V Evropské unii byla dočasně pozastavena fiskální pravidla – zejména omezení, že rozpočtový deficit nesmí přesáhnout 3 % HDP – s cílem dát zemím víc prostoru pro expanzivní fiskální politiku. Samozřejmě, ve fiskálním a finančním prostoru zemí přetrvávají podstatné rozdíly, takže velikost stimulace se stát od státu značně liší – od zhruba 50 % HDP v Itálii po několik procentních bodů jinde, třeba v Irsku. V zemích ASEAN+3 je rozpětí užší, ale ne o mnoho. Největší je japonská stimulace, dosahující 40 % HDP, zatímco ostatní ekonomiky se dostávají na asi 10 % HDP. Dohromady fiskální opatření, společně s nepřímými finančními opatřeními (jako jsou dluhová moratoria), činí téměř 29 % HDP v eurozóně a 13 % HDP v ASEAN+3. Rozdíly v rozsahu reakce na krizi lze zčásti vysvětlit tím, v jaké míře bylo na podporu firem využito záruk.
In der Europäischen Union wurden die Haushaltsregeln – insbesondere die Einschränkung, dass Haushaltsdefizite 3% des BIP nicht übersteigen dürfen – zeitweise außer Kraft gesetzt, um den Ländern mehr Raum für eine expansive Haushaltspolitik zu geben. Natürlich bleiben immer noch erhebliche Unterschiede in den Haushalts- und Finanzmöglichkeiten der Länder, also ist der Umfang der Stimuli je nach Land sehr verschieden – von etwa 50% des BIP in Italien bis hin zu nur wenigen Prozent in anderen Ländern wie Irland. In den ASEAN+3-Ländern ist die Bandbreite etwas enger, aber nicht viel. Japans Stimuluspaket ist mit 40% des BIP das größte, während es in den anderen Ländern bei etwa 10% liegt. Insgesamt belaufen sich die Haushaltsmaßnahmen gemeinsam mit den indirekten Finanzmaßnahmen (wie der Aussetzung von Schulden) in der Eurozone auf fast 29% des BIP und in den ASEAN+3 auf 13%. Die quantitativen Unterschiede der Reaktionen auf die Krise kann teilweise durch das Ausmaß der Garantien zur Unterstützung der Unternehmen erklärt werden.