Vědomí, že euro není závazným spojovacím článkem mezi jednotlivými členy, však velmi snižuje pravděpodobnost, že tento trik bude fungovat i příště. Výnosy z dluhopisů by mohly prudce vzrůst a žádné ujišťování ze strany vedoucích představitelů ECB a Evropy nepostačí k tomu, aby z těchto stratosférických výšin opět sestoupily, poněvadž svět už dnes ví, že zmínění lidé neudělají „všechno, co bude třeba“. Jak ukázal příklad Řecka, udělají jen to, co jim předepisuje krátkozraká volební politika. Obávám se, že nejzávažnějším důsledkem je oslabení evropské solidarity. Euro ji mělo posílit. Místo toho má opačný efekt. Není v zájmu Evropy – ani světa – mít na evropské periferii zemi odcizenou od sousedů, a to zejména nyní, kdy je geopolitická nestabilita už tak patrná. Na sousedním Blízkém východě vládne chaos, Západ se snaží udržet na uzdě nově agresivní Rusko a Čína, která je už dnes největším světovým zdrojem úspor, největší obchodní zemí a největší světovou ekonomikou (měřeno podle parity kupní síly), konfrontuje Západ s novou ekonomickou a strategickou realitou.
Doch das Wissen, dass der Euro keine verbindliche Verpflichtung zwischen seinen Mitgliedern darstellt, wird es sehr viel unwahrscheinlicher machen, dass er beim nächsten Mal wieder funktioniert. Die Anleiherenditen könnten in die Höhe schießen, und alle Zusicherungen der EZB und der europäischen Regierungen würden dann nicht ausreichen, um sie von ihrem stratosphärischen Niveau herunterzuholen – weil die Welt nun weiß, dass sie eben nicht tun werden, „was immer nötig ist“. Wie das Beispiel Griechenland gezeigt hat, werden sie nur das tun, was eine kurzsichtige Wahlkampfpolitik verlangt. Die wichtigste Folge, so meine Befürchtung, ist die Abschwächung der europäischen Solidarität. Der Euro sollte sie stärken. Stattdessen hatte er die gegenteilige Wirkung. Insbesondere angesichts der bereits derart deutlichen geopolitischen Instabilität liegt es nicht im europäischen (oder globalen) Interesse, ein Land an der europäischen Peripherie von seinen Nachbarn zu entfremden. Im benachbarten Nahen Osten herrscht Chaos; der Westen versucht, ein erneut aggressives Russland in die Schranken zu weisen; und China – schon jetzt die weltgrößte Quelle von Ersparnissen, das größte Handelsland und die größte Volkswirtschaft insgesamt (nach Kaufkraftparität) – ist dabei, den Westen mit neuen wirtschaftlichen und strategischen Realitäten zu konfrontieren.