Z ustálené judikatury vyplývá, že překážka věci pravomocně rozsouzené se váže pouze ke skutkovým a právním otázkám, které byly skutečně nebo nutně rozhodnuty předmětným soudním rozhodnutím (rozsudek ze dne 19. února 1991, Itálie v. Komise, C-281/89, Recueil, s. I-347, bod 14; usnesení ze dne 28. listopadu 1996, Lenz v. Komise, C-277/95 P, Recueil, s. I když je nesplnění povinnosti v projednávané věci, stejně jako ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Komise v. Portugalsko, spatřováno v porušení článku 12 a 28 šesté směrnice, je nicméně třeba poukázat na to, že v uvedené věci Portugalská republika ani ve fázi postupu před zahájením soudního řízení, ani během písemné části řízení před Soudním dvorem nezmínila, že by poskytovatel předmětných služeb měl povahu koncesionáře. Jediná zmínka týkající se právní povahy poskytovatele pochází z jednání, během něhož zástupci tohoto členského státu pouze poukázali na postavení dotyčného poskytovatele coby veřejnoprávního subjektu vystupujícího jako orgán veřejné správy (viz v tomto ohledu výše uvedený rozsudek Komise v. Portugalsko, bod 26). Nicméně v průběhu postupu před zahájením soudního řízení vedeného v projednávané věci Portugalská republika poprvé připustila, že provozovatelem mostů je Lusoponte – Concessionária para a travessia do Tejo SA (dále jen „Lusoponte“), tj. konsorcium podniků, které na základě mezinárodního nabídkového řízení získalo na období, které uplyne 24. března 2030, koncesi, která zahrnuje vytvoření projektu, stavbu, financování a údržbu současného mostu Vasca de Gamy, jakož i provozování a údržbu původního mostu – mostu 25. dubna. ROZSUDEK ZE DNE 12. 6. Nelze než konstatovat, že nová informace poskytnutá Portugalskou republikou k právní povaze poskytovatele předmětných služeb je zásadní změnou skutkového základu, ke kterému Soudní dvůr přihlížel, když výše citovaným rozsudkem Komise v. Portugalsko rozhodl o použitelnosti čl. 4 odst. 5 šesté směrnice a následném odmítnutí výtky vycházející z nesplnění povinností vyplývajících z článků 12 a 28 uvedené směrnice, pokud jde o mýto za silniční přejezd řeky Tejo. Za těchto podmínek Portugalská republika nemůže s úspěchem uplatnit překážku věci pravomocně rozsouzené, neboť předmět tohoto sporu a sporu ve výše uvedené věci Komise v. Portugalsko je rozdílný, a to právě kvůli informacím poskytnutým v rámci tohoto sporu uvedeným členským státem Komisi.
Nach ständiger Rechtsprechung erstreckt sich die Rechtskraft lediglich auf diejenigen Tatsachen- und Rechtsfragen, die tatsächlich oder notwendigerweise Gegenstand der betreffenden gerichtlichen Entscheidung waren (Urteil vom 19. Februar 1991, Italien/Kommission, C-281/89, Slg. 1991, I-347, Randnr. Im vorliegenden Fall wird zwar ebenso wie in der erwähnten Rechtssache Kommis-sion/Portugal als Vertragsverletzung ein Verstoß gegen die Art. 12 und 28 der Sechsten Richtlinie gerügt, doch hatte die Portugiesische Republik in jener Rechtssache weder im Vorverfahren noch im schriftlichen Verfahren vor dem Gerichtshof etwas zum Konzessionärscharakter des Brückenbetreibers vorgetragen. Die einzige Feststellung zur Rechtsnatur des Betreibers wurde in der mündlichen Verhandlung getroffen, in der der Bevollmächtigte dieses Mitgliedstaats lediglich darauf hinwies, dass es sich bei dem Betreiber um eine in Ausübung öffentlicher Gewalt handelnde Einrichtung des öffentlichen Rechts handele (vgl. hierzu Urteil Kommission/Portugal, Randnr. 26). Im Vorverfahren in der vorliegenden Rechtssache hat die Portugiesische Republik jedoch erstmals eingeräumt, dass der Betreiber der Straßenbrücken über den Tejo in Lissabon, die Lusoponte — Concessionária para a travessia do Tejo SA (im Folgenden: Lusoponte), ein Unternehmenskonsortium sei, dem im Rahmen einer internationalen Ausschreibung eine Konzession erteilt worden sei, die am 24. März 2030 auslaufe und sich auf die Planung des Vorhabens, die Errichtung, die Finanzierung, den Betrieb und den Unterhalt der neuen Vasco-da-Gama-Brücke sowie den Betrieb und den Unterhalt der bereits bestehenden Brücke, nämlich der Brücke des 25. April, erstrecke. Vertrags getroffenen Bestimmungen Sorge zu tragen. Die neuen Angaben der Portugiesischen Republik zur Rechtsnatur des Brückenbetreibers verändern entscheidend die tatsächliche Ausgangslage, auf die der Gerichtshof im Urteil Kommission/Portugal in Bezug auf die Maut für die Benutzung der Straßenbrücken über den Tejo in Lissabon seine Feststellung, dass Art. 4 Abs. 5 der Sechsten Richtlinie anwendbar ist, und dementsprechend die Zurückweisung der Rüge einer Verletzung der Art. 12 und 28 dieser Richtlinie gestützt hatte. Unter diesen Umständen kann die Portugiesische Republik nicht mit Erfolg den Einwand der Rechtskraft erheben, da sich der Gegenstand des vorliegenden Rechtsstreits von dem der mit dem Urteil Kommission/Portugal abgeschlossenen Rechtssache gerade wegen der Angaben, die dieser Mitgliedstaat gegenüber der Kommission im anhängigen Verfahren gemacht hat, unterscheidet.