Za prvé a především musí vedoucí západoevropští představitelé zajistit vyřešení krize ve svém jádru a mnozí pozorovatelé pochybují, že lídři učinili dost. Za druhé musí zabránit tomu, aby již přijatá krizová opatření nediskriminovala dceřiné společnosti ve střední a východní Evropě, a to nezávisle na tom, zda se nacházejí uvnitř či vně Evropské unie. Za třetí musí při podpoře těchto ekonomik spojit síly s mezinárodními finančními institucemi – jako v případě Maďarska. Možný model představují zkušenosti Gruzie po nedávné válce s Ruskem. Mezinárodní měnový fond poskytl na podporu tamní měny nouzovou úvěrovou linku, Světová banka koordinovala humanitární úsilí (z velké části financované Spojenými státy a EU) a Evropská banka pro obnovu a rozvoj využila svých znalostí a prostředků a postavila se do čela úsilí o záchranu finančního systému.
Vor allem müssen die politischen Führer Westeuropas dafür sorgen, dass die Krise im Kern gelöst wird, und viele Beobachter zweifeln, dass sie in dieser Hinsicht schon genug getan haben. Zweitens müssen sie verhindern, dass bei den bereits ergriffenen Maßnahmen zur Bewältigung der Krise Tochtergesellschaften in Mittel- und Osteuropa benachteiligt werden, und zwar unabhängig davon, ob sich diese innerhalb oder außerhalb der Europäischen Union befinden. Drittens müssen sie ihre Kräfte bei der Unterstützung dieser Volkswirtschaften, wie in Ungarn, mit denen der internationalen Finanzorganisationen bündeln. Das Beispiel Georgiens nach dem jüngsten Krieg mit Russland bietet ein mögliches Modell hierfür. Der Internationale Währungsfonds stellte eine Notfallkreditlinie zur Verfügung, um die Währung zu stützen; die Weltbank koordinierte die (großteils von den USA und der EU finanzierten) Hilfebemühungen, und die Europäische Bank für Wiederaufbau und Entwicklung setzte ihr Wissen und ihre Ressourcen ein, um das Finanzsystem zu retten.