Letošek by se přesto mohl zapsat jako začátek rozhodnějšího přístupu k zabezpečení mořských ekosystémů, zejména s ohledem na nadměrný rybolov, který je zodpovědný za strmý úbytek mnoha druhů. Náročný úkol, který je před námi, nesmíme podceňovat. K jeho splnění bude nutné překonat jednu z nejkrkolomnějších překážek ochrany moří: zajistit udržitelnost biodiverzity ve zhruba 60 % světových oceánů, které spadají mimo jurisdikce jednotlivých států. Uvnitř hranic vymezených 200 mořských mil, které určují výlučné ekonomické zóny (VEZ), už několik zemí k ochraně rybích zásob a ekosystémů využívá kombinace solidní legislativy, dobré správy a účinného vymáhání. (Existuje ale bohužel i řada opačných příkladů.)
Trotzdem könnte dieses Jahr der Beginn eines solideren Ansatzes zum Schutz ozeanischer Ökosysteme sein, insbesondere im Hinblick auf Überfischung, die für den jähen Rückgang vieler Arten verantwortlich ist. Die Herausforderung, vor der wir stehen, sollte nicht unterschätzt werden. Um sie zu bewältigen, muss eine der schwierigsten Hürden genommen werden, die dem Schutz der Meere im Wege steht: Die Sicherung des Erhaltes der Biodiversität in den rund 60% der Weltmeere, die außerhalb der Zuständigkeit einzelner Staaten liegen. Innerhalb ihrer ausschließlichen Wirtschaftszone, die sich über 200 Seemeilen erstreckt, nutzen einige wenige Länder eine Kombination aus strengen Rechtsvorschriften, guter Bewirtschaftung und wirksamer Durchsetzung, um Fischbestände und Ökosysteme zu erhalten. (Die Anzahl der Gegenbeispiele ist dabei viel zu hoch.)