Názorným příkladem je kvantitativní uvolňování. Posílilo obavy, jelikož zamlžuje hranici mezi měnovou a fiskální politikou, která musí nesporně zůstat v působnosti volených vlád. Příznaky vidíme v Německu, kde si dnes mnozí kladou otázku, jestli ECB není příliš mocná, nezávislá a bez odpovědnosti. V USA taková kritika povzbuzuje ty, kdo chtějí „provést audit Fedu“ – což je často zastřené označení pro snahu podřídit měnovou politiku dohledu kongresmanů. Dále existují obavy z finanční regulace a zejména ze zbrusu nových makroprudenčních nástrojů centrálních bank. Bývalý guvernér BoE Mervyn King ve své nové knize Konec alchymie (The End of Alchemy) tvrdí, že přímé intervence na hypotečním trhu uskutečňované omezováním úvěrů by měly být věcí politického rozhodování.
Ein Beispiel ist die quantitative Lockerung. Weil sie die Grenze zwischen der Geldpolitik und der Fiskalpolitik verwischt – die doch mit Sicherheit in die Zuständigkeit der gewählten Regierungen fallen müsste –, macht sich zunehmend Missbehagen breit. Wir sehen Anzeichen hiervon in Deutschland, wo sich viele nun fragen, ob die EZB zu mächtig, zu unabhängig und zu wenig rechenschaftspflichtig geworden sei. Jene in den USA, die eine „Überprüfung der Fed“ fordern – häufig ein Chiffre für eine Aufsicht durch den Kongress – sind durch eine ähnliche Kritik motiviert. Außerdem gibt es Sorgen in Bezug auf die Finanzregulierung und insbesondere die schönen neuen makroprudentiellen Instrumente der Notenbanken. In seinem neuen Buch The End of Alchemy argumentiert der ehemalige BoE-Gouverneur Mervyn King, dass die Entscheidung über eine direkte Intervention auf dem Hypothekenmarkt durch Kreditbeschränkungen Sache der Politik sei.