Rozšíření vytvořilo natolik sebevědomou unii, že se může zřetelněji – a dokonce i s prvky tvrdé síly – angažovat na Balkáně, v Afghánistánu i jinde. Zároveň jí to dodalo odvahu zahájit přístupová jednání s Tureckem. Přesto si člověk nemůže pomoci a musí souhlasit s exkancléřem Schmidtem, který vidí budoucnost Evropy zahalenou do nejistoty. Nikdo si jasně neuvědomuje skutečnost, že měkká síla Evropy znamená jen pramálo, pokud se nespojí s tvrdou silou USA. V roce 2004 přitom nenastal žádný pokrok při opětovném navazování transatlantického partnerství, které by bralo v potaz obrovské změny v celosvětových záležitostech. Dojemné pokusy vydat se vlastní cestou Evropu neposílily a také antiamerikanismus poškozuje Evropu více než USA. A tak zůstává nejdůležitější globální úkol na konci roku 2004 nevyřešen: vytvoření sebevědomého jádra svobodného světa.
Die Erweiterung hat eine Union hervorgebracht, die selbstbewusst genug ist, um sich deutlicher – und sogar unter Einsatz von Elementen harter Macht – auf dem Balkan, in Afghanistan und andernorts zu engagieren. Sie hat ihr darüber hinaus den Mut verliehen, Beitrittsverhandlungen mit der Türkei aufzunehmen. Trotzdem muss man Helmut Schmidt notgedrungen zustimmen, wenn er Europas Zukunft als von Unsicherheit überhangen ansieht. Es fehlt das Bewusstsein, dass Europas weiche Macht wenig bedeutet, sofern sie nicht mit der harten Macht der USA verbündet bleibt. Es wurden jedoch in 2004 keine Fortschritte dabei gemacht, eine transatlantische Partnerschaft wiederherzustellen, die die sich weltweit ereignenden massiven Veränderungen anerkennt. Die armseligen Alleingangsversuche haben Europa nicht stärker gemacht, und der Antiamerikanismus schadet Europa mehr als den USA. Die zentrale globale Aufgabe bleibt damit Ende 2004 ungelöst: die Schaffung eines selbstbewussten Zellkerns der freien Welt.