V takto polékařštěném rámci je morálně a právně téměř nepodstatné, kdo nakonec smrtící látku aplikuje: jestliže se lékař činu tak úzce účastní, neexistuje důvod, proč by neměl smrtící látku podat sám. Přestože Belgie nedávno následovala ve stopách nizozemského způsobu regulace dobrovolné aktivní eutanázie v přísně lékařském rámci, je to právě tento druh regulací, který se čím dál častěji zpochybňuje. Lékaři poukazují na to, že ač jsou si vědomi, že narůstající většina populace chce mít tuto službu k dispozici, uspíšit záměrně smrt se z podstaty věci neslučuje se základními cíli medicíny. V tomto ohledu je zajímavou právní normou oregonský Zákon o důstojné smrti (Death with Dignity Act). Samozřejmě, každý předpis v této oblasti vyžaduje určitou angažovanost lékaře, ale oregonská norma chápe fundamentální dilema, jemuž čelí lékaři, kteří se setkají s žádostí pacienta o smrt, a snaží se jejich úlohu omezit na minimum. Oregonští lékaři smějí na žádost nevyléčitelně a smrtelně nemocného pacienta vydat předpis na smrtící látku, za předpokladu, že mohou potvrdit jak neblahou prognózu, tak pacientovy rozhodovací schopnosti a pacienta informovali o všech dosažitelných alternativách, jako je pobyt v hospicu nebo možnosti řízení bolesti. Od lékařů se nežádá, aby byli při sebevraždě přítomni, a není jim povoleno smrtící látku aplikovat.
In einem derart medizinisch bestimmten Rahmen ist moralisch und rechtlich nahezu irrelevant, wer schließlich das tödliche Medikament verabreicht: Bei enger Einbindung eines Arztes gibt es keinen Grund, warum dieser nicht selbst das tödliche Medikament verabreichen sollte. Obwohl Belgien kürzlich der holländischen Methode der Regulierung freiwilliger aktiver Sterbehilfe in einem streng medizinisch geregelten Rahmen gefolgt ist, wird genau diese Art von Regulierung zunehmend in Frage gestellt. Ärzte haben darauf hingewiesen, dass auch, wenn eine wachsende Mehrheit der Bevölkerung sich die Verfügbarkeit eines entsprechenden Angebots wünscht, die absichtliche Beschleunigung des Todes per se mit den grundlegenden Zielen der Medizin unvereinbar ist. Ein in dieser Hinsicht interessantes Gesetz ist der Death with Dignity Act des US-Bundesstaates Oregon. Natürlich setzt jede Regulierung dieses Bereichs zumindest eine gewisse ärztliche Beteiligung voraus, aber das Gesetz aus Oregon erkennt das grundlegende Dilemma an, vor dem mit dem Sterbewunsch eines Patienten konfrontierte Ärzte stehen, und ist bemüht, ihre Beteiligung auf ein Mindestmaß zu reduzieren. In Oregon sind Ärzte berechtigt, auf ausdrücklichen Wunsch eines todkranken Patienten ein Rezept für eine tödliche Substanz auszustellen, sofern sie die tödliche Diagnose und die Fähigkeit des Patienten zum Treffen einer solchen Entscheidung bestätigen können und den Patienten über alle denkbaren Alternativen wie etwa Hospizpflege oder Palliativtherapie aufgeklärt haben. Die Ärzte sind nicht verpflichtet, bei der Selbsttötung dabei zu sein, und es ist ihnen nicht gestattet, das tödliche Medikament selbst zu verabreichen.