Pouze zuřivý polemik by však popřel, že existuje také argument pro dřívější zvýšení sazeb, pokud Fed neuvede trh ve zmatek tím, že bude dál vysílat až křiklavě nejednoznačné signály o tom, čemu věří a co je jeho cílem. Koneckonců se americká ekonomika nachází ve stavu plné zaměstnanosti nebo se jí blíží a domácí poptávka setrvale roste. Fed se sice snaží hledět dál než na přechodné výkyvy cen komodit, avšak bude obtížné ignorovat rostoucí spotřebitelskou inflaci, jakmile se obrovský pokles z loňského roku – zejména v cenách energií – stabilizuje či přímo obrátí. Jakékoliv standardní rozhodovací pravidlo, které centrální banky používají, dnes koneckonců říká, že ke zvýšení sazeb mělo dojít už dávno. Nedopusťme se však základní chyby a neklaďme rovnítko mezi „vyšší úrokovou sazbu“ a „vysoký úrok“. Tvrdit, že 0,25% či dokonce 1% je v tomto prostředí vysoké číslo, je ryzí zveličování.
Doch nur ein schäumender Polemiker würde bestreiten, dass es auch Argumente für eine schnellere Zinserhöhung gibt, solange die Fed keine Unklarheit in den Markt bringt, indem sie weiter spektakulär ambivalente Signale über ihre Ansichten und Ziele aussendet. Schließlich herrscht in der US-Wirtschaft mehr oder weniger Vollbeschäftigung, und die Binnennachfrage wächst solide. Die Fed versucht, über die vorübergehenden Schwankungen bei den Rohstoffpreisen hinauszublicken. Den Anstieg bei den Verbraucherpreisen zu ignorieren jedoch dürfte schwierig werden, wenn sich der enorme Preisrückgang des letzten Jahres – insbesondere bei den Energiepreisen – stabilisiert oder sogar umkehrt. Tatsächlich ergeben alle von den Notenbanken genutzten gängigen Entscheidungskriterien inzwischen, dass eine Zinserhöhung längst überfällig ist. Man darf freilich nicht den grundlegenden Fehler machen, „höhere Zinssätze“ mit „hohen Zinsen“ gleichzusetzen. Zu behaupten, dass 0,25% oder selbst 1% im gegenwärtigen Umfeld hoch sind, ist absolute Übertreibung.