Samozřejmě to byla také doba válek. To však ještě neznamená, že centralizace je nejlepším – natožpak jediným – způsobem, jak zaručit mír. Vedoucí evropští představitelé však znovu reagují tím, že tvrdí opak: nezdar Lisabonské agendy byl interpretován tak, že prý opodstatňuje ještě větší harmonizaci a centralizaci národních politik. Předseda Evropské komise José Manuel Barroso „nezklamal“, když ve své „zprávě o stavu unie“ v Evropském parlamentu v září 2012 volal po větších pravomocích pro komisi. Tento přístup – harmonizace, koordinace a centralizované rozhodování – se stále pokládá za všelék na evropské problémy. Přesně toto nárokování pravdy odsuzoval ekonom Friedrich von Hayek jako recept na omezování svobody a ekonomickou průměrnost. Evropský projekt by měl vycházet z předpokladu, že základem hospodářského úspěchu jsou fungující instituce, majetková práva a konkurence v kombinaci s daňovým systémem nakloněným růstu a solidní fiskální politikou. Nástrahy centralizujícího přístupu jsou patrné také ve vztahu mezi 17 současnými členy eurozóny a 11 státy EU, které v eurozóně nejsou. Zatímco první skupina naléhá na větší integraci, nepříznivé ekonomické důsledky takového kroku pravděpodobně odradí druhou skupinu od účasti v EMU (což může být další signál, že institucionální konkurenci nelze potlačovat donekonečna).
Sicher war dies zugleich eine Zeit der Kriege, aber das bedeutet nicht, dass die Zentralisierung der beste – oder gar der einzige – Weg ist, Frieden zu gewährleisten. Doch die Staats- und Regierungschef der EU zogen einmal mehr den gegenteiligen Schluss: Das Scheitern der Agenda von Lissabon wurde als Rechtfertigung einer noch stärkeren Harmonisierung und Zentralisierung der nationalen Politiken interpretiert. In gewohnter Manier forderte der Präsident der Europäischen Kommission, José Manuel Barroso, in seiner Rede zur Lage der Union vor dem Europäischen Parlament im September 2012 eine Ausweitung der Kommissionsbefugnisse. Dieser Ansatz – Harmonisierung, Koordination und zentralisierte Entscheidungsfindung – wird nach wie vor als Allheilmittel für Europas Probleme betrachtet. Es ist die Art vorgegebenen Wissens, die der Ökonom Friedrich von Hayek als Rezept für die Einschränkung der Freiheit und die Gewähr wirtschaftlicher Mittelmäßigkeit kritisierte. Tatsächlich sollte das europäische Projekt von der Prämisse ausgehen, dass geeignete Institutionen, Eigentumsrechte und Wettbewerb, zusammen mit einem wachstumsfreundlichen Steuersystem und einer soliden Fiskalpolitik, die Grundlage des wirtschaftlichen Erfolges sind. Die Gefahren eines Zentralisierungsansatzes lassen sich auch an der Beziehung zwischen den 17 derzeitigen Mitgliedern der Eurozone und den elf EU-Staaten, die den Euro nicht eingeführt haben, erkennen. Während Erstere die Integration weiter vorantreiben, dürften die negativen wirtschaftlichen Folgen dieses Tuns Letztere von der Teilnahme an der Währungsunion abhalten (was ein weiterer Hinweis dafür sein könnte, dass sich der institutionelle Wettbewerb nicht ewig unterdrücken lässt).