Například i samy USA v 70. letech rozpustily značnou část svého dluhu v inflaci a ve 30. letech srazily hodnotu dolaru vůči zlatu z 20 na 34 dolarů za unci. Dobrou zprávou prozatím je, že pokud si vláda zachová kredit, podaří se krizi udržet v rozumných mezích. Špatnou zprávou je, že současná rychlost hromadění vládního dluhu by během několika let mohla snadno vyvolat druhou vlnu finančních krizí. Ze všeho nejznepokojivější je obrovská závislost Spojených států na zahraničních půjčkách, zejména z Číny – tato nerovnováha pravděpodobně zasela i semínka současné krize. Asiaté si uvědomují, že budou-li nadále hromadit americké papírové dluhy, riskují, že je potká stejný osud jako Evropany, kteří před třemi desítkami let nahromadili americký dluh, a ten se pak dramaticky rozplynul v inflaci. Otázka dneška nezní, proč nikdo nevaruje před budoucí krizí.
So inflationierten beispielsweise sogar die USA in den 1970er Jahren ihre Schulden weg und verminderten den Goldwert des Dollars in den 1930er Jahren von 20 Dollar auf 34 Dollar pro Unze. Die gute Nachricht ist momentan, dass die Krise eingedämmt wird, solange der Staat für die Schulden geradesteht. Die schlechte Nachricht ist, dass die Geschwindigkeit mit der Staaten Schulden anhäufen, innerhalb von ein paar Jahren leicht zu einer zweiten Welle einer Finanzkrise führen könnte. Der Besorgnis erregendste Aspekt ist Amerikas enorme Abhängigkeit von ausländischem Geld, vor allem aus China – ein Ungleichgewicht, das wahrscheinlich den Grundstein für die gegenwärtige Krise legte. Die Asiaten erkennen, dass sie bei fortgesetzter Anhäufung von Papierschulden Gefahr laufen, das gleiche Schicksal wie Europa vor drei Jahrzehnten zu erleiden, als man US-Schulden anhäufte, die dann aufgrund der Inflation dramatisch dahin schmolzen. Die Frage heute lautet nicht, warum niemand vor der nächsten Krise warnt.