Čtvrtletní cykly výdělků, určování ceny v reálném čase a neustálý dohled akcionářů tlačí farmaceutické společnosti k projektům s jasnými bezprostředními výnosy – na úkor spekulativnějšího, ale potenciálně přelomového výzkumu. Za situace, kdy jsou úrokové sazby ve velké části vyspělého světa rekordně nízké, přední aktéři ve finanční soustavě mají příležitosti – a řekl bych povinnost – pomoci tuto mezeru překlenout. Kromě značného sociálního dopadu by trpělivá investiční strategie v této oblasti nabídla také vysoké dlouhodobé finanční výnosy. Mnozí ve finanční branži touží dělat investice, které prospějí světu. Revoluce ve filantropii skutečně uspěje, jedině když si uvědomíme, že nemusíme být miliardáři, abychom něco změnili. Co se učit od Číny PEKING – Tento měsíc uplyne 40 let od doby, kdy Čína zahájila reformy a otevřela se světu, a od té doby je velmi dobrým studentem. Navíc se dnes po téměř čtyřech desítkách let rychlého rozvoje stále více prezentuje jako učitel.
Die Präsentation von Quartalsergebnissen, Echtzeit-Preisgestaltung und ständige Kontrolle durch die Aktionäre drängen Pharmaunternehmen zu Projekten mit klaren, unmittelbaren Ergebnissen – zu Lasten stärker spekulativer, aber potenziell bahnbrechender Forschung. Angesichts der Rekordtiefstände der Zinssätze in weiten Teilen der Industrieländer haben die großen Akteure des Finanzsystems die Gelegenheit – und ich würde hinzufügen: die Verantwortung – einen Beitrag zu leisten, diese Kluft zu überwinden. Neben der starken sozialen Wirkung würde eine Investitionsstrategie im Sinne der Patienten in diesem Bereich langfristig auch hohe finanzielle Erträge bieten. In der Finanzindustrie besteht vielerorts ein starker Wunsch, Investitionen zur Verbesserung der Welt zu tätigen. Die Revolution in der Philanthropie wird erst dann wirklich von Erfolg gekrönt sein, wenn wir erkennen, dass wir keine Milliardäre sein müssen, um etwas zu bewirken. Von China lernen PEKING – In diesem Monat vor 40 Jahren begann China damit, Reformen durchzuführen und sich zu öffnen. Seitdem ist das Reich der Mitte immer ein sehr guter Schüler gewesen. Und jetzt, nach vier Jahrzehnten rapider Entwicklung, präsentiert sich das Land immer mehr als ein Lehrer.