Místní lidé budou chtít vědět, kdo má vlastnit služby ekosystému a mít zisk z povolenek s nimi spojených. A ať to bude kdokoliv, bude muset převzít zodpovědnost za plnění složitých účetních a normativních požadavků a současně zmírňovat rizika vyloučení těchto komunit. Ochota soukromého sektoru financovat například ochranu lesů navíc závisí na integraci různých povolenek do globálních systémů obchodování s emisemi – a to je soudě podle stavu mezinárodních jednání o klimatu vysoce nepravděpodobný výsledek. Obchod s emisemi dnes funguje pouze jako způsob, jak napravovat přístup typu „jedeme dál“ v industrializovaných zemích.
Die lokale Bevölkerung wird darauf bestehen, zu erfahren, wem die Leistungen gehören und wer von den damit verbundenen Credits profitiert. Und wer immer das sein wird, muss die Verantwortung für komplexe Buchhaltungs- und Compliance-Anforderungen erfüllen und gleichzeitig Ausschlussrisiken mindern. Zudem ist die Bereitschaft des privaten Sektors, zum Beispiel in Walderhaltung zu investieren, abhängig von der Integration der unterschiedlichen Credits in globale Emissionshandelprogramme – ein höchst unwahrscheinliches Szenario, gemessen am Stand der internationalen Klimaverhandlungen. Wie es aussieht, funktioniert der Emissionshandel nur als Entschädigung für den Business-as-usual-Ansatz der Industriestaaten.