Vzhledem k úvěrovým omezením však mnohé veřejné instituce nebudou schopné zajistit rozvoj a zavádění nových řešení, zejména těch, které se musí osvědčit ve velkém měřítku bez garantovaného zdroje příjmů. Soukromý kapitál – zejména velké objemy soukromých úspor uložené ve středněpříjmových zemích – by v zásadě mohl sám o sobě zajišťovat nové kombinace přírodních i inženýrských infrastrukturálních řešení. Narážel by však na značné náklady příležitostí a investoři se pravděpodobně nebudou rozhodovat pro projekty, s nimiž mají omezenou zkušenost. Zbývá tedy filantropický kapitál – ať už ze soukromých nebo z veřejných zdrojů – jako klíčová složka investic v počátečním stadiu. Filantropie hraje důležitou roli v tom, že nese rizika do doby, než si řešení pro přírodní infrastrukturu vytvoří bilanci úspěšnosti potřebnou k aktivaci větších zdrojů veřejného a soukromého kapitálu.
Doch angesichts der Kreditbeschränkungen werden viele öffentliche Institutionen nicht dazu in der Lage sein, die Haftung für die Entwicklung und Umsetzung neuer Lösungen zu übernehmen, insbesondere für die, bei denen noch keine Erfahrungwerte für Großprojekte vorliegen und die keine garantierte Einkommensquelle darstellen. Privates Kapital, vor allem die großen privaten Ersparnisse, die in Ländern mit mittlerem Einkommensniveau vorliegen, könnte im Prinzip allein für neue Kombinationen aus natürlichen und konstruierten Infrastrukturlösungen haften. Doch wäre das private Kapital mit erheblichen Opportunitätskosten konfrontiert, und die Anleger würden sich wahrscheinlich nicht für Investitionen entscheiden, mit denen sie nur geringe Erfahrungen haben. So bleibt als Schlüsselkomponente für die Anfangsinvestitionen noch das philanthropische Kapital – ob aus privater oder öffentlicher Hand. Die Philanthropie spielt eine wichtige Rolle dabei, die Risiken zu tragen, bis bei den Lösungen für die natürliche Infrastruktur die notwendigen Erfahrungen gesammelt wurden, um Anleger mit größerem öffentlichem und privatem Kapital zu finden.