Problém je ale možná hlubší než statistická zploštělost: jde o neschopnost moderní teorie růstu patřičně zdůraznit, že člověk je v zásadě společenský tvor. Lidé své bohatství nehodnotí podle nějakého absolutního měřítka, nýbrž na základě toho, co vidí kolem sebe. Ekonom Richard Easterlin proslul upozorněním, že průzkumy „štěstí“ během dekád po druhé světové válce překvapivě dokládají jen nepatrný vývoj, navzdory výraznému trendu růstu příjmů. Netřeba říkat, že Easterlinův výsledek je méně uvěřitelný v chudých zemích, kde svižně rostoucí příjmy společnosti často umožňují dopřát si výrazná zlepšení života, která patrně silně korelují se všemi rozumnými měřítky celkového blahobytu. Ve vyspělých ekonomikách však téměř s jistotou platí, že významným faktorem toho, jak lidé hodnotí svůj blahobyt, je srovnávání se s ostatními. Je-li tomu tak, všeobecný růst příjmů může taková hodnocení zlepšovat mnohem nižším tempem, než by člověk očekával při pohledu na to, jak vzestup příjmů jednotlivce ve srovnání s ostatními ovlivňuje jeho prosperitu.
Doch es könnte ein Problem geben, dass noch tiefer geht als statistische Verengung: das Versagen der modernen Wachstumstheorie, hinreichend zu betonen, dass Menschen im Wesentlichen soziale Wesen sind. Sie bewerten ihr Wohlbefinden auf der Basis dessen, was sie um sich herum wahrnehmen, nicht bloß auf der Grundlage irgendeines absoluten Standards. Vom Ökonomen Richard Easterlin stammt die berühmte Beobachtung, dass Studien über das „Glück“ trotz eines erheblichen Trendwachstums beim Einkommen eine überraschend geringe Entwicklung aufzeigen. Natürlich scheint Easterlins Erkenntnis für sehr arme Länder, wo schnell wachsende Einkommen häufig zu einer großen Verbesserung der Lebensqualität führen – die stark mit jedem sinnvollen Maß für das Gesamtwohl korreliert sein dürfte –, weniger plausibel. Doch in hoch entwickelten Volkswirtschaften ist der Vergleich mit anderen fast mit Sicherheit ein wichtiger Faktor bei der Einschätzung, wie gut es einem geht. Und wenn dies zutrifft, dürften sich derartige Einschätzungen bei allgemeinem Einkommenswachstum deutlich langsamer verbessern, als man erwarten könnte, wenn man sieht, wie der Anstieg des Einkommens einer Person im Vergleich zu anderen ihre Zufriedenheit beeinflusst.