Odhady z doby před pandemií ukazují, že lepšími predikátory inflace mezd a cen oproti nabídce míst jsou „míra odchodů“ a podíl nezaměstnaných pracujících. Tyto jiné indikátory ochablosti byly napjaté už na začátku roku 2021 a na jaře už byly silně našponované. Z dnešního pohledu za nejužitečnější myšlenkový model pro uvažování o roce 2021 považuji aplikaci fiskálních multiplikátorů na nominální HDP, jejich užití k prognóze, kolik z fiskální stimulace bude utraceno, a následnou snahu předpovědět reálný GDP porozuměním tomu, jaká je produkční kapacita ekonomiky. Rozdílem mezi těmito dvěma je inflace. Multiplikátory naznačovaly, že celkové výdaje půjdou v roce 2021 významně nahoru, kdežto produkční omezení napovídala, že výstup se o tolik nezvýší. Rozdílem byla nečekaně vyšší inflace.
Schätzungen aus der Zeit vor der Pandemie zeigen, dass die Rate der Eigenkündigungen und das Verhältnis von Arbeitslosen zu offenen Stellen einen besseren Vorhersagewert in Bezug auf die Lohn- und Preisinflation haben. Diese anderen Kennzahlen für die wirtschaftliche Auslastung waren Anfang 2021 bereits angespannt und im Frühjahr dann sehr angespannt. Im Nachhinein besteht das geistige Modell, dass ich bei der Betrachtung des Jahres 2021 am nützlichsten finde, in der Anwendung fiskalischer Multiplikatoren auf das nominale BIP, um vorherzusagen, welcher Teil der fiskalischen Konjunkturhilfen ausgegeben werden wird, und dann zu versuchen, das reale BIP vorherzusagen, indem man ermittelt, wie hoch die Produktivkapazität der Volkswirtschaft ist. Die Differenz zwischen beiden ist dann die Inflation. Die Multiplikatoren legten nahe, dass die Gesamtausgaben 2021 deutlich steigen würden, während die Produktionsbeschränkungen nahelegten, dass die Produktionsleistung nicht gleichermaßen stark zunehmen würde. Die Differenz war die unerwartet höhere Inflation.