Tento závěr nemůže být zpochybněn tvrzením navrhovatelky, že Komise považuje částečné uskutečnění za zakázané čl. 7 odst. 1 dokonce i tehdy, pokud se týká kroků, které nezahrnují změnu kontroly, a vyžaduje od účastníků řízení, aby se takových kroků zdrželi. Komise při jednání potvrdila, že i když nikdy nezaujala oficiální postoj k otázce, zda článek 7 brání získání minoritních podílů, v kontextu diskusí s oznamujícími stranami Komise zvolila postup, ve kterém žádá nabyvatele, aby se zdržel výkonu jakýchkoliv hlasovacích práv bez ohledu na to, zda souvisí s kontrolním podílem nebo minoritním podílem, dokud řízení neskončí. V tomto ohledu je třeba nejprve zdůraznit, že na základě rozdělení pravomocí zkoumaných výše v bodě 42 je výklad práva Společenství výsadou Soudního dvora, a nikoliv Komise, a tudíž praxe Komise, jakkoliv zpravidla vlivná a důležitá pro určení, zda může být jakékoliv legitimní očekávání opodstatněné, není pro účely tohoto řízení rozhodující. Zadruhé, jak Komise zdůraznila v průběhu jednání, i kdyby měl být čl. 7 odst. 1 nařízení vykládán v tom smyslu, že zakazuje pouze změnu kontroly v průběhu posuzování Komise, a nikoliv taková opatření, při nichž nedochází ke změně kontroly, jako je výkon hlasovacích práv spojených s minoritními podíly, s ohledem na lhůty, ve kterých Komise musí posoudit oznámené spojení, a kombinaci faktorů, které mohou vést ke vzniku kontroly v daném případě, je nadále legitimní, aby Komise požadovala, aby účastníci řízení nečinili žádné kroky, které mohou vést ke změně kontroly. Navíc, AER LINGUS GROUP v. KOMISE ačkoliv se prima facie nejedná o požadavek vyplývající z nařízení, je možné, že oznamující strany budou považovat za výhodnější usnadnit správní řízení Komise tím, že takovému požadavku vyhoví, a tím zabrání nebezpečí, že Komise bude považovat za nezbytné přistoupit ke kontrole v provozovnách účastníků řízení, aby ověřila, zda opatření přijatá oznamujícími stranami ve skutečnosti nepůsobí přesun kontroly.
Diese Feststellung kann nicht durch die Behauptung der Antragstellerin in Frage gestellt werden, die Kommission halte einen teilweisen Vollzug auch bei Schritten unterhalb der Schwelle der Übernahme der Kontrolle nach Art. 7 Abs. 1 der Verordnung für ausgeschlossen und fordere die Beteiligten auf, solche Schritte zu unterlassen. Die Kommission hat in der mündlichen Verhandlung bestätigt, dass sie, obwohl sie in der Frage, ob Art. 7 der Verordnung dem Erwerb von Minderheitsbeteiligungen entgegenstehe, nie einen amtlichen Standpunkt geäußert habe, bei Erörterungen mit Anmeldern die Politik verfolgt habe, den Erwerber aufzufordern, die Ausübung von Stimmrechten, gleichgültig, ob diese auf einer Kontrollübernahme oder einer Minderheitsbeteiligung beruhten, bis zum Abschluss des Verfahrens zu unterlassen. Hierzu ist erstens darauf hinzuweisen, dass nach der oben in Randnr. 42 untersuchten Zuständigkeitsverteilung die Auslegung des Gemeinschaftsrechts Sache des Gerichtshofs und nicht der Kommission ist und somit die Praxis der Kommission, auch wenn sie wegen der Schaffung begründeter Erwartungen von Bedeutung ist, in diesem Zusammenhang nicht entscheidend ist. Zweitens wäre es, wie die Kommission in der mündlichen Verhandlung betont hat, selbst wenn Art. 7 Abs. 1 der Verordnung so auszulegen wäre, dass er bis zur Prüfung durch die Kommission nur einen Wechsel der Kontrolle und nicht Schritte unterhalb der Schwelle des Wechsels der Kontrolle wie etwa die Ausübung von Stimmrechten aufgrund von Minderheitsbeteiligungen verbietet, angesichts der strengen Fristen, innerhalb deren die Kommission einen angemeldeten Zusammenschluss zu prüfen hat, sowie des Zusammenwirkens von Faktoren, die zur Übernahme der Kontrolle in einem konkreten Fall führen könnten, durchaus legitim, wenn die Kommission die Beteiligten auffordern würde, keinerlei Schritte zu unternehmen, die zu einem Wechsel der Kontrolle führen könnten. Zusätzlich könnten es die Anmelder, auch wenn dies auf den ersten Blick kein Erfordernis nach der Verordnung ist, als vorteilhaft ansehen, einer solchen Aufforderung nachzukommen, um das Verwaltungsverfahren der Kommission zu erleichtern und damit das Risiko zu vermeiden, dass diese es für erforderlich halten könnte, in den Betrieben der Beteiligten Durchsuchungen durchzuführen und festzustellen, ob die von den Anmeldern unternommenen Schritte nicht tatsächlich zu einem Wechsel der Kontrolle geführt haben.