Krom toho tím, že Soud v bodech 160 rozsudku FIAMM a 153 rozsudku Fedon uvedl podmínky takové odpovědnosti, implicitně, avšak nevyhnutelně rozhodl, že se uvedená zásada použije u druhu případů, jaký nastal v projednávané věci, aniž by nicméně ověřil, zda je takový závěr odůvodněn z hlediska zásad společných právním řádům členských států. Soud zejména nezaměřil svůj přezkum na případ odpovědnosti veřejné moci plynoucí z legislativní činnosti a naopak co obecněji odkázal v bodech 159 rozsudku FIAMM a 152 rozsudku Fedon na možnost získat náhradu škody od původce škody při neexistenci jeho zavinění. Přitom analýza 25 právních řádů členských států naznačuje, že na rozdíl od takových případů, jako je vyvlastnění z důvodu veřejného zájmu nebo náhrada ze strany státu škod způsobených jeho nebezpečnými činnostmi nebo z důvodu zvláštního vztahu, který jej spojuje s obětí, které nejsou v daném případě relevantní, jakákoli povinnost náhrady škody z důvodu legálního aktu státu, které je výrazem široké posuzovací pravomoci, například z důvodu solidarity nebo ekvity, je právním řádům velkého počtu členských států neznámá.
Zudem habe das Gericht, indem es in den Randnrn. 160 des Urteils FIAMM und 153 des Urteils Fedon die Voraussetzungen für eine solche Haftung genannt habe, implizit, aber zwangsläufig entschieden, dass dieser Grundsatz in Fällen wie demjenigen der vorliegenden Rechtssache anwendbar sei, ohne jedoch zu prüfen, ob eine solche Feststellung angesichts der Grundsätze, die den Rechtsordnungen der Mitgliedstaaten gemeinsam seien, begründet sei. Insbesondere seien nicht die Fälle der Haftung des Staates aus Gesetzgebungstätigkeit Gegenstand der Prüfung des Gerichts gewesen; es habe sich in den Randnrn. 159 des Urteils FIAMM und 152 des Urteils Fedon vielmehr ganz allgemein auf die Möglichkeit bezogen, vom Schadensverursacher Ersatz zu erlangen, ohne dass diesem ein Fehlverhalten vorzuwerfen sei. Die Prüfung der 25 Rechtsordnungen der Mitgliedstaaten zeige, dass, im Unterschied zu im vorliegenden Fall nicht maßgeblichen Fällen wie der Enteignung aus Gründen des Allgemeinwohls oder der Entschädigung durch den Staat für Schäden, die durch eine gefährliche Tätigkeit des Staates oder aufgrund eines besonderen Verhältnisses zwischen ihm und dem Geschädigten entstanden seien, das Recht einer großen Zahl von Mitgliedstaaten eine Schadensersatzpflicht aufgrund rechtmäßigen staatlichen Handelns, bei dem z. B. aus Solidaritäts- oder Billigkeitserwägungen ein weiter Wertungsspielraum bestehe, nicht kenne.