Avšak přestože čisté mezinárodní kapitálové toky proudí špatným směrem, dochází přece jen k významným hrubým kapitálovým tokům z jádra světové ekonomiky na její periferii. Lze doufat, že tyto kapitálové toky s sebou ponesou instituce a manažerské znalosti, jež jádru zajistily takové bohatství. Nezaujatý pozorovatel by nicméně mohl upozornit na to, že pokud někdo s omezenými zdroji a příležitostmi k politické reformě nepřestává dál a dál sázet na neoliberalismus, jde o strategii, která má zasloužené jméno: „krach hazardního hráče“. Hazardní hra s planetou DUBAJ – Důsledky zemětřesení v Japonsku – zejména pokračující krize kolem jaderné elektrárny Fukušima – přinášejí další chmurné poznání pozorovatelům amerického finančního krachu, který uspíšil velkou recesi. Obě události totiž dávají tvrdá ponaučení o rizicích a o tom, jak špatně je trhy a společnosti dokážou zvládat. V jistém smyslu samozřejmě nelze srovnávat tragédii zemětřesení – po němž zůstalo přes 25 000 mrtvých či pohřešovaných – a finanční krizi, jíž nelze žádné podobné fyzické utrpení připsat.
Doch obwohl die internationalen Nettokapitalflüsse in die falsche Richtung fließen, gibt es immer noch beträchtliche Bruttokapitalflüsse, die aus dem Zentrum der Weltwirtschaft in ihre Peripherie fließen. Wir können darauf hoffen, dass diese Kapitalflüsse die Institutionen und die Management-Fachkenntnisse mit sich bringen werden, die das Zentrum so vermögend gemacht haben. Trotzdem könnte ein sachlicher Beobachter darauf hinweisen, dass die Alles-oder-nichts-Strategie, weiter mit doppeltem Einsatz auf den Neoliberalismus zu setzen, für jemanden mit begrenzten Ressourcen und Möglichkeiten zu politischen Reformen einen wohlverdienten Namen trägt: „Ruin des Spielers.“ Glücksspiel mit dem Planeten DUBAI: Die Folgen des japanischen Erdbebens – insbesondere der anhaltenden Krise im Kernkraftwerk von Fukushima – werden bei vielen Beobachtern des amerikanischen Finanzcrashs, der der Großen Rezession voranging, mit einem Gefühl der Erbitterung aufgenommen. Beide Ereignisse halten drastische Lehren über Risiken für uns parat, und wie schlecht Märkte und Gesellschaften mit diesen umgehen. Natürlich sind das tragische Erdbeben – bei dem mehr als 25.000 Menschen ums Leben kamen bzw. immer noch vermisst sind – und die Finanzkrise, der man kein derart akutes physisches Leid zuordnen kann, in gewissem Sinne nicht vergleichbar.