Kde Mill říká, že dobro jedince, „ať fyzické, či mravní, není dostatečným oprávněním“ k zásahu státu, Hart tvrdí, že fyzické dobro jedince je dostatečným oprávněním, jestliže jedinci s největší pravděpodobností budou zanedbávat své nejlepší zájmy a zásah státu do jejich svobody je mírný. Stát od nás například může vyžadovat, abychom si v autě zapínali bezpečnostní pásy nebo abychom na motorce používali helmu. Hart ovšem takovýto právní paternalismus ostře odlišoval od právního moralismu. Odmítal zakazování činů, které nevedou k fyzické újmě, na základě morálních důvodů. Stát podle jeho názoru nesmí homosexualitu stavět mimo zákon s odůvodněním, že je nemorální.
Wo Mill sagt, dass das Wohl des Einzelnen „sei es das physische oder moralische“ „keine genügende Rechtfertigung“ für die Einmischung des Staates darstellt, meint Hart, dass das physische Wohl durchaus eine genügende Rechtfertigung ist, wenn der Einzelne seine Interessen möglicherweise missachtet und die Einmischung in seine Freiheit geringfügiger Natur ist. Beispielsweise darf der Staat verlangen, dass wir im Auto einen Sicherheitsgurt anlegen oder einen Helm aufsetzen, wenn wir mit dem Motorrad unterwegs sind. Allerdings zog Hart eine genaue Trennlinie zwischen dieser Art des Rechtspaternalismus und dem Rechtsmoralismus. Er lehnte Verbote aufgrund moralischer Kriterien für Aktionen ab, die keinen physischen Schaden nach sich ziehen. In seinen Augen darf der Staat aus Homosexualität kein Verbrechen machen, weil sie unmoralisch wäre .