Z velké části byla tato opatření úspěšná. Okolní svět v současnosti ví málo o vnitřních pravidlech fungování iráckého zbrojního programu. Od roku 1998 z nejvyšších pater programu nikdo nesběhl, přestože platy jsou nízké a životní podmínky podprůměrné - upadající zdravotnictví, nepravidelné dodávky elektřiny a zákaz cestování. Je neuvěřitelné, že Blix ani Baradej si nevynutili jediné interview s vědci mimo Irák, ačkoli jsou si dobře vědomi toho, že jde o jediný bezpečný způsob, jaké vést efektivní vyšetřování. Oba přistupovali k odzbrojení pouze jako k odstranění zbraní a zařízení, jež snad odhalí. Porozumět systému, který zbraně vyrábí, a najít prostředky, jak tento systém znemožnit, nebylo v jejich programu. Výsledkem je, že irácké odmítnutí spolupracovat a uvolnit vědce k rozhovorům, jež by byly klíčem k celé irácké strategii zapírání, se zmiňuje jen mimochodem na konci inspektorských zpráv. Fakt, že tyto manévry nám o irácké zbrojní infrastruktuře neřekly nic, byl prostě jen uložen do archivu pro budoucí nahlédnutí.
Größtenteils waren diese Maßnahmen erfolgreich. Die Welt weiß momentan nur wenig über die internen Abläufe im irakischen Waffenprogramm. Trotz schlechter Bezahlung und beinahe unzumutbarer Lebensbedingungen - miserables Gesundheitssystem, unzureichende Stromversorgung und Ausreisesperre - ist seit 1998 kein einziger höherrangige Experte aus diesem Programm in den Westen übergelaufen. Unfassbar, dass weder Blix noch ElBaradei auf Gespräche mit Experten außerhalb des Iraks drängten, obwohl ihnen bewusst ist, dass dies der einzig mögliche Weg wäre, ergiebige Befragungen durchzuführen. Für beide bedeutet Abrüstung einfach nur die Beseitigung von Waffen und Ausrüstung, so man sie findet. Das System zu verstehen und Strategien zu entwickeln, wie dieses System zu zerschlagen sei, stand nicht auf ihrer Tagesordnung. So wurde auch die irakische Weigerung, Experten für Gespräche zur Verfügung zu stellen - und somit der entscheidende Faktor ihrer Verweigerungsstrategie - nur am Rande des Inspektionsberichtes erwähnt. Die Tatsache, dass durch diese Verweigerung nichts über die irakische Infrastruktur der Waffenerzeugung in Erfahrung gebracht werden konnte, wurde einfach beiseite geschoben.