V tomto období bouřlivého demokratického vývoje a reforem nabyly plného významu vztahy s národními parlamenty. V prosinci jsem měl tu čest předložit toto usnesení na zasedání Evropské rady v Římě, kde se rozhodlo o tom, že budou vedle sebe existovat dvě mezivládní konference, jedna o hospodářské a měnové unii a druhá o politické unii. V průběhu roku 1991 se dvanáct zástupců Evropského parlamentu mohlo díky zasedání přípravné interinstitucionální konference poprvé zapojit do dialogu se všemi dvanácti vládami, Radou a Komisí. Zástupci Parlamentu tak mohli sestavit užší seznam návrhů, který se osvědčil při otevírání řady klíčových témat, jež jsou z větší části obsažena v návrhu smlouvy z roku 1984 a která byla obohacena zkušenostmi z praxe. Kromě rychle probíhajících změn ve Společenství se na evropské scéně odehrála řada událostí, které nelze nazvat jinak než politická zemětřesení a jichž se Evropský parlament rovněž účastnil. Nejdramatičtější byl rozpad bývalé Jugoslávie, který vystavil zkoušce vnitřní soudržnost Společenství.
In diesem Feuerwerk von Demokratie und Reformen erlangten die Beziehungen zu den nationalen Parlamenten ihre volle Bedeutung. Dabei handelte es sich um die erste Konferenz des Europäischen Parlaments und der Parlamente der Mitgliedstaaten in Montecitorio (Rom), auf der eine gemeinsame Erklärung angenommen wurde, eine Bekundung des Willens, den Schritt zur Europäischen Union zu gehen. Während des Jahres 1991 machten die Tagungen der Vorbereitenden Regierungskonferenz zum ersten Mal einen Dialog von 12 Vertretern des EP mit den 12 Regierungen, dem Rat und der Kommission möglich. Die Vertretung des EP konnte eine so genannte „reduzierte Liste“ ihrer Vorschläge erarbeiten, die sehr hilfreich für die Einbeziehung wesentlicher Fragen war. Diese sind zum größten Teil in dem 1984 angenommenen Vertragsentwurf enthalten und wurden durch seither gemachte Erfahrungen ergänzt. Die wichtigsten Punkte waren im Wesentlichen folgende: die europäische Staatsbürgerschaft mit der Einheitswährung als Pfeiler; die Mitentscheidung als ordentliches Gesetzgebungsverfahren; die Teilnahme an der Wahl des Präsidenten der Kommission, dessen Mandat von zwei auf fünf Jahre verlängert wurde; und die Anerkennung der europäischen politischen Parteien. Neben der großen Dynamik innerhalb der Gemeinschaft durchlebte Europa Momente regelrechter politischer Erdbeben, an denen das EP teilhatte.