"Zítra musím jít vyvenčit psy. Mohla byste přijít?" Zdálo se to trochu zvláštní, a během této první schůzky jsme si myslela: "Musím to být já, kdo položí další otázku", protože jsem věděla, že budu během téhle konverzace funět jako lokomotiva. A přesto, převzala jsem ten nápad a udělala z něj svůj vlastní. Takže namísto chození na schůzky u kávy nebo do konferenčních místností osvětlených zářivkami, zvu lidi na procházkové schůze, do délky až 20 či 30 mílí týdně. Změnilo mi to život.
"Morgen muss ich meine Hunde ausführen. Wollen Sie nicht mitkommen?" Das war schon seltsam, und bei diesem ersten Treffen dachte ich: "Ich muss unbedingt die nächste Frage stellen.", weil ich wusste, dass ich bei diesem Gespräch aus der Puste komme. Und doch machte ich mir diese Idee zu eigen. Anstatt zu Gesprächen beim Kaffee oder zu Sitzungen in Räumen mit künstlichem Licht lud ich zu Spaziergesprächen ein, bis zu 30 bis 50 Kilometer die Woche. Das veränderte mein Leben.