Jelikož jsem strávila s těmito příběhy tolik času, prohrabáváním archivů, doslova jsem tímto výzkumem strávila roky, změnilo mě to. Už se nedívám na zvířata na úrovni druhu. Dívám se na ně jako na jedince, přemýšlím o nich jako o tvorech s vlastním kompasem, který vede jejich chování, informuje, jak reagují na svět. Opravdu věřím, že to ze mě udělalo zvídavějšího a empatičtějšího člověka, jak ke zvířatům, se kterými sdílím postel a občas skončí na mém talíři, tak i k lidem, které znám, kteří trpí úzkostmi a fóbiemi a různými jinými věcmi. A opravdu věřím, že přestože nemůžete přesně vědět, co se děje v mysli prasete nebo vašeho mopse nebo vašeho partnera, nemělo by vám to bránit pro ně mít pochopení.
Ich habe so viele Geschichten ausgegraben und habe jahrelang geforscht und das hat mich verändert. Ich betrachte Tiere nicht mehr als Vertreter ihrer Spezies, sondern als Individuen und als Wesen mit eigener Gefühlswelt, die ihr Verhalten bestimmt und ihre Reaktion auf ihre Umwelt beeinflusst. Ich bin sicher, dass ich so neugieriger und einfühlsamer geworden bin, gegenüber Tieren, die mein Bett teilen, oder die manchmal auf meinem Teller landen, und auch gegenüber meinen Bekannten, die an einer Angststörung leiden und von Phobien und anderen Problemen geplagt werden. Ich bin fest davon überzeugt: Selbst wenn man nicht genau sagen kann, was im Kopf eines Schweines, Ihres Mopses oder ihres Partners vorgeht, sollten Sie sich dennoch in sie einfühlen.