Úspěch bude záviset na schopnosti světových vůdců aplikovat předchozí zkušenosti nejen na rozvoj efektivních politik a programů, ale i na hledání novátorských způsobů, jak je financovat. Nedávná zpráva Skupiny Světové banky (SSB) s názvem Financování rozvoje po roce 2015 identifikuje tři hlavní ohledy, které by měly utvářet podobu příští rozvojové agendy. Za prvé dnes většina chudých lidí světa žije ve středněpříjmových zemích a mnoho jich najdeme i ve státech s vysokými příjmy. Za druhé se těžiště debaty o financování rozvoje rozšířilo z kvantity pomoci na její kvalitu – včetně schopnosti nabalovat na sebe další zdroje financí. A konečně se důležitými tahouny globálního hospodářského růstu staly rozvíjející se ekonomiky, které mají stále užší vazby na rozvojové země. V této měnící se ekonomické krajině bude financování transformativní rozvojové agendy vyžadovat bezprecedentní míru spolupráce mezi vládami, dárci a soukromým sektorem, jakož i politické strategie a instituce, které usnadní efektivnější využívání stávajících zdrojů a přilákají nové a rozmanité zdroje financování. Zpráva SSB ukazuje na čtyři základní pilíře financování rozvoje: mobilizaci domácích zdrojů, lepší a chytřejší pomoc, domácí soukromé finance a vnější soukromé finance.
Der Erfolg wird davon abhängen, ob es Staats- und Regierungschefs gelingt die Erfahrungen der Vergangenheit nicht nur auf die Entwicklung wirksamer politischer Maßnahmen und Programme zu übertragen, sondern auch auf das Ersinnen innovativer Möglichkeiten diese zu finanzieren. In einem unlängst von der Weltbankgruppe vorgelegten Bericht zur Entwicklungsfinanzierung – Financing for Development Post-2015 – werden drei wesentliche Überlegungen genannt, die in die nächste Entwicklungsagenda einfließen sollen. Erstens lebt die Mehrheit der armen Weltbevölkerung heute in Ländern mit mittlerem Einkommen und viele leben in Ländern mit hohem Einkommen. Zweitens hat sich die Debatte über Entwicklungsfinanzierung von der Quantität der Hilfen auf ihre Qualität erweitert – einschließlich ihres Potenzials, Finanzierungen aus anderen Quellen zu gewinnen (zu „hebeln“). Abschließend sind aufstrebende Volkswirtschaften zu wichtigen Wachstumsmotoren der Weltwirtschaft geworden, die zunehmend enge Beziehungen zu Entwicklungsländern pflegen. In diesem sich wandelnden wirtschaftlichen Umfeld wird die Finanzierung einer transformativen Entwicklungsagenda ein nie dagewesenes Ausmaß an Kooperation zwischen Regierungen, Gebern und der Privatwirtschaft erfordern. Außerdem werden Politiken und Institutionen gebraucht, die eine effizientere Nutzung der vorhandenen Mittel ermöglichen und neue und vielfältige Finanzierungsquellen erschließen. Der Weltbank-Bericht verweist auf vier tragende Säulen der Entwicklungsfinanzierung: die Mobilisierung einheimischer Finanzmittel; bessere und klügere Hilfe; inländische Finanzierung durch die Privatwirtschaft und privatwirtschaftliche Finanzierung aus dem Ausland.