To je dobře, avšak předsedou rady bude americký ministr financí, zatímco Fed bude navzdory zisku některých nových pravomocí z velké části jen jedním z mnoha členů. Předsedou rady je tedy politicky jmenovaná osoba, která slouží ku spokojenosti prezidenta. Nedávná minulost přitom ukazuje, že osoby s politickým mandátem často nedokážou přijímat odvážné či nepopulární kroky, aby stabilizovaly ekonomiku. Moderní americký prezident si dozajista pamatuje, jak obtížné bylo přesvědčit voliče, aby ho zvolili tam, kde právě je, a neustále vede kampaň za udržení obliby a zachování vyhlídek své strany v příštích volbách. Ministr financí je součástí prezidentského týmu a pracuje hned vedle Bílého domu. Bush vyhrál v roce 2000 volby, i když přišel o podporu voličů. V roce 2003 si vybral za ministra financí Johna W. Snowa, prezidenta železnic, o němž komentátor týdeníku Barron’s Alan Abelson prohlásil, že „možná nebude nejostřejším nožem v kabinetu“. Snow byl prezidentovi zavázán a projevoval bezvýhradnou podporu jeho politice až do svého odchodu z úřadu v roce 2006, tedy krátce před vypuknutím krize. Podle nového zákona by byl Snow pověřen zajištěním stability celé americké ekonomiky.
Das ist gut, doch übernimmt der US-Finanzminister den Vorsitz des Rats, und die Fed wird, obwohl sie einige neue Befugnisse erhält, nur eines von vielen Mitgliedern sein. Der Leiter des Rats ist somit ein von der Politik ernannter Amtsträger, der sich nach den Wünschen des Präsidenten richtet. Die jüngere Geschichte zeigt, dass solche ernannten Amtsträger oft keine mutigen oder unpopulären Schritte zur Stabilisierung der Wirtschaft unternehmen. Ein moderner US-Präsident erinnert sich sicher daran, wie schwierig es war, die Wähler davon zu überzeugen, ihn dorthin zu bringen, wo er ist, und kämpft fortwährend weiter um die Gunst der Wähler, um die Umfragewerte hoch zu halten und die Chancen seiner Partei bei den nächsten Wahlen zu wahren. Der Finanzminister gehört zum Team des Präsidenten und hat seinen Amtssitz neben dem Weißen Haus. George W. Bush gewann im Jahr 2000 die Wahl, obwohl nicht die Mehrheit des Volkes für ihn gestimmt hatte. 2003 ernannte Bush den Geschäftsführer der Eisenbahngesellschaft John W. Snow zu seinem Finanzminister, der, wie es Barron’s-Kolumnist Alan Abelson ausdrückte, „möglicherweise nicht das hellste Licht im Kabinett ist.“ Snow war dem Präsidenten treu ergeben und unterstützte seine Politik bedingungslos, bis er 2006 aus dem Amt schied, kurz bevor die Krise ausbrach. Unter dem neuen Gesetz wäre Snow für die Stabilität der gesamten US-Wirtschaft verantwortlich gewesen.