Byl zatčen za to, že si postěžoval zahraničním reportérům. V ústavu musí brát léky a podrobovat se léčbě elektrickým šokem. Podle slov ředitele léčebny u něj znalci zjistili „paranoidní psychózu“. Proč se v Číně proti politickým a náboženským oponentům používají tak složitá a nákladná opatření? Diktátoři přece mají k dispozici mnohem jednodušší metody jejich neutralizace, například popravu nebo věznění. Hlavním důvodem je to, že v postmaoistické Číně – podobně jako v Sovětském svazu po Stalinově smrti – fyzická likvidace politických nepřátel skončila s nástupem reformních vůdců, kteří chtěli učinit přítrž dřívějším „krajnostem“. Protože však zatčení pomalu přestávalo znamenat smrt nebo doživotí, rostla šance, že se disidenti dříve nebo později dostanou z vězení nebo pracovních táborů na svobodu. Po smrti Stalina a Mao Ce-tunga tak začaly v Sovětském svazu i v Číně vznikat podzemní sítě disidentů. Pro následníky těchto diktátorů byl ovšem tento vývoj událostí nechtěnou komplikací jejich politického „tání“. Zrodila se potřeba sofistikovanějších mechanismů, jak mezi lidmi vyvolat strach. Je opravdu jen málo lepších a účinnějších odstrašujících prostředků než hrozba hospitalizace v ústavu pro choromyslné zločince.
Er wurde verhaftet, nachdem er ausländischen Journalisten gegenüber Klagen geäußert hatte und wird seitdem mit Psychopharmaka und Elektroschocks behandelt. Ein Sachverständigengremium, so die offizielle Begründung des Krankenhaus-Direktors, habe befunden, Cao leide an paranoiden Psychosen. Warum werden so aufwendige und teure Mittel gegen politische und religiöse Regimegegner eingesetzt, wenn Diktatoren über einfachere Methoden – wie Hinrichtung oder Inhaftierung - verfügen, um sich ihrer zu entledigen? Ein Grund hierfür liegt in der Reformbereitschaft der neuen Herrscher, die in China nach Mao, ebenso wie in der Sowjetunion nach Stalin, der Liquidierung politischer Gegner ein Ende setzten, um die „Ausschreitungen“ der Vergangenheit vergessen zu machen. Aber da nun eine Verhaftung nicht mehr einer Hinrichtung gleichkam, gab es eine realistische Chance für die Dissidenten, aus Gefängnissen oder Arbeitslagern wieder heraus zu kommen. Als Ergebnis entstand nach dem Tod von Stalin und Mao ein Netzwerk von Dissidenten sowohl in der UdSSR als auch in China. Für deren Nachfolger allerdings bedeutete diese Entwicklung der Dinge eine unerwünschte Komplikation ihres politischen „Tauwetters“; es waren also raffiniertere Mechanismen vonnöten, um die Bevölkerung einzuschüchtern und es gibt wenig Mittel, die abschreckender sind, als die Drohung mit der Zwangseinweisung in eine Institution für kriminelle Geisteskranke.