Bez ohledu na odpudivost byly vlajky s hákovými kříži prohlášeny za přípustné, neboť nespadaly do úzké kategorie „štvavých slov“, na kterou se standardní ústavní ochrana nevztahuje. Argumenty právníků ACLU – z nichž někteří byli sami Židé a žádný z nich nesympatizoval s nacisty – byly prosté: umožníte-li státu zakazovat názory, s nimiž nesouhlasíte, usnadníte státu zakazovat i názory, s nimiž souhlasíte. Ochrana práva nacistů demonstrovat byla považována za způsob, jak ochránit právo ostatních zaujímat diametrálně odlišné postoje. Tento argument stále platí, i v naší digitální éře. Ani v USA, které jsou shovívavější než většina zemí, však tento princip neplatí absolutně. Podněcování k bezprostředně hrozícímu násilí se nepovoluje. Projev Donalda Trumpa letos 6. ledna, kdy vybízel dav, aby vzal útokem Kapitol, se k překročení této hranice rozhodně přiblížil.
Egal wie widerwärtig sie sein mögen: Hakenkreuzfahnen wurden als zulässig betrachtet, weil sie nach US-Recht nicht als „fighting words“ (Kampfbegriffe) gelten – eine enge Kategorie der Rede, der der normale Schutz durch die Verfassung versagt ist. Das von den Anwälten der ACLU – von denen einige selbst Juden waren und von denen niemand ein Nazisympathisant war – vorgetragene Argument war simpel: Wenn man dem Staat erlaubt, Meinungen zu verbieten, die man ablehnt, erleichtert man ihm das Verbot von Ansichten, denen man zustimmt. Der Schutz des Demonstrationsrechts der Nazis wurde als Weg betrachtet, das Recht anderer, deutlich andere Ansichten zu vertreten, zu schützen. Dieses Argument hat auch in unserer digitalen Zeit noch Bestand. Doch selbst in den USA, die duldsamer sind als die meisten Länder, kann dieser Grundsatz nicht uneingeschränkt gelten. Die Anstiftung zu unmittelbarer Gewalt ist nicht gestattet. Bei Donald Trumps Rede am 6. Januar, in der er den Mob aufforderte, das US-Kapitol zu stürmen, wurde diese Grenze mit Sicherheit zumindest annähernd überschritten.