Leží tenhle nápad přímo před námi, abychom ho mohli zvážit a popsat? Víme, že žraloci užívají celou řadu smyslů, především, když chtějí zaútočit, ale právě zrak je ten, který žraloci užívají, aby identifikovali svůj cíl, a to především jen pár metrů před vlastním útokem. Měli bychom věnovat pozornost biologickým důkazům, protože tohle je časově testovaná evoluce po mnoho tisíciletí. Ale není lidský důkaz také druhem evoluce, kde jádrem pravdy je nápad, považovaný za důležitý, který přechází z jedné generace na druhou tak, že formuje lidské chování? Chtěl jsem otestovat tenhle nápad. Chtěl jsem aplikovat vědu na tyto neověřené důkazy, protože pokud by věda mohla podpořit tuhle myšlenku, potom bychom mohli mít alespoň část řešení žraločích útoků přímo před nosem. Abych to udělal, potřeboval jsem odborníky na žraločí zrak a žraločí neurologii, a hledání po celém světě mě znovu přivedlo k Západoaustralské univerzitě,
Liegt die Lösung direkt vor uns, die wir begreifen und definieren sollten? Wir wissen, dass Haie Sensoren nutzen, um zu jagen -- besonders beim Angriff. Ihr Sehvermögen erlaubt ihnen dabei, ihr Ziel zu finden, speziell auf den letzten Metern vor ihrem Angriff. Es ist sinnvoll, dieser biologischen Anekdote Beachtung zu schenken, denn sie ist bewährte Evolution über Jahrtausende hinweg. Sind menschliche Anekdoten aber nicht auch eine Art Evolution? Beeinflusst der Gedanke, dass es darin einen wahren Kern gibt, der über viele Generationen weitergegeben wird, nicht auch das Verhalten von Menschen? Ich wollte das wissenschaftlich testen. Denn sollte sich herausstellen, dass dieses Konzept aufgeht, so hätten wir jedenfalls teilweise die Lösung des Problems gefunden. Hierfür brauchte ich Experten für das Sehvermögen und die Neurologie von Haien. Meine neue, weltweite Suche brachte mich zur W.-A.-Universität, ihrer Abteilung für Meeresforschung.