Člověk by neměl podceňovat účinek na „živočišný elán“ (smělost spotřebitelů, podnikatelů a investorů), jejž může přinést věrohodný závazek ECB řešit pomalý růst a nízkou inflaci. Někteří výrazněji jestřábí představitelé ECB se obávají, že QE povede k morálnímu hazardu, neboť oslabí odhodlání vlád k úsporám a strukturálním reformám. Avšak za situace blízké deflaci a recesi by ECB měla udělat vše, co je zapotřebí, bez ohledu na tato rizika. QE navíc možná ve skutečnosti morální hazard sníží. Jestliže QE a volnější krátkodobé fiskální politiky povzbudí poptávku, růst a zaměstnanost, vlády by mohly mít blíž k realizaci politicky bolestivých strukturálních reforem a dlouhodobé fiskální konsolidace. Vždyť sociální a politický vzdor proti úsporám a reformám je silnější, když schází růst příjmů či pracovních příležitostí. Draghi správně poukazuje na to, že QE bude neúčinné, nezavedou-li vlády svižnější strukturální reformy na straně nabídky a správnou rovnováhu krátkodobé fiskální flexibility a střednědobé fiskální přísnosti. V Japonsku sice QQE a krátkodobá fiskální stimulace načas posílily růst a inflaci, teď ale růst trpí pomalostí pokroku u třetího šípu strukturálních reforem, doprovázenou účinky současné fiskální konsolidace.
Außerdem sollte der Effekt auf die „Animal Spirits“ – das Vertrauen von Verbrauchern, Unternehmen und Anlegern – nicht zu gering eingeschätzt werden, den eine glaubwürdige Verpflichtung der EZB auslösen könnte, sich des langsamen Wachstums und der niedrigen Inflation anzunehmen. Einige EZB-Vertreter, die einer lockeren Geldpolitik eher kritisch gegenüber stehen, befürchten, dass die QE das Engagement der Regierungen für den Sparkurs und Strukturreformen schwächen könnte und Risiken des Moral Hazard erwachsen würden. In einer Situation, die in die Deflation und Rezession abzurutschen droht, sollte die EZB jedoch unabhängig von diesen Risiken alles Notwendige tun. Außerdem könnte QE Moral Hazard tatsächlich verringern. Wenn QE und eine lockere kurzfristige Fiskalpolitik Nachfrage, Wachstum und Beschäftigung fördern, sind Regierungen möglicherweise eher bereit, politisch schmerzhafte Strukturreformen und eine langfristige Haushaltskonsolidierung durchzuführen. Der gesellschaftliche und politische Widerstand gegen Sparmaßnahmen und Reformen ist stärker, wenn es an Einkommen oder Beschäftigungswachstum fehlt. Draghi weist zu Recht darauf hin, dass QE wirkungslos ist, solange Regierungen keine schnelleren Strukturreformen auf der Angebotsseite durchführen und das richtige Gleichgewicht zwischen kurzfristiger fiskalpolitischer Flexibilität und mittelfristigem Sparkurs halten. In Japan haben QQE und kurzfristige fiskalpolitische Impulse Wachstum und Inflation zwar auf kurze Sicht gefördert, doch schleppender Fortschritt beim dritten Pfeil der Strukturreformen, in Verbindung mit den Auswirkungen der gegenwärtigen Haushaltskonsolidierung, belasten derzeit das Wachstum.