Faktem ovšem je, že Uganda možná nevědomky objevila novátorskou politiku. Bude-li plán náležitě proveden, mohly by z něj mít prospěch zdravotnický sektor i celá země, neboť by vedl k vybrání dalších prostředků, posílil by kvalifikaci a motivaci zdravotníků a vytvořil model pro zapojení diaspory. Další rozvojové země čelící podobným problémům s udržením zdravotníků by se mohly z ugandských zkušeností poučit. Tento typ masového náboru by samozřejmě mohl mít velký nepříznivý dopad na zdravotnické systémy rozvojových zemí. Zároveň bychom si však měli uvědomit, že není rozumné poutat zdravotníky řetězem k selhávajícímu systému. Musí existovat způsob, jak podnítit lékaře k tomu, aby přispívali ke zdravotnickému systému své země, a současně jim nabídnout příležitost k dosažení jejich osobních a profesních cílů. Abychom toho dosáhli, musela by přijímající země souhlasit s tím, že bude najímat zdravotnické profesionály výlučně prostřednictvím vlády.
In Wahrheit aber betreibt Uganda möglicherweise aus Versehen eine innovative Politik. Wird der Plan richtig durchgeführt, könnte er dem Gesundheitssektor und dem gesamten Land dadurch nützen, dass er zusätzliche Mittel generiert, die Fähigkeiten und die Motivation des medizinischen Personals stärkt und ein Modell für den Umgang mit der Diaspora bietet. Andere Entwicklungsländer, in denen die zurückbleibenden Mediziner mit ähnlichen Problemen zu kämpfen haben, könnten aus Ugandas Erfahrungen lernen. Natürlich kann diese Art von Massenrekrutierung einen sehr negativen Einfluss auf die Gesundheitssysteme der Entwicklungsländer haben. Aber man muss auch zugeben, dass es nicht vernünftig ist, medizinisches Personal an ein gescheitertes System ketten zu wollen. Ärzten muss die Möglichkeit gegeben werden, zum Gesundheitssystem ihres Landes beizutragen und gleichzeitig ihre persönlichen und professionellen Ziele zu verfolgen. Damit dies funktionieren kann, muss das Empfängerland zustimmen, medizinisches Fachpersonal ausschließlich über die Regierung anzuwerben.