Zaměstnanci o peněžní mzdy smlouvají a i po snížení jejich peněžních příjmů může být celková poptávka příliš nízká, než aby se dali zaměstnat všichni, kdo jsou ochotni pracovat. Přesto dnes většina ekonomů modeluje nezaměstnanost jako „dobrovolnou“ – jako racionální rozhodnutí dát před prací přednost volnému času. To posiluje názor, že „stimul“ žádný prospěch nepřinese, protože úroveň zaměstnanosti je taková, jakou ji zaměstnanci chtějí. Keynes se domníval, že hlavním nevysloveným předpokladem tvořícím základ klasické ekonomické teorie je předpoklad dokonalých znalostí. „Rizika,“ napsal, „mělo být možné stanovit pomocí exaktního účetního výpočtu. Pravděpodobnostní počet… měl být schopen snížit nejistotu na spočitatelný stav rovnající se jistotě…“ Podle Keynese je to neudržitelné. „Ve skutečnosti máme zpravidla jen nejmlhavější představu o jakýchkoliv důsledcích našeho konání vyjma těch nejpřímějších.“ Vzhledem k tomu jsou investice, které vždy představují sázku na budoucnost, závislé na neustále se měnící úrovni důvěry. Finanční trhy, skrz něž se investice realizují, byly vždy náchylné ke kolapsu, jakmile se stalo něco, co narušilo podnikatelskou důvěru.
Arbeiter handeln ihre Nominallöhne aus, und eine Verringerung ihrer Nominaleinkommen könnte dazu führen, dass die Gesamtnachfrage zu gering ist, um all jene zu beschäftigen, die arbeitswillig sind. Dennoch stellen die meisten Wirtschaftswissenschaftler heute die Arbeitslosigkeit in ihren Modellen als „freiwillig“ dar – eine rationale Entscheidung für Freizeit anstatt Arbeit. Dies bestärkt den Gedanken, dass Konjunkturmaßnahmen nichts bewirken können, da die Arbeiter so viel Beschäftigung haben, wie sie wollen. Keynes glaubte, die wichtigste implizite Annahme, die der klassischen Wirtschaftstheorie zugrunde lag, wäre die des vollkommenen Wissens. „Von Risiken“, schrieb er, „wurde angenommen, sie könnten versicherungsmathematisch genau berechnet werden. Von der Wahrscheinlichkeitsrechnung … wurde angenommen, sie könnte die Ungewissheit auf denselben berechenbaren Stand verringern wie die Gewissheit selbst ...“ Für Keynes ist dies unhaltbar: „Tatsächlich ... haben wir in der Regel nur eine äußerst verschwommene Vorstellung von den Folgen unsers Handelns, bis auf die unmittelbarsten.“ Dadurch wurden Investitionen, die immer eine Wette auf die Zukunft darstellen, von schwankenden Vertrauenszuständen abhängig. Die Finanzmärkte, über die Investitionen getätigt werden, waren stets anfällig für einen Zusammenbruch, wenn etwas geschah, das das Vertrauen in die Wirtschaft erschütterte.