Tyto argumenty mohou na první pohled působit přesvědčivě. První konstatování však není v podstatě ničím více než banální pravdou, zatímco druhé zneplatňují samotná Pikettyho data, pročež se třetí stává irelevantním. Piketty si všímá rostoucího poměru bohatství k příjmům od roku 1970 do roku 2010 – toto období však rozděluje významná změna měnového prostředí. Od roku 1970 do roku 1980 zakoušely západní ekonomiky rostoucí inflaci doprovázenou zvyšováním úrokových sazeb. Poměr bohatství k příjmům se v tomto období zvyšoval v západních zemích jen mírně, pokud vůbec. Od roku 1980 nominální úrokové sazby dramaticky klesaly. Není tedy překvapivé, že hodnota bohatství rostla v tomto období mnohem rychleji než příjmy, jelikož hodnota aktiv, z nichž se bohatství skládá, se v podstatě rovná čisté současné hodnotě jejich očekávaných budoucích cash flow, diskontovaných při aktuální úrokové sazbě.
Auf den ersten Blick mögen diese Punkte überzeugend klingen. Aber die erste Aussage ist kaum mehr als eine Binsenweisheit, und die zweite wird durch Pikettys eigene Daten widerlegt, was die dritte irrelevant macht. Piketty beobachtet ein steigendes Verhältnis von Reichtum zu Einkommen in den Jahren 1970 bis 2010 – einer Periode, innerhalb derer sich die geldpolitische Umgebung deutlich verändert hat. Von 1970 bis 1980 stieg in den westlichen Volkswirtschaften die Inflation, begleitet von steigenden Zinsen. Während dieser Zeit vergrößerte sich in diesen Ländern das Verhältnis zwischen Reichtum und Einkommens nur moderat, wenn überhaupt. Ab 1980 dann gingen die nominalen Zinssätze dramatisch zurück. Wie zu erwarten war, stieg in dieser Zeit der Wert des Reichtums viel schneller als derjenige des Einkommens, da die Anlagegüter, aus denen Reichtum besteht, letztlich anhand des jeweiligen Nettowerts ihrer für die Zukunft erwarteten Kapitalerträge bewertet werden, abgezinst um den aktuellen Zinssatz.