Hlavní zdroj obav tkví v tom, že nejspíš nevydrží nízké úrokové sazby, za nichž si nyní většina evropských vlád může půjčovat. Plyne to ze dvou příčin. Zaprvé, podle pravidel EU pro výpočet solventnosti bank a hladin kapitálové přiměřenosti se k dluhopisům drženým bankami přistupuje jako k bezrizikovým aktivům. To je riskantní předpoklad, protože znamená, že se žádná evropská vláda nikdy nedostane do neschopnosti splatit dluhopis v plné výši, včetně všech splatných úroků a včas. Hladina zadlužení některých evropských zemí v poměru k jejich důchodu však vyvolává vážné otázky, zda jsou jejich dluhopisy skutečně bezrizikové. Za předpokladu, že nedojde k výraznému nárůstu inflace či hospodářského růstu, nebezpečí platební neschopnosti nelze jen tak přehlížet. Zadruhé, jelikož se v důsledku nízkých úrokových sazeb obří sumy peněz štvou za příliš nízkým počtem příležitostí na slušné výnosy, je pochopitelné, že se investoři přiklonili ke státním dluhopisům, čímž výnosy z nich dále stlačují. Tato situace ale nemůže trvat navždy; pokud příliv financí zpomalí nebo se objeví alternativní aktiva s vysokými výnosy, poptávka po státních dluhopisech by se mohla citelně snížit. V takovém okamžiku by se u suverénního dluhu musely zvýšit úrokové sazby, aby se hladiny vládních půjček udržely.
Die Hauptsorge besteht darin, dass die niedrigen Zinsen, zu denen die meisten europäischen Staaten derzeit Kredite aufnehmen können, wahrscheinlich nicht lange anhalten werden. Dies aus zwei Gründen. Erstens gelten Staatsanleihen im Besitz von Banken gemäß den EU-Vorschriften zur Berechnung ihrer Zahlungsfähigkeit und Eigenmittelausstattung als risikofreie Anlagen. Das ist eine gewagte Einschätzung, weil man implizit davon ausgeht, dass alle europäischen Staaten ihre Anleihen in voller Höhe, samt allen fälligen Zinsen und auch pünktlich zurückzahlen. Doch im Falle mancher europäischer Länder werfen deren Schuldenstände in Relation zu ihrem Einkommen ernsthafte Fragen im Hinblick auf die tatsächliche Risikofreiheit ihrer Anleihen auf. Und unter der Annahme, dass es zu keinem Anstieg der Inflation oder des Wirtschaftswachstums kommt, darf die Gefahr eines Zahlungsausfalls nicht so einfach außer Acht gelassen werden. Zweitens: Aufgrund niedriger Zinssätze stehen Unsummen an Geld wenigen Anlagechancen mit annehmbaren Renditen gegenüber. Dadurch ist es verständlich, dass Investoren auf Staatsanleihen zurückgreifen und damit die Renditen noch weiter nach unten drücken. Doch diese Situation kann nicht ewig bestehen bleiben. Wenn sich der Geldfluss verlangsamt oder, alternativ, höher verzinsliche Anlagen zur Verfügung stehen, könnte sich die Nachfrage nach Staatsanleihen drastisch verringern. Zu diesem Zeitpunkt müssten die Zinsen auf Staatsanleihen ansteigen, um die staatliche Kreditaufnahmen weiterhin aufrecht zu erhalten.