Je to ale zavádějící optika, jíž se musíme zbavit, chceme-li zlepšit to, jak spravujeme moderní tržní ekonomiky. Nestačí ale za tím účelem kritizovat Phillipsovu křivku. Pokud je teorie chybná, je nezbytné nahradit ji něčím lepším a něčím jiným než návratem ke keynesiánství 50. let, jak dnešní kritici neoklasicistní makroekonomické teorie patrně navrhují. Podle Summerse a Stansburyové by vláda měla „prosazovat poptávku skrze fiskální politiky a další prostředky“ (mé zdůraznění). Souhlasím sice, že až Evropa nebo USA vstoupí do další recese, měnová politika bude bezmocná, ale nejsem přesvědčen, že správnou reakcí jsou vládní výdaje. Můj vlastní výzkum předkládá empirické důkazy, že příčinou recesí jsou krachy na trzích aktiv. Je tudíž lepší stabilizovat ceny aktiv než stavět mosty do vzduchoprázdna.
Aber es ist ein irreführendes Narrativ, das wir, wenn wir unseren Umgang mit den modernen Marktwirtschaften verbessern wollen, hinter uns lassen müssen. Zu diesem Zweck reicht es nicht aus, die Phillips-Kurve zu kritisieren. Ist die Theorie falsch, muss sie durch eine bessere ersetzt werden, und dazu können wir nicht zum Keynesianismus der 1950er zurückkehren – wie es die heutigen Kritiker der neoklassischen makroökonomischen Theorie vorzuschlagen scheinen. Laut Summers und Stansbury muss die Regierung „die Nachfrage durch Haushaltspolitik und andere Mittel” fördern (Betonung durch mich). Ich stimme zwar zu, dass die Geldpolitik im Fall einer neuen Rezession in Europa oder den USA machtlos ist, aber ich bin nicht davon überzeugt, dass Staatsausgaben die richtige Antwort darauf sind. Meine eigenen Forschungen liefern empirische Belege dafür, das Rezessionen durch Crashs der Kapitalmärkte verursacht werden. So gesehen ist es besser, die Wertpapierpreise zu stabilisieren, als Brücken ins Nirgendwo zu bauen.