Představte si, že nejste schopni říct: "Mám hlad", „Mám bolesti“, "Děkuji" nebo "Miluji tě". Že jste uvězněni ve vlastním těle, v těle, které nereaguje na příkazy. Obklopeni lidmi, přitom úplně sami. Přejete si vztáhnout ruku, spojit se s někým, utěšit, zúčastnit se. Po 13 dlouhých let toto byl můj život. Většina z nás nepřemýšlí nad mluvením, komunikací.
Angenommen Sie könnten nicht sagen: "Ich bin hungrig", "Ich habe Schmerzen", "Danke" oder "Ich liebe dich". Im eigenen Körper gefangen zu sein -- einem Körper, der nicht auf Befehle reagiert; umgeben von Menschen, und dennoch absolut allein; hoffend, man könnte hinausreichen, um sich zu verbinden, trösten, teilzuhaben; das war 13 Jahre lang meine Realität. Die meisten denken nie übers Sprechen, über Kommunikation, nach.