A konečně jsou zde peníze zasílané soukromými osobami ze zahraničí příbuzným – jejich celková hodnota přesahuje 400 miliard dolarů ročně, takže i zde existuje prostor k vývoji takových finančních nástrojů, které by usnadnily investice krajanů žijících v diaspoře do rozvojových projektů. Tento přístup k financování rozvoje není veskrze nový. Mezinárodní konference Organizace spojených národů o financování rozvoje vytvořila v roce 2002 takzvaný Monterreyský konsensus, který zdůraznil význam mobilizace domácích zdrojů, pomoci, investic, obchodu, institucí a politické soudržnosti při financování rozvoje. Jak poznamenává nedávná rezoluce OSN, nyní je zapotřebí návazná konference, na níž světoví lídři posoudí ponaučení získaná od roku 2002 a stanoví, jakým způsobem bude nejlepší prosazovat rozvojové cíle pro období po roce 2015 v kontextu měnící se globální ekonomické krajiny.
Angesichts von Überweisungen von Arbeitsmigranten in Höhe von über 400 Milliarden Dollar jährlich, ist außerdem Spielraum für die Entwicklung von Finanzinstrumenten vorhanden, die Investitionen der Diasporagemeinschaften in Entwicklungsprojekte ermöglichen. Dieser Ansatz für die Entwicklungsfinanzierung ist nicht völlig neu. Im Jahr 2002 hat die Konferenz der Vereinten Nationen über die Finanzierung von Entwicklungszusammenarbeit den Monterrey Consensus erzielt, in dem die Bedeutung einer Mobilisierung einheimischer Finanzmittel, von Hilfe, Investitionen, Handel, Institutionen und politischer Kohärenz bei der Entwicklungsfinanzierung betont wurde. Wie unlängst in einer UN-Resolution hervorgehoben wurde, bedarf es nun einer Folgekonferenz, bei der internationale Staats- und Regierungschefs prüfen, welche Lektionen aus den Erfahrungen seit 2002 zu lernen sind, um festzulegen wie die Entwicklungsziele nach 2015 vor dem Hintergrund eines sich wandelnden ökonomischen Umfelds vorangebracht werden können.