Nejde jen o ekonomické výpočty, ale i o posouzení vyhlídek jednotné měny samotné. Podle mnoha lidí se výhody členství od finanční krize zmenšily a potenciální členové, jako je Polsko, mohou ze vstupu plně těžit pouze v případě, že budou mít jasno v otázce, jaké ekonomické podmínky musí nejprve v jejich zemích zavládnout. Formální kritéria vstupu jsou obsažená v Maastrichtské smlouvě z roku 1992, která stanoví cíle pro státní dluh, rozpočtové schodky, inflaci, úrokové sazby a směnné kurzy. Pouhé splnění těchto cílů (nebo v horším případě pouhé přiblížení se k nim) v kterémkoliv daném okamžiku se však ukázalo jako nedostatečný základ členství. Tvárnost maastrichtských kritérií způsobila eurozóně mnoho problémů.
Es geht dabei nicht nur um eine wirtschaftliche Berechnung, sondern auch um eine Beurteilung der Perspektiven der Einheitswährung selbst. Für viele haben sich die Vorteile der Mitgliedschaft seit der Finanzkrise verringert, und künftige Mitglieder wie Polen können nur dann den größtmöglichen Nutzen aus ihr ziehen, wenn sie sich über die wirtschaftlichen Bedingungen, die vorher in ihren eigenen Ländern herrschen müssen, im Klaren sind. Die formellen Beitrittskriterien sind im Vertrag von Maastricht des Jahres 1992 enthalten, der Zielwerte für Staatsverschuldung, Haushaltsdefizite, Inflation, Zinssätze und Wechselkurse vorgibt. Doch diese Werte lediglich zu einem bestimmten Zeitpunkt zu erreichen (oder, schlimmer noch, nur annähernd zu erreichen), hat sich als unzureichende Basis für eine Mitgliedschaft erwiesen. Tatsächlich hat die Dehnbarkeit der Maastricht-Kriterien viele der Probleme der Eurozone verursacht.