V období po druhé světové válce, kdy se rakouská republika usilovně snažila etablovat se jako demokracie, bylo rozumné, že rakouští demokraté v rámci přechodného krizového opatření potlačovali nacistické myšlenky a propagandu. Tehdejší nebezpečí je ale dávno pryč. Rakousko je demokratický stát a člen Evropské unie. Navzdory občasnému oživení protipřistěhovaleckých, ba dokonce rasistických názorů – což je naneštěstí jev, který se neomezuje jen na země s fašistickou minulostí – neexistuje už v Rakousku vážná hrozba návratu k nacismu. Naproti tomu svoboda projevu je pro demokratické režimy zásadní a musí zahrnovat svobodu říkat to, o čem jsou všichni ostatní přesvědčeni, že je nepravdivé, ba i to, co mnohé lidi uráží. Musíme mít právo svobodně popřít existenci Boha a kritizovat učení Ježíše, Mojžíše, Muhammada i Budhy, jak jsou zachycena v textech, jež miliony lidí považují za posvátné.
Nach dem Zweiten Weltkrieg, als die Republik Österreich darum kämpfte, sich als Demokratie zu etablieren, war es angemessen, dass die österreichischen Demokraten als vorübergehende Notmaßnahme die Ideen und Propaganda der Nazis unterdrückten. Aber diese Gefahr ist lange vorbei. Österreich ist eine Demokratie und Mitglied der Europäischen Union. Trotz des gelegentlichen Aufflammens einwandererfeindlicher und sogar rassistischer Ansichten – eine Erscheinung, die sich beklagenswerterweise nicht auf Länder mit faschistischer Vergangenheit beschränkt – besteht heute in Österreich keine ernste Gefahr einer Rückkehr zum Nationalsozialismus mehr. Die Redefreiheit andererseits ist für demokratische Staatswesen lebenswichtig – und hierzu muss auch die Freiheit gehören, Dinge zu äußern, die alle anderen falsch finden, und sogar solche, die viele anstößig finden. Wir müssen die Freiheit haben, die Existenz Gottes zu bestreiten und die Lehren Jesu, Mohammeds oder Buddhas, so wie sie in von Millionen von Menschen als heilig angesehenen Texten überliefert sind, zu kritisieren.