vážného úsilí o zadržování ruského hluboce zakořeněného expanzionismu.
Es kann daher nicht Europas Strategie sein, den historisch ausgetretenen Pfad des geringsten Widerstandes zu gehen. Unglücklicherweise glaubte man nach dem Kalten Krieg vielfach, Russland hätte seinen feindseligen Absichten abgeschworen. Die Außenpolitik gegenüber Russland war so angelegt, als hätten traditionelle diplomatische Überlegungen keine Gültigkeit mehr. Dem ist natürlich nicht so. Die Förderung wirtschaftlicher und politischer Reformen ist ein wichtiges Ziel, aber sie ist kein Ersatz für das ernsthafte Bemühen, Russlands tief sitzenden Expansionismus im Zaum zu halten.