Zařízení v nedalekých městech Maselleh a Katherie zase měla rozpraskané zdi, do střech zatékalo a uvnitř bylo tak málo úložných prostor, že jehly a zdravotní karty musely ležet naskládané na podlaze. Tato situace je přímým následkem nesystémového a uspěchaného přístupu k investicím do zdravotnické infrastruktury. Podle Rukověti primární zdravotní péče z roku 2004 měla Sierra Leone na konci občanské války v roce 2002 méně než 700 zdravotnických zařízení. V roce 2003 se vláda ve finanční tísni rozhodla „decentralizovat“ různé veřejné služby na úroveň okrsků, čímž rozdmýchala ostré soupeření o omezené zdroje. Ve snaze získat co největší díl ze společného koláče začaly místní samosprávy tlačit na výstavbu nových projektů, což vedlo k rychlé a nekontrolované expanzi zdravotnického systému. Dnes má Sierra Leone – země, kde žije pouhých sedm milionů obyvatel – téměř 1300 zdravotnických zařízení. Ministerstvo zdravotnictví nedokázalo všechna tato nová zařízení vybavovat a pokrývat mzdové a personální náklady, neboť jeho rozpočet nevzrostl natolik, aby dokázal držet krok s expanzí systému. Realita je taková, že jen málo afrických zemí (pokud vůbec nějaké), které se v roce 2001 podepsáním Deklarace z Abuji zavázaly vyčleňovat 15% svého rozpočtu na zdravotnictví, dokázalo tento závazek splnit.
Bei den Einrichtungen in den nahe gelegenen Orten Maselleh und Katherie zeigten sich Risse in den Wänden, die Dächer waren undicht und es gab so wenige Schränke, dass Verbrauchsmaterialien wie Spritzen oder die Patientenkarteien auf dem Boden gestapelt werden mussten. Diese Situation ist das direkte Resultat eines bruchstückhaften und übereilten Ansatzes bei Investitionen in Gesundheitsinfrastruktur. Laut Angaben des Primary Health Care Handbook 2004 gab es in Sierra Leone am Ende des Bürgerkriegs im Jahr 2002 weniger als 700 Gesundheitseinrichtungen. Im Jahr 2003 beschloss die finanziell klamme Regierung, verschiedene öffentliche Dienstleistungen zu „dezentralisieren“ und auf Distriktsebene auszugliedern, wodurch man einen heftigen Wettstreit um knappe Ressourcen entfachte. In ihrem Bestreben, sich das größte Stück des Kuchens zu sichern, begannen die Kommunen neue Projekte voranzutreiben, was zu einer raschen und unkontrollierten Expansion des Gesundheitssystems führte. Heute verfügt Sierra Leone – bei einer Einwohnerzahl von gerade einmal sieben Millionen – über beinahe 1.300 Gesundheitseinrichtungen. Das Gesundheitsministerium war außer Stande, alle diese Einrichtungen auszustatten und für Personal- und Betriebskosten aufzukommen, weil das staatliche Budget nicht im gleichen Ausmaß wie das System gewachsen war. Tatsächlich waren (wenn überhaupt) nur sehr wenige afrikanische Länder, die sich im Jahr 2001 mit der Unterzeichnung der Erklärung von Abuja dazu bekannten, 15 Prozent ihres Haushalts für Gesundheit aufzuwenden, in der Lage, das auch zu tun.