Na vině jsou z velké části přehnaně složité klimatické směrnice, politický odpor vůči těžbě břidlicových plynů a energetické politiky upřednostňující nákladné, neefektivní technologie. Někteří tvůrci politik v Bruselu si postupně začínají uvědomovat, že nižší ceny energií by mohly být pro ekonomiku přínosem. Většina je ale stále přesvědčená, že nad rozvojem průmyslu a obecněji hospodářským růstem by měla mít převahu ochrana společnosti a životního prostředí před širšími důsledky podnikání v energetice. Předpokládají, že robustní oživení a tvorba pracovních míst se jednoduše objeví samy od sebe. Evropa proto namísto udržitelného růstu směřuje k modelu, pro nějž by snad byl vhodnější nový pojem – „udržitelná stagnace“.
Größtenteils dafür verantwortlich zu machen sind übermäßig komplexe Klimaregulierungen, politischer Widerstand gegen die Entwicklung von Schiefergasquellen und energiepolitische Strategien, die kostspielige und ineffiziente Technologien begünstigen. Manchen politischen Entscheidungsträgern in Brüssel dämmert bereits, dass niedrigere Energiepreise gut für die Wirtschaft sein könnten. Doch die meisten glauben immer noch, dass der Schutz der Gesellschaft und der Umwelt vor den weiteren Auswirkungen des Energiegeschäfts Vorrang vor der Entwicklung der Branche und dem allgemeinen Wirtschaftswachstum haben müssen. Sie gehen davon aus, dass sich eine robuste Erholung und die Schaffung von Arbeitsplätzen von selbst einstellen werden. Anstatt sich eines nachhaltigen Wachstums zu erfreuen, bewegt sich Europa daher in Richtung eines neuen Modells, das man passenderweise als „nachhaltige Stagnation“ bezeichnen könnte.