Dvě politiky, které by ji ve spojení mohly zachránit, nejsou na programu. První je kvantitativní uvolňování (tištění peněz) impozantního rozsahu. ECB by měla dostat pravomoc nakoupit jakékoli množství řeckých, italských, španělských a portugalských státních dluhopisů, potřebné ke stlačení jejich výnosů do blízkosti německé úrovně. To by mohlo stimulovat reálný růst prostřednictvím několika kanálů: snížením zápůjčních úrokových sazeb, zvýšením nominální hodnoty veřejných a soukromých aktiv a oslabením eura oproti dolaru a dalším měnám. Účinky kvantitativního uvolňování na ekonomickou aktivitu jsou ovšem nejisté a inflační politika tohoto typu by dost dobře mohla vyvolat odvetu ze strany obchodních partnerů Evropy.
Zwei Strategien, die den Euro möglicherweise retten können, wenn sie miteinander kombiniert werden, sind vom Tisch. Die erste ist quantitative Lockerung (Geld drucken) in heroischem Ausmaß. Die EZB sollte ermächtigt werden griechische, italienische, spanische und portugiesische Staatsanleihen in dem Umfang zu kaufen, der erforderlich ist, um ihre Renditen ähnlich weit zu drücken wie die deutscher Staatsanleihen. Dies könnte das reale Wachstum über mehrere Kanäle anregen: indem Kreditzinsen gesenkt werden, indem der Nominalwert staatlicher und privater Vermögenswerte erhöht wird und indem der Euro gegenüber dem Dollar und anderen Währungen abgeschwächt wird. Es ist allerdings ungewiss, welche Auswirkungen die quantitative Lockerung auf die Wirtschaftstätigkeit haben wird und eine derartige Inflationspolitik könnte durchaus wirtschaftliche Vergeltungsmaßnahmen der europäischen Handelspartner herausfordern.