Odhadovaný cenový průmět u importu průmyslového zboží, jež lépe vystihuje skutečný obsah spotřebního koše, je ještě nižší než průmět veškerého nepalivového dovozu. Tyto faktory sice izolují USA od inflačních tlaků pramenících z výkyvů devizového kurzu, ale zároveň zvyšují zranitelnost jiných zemí, zejména rozvíjejících se ekonomik. Dolarové ceny většiny importu do těchto zemí příliš nereagují na kurzové pohyby, a proto se průmět těchto pohybů do dovozních cen denominovaných v domácích měnách blíží 100%. Dopad pohybů devizového kurzu na inflaci je ve většině zemí 3-4krát vyšší než v USA. Například desetiprocentní znehodnocení turecké liry by za jinak rovných podmínek zvýšilo kumulativní inflaci CPI o 1,65-2,03 procentního bodu během dvou let. Navzdory této nerovnováze se dominance amerického dolaru coby fakturační měny pravděpodobně v brzké době nezmění – v neposlední řadě proto, že změna by vyžadovala koordinovaný postup obrovského počtu vývozců a dovozců z celého světa. Euro by se vzhledem k objemu obchodu mezi členskými státy eurozóny mohlo jevit jako silný náhradní kandidát, avšak mimo Evropu se tato měna ani zdaleka nepoužívá tak běžně jako dolar. Při rozhodování o otázce, kdy normalizovat úrokové sazby, přikládá Fed značnou váhu slabosti inflace a jejím globálním příčinám.
Die geschätzte Preisweitergabe für importierte Produktionsgüter, die eine bessere Repräsentation des Warenkorbs darstellen, ist sogar noch geringer als diejenige sämtlicher Importe ohne Kraftstoffe. Obwohl diese Faktoren die USA vom Inflationsdruck aufgrund von Wechselkursschwankungen abschirmen, erhöhen sie doch die Verletzlichkeit anderen Länder, insbesondere von Entwicklungs- und Schwellenländern. Da die Dollarpreise der meisten Importe dieser Länder nicht sehr stark auf Wechselkursbewegungen reagieren, liegt die Weitergabe dieser Bewegungen an die Importpreise, die in ihren Landeswährungen ausgewiesen werden, bei nahezu 100%. Der Einfluss der Wechselkursbewegungen auf die Inflation ist in den meisten Ländern daher drei- oder viermal höher als in den USA. Eine 10%ige Abwertung der türkischen Lira würde die kumulierte CPI-Inflation daher über zwei Jahre hinweg um 1,65-2,03 Prozentpunkte steigern, während alles andere gleich bleibt. Trotz dieses Ungleichgewichts wird sich die Dominanz des US-Dollars als Rechnungslegungswährung wohl so bald nicht ändern – nicht zuletzt, weil eine Änderung die Koordinierung einer enormen Menge von Ex- und Importeuren in aller Welt erfordern würde. Der Euro könnte angesichts des Handelsvolumens zwischen den Eurozonenländern als starker Rivale erscheinen, aber außerhalb von Europa wird er nicht annähernd so stark genutzt wie der Dollar. Bei der Entscheidung, wann sie die Zinssätze normalisiert, hat die Fed erhebliches Gewicht auf die Inflationsschwäche und ihre globalen Ursachen gelegt.