To je přesvědčivým náznakem, že pracovní místa „následují“ tržby (nebo možná naopak), třebaže to, znovu zdůrazňuji, platí jen v průměru a ne pro všechny společnosti. Co z toho plyne pro zákonodárce? Řečeno jednoduše, tato čísla poukazují na rostoucí mezeru mezi těmito takzvanými „šampiony“ a jejich národními domácími základnami. Z pohledu evropských vlád představuje péče věnovaná šampionům čím dál silněji poskytování výhod zákazníkům a zaměstnancům mimo vlastní národní stát – což je pochybné vynakládání peněz daňových poplatníků. Dalším důsledkem je to, že v Evropě zřejmě bude sílit konkurence v oblasti předpisů, neboť lokální zájmy už firmy tolik nenutí ponechávat své centrály „doma“, začne-li být daňové nebo regulační prostředí nepříznivé. Rozhodnutí banky Depfa z roku 2002 přesunout své sídlo z Wiesbadenu do Dublinu je možná signálem toho, co se začne dít. Největším rizikem je, že narůstající nespojitost mezi představou „národních“ obchodních společností a realitou poevropšťování může vést k nesmírně nerozvážným politikám. Je nejvyšší čas, aby lídři v obchodní branži začali být upřímnější ohledně toho, kde se nachází jejich skutečná klientela, a aby si politici uvědomili, že už nad obry dnešního evropského obchodu nemohou nadále udržovat kontrolu.
Dies ist ein starker Beleg dafür, dass die Beschäftigtenzahlen im Allgemeinen den Verkaufszahlen „folgen“ (oder möglicherweise auch umgekehrt) – auch wenn dies, um es noch einmal zu sagen, nur für den Durchschnitt gilt und nicht für alle Unternehmen. Was bedeutet dies für die politischen Entscheidungsträger? Vereinfacht gesagt: Die Zahlen zeigen eine wachsende Kluft zwischen den Interessen dieser so genannten „Champions“ und jenen ihrer nationalen Heimatstandorte. Für Europas Regierungen bedeutet die Förderung solcher Champions zunehmend, dass sie Kunden und Beschäftigten außerhalb des eigenen Landes Vorteile gewähren – ein zweifelhafter Einsatz von Steuermitteln. Eine weitere Folge ist, dass sich der aufsichtsrechtliche Wettbewerb in Europa erhöhen dürfte, da die Unternehmen bei einer für sie ungünstigen Entwicklung des steuer- oder aufsichtsrechtlichen Umfeldes weniger stark dazu gezwungen sind, aufgrund ihrer lokalen Interessen ihre Geschäftssitze „zu Hause“ zu belassen. Die Entscheidung der Depfa Bank im Jahre 2002, ihren Firmensitz von Wiesbaden nach Dublin zu verlegen, mag ein Vorzeichen für die weitere Entwicklung sein. Das größte Risiko ist, dass die zunehmende Entkoppelung der Wahrnehmung von Unternehmen als „national“ und der Realität der Europäisierung zu atemberaubend törichten politischen Strategien führt. Es ist höchste Zeit, dass die Unternehmensführer ehrlicher zugeben, wo ihre wahren Interessenschwerpunkte liegen, und dass die nationalen Politiker sich bewusst machen, dass sie die Giganten der heutigen europäischen Geschäftswelt nicht länger kontrollieren können.