Částečně za to může prezidentovo fyzické vzezření a řeč těla – kdyby měl být shakepearovskou postavou, pravděpodobně by byl zrádcem Jagem v Othellovi. Jeho nervozita, jeho impulzivnost hraničící s vulgaritou působí znepokojivě dokonce i na většinu Francouzů, kteří pro něj hlasovali. Na domácí scéně je například zoufale potřebná reforma armády provázena zbytečnou záštiplností, jako by někdejší ministr vnitra nasáklý „policejní kulturou“ naprosto nebyl schopen pochopit „armádní kulturu“ a její smysl pro čest.
Das äußere Erscheinungsbild des Präsidenten und seine Körpersprache – wäre er eine Figur bei Shakespeare, so vermutlich der Verräter Jago im Othello – sind Teil des Problems. Seine Nervosität und an Vulgarität grenzende Impulsivität sind selbst jener Mehrzahl der Franzosen unheimlich, die ihn gewählt hat. So wurde etwa in Frankreich die dringend erforderliche Armeereform von unnötiger Bosheit begleitet, als ob ein von einer „politischen Kultur“ durchtränkter ehemaliger Innenminister schlichtweg unfähig wäre, die „militärische Kultur“ und das Ehrgefühl der Armee zu verstehen.