A rychlé snižování rozpočtových schodků, k nimž se nyní evropské vlády zavázaly, může pouze zvýšit pravděpodobnost plné recese s dvojím dnem. Obecné schéma je zřejmé: čím více se vlády znepokojují, že přehnaně vysoké sanace umožní v budoucnu další morální hazard, a snaží se zastavit vzestup veřejného dluhu, tím hůře si jejich ekonomiky vedou. Čím více se naopak zaměřují na krátkodobou politiku návratu lidí do práce, tím si jejich ekonomiky vedou lépe. Toto schéma by nebylo překvapilo ekonomy devatenáctého století, jako byli Mill nebo Walter Bagehot, kteří chápali, že průmyslová deprese má kořeny ve finančním sektoru. Zdá se však, že překvapuje nejen obrovské množství dnešních pozorovatelů, ale i velký počet politiků. Atlas se hroutí
Und die schnelle Rückführung der Haushaltsdefizite, zu der sich die europäischen Regierungen jetzt verpflichtet haben, kann die Wahrscheinlichkeit einer voll ausgebildeten w-förmigen Rezession nur erhöhen. Das allgemeine Muster ist klar: Je stärkere Sorgen sich die Regierungen darüber gemacht haben, ja nicht durch übertriebene Rettungsaktionen opportunistisches Fehlverhalten in der Zukunft zu ermöglichen, und je mehr sie bestrebt waren, den Anstieg der Staatsverschuldung zu bremsen, desto schlechter haben sich die Volkswirtschaften ihrer Länder entwickelt. Je mehr sie sich auf eine Politik konzentrierten, die den Menschen kurzfristig wieder Arbeit verschaffte, desto besser haben sich ihre Volkswirtschaften geschlagen. Dieses Muster hätte einen Ökonomen aus dem 19. Jahrhundert wie Mill oder Walter Bagehot – die verstanden, dass die Ursprünge einer industriellen Depression im Finanzsektor liegen – nicht überrascht. Heutzutage freilich scheint es nicht nur eine Menge Beobachter zu überraschen, sondern auch eine große Anzahl der politischen Entscheidungsträger. Atlas bricht zusammen