Tato potřeba je obzvlášť naléhavá u těch, kdo jsou v pravidelném styku s mladými lidmi – například u rodičů, učitelů, sociálních pracovníků zaměřených na mládež a sportovních trenérů. Duševní obtíže obvykle vznikají v mládí a poprvé se projeví během dospívání či zkraje dospělosti – jedná se o kritickou fázi vývoje, kdy lidé dovršují vzdělání, vstupují do řad pracovních sil, navazují klíčové vztahy a formují své zdravotní návyky. Bez systému pevné podpory mohou duševní obtíže tento vývoj narušit a poškodit budoucí vyhlídky těch, které postihují. Přestože rychlá expanze kurzů první pomoci pro duševní zdraví pomohla v mnoha komunitách situaci zlepšit, stále je potřeba odvést mnoho další práce. V krátkodobém výhledu by všechny vyspělé země měly usilovat o účast 1% populace v těchto kurzech, jak už učinila Austrálie. V dlouhodobějším výhledu by státy měly usilovat o vyrovnání míry účasti s konvenčními kurzy první pomoci. Za poslední tři roky prošlo takovým školením 11 % australské populace, což zčásti plyne z požadavků, aby lidé v určitých povoláních, například v oblasti péče o děti, měli osvědčení o absolvování kurzu první pomoci. Požadavek, aby lidé v některých profesích – mimo jiné středoškolští učitelé, zdravotní sestry a policisté – měli osvědčení o schopnosti podat první pomoc duševně strádajícímu, by výrazně zvýšil účast v kurzech a tím posílil podporu pro ty, kdo zápasí s duševními potížemi.
Diese Notwendigkeit besteht vor allem für diejenigen, die regelmäßig in Kontakt mit jungen Menschen stehen – wie Eltern, Lehrer, Jugendarbeiter und Sporttrainer. Psychische Probleme neigen dazu, in frühen Lebensjahren aufzutreten, wobei die ersten Episoden in der Adoleszenz oder dem frühen Erwachsenenalter in Erscheinung treten – in einer kritischen Entwicklungsphase, während derer die Menschen ihre Ausbildung abschließen, in den Arbeitsprozess eintreten, entscheidende Beziehungen aufbauen und gesundheitsrelevante Gewohnheiten entwickeln. Ohne starkes Unterstützungssystem können psychische Probleme diese Entwicklungen stören und damit die Zukunftsaussichten der Betroffenen zunichte machen. Obwohl die rasche Verbreitung der Erste-Hilfe-Kurse für psychische Gesundheit dazu beitrug, die Situation in vielen Gemeinden zu verbessern, bleibt noch viel zu tun. Kurzfristig sollte man in allen Industrieländern eine Beteiligungsquote von 1 Prozent an diesen Kursen anstreben, so wie dies in Australien der Fall ist. Langfristig sollte man sich in allen Ländern zum Ziel setzen, eine Kursbeteiligung zu erreichen, die etwa so hoch liegt wie bei konventionellen Erste-Hilfe-Kursen. In den letzten drei Jahren haben 11 Prozent der Bevölkerung Australiens einen Erste-Hilfe-Kurs für psychische Gesundheit absolviert. Dies zum Teil deshalb, weil man in bestimmten Berufen, wie etwa in der Kinderbetreuung, den Nachweis über die Absolvierung eines derartigen Kurses zu erbringen hat. Die verpflichtende Teilnahme von Menschen in bestimmten Berufen – einschließlich Lehrer an höheren Schulden, Krankenpflegepersonal und Polizisten – an Erste-Hilfe-Kursen für psychische Gesundheit, würde die Beteiligung an diesen Kursen signifikant erhöhen und damit die Unterstützung für die von psychischen Problemen betroffenen Menschen stärken.