Přiživování nenávisti k menšinám, horlení proti médiím, štvaní davu proti intelektuálům, finančníkům nebo komukoliv, kdo hovoří víc než jedním jazykem, nebývalo součástí politiky hlavního proudu, poněvadž dostatečný počet lidí chápal nástrahy takového počínání. Je zřejmé, že dnešní demagogové si nedělají těžkou hlavu z toho, co posměšně označují za „politickou korektnost“. O něco méně zřejmé je, zda mají dostatek historického povědomí na to, aby věděli, že strkají klackem do monstra, o němž si poválečné generace s úlevou myslely, že už je mrtvé, avšak my dnes víme, že toto monstrum jen spalo a čekalo na okamžik, kdy neznalost dějin umožní jeho opětovné probuzení.
Das Schüren von Hass gegen Minderheiten, Hetzkampagnen gegen die Presse sowie das Aufwiegeln der Masse gegen Intellektuelle, Finanziers und jeden, der mehr als eine Sprache spricht, gehörten damals noch nicht zum politischen Mainstream, da es noch genug Menschen gab, die die Gefahren solcher Redeweise kannten. Es ist klar, dass die heutigen Demagogen sich nicht danach richten, was sie verächtlich als „politische Korrektheit“ bezeichnen. Weniger klar ist, ob sie genug Geschichtsbewusstsein besitzen, um zu wissen, dass sie ein Monster kitzeln, von dem die Nachkriegsgeneration hoffte, es sei tot. Es schläft aber nur, und durch Gleichgültigkeit gegenüber der Vergangenheit könnte es wieder geweckt werden.