Jiné skupiny si naopak přejí zůstat částí Ruska. Jak má potom Rusko, tváří v tvář takovým rozporuplným přáním, demokraticky řešit separatistické požadavky, vznášené hlavněmi zbraní? Já osobně, spíše než další fragmentaci oblasti, kterou prosazování principu sebeurčení způsobuje, důrazně podporuji naopak spojování a sjednocování národů, které na teritoriu Ruské federace žijí, aby společně vytvořily mnohem silnější stát. Nesouhlasím s těmi, kteří prohlašují, že taková politika bude Rusko jen dále hospodářsky i politicky brzdit. Tvrdím, že existují zcela jasné příklady toho, kdy spojení Ruska a dalšími nezávislými státy, jež kdysi společně tvořily Sovětský svaz, potvrzuje, že takové spojení může být prospěšné pro všechny zúčastněné. Vezměte si příklad z Běloruska. Za sovětské éry bylo Bělorusko „montážní dílnou“ sovětské průmyslové produkce. Je to stále republika s velkým intelektuálním potenciálem a dobře pracujícími dělníky.
Andere Gruppen wollen ein Teil Russlands bleiben. Wie kann Russland angesichts solch rivalisierender Wünsche mit separatistischen Forderungen, die mit Waffengewalt vorgetragen werden, demokratisch umgehen? Anstatt zu weiterer Fragmentierung zu ermutigen, die vom Streben nach Selbstbestimmung verursacht wurde, setze ich mich vehement dafür ein, die auf russischem Territorium lebenden Nationalitäten in einem stärkeren Staat zusammenzubringen und zu einigen. Ich stimme jenen nicht zu, die argumentieren, dass eine solche Politik für Russland ökonomisch und politisch hinderlich sein wird. Es gibt in der Tat eindeutige Fälle, wo sich Russlands Einheit mit den anderen unabhängigen Staaten, die einst Teil der Sowjetunion waren, als sich günstig für alle Beteiligten erweisen wird. Nehmen wir Weißrussland. Zu Zeiten der Sowjets war Weißrussland ein „Montageraum“ der sowjetischen Industrieproduktion. Es ist weiterhin eine Republik mit einem soliden intellektuellen Potential und hart arbeitenden Menschen.