Přílišná pozornost věnovaná minulosti nás někdy může ošklivě zavést na scestí. V čem přesně se tedy svět z Mnichova 1938 poučil? Západoevropané dospěli po druhé světové válce k závěrům, které měly blíže k Chamberlainově uvažování v roce 1938 než k uvažování Churchillově. Po dvou katastrofálních válkách se Evropané rozhodli vybudovat instituce, které by učinily vojenský konflikt nepotřebným. Od té chvíle se staly normou diplomacie, kompromis a sdílená suverenita, zatímco romantický nacionalismus založený na vojenské udatnosti se měl stát věcí minulosti. Z válečného popela povstal nový typ Evropy, jakož i nový typ Japonska, které dokonce přijalo pacifistickou ústavu (tu sice napsali idealističtí Američané, ale většina Japonců ji s povděkem přijala).
Manchmal kann es böse in die Irre führen, wenn wir der Geschichte zu viel Aufmerksamkeit schenken. Was also haben wir genau aus München 1938 gelernt? Wenn überhaupt, so zogen die Westeuropäer nach dem Zweiten Weltkrieg Schlussfolgerungen, die Chamberlains Denken 1938 näherkamen als jenem Churchills. Nach zwei katastrophalen Kriegen entschieden sich die Europäer zum Aufbau von Institutionen, die militärische Konflikte unnötig machen sollten. Fortan sollten Diplomatie, Kompromisse und gemeinsame Souveränität die Norm sein und romantischer, auf militärischer Stärke basierender Nationalismus der Vergangenheit angehören. Aus der Asche des Krieges entstand eine neue Art Europa – und auch eine neue Art Japan, Letzteres sogar mit einer pazifistischen Verfassung (geschrieben von idealistischen Amerikanern, aber von den meisten Japanern dankbar angenommen).