Mezivládní vědecká platforma pro biodiverzitu a ekosystémové služby (IPBES) dospěla v souvislosti s ochranou biodiverzity k témuž závěru. A v návazné letošní zprávě IPBES dále zdůraznila význam příspěvku domorodých národů ke globální ochraně přírody. Skutečnost, že si svět stále více uvědomuje hodnotu znalostí domorodých národů, se odrazila také na loňské Konferenci OSN o změně klimatu (COP26) v Glasgowě, kde několik zemí a soukromých dárců přislíbilo vyčlenit částku 1,7 miliardy dolarů na podporu úsilí domorodých národů a místních komunit o ochranu přírody a klimatu. Byl to bezprecedentní závazek komunitě, která je sice odlehlá, ale stále sjednocenější. Jakkoliv ovšem vítáme, že světoví lídři stále více uznávají postupy a poznatky domorodých národů, plnění naší správcovské role vyžaduje víc než pouhé uznání. Máme-li i nadále působit jako nejefektivnější strážci přírodního světa, potřebujeme k zemi našich předků získat vlastnické právo – abychom na ní mohli zůstat a pokračovat v její správě. V době, kdy jsou domorodé národy nemilosrdně – a často i násilně – vystěhovávány z území, které vždy nazývaly svým domovem, jsou pozemková reforma a zajištění pozemkových práv absolutně klíčové.
Die Zwischenstaatliche Plattform für Wissenschaft und Politik zu Biodiversität und Ökosystemleistungen, kurz IPBES, gelangte in Bezug auf den Erhalt der biologischen Vielfalt zu demselben Schluss. In einem Folgebericht aus diesem Jahr hat IPBES die Bedeutung der Beiträge indigener Völker zum globalen Naturschutz noch einmal hervorgehoben. Die zunehmende Anerkennung, die traditionelles Wissen weltweit erfährt, spiegelte sich auch auf der UN-Klimakonferenz (COP26) in Glasgow im vergangenen Jahr wider, als mehrere Länder und private Geber 1,7 Milliarden Dollar zur Unterstützung der Bemühungen indigener Völker und lokaler Gemeinschaften zum Biodiversitäts- und Klimaschutz zusagten. Diese Verpflichtung gegenüber weit verstreuten, aber zunehmend geeinten Bevölkerungsgruppen ist beispiellos. Doch während wir die zunehmende Anerkennung des Wissens und der Methoden indigener Kulturen durch internationale Staats- und Regierungschefs begrüßen, ist für die Erfüllung unserer Aufgabe als Bewahrer der Natur mehr als Anerkennung erforderlich. Um weiterhin als wirksamste Hüter der Natur zu fungieren, brauchen wir das Recht, das Land unserer Vorfahren zu besitzen – um somit dort bleiben und weiterhin Verantwortung dafür übernehmen zu können. Da indigene Völker unerbittlich – und oft gewaltsam – aus Gebieten vertrieben werden, die wir seit jeher als unsere Heimat ansehen, sind Landbesitzreformen und abgesicherte Landrechte inzwischen absolut ausschlaggebend.