Projektování regulačního neúspěchu PRAHA – V závěru loňského roku dali ministři financí členských zemí Evropské unie zelenou nové architektuře dohledu nad finančními trhy EU. Nyní je na Evropském parlamentu, aby se zabýval tímto nadmíru citlivým tématem, jehož nejkontroverznější součástí je předání moci a zodpovědnosti třem novým panevropským dohlížecím agenturám pro oblast bankovnictví, cenných papírů a pojištění. Rozhodnutí europarlamentu bude mít dalekosáhlé důsledky a ovlivní evropské finance na mnoho let dopředu. Ačkoliv si někteří lidé stěžují, že prosincový kompromis o finanční regulaci nezachází dostatečně daleko, lze najít argumenty pro tvrzení, že opak je pravdou. Odrazovým můstkem k tomuto zásadnímu politickému posunu se stala zpráva vydaná počátkem roku 2009 bývalým francouzským centrálním bankéřem a šéfem MMF Jacquesem de Larosièrem. Jeho zpráva však ignorovala mnoho životně důležitých otázek, které byly do značné míry přehlíženy i v následné debatě o finanční reformě. Jak ukázala krize, která započala v roce 2008, dozorčích a regulačních institucí dohlížejících na evropské finanční trhy není příliš málo, ale spíše příliš mnoho – v EU jako celku jich funguje téměř sedmdesát. De Larosière a politická debata, kterou přiživil, zcela rezignovali na možnost, že by se nejprve zjednodušily a konsolidovaly instituce na národní úrovni a teprve na těchto zeštíhlených základech by se případně vytvořil nadnárodní orgán. Veliká chyba. Pokud do již tak spletitého uspořádání v zemích EU pouze přidáme nové instituce, nepodaří se nám vyřešit otázku efektivity, flexibility a hladkosti přenosu informací skrz dohlížecí systém na úrovni EU.
Regulierungsversagen schon im Entwurf PRAG – Ende letzten Jahres haben die Finanzminister der Europäischen Union grünes Licht für eine neue Aufsichtsarchitektur der EU-Finanzmärkte gegeben.Jetzt muss das Europäische Parlament sich diesen äußerst sensiblen Punkt vornehmen, dessen umstrittenster Teil die Befugnisse und Verpflichtungen sind, die den drei neuen gesamteuropäischen Aufsichtsbehörden für Banken, Wertpapiere und Versicherungen übertragen werden sollen. Die Entscheidung des Parlaments wird weitreichende Auswirkungen mit sich bringen und das europäische Finanzwesen viele Jahre lang beeinflussen.Obwohl sich manche beschweren, der im Dezember vereinbarte Kompromiss zur Finanzregulierung ginge nicht weit genug, gibt es gute Argumente dafür, dass das Gegenteil der Fall ist. Das Sprungbrett für diese grundsätzliche politische Wende war der Bericht, den der ehemalige Präsident der französischen Zentralbank und IWF-Chef Jacques de Larosière Anfang 2009 veröffentlichte.Doch blieben in seinem Bericht viele entscheidende Fragen unbeachtet, die dann in der anschließenden Debatte zur Finanzreform größtenteils übersehen wurden. Wie die Krise, die 2008 begann, gezeigt hat, gibt es eher zu viele als zu wenige Aufsichts- und Regulierungsbehörden, die die europäischen Finanzmärkte überwachen – nahezu 70 in der gesamten EU.De Larosière und die von ihm angestoßene politische Debatte haben es vollkommen aufgegeben, zunächst die Institutionen auf nationaler Ebene zu vereinfachen und zusammenzulegen und erst dann auf diesem verkleinerten Fundament ein übernationales Gremium zu errichten.Stattdessen fangen wir direkt bei den völlig neuen europaweiten Institutionen an, die später einmal entstehen sollen. Das ist eine klassisch bürokratische Reaktion:Sobald ein neues Problem auftaucht, wird eine neue Institution gegründet.Welch ein Fehler!Wenn wir den bereits hoch komplizierten Strukturen der EU-Länder einfach nur neue Institutionen hinzufügen, gehen wir dabei nicht auf die Effektivität, Flexibilität und Reibungslosigkeit der Informationsübertragung durch das Aufsichtssystem auf EU-Ebene ein.