Na základě tohoto přístupu například Generální komise pro rybolov ve Středozemním moři rozhodla o zákazu používání vlečných sítí a drapáků v hloubkách větších než 1 000 metrů. V těchto chráněných oblastech bude rybolov někdy omezen pomocí opatření, jež budou součástí plánu řízení rybolovu, který bude vypracován konkrétně pro každou mořskou lokalitu. Tento plán bude moci například zakázat určitá lovná zařízení nebo některé typy rybolovu. V každém případě je obtížné stanovit obecný rámec vzhledem k tomu, že každý členský stát definuje oblasti podle svých zvláštností, a Komise zase přezkoumává žádosti jednotlivě případ od případu. Bylo by lépe, kdyby Evropská komise měla plán řízení pro každý region jako celek, ale k tomu by bylo potřeba, aby všechny členské státy jednoho regionu stanovily své lokality ve stejnou dobu. Členské státy aktivně pracují na označení lokalit a na přípravě ochranných opatření, která je nutno k ochraně stanovišť a druhů přijmout. Když členský stát tyto lokality stanoví, musí předložit přesné, vědecky podložené údaje o typu mořských stanovišť, jednotlivých druzích, které byly v oblasti zjištěny, a všech lidských činnostech provozovaných v oblasti, jako jsou existující formy rybolovu, a možných hrozbách s tím spojených. Členský stát musí také definovat řídící a ochranná opatření, která doporučuje k zajištění řádné ochrany těchto lokalit.
Die Mitgliedstaaten arbeiten an der Festlegung dieser Schutzgebiete und der Erhaltungsmaßnahmen, die eingerichtet werden müssen, um die Lebensräume und Arten in diesen Gebieten zu schützen. In diesen Schutzzonen werden der Fischerei in manchen Fällen beschränkende Maßnahmen auferlegt werden, die in einem gesonderten Fischereibewirtschaftungsplan für jedes Meeresschutzgebiet festgelegt werden. Dieser Plan kann z.B. bestimmte Fanggeräte oder den Zugang zu bestimmten Fanggebieten verbieten. Es ist schwierig einen allgemeingültigen Rahmen festzulegen, da jeder Mitgliedstaat die Gebiete gemäß ihren Besonderheiten festlegt und die Europäische Kommission ihrerseits die einzelnen Anträge einzeln prüft. Die Europäische Kommission würde es vorziehen, einen Bewirtschaftungsplan für eine Gesamtregion zu erhalten. Dafür wäre es aber erforderlich, dass alle Mitgliedstaaten Die Bestimmung der Meeresschutzgebiete in der 200-Seemeilen-Zone ist in der Tat eine Herausforderung, da die wissenschaftlichen Erkenntnisse über die Verteilung der Lebensräume und Arten auf hoher See noch sehr bruchstückhaft sind. Die Mitgliedstaaten wurden daher aufgefordert, vorausschauend und umsichtig an das Problem heranzugehen. Auch wenn die wissenschaftlichen Daten noch mager erscheinen, sollten Gebiete, die sonst unwiederbringlich vom Menschen und insbesondere