Z mého pohledu to dává smysl, ale evropští stoupenci volného trhu by z takových politik měli mít husí kůži. Hledání jasné, jednoduché odpovědi připomíná diskuse, jež následovaly po finančních krizích na celém světě. Po každé krizi se objeví vysvětlení, jehož mylnost či nedostatečnost odhalí další krize. Latinskoamerickou krizi 80. let zapříčinily nadměrné půjčky; to však selhalo jako vysvětlení mexické krize v roce 1994, a proto byla připsána nedostatečným úsporám. Pak přišla východní Asie, kde byly vysoké míry úspor, a tak se novým vysvětlením stala „správa země“. Ani to však nedávalo mnoho smyslu, neboť několik let předtím krize postihla skandinávské země, jejichž správa patří k nejtransparentnějším na světě. Zajímavé je, že všemi těmito případy, jakož i krizí roku 2008, prochází určitá společná nit: špatně se chovaly finanční sektory a nedokázaly hodnotit úvěrovou schopnost a řídit riziko, jak se od nich očekávalo.
Persönlich finde ich dies sinnvoll, aber den Befürwortern des freien Marktes in Europa müssen solche Maßnahmen ein Dorn im Auge sein. Auf der Suche nach einer klaren, einfachen Antwort ist es interessant zu beobachten, welche Diskussionen jeweils nach den bisherigen weltweiten Finanzkrisen geführt wurden. Nach jeder Krise kommt eine Erklärung, die sich dann durch die Erfahrungen der nächsten Krise als falsch oder zumindest als nicht ausreichend herausstellt. Die lateinamerikanische Krise der 1980er wurde durch exzessive Schuldenaufnahme verursacht. Dies konnte aber die Krise Mexikos im Jahr 1994 nicht erklären, als deren Ursache dann eine zu niedrige Sparquote gesehen wurde. Dann kam Ostasien, wo die Sparquoten hoch waren, also musste als neue Erklärung die “Staatsführung” herhalten. Aber auch das ergab wenig Sinn, da die skandinavischen Länder, deren Staatsführung eine der transparentesten der Welt ist, einige Jahre zuvor ebenfalls eine Krise erlitten hatten. Interessanterweise gibt es aber etwas, was all diese Fälle, einschließlich der Krise 2008, gemeinsam haben: Die Finanzsektoren schlugen über die Stränge und versagten bei ihrer eigentlichen Aufgabe, Kreditwürdigkeit zu prüfen und Risiken zu managen.