A sledoval jsem toho člověka kudy chodil, až jsem se s ním ocitl v místnosti, a přečetl jsem mu jednu ze svých básní, a víte, co mi řekl? "To je pakárna. Víš, co máš za problém, kámo? Nečteš to, co píšou ostatní, a nedokážeš podřídit verbální metrum tonálním kritériím." (Smích) Dál mlel o poezii a stylech a Njůjorských pátečních večírcích. Teď jsem toho mohl nechat. Měl jsem toho nechat. Myslel jsem, že poezie je jenom sebevyjádření. Nevěděl jsem, že vlastně musíte mít tvůrčí kontrolu. Místo abych toho nechal, následoval jsem ho všude.
Und ich folgte diesem Typen überallhin, bis wir im selben Raum waren und ich ihm eines meiner Stücke vorlas, und wisst ihr, was er mir sagte? "Du spinnst. Weißt du, was dein Problem ist, Kumpel? Du liest nicht die Poesie anderer Leute und du gibst klanglichen Erwägungen keinen Vorzug gegenüber dem Metrum." (Lachen) Und er brabbelte weiter über Poesie, Stile und Freitagnächte von puerto-ricanischen New Yorkern. Ich hätte aufhören können. Aufhören sollen. Ich hielt Poesie nur für Ausdruck des Selbst, ich war mir nicht bewusst, dass man die kreative Kontrolle haben könnte. Also hörte ich nicht auf und folgte ihm überall hin.