Nevím, jestli jsem si to tenkrát uvědomovala -- myslela jsem si, že dělám výzkum pro svou knihu, ale zpětně už to vidím. Doufala jsem, že když se vyzbrojím vědou o romantické lásce, možná se pak už nikdy nebudu cítit tak hrozně a osamocená jako tehdy. A všechno tohle vědění bylo v určitém směru užitečné. S láskou jsem trpělivější. Uvolněnější. Jsem jistější, když žádám o to, co chci. Také vidím sama sebe jasněji a vidím, že někdy chci víc, než co je rozumné žádat.
Ich weiß nicht, ob ich es zu der Zeit realisierte -- ich dachte, ich recherchierte nur für mein Buch -- aber im Nachhinein ist es sehr offensichtlich. Ich hoffte, dass wenn ich mich mit Wissen über Liebe ausrüstete, mich nie wieder so schrecklich und so einsam fühlen würde wie damals. All das Wissen war bisher nützlich auf irgendeine Art und Weise. Ich bin geduldiger in der Liebe. Ich bin entspannter. Ich bin selbstbewusster dabei zu sagen, was ich will. Aber ich kann mich selbst auch deutlicher sehen. Ich verlange manchmal mehr, als das, was vernünftigerweise verlangt werden darf.