V zámožnějších zemích africké elity motivuje složitá souhra národní hrdosti, stravovacích ohledů a snahy vydělat. V Zambii například Sylva Bandová už před dvěma desítkami let skrze svůj řetězec populárních restaurací vyvolala posedlost tradičními pokrmy. Dnes si běžní Lusačané chtějí podobná jídla vařit doma, čímž vytvářejí poptávku po zemědělcích dodávajících delikatesy, jako jsou sušené dýně, listy dvouzubce a čerstvá okra. Jiná podnikatelka, Miringo Kinyanjuiová, zase v Nairobi dodává nerafinovanou – a výživnější – kukuřičnou a pšeničnou mouku. Ve snaze ještě dále své ingredience odlišit od západních provedení Kinyanjuiová v obchodech s potravinami prodává také mouku ochucenou amarathanem, listovou zeleninou rostoucí v Keni. Oživování tradičních potravin přilákalo pozornost velkých nadnárodních korporací.
In wohlhabenderen Ländern werden die afrikanischen Eliten durch ein komplexes Zusammenspiel von Nationalstolz, Ernährungsbedenken und Profitstreben motiviert. In Sambia zum Beispiel entfachte Sylva Banda mit einer populären Restaurantkette vor zwei Jahrzehnten eine unglaubliche Nachfrage nach authentischem traditionellem Essen. Jetzt wollen auch die einfachen Einwohner Lusakas ähnliche Mahlzeiten bei sich zu Hause zubereiten und steigern so die Nachfrage nach Delikatessen wie getrocknetem Kürbis, den Blättern der „Blackjack“-Zucchini und frischen Okraschoten. In ähnlicher Weise liefert Miringo Kinyanjui, eine weitere Unternehmerin, in Nairobi unraffiniertes – und nahrhafteres – Mais- und Weizenmehl. Um ihre Zutaten stärker von den westlichen Versionen abzuheben, verkauft Kinyanjui in Lebensmittelgeschäften auch Mehl, das mit Amarathan abgeschmeckt ist, einem grünen Gemüse, das in Kenia und der weiteren Region wächst. Das Wiederaufleben traditioneller Nahrungsmittel hat die Aufmerksamkeit großer multinationaler Unternehmen auf sich gezogen.