Ideální by byla urychlená realizace celonárodního řešení. Než k ní však dojde, je třeba povzbudit víc amerických států, aby ve vztahu ke střelným zbraním vzaly do hrsti vlastní zdravý rozum. Stát pro umění, nebo umění pro stát? Září je tradičně doba, kdy se operní společnosti a orchestry vracejí z Aix, Salcburku, Tanglewoodu a bezpočtu dalších letních festivalů do domovských měst. Jejich rentrée je (na obou stranách Atlantiku) poznamenáno také návratem obav o formu financování vážné hudby. Symfonický život v Americe je eurocentrický téměř ve všech ohledech s výjimkou financování. Zatímco Američané spoléhají při financování živé klasické hudby na soukromé příspěvky odpočitatelné od daňového základu a tržby ze vstupného, Evropané dávají přednost přímé vládní podpoře umění. Paradoxní je, že zatímco příznivci umění ve Spojených státech se již dlouho vyslovují pro přijetí „evropského modelu“ – díky němuž se Evropané těší z bohatého a rozmanitého kulturního života –, sama Evropa je nucena změnit svůj systém podpory na takový, který bude více záviset na soukromých penězích a pokladnách.
Eine rasch umgesetzte Lösung im nationalen Rahmen wäre ideal. Doch bis das passiert, sollten mehr US-Bundesstaaten ermutigt werden, sich in Bezug auf Schusswaffen für den Weg der Vernunft zu entscheiden. Mehr privat, weniger Staat in der Kunstfinanzierung? Traditionell kehren im September Opernensembles und Orchester aus Aix, Salzburg, Tanglewood und zahllosen anderen Festspielorten heim. Mit der Ankunft zuhause kehren (auf beiden Seiten des Atlantiks) auch die Sorgen wieder, wie klassische Musik finanziert werden soll. Die klassische Musikwelt in Amerika orientiert sich mit Ausnahme der Finanzierungsfrage beinahe in allen Belangen an Europa. Während man in Amerika auf steuerabzugsfähige Spenden und die Einnahmen aus dem Kartenverkauf angewiesen ist, bevorzugt man in Europa die direkte staatliche Unterstützung der Kunst. Die Ironie an der Sache: Während sich Kunstliebhaber in den USA lange Zeit für die Einführung des „europäischen Modells“ eingesetzt haben – das in Europa für eine abwechslungsreiche und vielfältige Kunstszene sorgte – ist man in Europa gezwungen, auf ein System umzusteigen, bei dem man mehr auf privates Geld und Einnahmen aus dem Kartenverkauf angewiesen sein wird.