Ta se skládá z částic písku a jílu, jež se spekly horkem a sluncem. Někdy je tato krusta natolik silná, že unese člověka, jindy ne - podobně jako tvrdá ledová krusta, která se v chladnějších podnebích vytváří na sněhu. Pod krustou jsou pískové částice volné. Narušena pásy a koly vojenských vozidel, explozemi bomb a min a vytvářenými zákopy a valy, pouštní krusta praská a jemné pískové částice pod ní jsou vystaveny větru. Během první války v Zálivu toto vyústilo ve "valící se" pískové duny, někdy až deset metrů vysoké a několik kilometrů dlouhé, které zasypaly silnice a budovy. Jemné částice se dostaly do vzduchu a způsobovaly ekologické a zdravotní problémy na územích severovýchodní Saúdské Arábie, Kuvajtu a jihozápadního Iráku. Trvalo od pěti do deseti let, než tyto účinky odezněly.
Diese Kruste besteht aus Sand und Lehmpartikeln, die durch Hitze und Sonneneinwirkung gesintert werden und ein einheitliches Gefüge bilden. In manchen Fällen ist diese Kruste durchaus in der Lage, das Gewicht eines Menschen zu tragen, aber manchmal eben nicht. Dieses Phänomen ist vergleichbar mit der harten Eiskruste, die den Schnee in kalten Gefilden überzieht. Unter der Wüstenkruste sind die Sandpartikel lose. Wenn nun diese Kruste durch Panzerketten und Räder von Militärfahrzeugen, durch Explosionen von Bomben und Minen oder durch das Ausheben von Gräben zerstört wird, sind die losen Sandpartikel dem Wind ausgesetzt. Im ersten Golfkrieg führte das zu Wanderdünen, die bis zu zehn Meter hoch und mehrere Kilometer lang waren und Straßen und Gebäude unter sich begruben. Feinere Partikel blieben in der Luft und verursachten im Nordosten von Saudi Arabien, in Kuwait und im Südwesten des Irak ökologische und gesundheitliche Probleme. Es dauerte zwischen fünf und zehn Jahre, bis dieses Phänomen abklang.