Někteří již před vstupem do EU varovali, že by jejich stát mohl ztratit identitu. Prezident Klaus například uvedl, že Česká republika by se mohla „v EU rozpustit jako kostka cukru v šálku kávy“. Tomáš G. Masaryk, první prezident Československa po jeho vzniku v roce 1918, říkával, že jeho země je demokracií, leč „zatím bez demokratů“. Havel argumentuje v podobných intencích, když varuje před rýsujícím se nebezpečím nacionalismu a populismu v regionu. Podle jeho názoru byly zakořeněné „staré“ vzorce politického chování (z nichž některé představují odkaz předkomunistické éry) načas zatlačeny do pozadí vlnou prozápadního občanského liberalismu, jenž následoval po pádu komunismu v regionu. Nyní se staré vzorce politického chování vracejí do popředí. Existují však také důkazy, že Havel má pravdu, když tvrdí, že opětovný nástup těchto vzorců lze pokládat za pouhou „kocovinu“ po 15 letech trvalých – a často traumatických – reforem. Na rozdíl od období před druhou světovou válkou, kdy bylo demokratizační úsilí podkopáno vzestupem autoritářského režimu v Německu, jsou dnes země v regionu plně začleněny do sítě vysoce stabilních západních demokracií.
Vor dem EU-Beitritt warnten manche gar vor dem Verlust der nationalen Identität ihrer jeweiligen Länder. Präsident Klaus meinte, Tschechien „könnte sich in der EU auflösen wie ein Stück Zucker im Kaffee.“ Tomas G. Masaryk, der erste Präsident der Tschechoslowakei nach ihrer Gründung im Jahr 1918, sagte immer, sein Land wäre eine Demokratie, aber „bislang ohne Demokraten“. Havel argumentiert ähnlich, wenn er vor den Gefahren des Nationalismus und Populismus in der Region warnt. Seiner Ansicht nach sind die „alten“ politischen Verhaltensmuster (manche davon ein Vermächtnis aus vorkommunistischer Zeit) durch die Welle des pro-westlichen bürgerlichen Liberalismus, die dem Zusammenbruch des Kommunismus folgte, vorübergehend in den Hintergrund getreten. Jetzt kommen diese alten Muster wieder zum Vorschein. Es deutet allerdings auch vieles darauf hin, dass Havel Recht hat, wenn er meint, dass das Wiederaufleben dieser Verhaltensmuster nichts anderes sei als der „Katzenjammer“ nach 15 Jahren ununterbrochener - oft traumatischer – Reformen. Im Gegensatz zu der Zeit vor dem Zweiten Weltkrieg, als die Demokratisierungsbestrebungen durch den aufkommenden Autoritarismus in Deutschland untergraben wurden, sind die Länder der Region heute voll in ein Netzwerk höchst stabiler westlicher Demokratien integriert.