Debata vyvolaná ekonomickou migrací se přitom vedla mezi liberály, kteří zastávali princip volného pohybu pracovní síly, a lidmi, kteří požadovali omezení přeshraničního pohybu v zájmu ochrany pracovních míst, kultury nebo i politické soudržnosti. Jak se svět plnil národními státy a prázdná místa se plnila lidmi, zvítězily restrikce nad volným pohybem. Po první světové válce se rozšířila kontrola přistěhovalectví. Všechny země formulovaly populační politiku. Vždy ovšem existovala i další, mnohem menší skupina uchazečů o azyl – jednotlivců, které k útěku z vlasti donutila perzekuce, často z náboženských či etnických důvodů.
Die Wirtschaftsmigration löste eine Debatte zwischen Liberalen aus, die am Grundsatz der Freizügigkeit von Arbeitskräften festhielten und denen, die den freien Personenverkehr zwischen Ländern einschränken wollten, um Arbeitsplätze, die Kultur und/oder den politischen Zusammenhalt zu schützen. Während die Zahl der Nationalstaaten auf der Welt immer größer und die Besiedlung immer dichter wurde, siegte die Einschränkung über die Freizügigkeit. Nach dem Ersten Weltkrieg setzten sich Kontrollen der Einwanderung durch. Alle Länder entwickelten Bevölkerungspolitiken. Es hat jedoch schon immer eine weitere, viel kleinere Gruppe von Asylsuchenden gegeben – jene Menschen, die gezwungen waren aus ihren Heimatländern zu fliehen, weil sie verfolgt wurden, häufig aus religiösen oder ethnischen Gründen.