A myšlenky šířené těmito revolucemi nakonec – na rozdíl od příčin války – přestanou být kontroverzní. Domnívám se, že příští taková revoluce, která se pravděpodobně odehraje někdy v jednadvacátém století, zpochybní ekonomické implikace národního státu. Zaměří se na nespravedlnost vyplývající z faktu, že někteří lidé se ryzí shodou okolností rodí v chudých zemích a jiní v bohatých. V době, kdy stále více lidí pracuje pro nadnárodní firmy a má šanci poznat větší počet příslušníků jiných států, to má dopad na naše vnímání spravedlnosti. Rozhodně nejde o nic nevídaného. Historik Steven Pincus ve své knize 1688: První moderní revoluce přesvědčivě argumentuje, že na takzvanou „Slavnou revoluci“ je nejlepší pohlížet nikoliv jako na svržení katolického krále anglickými parlamentáři, nýbrž jako na počátek celosvětové revoluce za spravedlnost. Nepředstavujte si bitevní pole. Spíše si představte kavárny s bezplatnými novinami pro hosty, které začaly být v té době populární – jako místa komplexní komunikace.
Irgendwann dann sind die Ideen, die sie propagieren – anders als die Ursachen von Kriegen – nicht mehr kontrovers. Ich glaube, dass die nächste derartige Revolution, voraussichtlich irgendwann im Laufe des 21. Jahrhunderts, die wirtschaftlichen Implikationen des Nationalstaats in Frage stellen wird. Sie wird sich auf die Ungerechtigkeit konzentrieren, die aus der Tatsache herrührt, dass einige Menschen, komplett aus Zufall, in armen und andere in reichen Ländern geboren werden. Da immer mehr Menschen für multinationale Unternehmen arbeiten und mehr Menschen aus anderen Ländern kennen lernen, wird das unser Empfinden von Gerechtigkeit beeinflussen. Dies ist keinesfalls ohne Beispiel. In seinem Buch 1688: The First Modern Revolution argumentiert der Historiker Steven Pincus überzeugend, dass man die sogenannte Glorreiche Revolution am besten nicht unter dem Aspekt des Sturzes eines katholischen Königs durch Parlamentarier in England betrachten solle, sondern als Beginn einer weltweiten Revolution im Bereich der Gerechtigkeit. Man solle dabei nicht an die Schlachtfelder denken, sondern an die Kaffeehäuser mit kostenlosen, gemeinsam gelesenen Zeitungen, die zu etwa dieser Zeit populär wurden – Orte komplexer Kommunikation.