Nízké úrokové sazby jsou ale plně slučitelné se stagnací či depresí, zůstanou-li vysoké rizikové prémie – jak se svět ponaučil ve 30. letech a Japonsko si tuto lekci zopakovalo v 90. letech. Nejnáročnějším úkolem vlád je povzbudit efektivní schopnost soukromého sektoru nést rizika, aby podniky měly k dispozici kapitál za podmínek, jež je budou lákat k expanzi. Klíč ke konci hladovění EUGENE, OREGON, USA – Při nedávných zprávách, že dvě třetiny dospělých ve Spojených státech mají nadváhu nebo jsou obézní – a jejich počet stále roste – vytane na mysli otázka, která mě pronásleduje už od 70.amp#160;let: Proč všichni netrpíme hlady? Není to tak dlouho, co experti předpovídali, že překotně přibývající počet obyvatel planety překoná zásoby potravin, což povede přímo kamp#160;masovému hladomoru. Předpokládalo se, že kamp#160;dnešku už budou každoročně umírat hlady miliony lidí. Tak se projevovala matematika chmur a zmaru Thomase Malthuse: počet obyvatel letí vzhůru geometrickou řadou, kdežto potravinová produkce zaostává. Dává to pozoruhodný smysl. Vyrostl jsem samp#160;Malthusovými myšlenkami aktuálně přetavenými do apokalyptických knih jako Populační bomba .
Aber wie die Welt in den 1930er Jahren erfuhr und Japan in den 1990er Jahren nochmals lernen musste, sind niedrige Zinssätze bei hohen Risikoprämien hervorragend mit Stagnation und Depression vereinbar. Die größte Herausforderung für die Regierungen besteht darin, die Risikotragfähigkeit des privaten Sektors zu stärken, damit Firmen zu Konditionen an Kapital kommen können, die ihnen eine Expansion schmackhaft machen. Der Schlüssel zur Beendigung des Hungers EUGENE, OREGON – Die jüngste Nachricht, das zwei Drittel der Erwachsenen in den Vereinigten Staaten übergewichtig oder fettleibig sind – und die Zahl steigt weiter –, bringt mich zurück zu einer Frage, die mich seit den 1970er Jahren beschäftigt: Warum hungern wir nicht alle? Es ist nicht so lange her, dass Experten vorhersagten, unsere rasant wachsende Weltbevölkerung werde die Nahrungsmittelversorgung überholen, was direkt zu massenhaften Hungersnöten führen würde. Nach dieser Prognose müssten jetzt Millionen jedes Jahr den Hungertod sterben. Dies war die alte Weltuntergangsmathematik von Thomas Malthus: Die Bevölkerungszahl schießt geometrisch in die Höhe, während die Nahrungsmittelproduktion hinterherhinkt. Das ist äußerst einleuchtend. Ich bin mit Malthus’ Ideen aufgewachsen, die in apokalyptischen Büchern wie Die Bevölkerungsbombe auf den neuesten Stand gebracht worden waren.