Existuje několik teorií, které se snaží vysvětlit, proč k tomuto posunu došlo. V knize 13 bankéřů s Jamesem Kwakem klademe důraz na kombinaci rostoucí úlohy příspěvků na volební kampaně, rušných personálních přestupů mezi Wall Street a Washingtonem a především ideologického příklonu k názoru, že finančnictví je dobré, víc finančnictví je ještě lepší a nespoutané finančnictví je vůbec nejlepší. To má zřetelný důsledek: hlasy a zájmy relativně chudých lidí mají v americké politice malou váhu. Acemoglu vyhodnotil nedávný výzkum lobbingu tak, že části soukromého sektoru si přály uvolnění finančních pravidel – a vynaložily mnoho sil a utratily mnoho peněz, aby svého cíle dosáhly. Impuls ke vzniku velkého trhu s podřadnými hypotékami přišel z nitra soukromého sektoru: šlo o „inovace“ obřích hypotečních věřitelů jako Countrywide, Ameriquest a mnoha dalších, s oporou ve velkých investičních bankách.
Es gibt unterschiedliche Theorien darüber, warum es zu dieser Änderung kam. In unserem Buch 13 Bankers verweisen James Kwak und ich auf die zunehmende Rolle der Wahlkampfspenden, die engen personellen Beziehungen zwischen der Wall Street und Washington und vor allem eine ideologische Verlagerung hin zu der Sichtweise, dass Finanzwirtschaft gut, mehr Finanzwirtschaft besser und eine Finanzwirtschaft, die keinerlei Einschränkungen unterliegt, am besten ist. Die logische Schlussfolgerung hieraus ist klar: Die Stimmen und Interessen der kleinen Leute zählen in der amerikanischen Politik kaum. Acemoglus Auswertung der jüngsten Forschungsergebnisse zum Lobbyismus besagt, dass Teile des privaten Sektors sich eine Lockerung der Finanzregeln wünschten – und hart arbeiteten und viel Geld ausgaben, um dies zu erreichen. Der Anstoß für einen großen Subprime-Markt ging vom privaten Sektor aus: von „Innovationen“ der riesigen Hypothekenbanken Countrywide, Ameriquest und vielen anderen, die von den großen Investmentbanken unterstützt wurden.