Podobná zjištění vedou mnohé lidi k závěru, že k vymýcení chudoby postačí spolehnout se na celkový růst a že přímé vládní intervence mají jen malé opodstatnění. Takový závěr je však mylný a ilustruje logický lapsus. Abychom pochopili důvod, předpokládejme, že by v roce 1930 provedl některý ekonom empirickou studii toho, co léčí nakažlivé nemoci, a po analýze hromady údajů z předchozích let by dospěl k závěru, že 98% všech léčitelných nemocí lze vyléčit bez použití antibiotik, tedy tradičními léky nejrůznějších druhů. Tento závěr by byl s největší pravděpodobností platný, jelikož používání antibiotik před rokem 1930 – pouhé dva roky poté, co Alexander Fleming objevil penicilin a mnoho let předtím, než se tato látka začala plně využívat jako lék – bylo vzácné a většinou bezděčné. Nyní však předpokládejme, že by zmíněný ekonom začal tvrdit, že by tudíž bylo hloupé dávat pacientům penicilin, když víme, že 98% všech léčitelných nemocí lze vyléčit tradičními léky a penicilin není tradiční lék. Je to mylná dedukce založená na neexistujících důkazech. Studie dotyčného ekonoma ukázala v roce 1930 pouze to, že tradiční medicína se zasloužila o 98% všech úspěšně vyléčených případů. Neukázala, že penicilin nezabírá.
Aus derartigen Ergebnissen ziehen viele Menschen den Schluss, dass wir uns zur Beseitigung der Armut auf das Gesamtwachstum stützen müssen und dass direkte staatliche Interventionen von geringem Nutzen sind. Das ist allerdings eine falsche Schlussfolgerung, die einen Fehler in der Logik veranschaulicht. Um ihn zu erkennen, nehme man an, ein Ökonom hätte im Jahr 1930 eine empirische Studie über die Heilung von Infektionskrankheiten durchgeführt und sei nach Untersuchung massenhafter Daten aus den vorangegangenen Jahren zu dem Schluss gekommen, dass 98 Prozent aller behandelbaren Krankheiten durch Nicht-Antibiotika geheilt worden wären – also mit traditionellen Medikamenten, zu denen alle Arzneien verschiedener medizinischer Schulen zählen. Diese Schlussfolgerung wäre höchstwahrscheinlich valide, da Antibiotika vor dem Jahr 1930 – nur zwei Jahre nach der Entdeckung des Penicillins durch Alexander Fleming und viele Jahre vor seiner vollständigen Einsetzbarkeit als Heilmittel - selten und vielfach unabsichtlich verabreicht wurden. Jetzt allerdings nehme man an, der Ökonom hätte weiter argumentiert, dass es deshalb töricht wäre, Patienten Penicillin zu verabreichen, weil wir wissen, dass 98 Prozent aller behandelbaren Krankheiten durch traditionelle Medikamente geheilt wurden und Penicillin nicht zu diesen Arzneien gehört. Das ist eine falsche Schlussfolgerung auf Grundlage von Beweisen, die es nicht gibt. Die Studie des Ökonomen im Jahr 1930 zeigte, dass traditionelle Medikamente für 98 Prozent der erfolgreichen behandelten Fälle verantwortlich waren. Aus ihr geht nicht hervor, dass Penicillin unwirksam ist.