Většina členských států však není ochotna uvažovat o čemkoli dalekosáhlém. Pořadatelská země Francie, která v současnosti Evropské unii předsedá, vyjmenovala padesát politických oblastí, kde je většinové hlasování přijatelné. Každá země má ovšem svá vlastní citlivá místa: Němci by neradi byli přehlasováni při hlasování o přistěhovalcích, Francouzi by neradi byli přehlasováni v obchodních službách, a třeba Britové by neradi byli přehlasováni v otázkách daní. Kumulativní výsledek všech těchto členských námitek tak může mít na svědomí, že niceský summit bude svědkem jen nepatrného nárůstu potenciálu pro většinové hlasování, mnohem menšího, než jaký si žádá rozšíření. Podobnou zdráhavostí bude poznamenán i zbytek bezprostředního programu jednání. V zásadě by Komise měla být po rozšíření zeštíhlena a mít méně komisařů, než je členských států. Stejně tak velké členské státy by měly mít více hlasů v Radě ministrů, neboť mají početnější obyvatelstvo.
Doch die meisten Mitgliedsstaaten sind nicht bereit, etwas so weitreichendes in Betracht zu ziehen. Der Gastgeber Frankreich, bei dem gegenwärtig die EU-Präsidentschaft liegt, hat 50 Politik-Bereiche aufgelistet, in denen eine Mehrheitswahl möglich wäre. Doch jedes Land besitzt seine eigenen Empfindlichkeiten: die Deutschen sind nicht dazu bereit, in Sachfragen bezüglich der Einwanderung überstimmt zu werden; die Franzosen sind unwillig beim Handel mit Dienstleistungen überstimmen; und die Briten schließlich wollen nicht bei Steuerfragen überstimmt werden. Das Endergebnis aller dieser nationalen Einwendungen ist, dass der Gipfel von Nizza wahrscheinlich nur eine bescheidene Verbesserung im Hinblick auf das Potential zum Mehrheits-Wahlrecht zeitigt; es wird zumindest nicht den Anforderungen einer Erweiterung entsprechen. Ein entsprechender Zurückhaltung wird den Rest der unmittelbaren institutionellen Agenda dominieren. Im Prinzip müsste die Kommission nach der Erweiterung so weit verschlankt werden, dass es weniger Kommissare als Mitgliedsstaaten gibt. In gleicher Weise sollten große Mitgliedsstaaten im Ministerrat mehr Stimmen zur Verfügung haben, damit ihrer größeren Bevölkerung Rechnung getragen wird.