Spotřebitelské ceny totiž klesají z prostého důvodu: v posledních dvou letech se o více než polovinu snížily ceny energií a surovin. Pokles spotřebitelských cen je proto dočasný a centrální banky by se měly dívat dál, stejně jako to dělaly v době, kdy se v důsledku prudkého růstu cen ropy spotřebitelské ceny zvyšovaly. Centrální banky by se raději měly zaměřit na tempo zvyšování příjmů, měřené nominálním růstem HDP; právě ono má koneckonců význam pro vysoce zadlužené vlády a podniky. Podle tohoto měřítka žádná deflace neexistuje: cenový index HDP (označovaný jako deflátor HDP) se v rozvinutých zemích zvyšuje v průměru o 1-1,5%. V eurozóně roste tempem 1,2%. Možná je to stále méně než cíl Evropské centrální banky „těsně pod 2%“, avšak rozdíl není natolik velký, aby ospravedlnil stále agresivnější využívání měnových nástrojů ECB v zájmu stimulace ekonomiky. Nominální růst HDP navíc převyšuje dlouhodobou úrokovou sazbu. Když je dlouhodobá úroková sazby vyšší než tempo růstu HDP, což je obvyklý stav, pak mohou bohatí akumulovat bohatství rychleji než zbytek ekonomiky – tento argument používá ekonom Thomas Piketty. Dnes však nominální růst HDP výrazně převyšuje dlouhodobé úrokové sazby (jež v některých zemích zahrnují rizikové prémie ve výši až 100 základních bodů) – a to dokonce i v eurozóně, kde se očekává, že nominální růst HDP letos dosáhne zhruba 3%.
Diese Preise fallen aus einem einfachen Grund: In den letzten zwei Jahren haben sich die Kosten für Energie und andere Rohmaterialien mehr als halbiert. Der Rückgang der Konsumentenpreise ist daher nur vorübergehend, und die Zentralbanken sollten ihn ignorieren, ebenso wie sie den Anstieg dieser Preise ignoriert haben, als die Ölpreise durch die Decke gingen. Statt dessen sollten sich die Zentralbanken mit der Rate der Umsatzsteigerung beschäftigen, die durch das nominale Wachstum des BIP gemessen wird. Schließlich ist es dieser Wert, der für hoch verschuldete Regierungen und Unternehmen wirklich von Bedeutung ist. Und so gemessen gibt es keine Deflation: Der BIP-Preisindex (auch BIP-Deflator genannt) steigt in den Industriestaaten aktuell durchschnittlich um 1-1,5%, und in der Eurozone um 1,2%. Dies mag zwar unter dem Ziel der Europäischen Zentralbank von „unter aber nahe 2%“ liegen, aber nicht deutlich genug, um den aggressiven Einsatz geldpolitischer Instrumente der EZB zur Stimulierung der Wirtschaft zu rechtfertigen. Darüber hinaus liegt das nominale BIP-Wachstum über den langfristigen Zinssätzen. Sind diese, wie es meist der Fall ist, höher als das BIP-Wachstum, können die Reichen schneller Wohlstand anhäufen als der Rest der Wirtschaft – ein Punkt, den der Ökonom Thomas Piketty betont. Momentan aber übersteigt das nominale BIP-Wachstum die Langfristzinsen deutlich (die in einigen Ländern Risikoprämien von bis zu 100 Basispunkten beinhalten) – sogar in der Eurozone, wo für dieses Jahr ein Wachstum von etwa 3% erwartet wird.