Lze jen doufat, že svět nemusí znovu projít tímtéž procesem nezdravého učení se prostřednictvím vysoké inflace, která následovala po zanedbávání peněz během padesátých a šedesátých let minulého století. Ostatně, není ukvapené – ne-li přímo arogantní – tvrdit, že všechny tyto důkazy shromážděné v průběhu mnoha set let a napříč celu řadou zemí ztratily pro současnost a budoucnost význam? Lze od modelů bez explicitního, dobře propracovaného finančního sektoru očekávat, že vysvětlí svět ekonomiky, v němž finanční trhy hrají čím dál významnější úlohu? Jak by se centrální banky, jež na těchto finančních trzích závisejí jako na zprostředkovatelích transmisního mechanismu měnové politiky, mohly na takové modely spoléhat? ECB nikdy netvrdila, že její strategie je dokonalým řešením výzev, jimž měnová politika čelí.
Man kann nur hoffen, dass die Welt nicht denselben Prozess eines pathologischen Lernens mittels hoher Inflation durchlaufen muss, der auf die Missachtung des Geldes während der 50er und 60er Jahre des vergangenen Jahrhunderts folgte. Ist es letzten Endes nicht voreilig – oder sogar schlicht arrogant – zu behaupten, dass all diese Beweise, die über viele Jahrhunderte und in zahlreichen Ländern gesammelt wurden, heute und in Zukunft jede Bedeutung verloren hätten? Kann man von Modellen ohne einen expliziten, gut entwickelten Finanzsektor erwarten, dass sie eine wirtschaftliche Welt erklären, in der die Finanzmärkte eine immer größere Rolle spielen? Wie könnten sich die Zentralbanken, die davon abhängig sind, dass diese Finanzmärkte als der Übertragungsmechanismus der Geldpolitik funktionieren, jemals auf derartige Modelle verlassen? Die EZB hat nie für sich in Anspruch genommen, dass ihre Strategie die ultimative Lösung für die Herausforderungen ist, vor denen die Geldpolitik steht.