Průmyslové velkochovy se rozšířily, protože se zdály být levnější než tradiční metody. Ve skutečnosti byly levnější jen proto, že některé z nákladů přesunuly jinam – například na lidi, kteří bydlí po proudu řeky nebo po směru větru od velkochovů a přišli o čistou vodu a čistý vzduch. Teď vidíme, že se jednalo jen o malou část celkových nákladů. Průmyslové velkochovy přesouvají mnohem větší náklady – a rizika – na každého z nás. Provozovatelé průmyslového zemědělství by tyto náklady na nás neměli přesouvat, nýbrž je – řečeno ekonomickou terminologií – „internalizovat“. To sice nebude snadné dokázat, ale mohli bychom udělat první krok a uvalit na produkty průmyslového zemědělství daň, aby vznikl dostatečný příjem, který uhradí preventivní opatření, jež dnes vlády musí provádět proti ptačí chřipce. Pak bychom konečně mohli vidět, že kuře z průmyslového velkochovu není zase tak levné.
Die Massentierhaltung verbreitete sich, weil sie billiger zu sein schien als traditionelle Methoden. Tatsächlich war sie nur deshalb billiger, weil sie einige ihrer Kosten auf andere abwälzte – zum Beispiel auf die Menschen, die flussabwärts oder in Windrichtung der Intensivhaltungsbetriebe lebten und nun nicht länger sauberes Wasser und saubere Luft genießen konnten. Jetzt erleben wir, dass dies nur ein kleiner Teil der Gesamtkosten war. Die Massentierhaltung wälzt viel größere Kosten – und Risiken – auf uns alle ab. In wirtschaftlicher Hinsicht sollten diese Kosten von den Massentierhaltern selbst erbracht und nicht an die Übrigen von uns weitergegeben werden. Dies wird nicht einfach sein, aber ein Anfang wäre es, eine Steuer auf Produkte aus der Massentierhaltung zu erheben, bis genügend hohe Einnahmen erzielt werden, um die Vorsorgemaßnahmen zu finanzieren, welche die Regierungen nun gegen die Vogelgrippe ergreifen müssen. Dann würde uns endlich bewusst werden, dass Hühner aus der Massentierhaltung gar nicht so billig sind.