Záměrem je, aby zhruba 500 miliard dolarů vládních investic povzbudilo dalších mnoho set miliard soukromých toků. Avšak přestože by tyto sumy (a podobné politiky jinde) mohly nastartovat globální závody na poli čisté energetiky, veškeré veřejné investice a většina těch soukromých se uskuteční na domácí půdě. Globální Jih tak dál zůstává potřebný. Celosvětový obrázek zapadá do podobného kadlubu. Jelikož je rozvojová pomoc oproti ročním přímým zahraničním investicím trpaslík, většina peněz na snižování škodlivých emisí oxidu uhličitého, metanu a dalších skleníkových plynů bude pocházet ze soukromých zdrojů, ať už se vlády dohodnou na jakémkoli postupu. Uvolnění těchto finančních prostředků bude vyžadovat něco, čemu klimatičtí vyjednavači říkají „kreativní“ řešení, což znamená: „Víme, že je zapotřebí mnohem víc peněz, ale my je poskytnout nedokážeme.“ John Kerry, klimatický vyslanec USA, proto na COP27 přijel s návrhem alespoň částečně vyplnit díry ve financování využitím uhlíkových kreditů.
Der Plan ist, dass staatliche Investitionen in Höhe von rund 500 Milliarden Dollar viele weitere hundert Milliarden Dollar privates Kapital anlocken. Nun starten diese Summen (und ähnliche Initiativen in anderen Regionen) zwar möglicherweise ein globales Wettrennen zur Energiewende, allerdings fließen die gesamten staatlichen und die meisten privaten Investitionen ins Inland. Der Globale Süden geht dagegen leer aus. Global gesehen zeigt sich ein ähnliches Muster. Im Vergleich zu ausländischen Direktinvestitionen ist Entwicklungshilfe nur Taschengeld. Ganz egal, worauf sich die Regierungen einigen, wird der größte Teil der Investitionen, mit denen der Ausstoß von CO2, Methan und anderen Treibhausgasen verringert werden kann, demnach aus privaten Quellen stammen. Damit diese Mittel fließen können, braucht es die in Klimaverhandlungen oft geforderten „kreativen“ Lösungen, die besagen: „Wir wissen, dass mehr Geld gebraucht wird, aber wir können sie nicht aufbringen.“ Auch aus diesem Grund wird der UN-Klimabeauftragte John Kerry bei der Weltklimakonferenz den Vorschlag einbringen, zumindest einen Teil dieser Finanzierungslücke mit Hilfe von Emissionsgutschriften zu füllen.