Na papíře to vypadá jednoznačně: zlepšování energetické účinnosti se vydává za opatření, které snižuje náklady, vytváří pracovní místa a zachraňuje planetu. Všude jen samé výhody, výhody a výhody – a sdělovací prostředky často pomáhají dávat na tento stav razítko, když se zaměřují výhradně na předpokládané plusy. Celý příběh však má i druhou – odvrácenou – stranu. Poté, co Velká Británie utratila 240 milionů liber (316 milionů dolarů) za program úvěrů na zvyšování energetické účinnosti, loni tato země ukončila vládní financování této své vlajkové lodi, když zdrcující zpráva Národního auditorského úřadu ukázala, že tento program ani neláká občany, aby se do něj přihlásili, ani nezajišťuje nákladově efektivní úspory energie těm, kteří to udělali. Zmíněná politika „nepřesvědčila domácnosti, že stojí za to investovat do opatření na zvýšení energetické účinnosti,“ uvedli auditoři, „a nedokázala zajistit smysluplný přínos“. Rovněž notně vychvalovaná kalifornská politika zvyšování energetické účinnosti vypadala mnohem méně působivě, když se na ni pozorněji zaměřil environmentální ekonom Arik Levinson – bývalý vysoce postavený ekonom specializovaný na ekologické otázky v Radě ekonomických poradců prezidenta Baracka Obamy. Jakmile vstoupily v platnost standardy účinnosti, kalifornský energetický úřad předpokládal, že domy postavené podle těchto standardů budou spotřebovávat o 80% méně energie – což by byl fenomenální úspěch. To se však nikdy nestalo.
Auf dem Papier wirkt es wie ein Selbstläufer: Die Steigerung der Energieeffizienz wird als kostensenkend, Arbeitsplätze schaffend und als Rettung unseres Planeten verkauft. Eine Win-win-win-Strategie – und die Medien tragen häufig dazu bei, die Sache zu besiegeln, indem sie sich einzig und allein den vermeintlichen Vorteilen widmen. Doch es gibt eine Kehrseite. Nachdem das Vereinigte Königreich 240 Millionen Pfund (knapp 288 Millionen Euro) für sein Vorzeigeprogramm zur Energieeffizienz ausgegeben hat, ist die staatliche Förderung vergangenes Jahr eingestellt worden, nachdem ein vernichtender Bericht des britischen Rechnungshofes gezeigt hat, dass das Programm weder potenzielle Darlehensnehmer angelockt hat, noch denen, die sich dafür entschieden hatten, kosteneffiziente Energiesparmaßnahmen beschert hat. Den Rechnungsprüfern zufolge hat die Maßnahme „Hauseigentümer nicht überzeugt, dass es sich lohnt in Maßnahmen zur Steigerung der Energieeffizienz zu investieren“ und „keinen bedeutenden Nutzen gehabt“. Und eine viel gepriesene Maßnahme zur Verbesserung der Energieeffizienz in Kalifornien fiel deutlich weniger überzeugend aus, nachdem sich der Umweltökonom Arik Levinson eingehend damit beschäftigt hat, ein ehemaliger leitender Ökonom für Umweltfragen beim Council of Economic Advisers unter Präsident Barack Obama. Als die Effizienzstandards eingeführt wurden hat die kalifornische Energiebehörde prognostiziert, dass nach diesen Auflagen errichtete Gebäude 80% weniger Energie verbrauchen würden – eine phänomenale Leistung. Doch das ist nie passiert.