Přitom právě tato skupina od roku 2008 nese hlavní zátěž úsporných opatření. Není divu, že její příslušníci se cítí globalizací „opomíjení“ – a domáhají se změny. Trumpovu administrativu by mohlo lákat řešit problémy této skupiny izolovaně, dovnitř zahleděnými politikami zacílenými na konkrétní odvětví nebo snahou omezit obchodní konkurenci. Problémy, s nimiž se tyto domácnosti potýkají, ale nejsou izolované. Vyplývají spíš ze sociálních a environmentálních mezí, na něž naráží převládající model hospodářského růstu – a z podoby globalizace, která na tomto modelu staví. Přehlížet tuto realitu a zavádět úzká a nacionalistická řešení by situaci jen zhoršilo. Nahlíženo sociálně, relativní strasti amerického Rezavého pásu, kde byla podpora Trumpa nedílnou součástí jeho vítězství, jsou nezamýšleným důsledkem prudce expandujícího globálního trhu práce, který je příčinou zranitelnosti pracujících téměř všude – i v rozvíjejících se ekonomikách, jejichž pracující se v posledních desetiletích jevili jako „vítězové“ globalizace.
Und nach 2008 musste genau diese Gruppe die Hauptlast der Sparmaßnahmen tragen. So überrascht es nicht, dass sich ihre Mitglieder von der Globalisierung „abgehängt“ fühlen und nun Veränderungen fordern. Die Trump-Regierung könnte versucht sein, die Probleme dieser Gruppe isoliert zu lösen, etwa mit nach innen gewandten Maßnahmen für bestimmte Industriezweige oder durch den Versuch, den Wettbewerb beim Handel einzuschränken. Aber die Probleme dieser Haushalte können nicht isoliert betrachtet werden. Vielmehr sind sie Ausdruck der sozialen und ökologischen Grenzen des bisherigen Wirtschaftswachstumsmodells und der damit verbundenen Art von Globalisierung. Werden diese Realitäten ignoriert und enge oder nationalistische Lösungen angestrebt, verschlimmert dies die Lage noch. In sozialer Hinsicht sind die relativ großen Nöte im US-Rostgürtel, wo die Unterstützung für Trump entscheidend zu seinem Wahlsieg beitrug, die unbeabsichtigte Folge eines sich schnell vergrößernden globalen Arbeitsmarktes mit seinen immer verletzlicheren Arbeitnehmern – sogar in den Schwellenländern, wo die Arbeiter in den letzten Jahrzehnten als eine Art „Gewinner“ der Globalisierung wahrgenommen wurden.