Úspěšná opatření biologické bezpečnosti musí řešit izolaci nových zvířat přivezených do hospodářství, izolaci nemocných zvířat, řízení pohybu lidí, přesunů zvířat a vybavení, správné používaní krmiv a postupy čištění a dezinfekce prostor. Za to jsou odpovědní majitelé zvířat, včetně zemědělců vykonávajících tuto činnost jako zájmovou. Avšak některé nakažlivé patogeny se mohou snadno šířit z hospodářství do hospodářství, a proto je pro preventivní opatření a opatření biologické bezpečnosti nutný společný přístup. Účinná opatření biologické bezpečnosti v hospodářstvích budou důležitým kritériem pro postupy vymezování pásem a rozčlenění na jednotky14 pro účely tlumení nákaz a/nebo obchodu. Nákazy prostý status, opatření biologické bezpečnosti, opatření ve prospěch dobrých životních podmínek zvířat a veterinární kontroly lze využít i jako kritéria k ohodnocení jednotlivých hospodářství a na podporu rozvoje systému sdílení odpovědnosti a nákladů. Rozčlenění na jednotky se týká subpopulací, jsou-li použity řídicí systémy související s biologickou bezpečností, zatímco vymezení pásem se použije v případě, že je subpopulace definována na zeměpisném základě.
Um erfolgreich zu sein, müssen die Biosicherheitsmaßnahmen die Isolierung neu in den Betrieb aufgenommener Tiere, kranker Tiere, die Regulierung der Bewegung von Menschen, Tieren und Ausstattung, die ordnungsgemäße Verwendung von Futtermitteln sowie die Verfahren zur Reinigung und Desinfektion der Einrichtungen berücksichtigen. Dafür sind die Tierhalter, einschließlich der Hobbylandwirte, verantwortlich. Da jedoch manche ansteckende Krankheitserreger leicht von einem Betrieb zum anderen übertragen werden können, ist für Prävention und Biosicherheitsmaßnahmen ein kollektiver Ansatz erforderlich. Wirksame Biosicherheitsmaßnahmen im landwirtschaftlichen Betrieb werden ein wichtiges Kriterium für Zonenabgrenzungs- und Kompartimentierungsverfahren14zur Seuchenbekämpfung und/oder für Handelszwecke darstellen. Seuchenfreier Status, Biosicherheitsmaßnahmen, Tierschutzmaßnahmen und Veterinärkontrollen werden auch Möglichkeiten zur Einstufung von Haltungsbetrieben und zur Unterstützung des Aufbaus des Systems der gemeinsamen Verantwortung und geteilten Kosten sein. Die Kompartimentierung betrifft eine Subpopulation, wenn mit Biosicherheit zusammenhängende Managementsysteme angewandt werden, von Zonenabgrenzung spricht man dagegen, wenn eine Subpopulation auf geograi scher Basis festgelegt wird.