Íránské volby jsou paradoxně neobvyklé jak podle demokratických, tak podle autoritářských norem. Přestože nejsou ani svobodné, ani spravedlivé, mezi kandidáty jsou skutečné rozdíly a výsledky jsou často nepředvídatelné. Na rozdíl od zmanipulovaných voleb, při nichž je vítěz předem stanoven, íránský systém umožňuje soutěživé volby mezi předem vybranými kandidáty. Málokdo roku 1997 předpovídal výrazné prezidentské vítězství reformisty Mohammada Chátamího a ještě méně lidí předvídalo vítězství radikálního prezidenta Mahmúda Ahmadínedžáda v roce 2005. Pro ty, kdo íránskou demokratickou číši vidí jako zpola plnou, se volby do madžlisu 14. března stanou 28. celostátními volbami od založení islámské republiky v roce 1979, což dále upevňuje politickou kulturu, na Středním východě jedinečnou.
Paradoxerweise sind die iranischen Wahlen sowohl nach demokratischen und autokratischen Standards eine Anomalie. Zwar sind sie weder frei noch gleich, doch gibt es echte Unterschiede zwischen den Kandidaten, und ihr Ergebnis ist häufig unvorhersehbar. Im Gegensatz zu manipulierten Wahlen, bei denen die Sieger vorher feststehen, lässt das iranische System auf Wettbewerb beruhende Wahlen zwischen vorab selektierten Kandidaten zu. Kaum jemand hätte den überwältigenden Sieg des reformistischen Mohammed Chatami bei den Präsidentschaftswahlen 1997 vorhergesagt, und sogar noch weniger tippten 2005 bei den Präsidentschaftswahlen 2005 auf einen Sieg des Hardliners Mahmoud Ahmadinedschad . Für jene, die Irans demokratisches Glas als halb voll betrachten, markieren die Wahlen zum Majlis am 14. März die 28. landesweite Wahl seit Gründung der Islamischen Republik im Jahre 1979, die eine im Nahen Osten einzigartige politische Kultur weiter festigen werden.