Populisté v obou zemích úspěšně založili kampaň na nevýznamných tématech. Všechny dostupné studie ukazují, že „dávková turistika“ je omezeným jevem a že přistěhovalectví podporuje hospodářský růst. Tato fakta se však „nepočítají“, pokud mzdy stagnují (jako v Británii) nebo pokud nezaměstnanost nadále roste (jako ve Francii). Populisté dokážou snadno svalit vinu za tyto problémy na „Evropu“, která v tomto případě představuje pouhý strach z vnějšího světa obecně. EU se tak ocitá v kleštích mezi požadavky na větší solidaritu ze strany mladých lidí v jižních členských státech a nespokojeností s otevřenými hranicemi u starších lidí na severu.
Die Populisten in beiden Ländern haben erfolgreich mit Scheinproblemen Wahlkampf gemacht. Alle verfügbaren Studien zeigen, dass der „Sozialtourismus“ ein begrenztes Phänomen ist und dass Einwanderung das Wirtschaftswachstum fördert. Aber derartige Fakten zählen nicht, wenn die Löhne stagnieren (wie in Großbritannien) oder die Arbeitslosigkeit immer weiter steigt (wie in Frankreich). Die Populisten können diese Probleme ganz einfach auf „Europa“ projizieren, das dabei schlicht für Ängste gegenüber der Außenwelt im Allgemeinen steht. Die EU ist daher gefangen zwischen Forderungen nach mehr Solidarität von den Jungen in ihren südlichen Mitgliedsstaaten und der Unzufriedenheit der Alten im Norden über die offenen Grenzen.