Navíc dvě třetiny tohoto poklesu nepřipadají na pomalejší spotřebu, ale pomalejší investice. Přes všechny své dlouhodobé strukturální problémy Čína určitě neupadá do recese. Skutečný problém je v tom, že mnozí analytici zveličili rozsah segmentu luxusního zboží na rozvíjejících se trzích. Čína je zdaleka největší ekonomikou rozvíjejících se trhů a za „bohaté“ (dle definice založené na ročním disponibilním příjmu nad 150 tisíc dolarů) tu lze označit 1,6 milionu domácností. To je však stále méně než 4,6 milionu v Japonsku a jen zlomek oproti 19,2 milionu bohatých domácností ve Spojených státech. V Indii dosahuje počet bohatých domácností sotva 0,7 milionu a v Brazílii jednoho milionu. Podstatné je to, že příjmové skupině, která si může dovolit luxusní zboží, stále dominují vyspělé země.
Außerdem sind zwei Drittel des Rückganges eher auf schwächere Investitionen als auf niedrigeren Verbrauch zurückzuführen. Auch wenn China unter langfristigen Strukturproblemen leidet, schlittert es deshalb nicht in eine Rezession. Das wahre Problem besteht vielmehr darin, dass viele Analysten die Größe des Luxusgüter-Segments in den Schwellenmärkten überschätzt haben. Mit 1,6 Millionen Haushalten, die als „reich“ bezeichnet werden können (frei verfügbares Einkommen von mehr als 150.000 Dollar jährlich) ist China der bei weitem größte Schwellenmarkt. Dieser Anteil reicher Haushalte ist allerdings kleiner als in Japan, wo er bei 4,6 Millionen liegt, und stellt im Vergleich zu den 19,2 Millionen reichen Haushalten in den USA überhaupt nur einen Bruchteil dar. In Indien beträgt der Anteil reicher Haushalte knapp 0,7 Millionen und in Brasilien eine Million. Es geht darum, dass in der Einkommensklasse, die sich Luxusgüter leisten kann, die Industrieländer noch immer dominieren.