Stěží vidíme sami sebe. Tak jsem to ještě víc přiblížil. Když si to přiblížíte, můžete vidět Zemi, tady uprostřed. Nakonec jsme to přiblížili tak, abychom viděli i naše umělecké centrum. Mnohokrát vám děkuji. Chci začít těmito slovy: Houstone, máme problém. Vcházíme do druhé generace bez pokroku co se týče letů člověka do vesmíru. Vlastně dochází k regresu. S velkou pravděpodobností ztrácíme schopnost inspirovat mladé generace, aby pokračovaly v této nesmírně důležité záležitosti, kterou jsme už jako druh započali. Instinktivně jsme vyšli ven, navštívili neschůdná místa, šli do nehostinných prostředí, abychom později zjistili, snad k našemu překvapení, že tohle je důvod, proč jsme přežili. Velmi silně cítím, že pro nás není příliš správné, abychom měli generace dětí, které si myslí, že je fajn těšit se na lepší verzi mobilního telefonu s lepšími hrami.
Man kann es kaum erkennen. Also dachte ich mir, ich zoome es heran. Wenn Sie heranzoomen, können Sie die Erde sehen hier in der Mitte. Also zoomen wir bis auf das Kunstzentrum heran. Herzlichen Dank. Zuallererst möchte ich sagen: Houston, wir haben ein Problem. Inzwischen wächst die zweite Generation heran, die keinen Fortschritt in der bemannten Raumfahrt erlebt. Wir fallen eigentlich sogar zurück. Die Gefahr ist groß, dass wir unsere Jugend nicht mehr dafür begeistern können, diese eine wichtige Eigenschaft zu pflegen, die die Menschheit immer ausgezeichnet hat. Ich meine den Drang, den wir immer verspürt haben, an immer unwirtlichere und feindseligere Orte vorzudringen, nur um später überrascht festzustellen, dass wir genau deswegen überlebt haben. Für mich ist absolut klar, dass es nicht gut ist, wenn ganze Generationen junger Leute nichts weiter herbeisehnen können als die Entwicklung besserer Handys mit Videofunktion.