Na makroúrovni je záhadou, proč tyto inovace, z nichž mnohé už v našich ekonomikách fungují, zatím nevedly k měřitelnému zvýšení růstu produktivity. Existuje několik potenciálních vysvětlení tohoto jevu, kterému ekonomové říkají „záhada produktivity“. Za prvé někteří ekonomičtí pesimisté – například Robert Gordon ze Severozápadní univerzity – tvrdí, že ekonomický dopad nedávných inovací se vůbec nedá srovnat s velkými inovacemi první a druhé průmyslové revoluce (s parním strojem, elektřinou, vodovody a kanalizací, antimikrobiálními léky a tak dále). Jak ovšem uvádí ekonomický historik Joel Mokyr (rovněž ze Severozápadní univerzity), vzhledem k šíři inovací, které se dnes objevují a pravděpodobně se budou objevovat i v několika příštích desetiletích, je těžké být technologickým pesimistou. Druhé vysvětlení tvrdí, že přehlížíme skutečný výkon – a tím i růst produktivity –, poněvadž nové zboží a služby jsou informačně intenzivní, takže se obtížně měří a jejich náklady možná klesají rychleji, než nám standardní metody umožňují kvantifikovat. Kdyby to však byla pravda, museli bychom tvrdit, že nesprávné měření růstu produktivity je dnes výraznější než v předchozích dekádách technologických inovací.
Auf gesamtwirtschaftlicher Ebene besteht das Rätsel darin, warum diese Innovationen, von denen viele bereits in unseren Volkswirtschaften im Einsatz sind, noch nicht zu einem messbaren Anstieg des Produktivitätswachstums geführt haben. Es gibt mehrere potenzielle Erklärungen für dieses Phänomen, das die Ökonomen als „Produktivitätsrätsel“ bezeichnen. Erstens verblassen laut einigen Technologie-Pessimisten – wie etwa Robert Gordon von der Northwestern University – die wirtschaftlichen Auswirkungen der jüngsten Innovationen hinter den großartigen Innovationen der ersten und zweiten Industriellen Revolution (der Dampfmaschine, Strom, Leitungswasser und Kanalisation, antimikrobiellen Medikamenten usw.). Doch ist es, wie der Wirtschaftshistoriker Joel Mokyr (ebenfalls Northwestern University) argumentiert, angesichts der Bandbreite der Innovationen, die sich derzeit ereignen und vermutlich in den kommenden Jahrzehnten noch ereignen werden, schwierig, ein Technologiepessimist zu sein. Eine zweite Erklärung ist, dass wir einen Teil der erzielten Produktionsleistung – und damit des Produktivitätswachstums – übersehen, weil die neuen informationsintensiven Waren und Dienstleistungen schwer zu messen sind und weil ihre Kosten schneller fallen, als sich mit den gängigen Methoden ermitteln lässt. Doch wenn das wahr wäre, müsste man argumentieren, dass diese Fehlmessung des Produktivitätswachstums heute schwerwiegender ist als in den vergangenen Jahrzehnten technologischer Innovation.