Odchylka o jeden stupeň nahoru od standardního skóre v Programu mezinárodního hodnocení studentů OECD je spojována s dvouprocentním zvýšením dlouhodobého tempa růstu dané země na obyvatele. Vzdělání nemusí být rychlým lékem na pomalý růst. Zkuste však najít zemi, která úspěšně prošla ekonomickou transformací bez pokroků ve vzdělání. Také ekonomové ze Světové banky přispěli do debaty o vzdělání několika pochybnými argumenty. Například Shanta Devarajan kritizuje v jednom příspěvku názor, že vzdělání je základním veřejným statkem, který by vlády měly financovat a zajišťovat, a tvrdí, že by se místo toho mělo pokládat za soukromý statek poskytovaný prostřednictvím trhů zákazníkům – tedy rodičům a dětem – usilujícím o soukromý výnos.
Eine Stufe nach oben auf der Standardabweichungsskala des PISA-Programms wird mit einem 2%igen Anstieg der langfristigen Wachstumsrate pro Kopf einen Landes in Verbindung gebracht. Bildung mag keine schnelle Lösung für ein geringes Wachstum sein. Doch ein Land zu benennen, das ohne Fortschritte bei der Bildung einen wirtschaftlichen Wandel erlebt hat, fällt schwer. Auch die Ökonomen von der Weltbank haben die Bildungsdebatte durch ein paar Scheinargumente bereichert. So kritisiert Shanta Devarajan in einem Beitrag die Ansicht, dass Bildung ein unverzichtbares öffentliches Gut sei, für dessen Finanzierung und Bereitstellung der Staat zu sorgen hätte, und argumentiert, dass sie in Wahrheit als privates Gut zu betrachteten sei, das der Markt an Kunden – also Eltern und Kindern – liefert, die nach einer privaten Rendite streben.