Jak daleko však lze oddělenost osoby od politika dovést – a do jaké míry bychom v ni skutečně měli vkládat důvěru? Souboj bratrů Milibandových byl extrémním příkladem toho, co bychom mohli nazvat kontranepotismem – snahou abstrahovat politika od všech jeho soukromých vazeb. Když oba bratři seděli společně na stupínku a navzájem zpochybňovali své názory, snažili se udržovat dvojí mýtus: totiž že je na jedné straně k sobě neváže žádné zvláštní pouto a že na druhé straně jejich někdy vášnivé neshody nezanechají na jejich bratrské lásce žádné kaňky. Tuto hru s nimi chvíli zdvořile hráli všichni, avšak ošemetné „dvojí myšlení“ se obnažilo ve chvíli, kdy Ed díky svému vystoupení na poslední chvíli o vlas zvítězil. Náhle se zdálo, že to není spravedlivé. Ve sdělovacích prostředcích se to začalo hemžit příměry s Jákobovou krádeží Ezauova prvorozenství a s nejrůznějšími Shakespearovými tragédiemi. Rozhodnutí Davida Milibanda stáhnout se ze špičkové politiky zřetelně ukázalo, že se tu odehrála symbolická poprava – a člověk si klade otázku, zda Eda Milibanda nebude stejně jako Macbetha pronásledovat a tím i brzdit psychologické násilí, jehož se dopustil. Při posuzování kandidátů na vysoký úřad jsme vybízeni, abychom se vystříhali „osobnostní politiky“ a nebrali v potaz takové aspekty totožnosti politika, jako jsou jeho duchovní život, soukromé chování (pokud se nedopouští zjevných prohřešků), vzhled nebo vkus.
Aber wie weit kann die Trennung zwischen Person und Politiker gehen – und bis zu welchem Grad ist diese wirklich glaubhaft? Der Wettstreit zwischen den Miliband-Brüdern war ein extremes Beispiel für einen Vorgang, den man als Konter-Nepotismus bezeichnen könnte - ein Versuch, den Politiker von allem privaten Beiwerk zu trennen. Als die beiden Brüder gemeinsam am Podium saßen und den jeweils anderen herausforderten, versuchten sie die zweifache Fiktion aufrechtzuerhalten, dass es einerseits zwischen ihnen keine besondere Bindung gab und andererseits ihre zeitweilig heftigen Unstimmigkeiten nichts an ihrer brüderlichen Zuneigung ändern könnten. Eine Zeitlang spielten alle höflich mit, aber der mit dieser Situation verbundene diffizile Doppeldenk kam zum Vorschein, als der jüngere Bruder Ed die Abstimmung in letzter Sekunde mit hauchdünnem Vorsprung für sich entschied. Plötzlich hatte man das Gefühl, das wäre nicht in Ordnung. In den Medien zirkulierten unzählige Vergleiche mit Esaus Diebstahl an Jakobs Geburtsrecht und Shakespeareschen Tragödien. David Milibands Entscheidung, sich aus der Spitzenpolitik zurückzuziehen, machte klar, dass hier eine symbolische Enthauptung stattgefunden hatte – und man fragt sich, ob Ed Miliband nicht möglicherweise durch die von ihm ausgeübte psychologische Gewalt wie Macbeth verfolgt und daher blockiert sein wird. Bei der Beurteilung von Kandidaten für hohe Ämter werden wir ermutigt, eine „Politik der Persönlichkeiten“ zu vermeiden und verschiedene Aspekte der Identität eines Politikers wie etwa sein spirituelles Leben, sein privates Verhalten (außer es liegen schwer wiegende Verfehlungen vor) sowie seine äußere Erscheinung und geschmackliche Vorlieben außer Acht zu lassen.