Zmíněné patologické jevy se pak mohou stát zbraní použitou při populistickém útoku na volnou soutěž, kterou západní země vyžadují kvůli hospodářské dynamice – a tím i prosperitě. A proto by ti, kdo do volné soutěže zapojeni jsou a mají z ní prospěch, avšak zároveň je tíží sociální náklady spojené s vyřazením jiných lidí ze společnosti, měli být ochotni něco platit, aby tento stav napravili. Nejlepším lékem je dotace na pracovní místo s nízkou mzdou, která je vyplácena zaměstnavatelům za každého přijatého zaměstnance pracujícího na plný úvazek za nízkou mzdu a vyměřována podle mzdových nákladů firmy na daného zaměstnance. Čím vyšší jsou mzdové náklady, tím nižší je dotace, která postupně klesá až na nulu. Při takto nastavených dotacích na mzdy by konkurenční síly motivovaly zaměstnavatele k přijímání většího počtu zaměstnanců a díky výslednému poklesu nezaměstnanosti by se převážná část dotace vyplácela jako přímá či nepřímá kompenzace za pracovní místo.
Diese Übel werden dann zu einer populistischen Waffe im Kampf gegen das freie Unternehmertum, welches in westlichen Ländern die Grundlage wirtschaftlicher Dynamik – und daher ihrer Prosperität – bildet. Diejenigen also, die dazugehören und vom freien Unternehmertum profitieren, aber die sozialen Kosten der Ausgrenzung aufgebürdet bekommen, sollten bereit sein, etwas für die Änderung dieser Umstände zu bezahlen. Die beste Lösung ist eine Beihilfe für Beschäftigungsverhältnisse mit niedrigem Lohn. Diese Beihilfen bekäme der Arbeitgeber für jeden eingestellten Niedriglohnbezieher. Die Höhe der Beihilfe wird dabei den der Firma entstehenden Lohnkosten angepasst. Je höher die Lohnkosten, desto niedriger die Beihilfe, bis dieser Wert bei Null angelangt ist. Mit derartigen Lohnbeihilfen würden die Arbeitgeber durch Wettbewerbskräfte motiviert, mehr Personal einzustellen und durch die daraus folgende Senkung der Arbeitslosenrate würde der Großteil der Beihilfe direkt oder indirekt als Arbeitsentgelt ausbezahlt.