Jsem akademický pracovník v MIT, strojní inženýr, takže umím dělat takové věci jako podívat se na povrch, po kterém chcete cestovat a spočítat, jaký odpor bude klást, podívat se, jaké díly jsou dostupné a jak je pospojovat, zjistit, jaké převody bude možné použít, jakou sílu a výkon vyvine horní část těla, jak rychle budete schopní jet s tímto vozíkem, když posunete ruce dolů nebo nahoru po pákách. Jako nadšení, nezkušení a naprostí zelenáči jsme s týmem vytvořili prototyp, který jsme odvezli do Tanzanie, Keni a Vietnamu v roce 2008, a zjistili, že je příšerný, protože jsme nevěděli, co přesně vozíčkáři potřebují. A protože jsme to testovali s vozíčkáři, s výrobci vozíků a získali od nich zpětnou vazbu nejen v podobě jejich problémů, ale i jejich řešení a společně se vrátili k tužce a papíru a pracovali na novém designu, se kterým jsme se vrátili do východní Afriky v roce 2009 a který v obtížném terénu fungoval mnohem lépe než běžný vozík, ale pořád nefungoval tak dobře v budovách, protože byl moc velký, moc těžký a špatně ovladatelný, takže jsme se zase se zpětnou vazbou od vozíčkářů vrátili k návrhům, vytvořili ještě lepší design, o devět kilo lehčí a stejně tak široký jako běžný vozík, vyzkoušeli ho v terénu v Gautemale, což posunulo náš výrobek do stavu, v němž je nyní a ve kterém půjde do výroby. A protože jsme vědci a technici, byli jsme schopní vyčíslit výhody vozíku Leveraged Freedom Chair, takže tady je pár záběrů z našich testů v Gautemale, kde jsme zkoušeli LFC na terénu, který je ve vesnici, měřili jsme silový a energetický výdej uživatelů, jejich spotřebu kyslíku, jejich rychlost, jaký výkon vyvinou a to jak s jejich běžnými vozíky, tak s LFC.
Als Wissenschaftler des MIT und Maschinenbauingenieur kann ich mir so das Gelände anschauen, das durchquert werden soll, und herausfinden, wie viel Widerstand es leistet. Ich kann mir die verfügbaren Teile ansehen und sie kombinieren, um herauszufinden, welche Art von Gangschaltungen wir verwenden können, und dann die Kraft messen, die man mit dem Oberkörper aufbringen kann, um zu untersuchen, wie schnell man in diesen Stühlen sein kann, wenn man seine Hände an den Hebeln auf und ab bewegt. Als ein Student, der noch grün hinter den Ohren und aufgeregt war, stellte unser Team einen Prototyp her, brachte ihn 2008 nach Tansania, Kenia und Vietnam, und stellte fest, dass er schrecklich war, weil wir zu wenige Informationen von Nutzern hatten. Da wir Tests mit Rollstuhlfahrern und Herstellern durchführten, bekamen wir dieses Feedback von ihnen, nicht nur bezüglich der Probleme, sondern auch mit Lösungsvorschlägen. Zusammen gingen wir zurück zum Reißbrett und arbeiteten an einem neuen Design, das wir 2009 zurück nach Ostafrika brachten, und das auf unebenem Terrain wesentlich besser funktionierte, aber drinnen immer noch nicht, weil er zu groß war, schwer und kaum zu manövrieren. Mit dem Feedback gingen wir abermals zurück zum Reißbrett, entwarfen ein besseres Design, 9 Kilo leichter, so schmal wie ein normaler Rollstuhl, führten mit ihm einen Feldtest in Guatemala durch, und das hat das Produkt so weit vorangetrieben, dass es jetzt in die Produktion geht. Als Ingenieurwissenschaftler konnten wir die Leistungsvorteile des LFC quantitativ bestimmen. Hier sind einige Bilder von unserem Versuch in Guatemala, wo wir den LFC auf dörflichem Gelände testeten und die biomechanische Leistung der Leute maßen, ihren Sauerstoffkonsum, wie schnell sie fuhren, wie viel Kraft sie aufwanden, im normalen Rollstuhl sowie im LFC.