43 procent dětí, které potřebovaly dětský vyživovací program zabraňující podvýživě a předčasnému úmrtí, dostává nyní potravinové doplňky, které jim umožňují přežití a další vývoj. Zahájili jsem první programy na léčbu malárie, které v této zemi kdy existovaly. Pacienti jsou přijímáni do nemocnice, která byla během genocidy zničena a kterou jsme zrenovovali spolu s dalšími čtyřmi klinikami, nově vybavenými generátory na sluneční energii a kvalitní laboratorní technikou. Nyní ošetřujeme na 325 lidí měsíčně, přestože takřka 100 procent pacientů s AIDS je v domácím léčení. Nejdůležitější je, že, jelikož jsme uplatnili model Paula Farmera s využitím komunitních zdravotníků, odhadujeme nyní, že tento systém by mohl být aplikován v celé Rwandě, s náklady pohybujícími se mezi pěti a šesti procenty HDP. Vláda by mohla tyto náklady unést aniž by byla po dalších pěti či šesti letech závislá na pomoci z ciziny. Ti z vás, kteří rozumějí ekonomickým zákonitostem ve zdravotnictví, vědí, že všechny bohaté země vynákladají na zdravotnictví mezi devíti a jedenácti procenty HDP, tedy kromě Spojených států, kde utratíme 16 procent - ale to je jiný příběh.
43 Prozent der Kinder, die ein Säuglingsernährungsprogramm benötigen zur Vorbeugung von Mangelernährung und frühem Tod, erhalten nun die Nahrungsergänzungsmittel, die sie benötigen, um am Leben zu bleiben und zu wachsen. Wir gründeten die ersten Programme zur Malariabehandlung, die es dort je gab. Patienten werden in ein Krankenhaus eingeliefert, das während des Völkermordes zerstört wurde, und das wir zusammen mit vier weiteren Kliniken renovierten, komplett mit Solarenergiegeneratoren, guter Labortechnologie. Wir behandeln nun 325 Menschen im Monat trotz der Tatsache, dass nun fast 100 Prozent der AIDS-Patienten zuhause behandelt werden. Und das Wichtigste ist, dass wir, da wir Paul Farmers Modell der kommunalen Gesundheitspfleger eingeführt haben, schätzen, dass dieses System auf ganz Ruanda angewandt werden könnte, für zwischen fünf und sechs Prozent des BIPs, und dass die Regierung dies nach fünf bis sechs Jahren aufrechterhalten könnte, ohne von ausländischer Hilfe abhängig zu sein. Und diejenigen unter Ihnen, die Gesundheitsökonomie verstehen, wissen, dass alle wohlhabenden Länder zwischen neun und 11 Prozent des BIPs für das Gesundheitswesen ausgeben, mit der Ausnahme der Vereinigten Staaten, wir geben 16 aus -- aber das ist eine Sache für sich.