Hlavní alternativní kandidáti na levici a na pravici se zároveň vyhranili příliš směrem ke krajnostem, než aby si snadno dokázali znovu získat střed. Na levici je Amir Perec ze Strany práce, populista a předák federace odborových svazů bez valné zkušenosti s vedením státu a s ještě menší znalostí bezpečnostních záležitostí. Mnozí Izraelci nedůvěřují jeho schopnosti zemi vést. Všeobecně se očekávalo, že Strana práce obsadí ve volbách druhé místo a vytvoří koaliční vládu s Kadimou. Bez Šarona by Perec mohl mít v tomto spojenectví větší váhu, obzvlášť proto, že Olmert vždy oproti Šaronovi projevoval více ochoty přijmout politické změny považované za holubičí. Koalice Kadimy a Strany práce by sice měla své potíže, ale přesto by byla základem pevné vlády. Na pravici je Bibi Netanjahu, bývalý ministerský předseda a vůdce Šaronovy dřívější strany Likud.
Unterdessen haben sich die Spitzenkandidaten der Linken und Rechten selbst zu extrem positioniert, als dass sie die Mitte mühelos zurückerobern könnten. Auf der linken Seite finden wir mit Amir Peretz von der Arbeiterpartei einen Populisten und Gewerkschaftsführer, der über wenig nationale Erfahrung in der Führung eines Landes verfügt und mit Sicherheitsfragen noch weniger vertraut ist. Viele Israelis misstrauen seinen Fähigkeiten, das Land zu regieren. Allgemein rechnete man damit, dass die Arbeiterpartei bei den Wahlen den zweiten Platz erringen und danach mit Kadima eine Koalitionsregierung bilden würde. Ohne Sharon hätte Peretz vielleicht mehr Gewicht in der Koalition, vor allem da Olmert eher als Sharon bereit ist, als „taubenhaft“ geltende politische Veränderungen anzunehmen. Eine Koalition zwischen Kadima und Arbeiterpartei hätte manche Probleme, wäre aber trotzdem eine gute Grundlage für eine solide Regierung. Auf Seiten der Rechten steht Bibi Netanyahu, früherer Ministerpräsident und Vorsitzender von Sharons ehemaliger Partei, dem Likud-Block.