Bohaté země, jež pracovní síly dovážejí, a chudé země, které je vyvážejí, jsou ve vzájemně závislém vztahu; dovozci pracovních sil ale mohou jednostranně zpřísnit či uvolnit podmínky přistěhovalectví nebo regulaci na trhu práce, takže vývozci jsou v neustálé nejistotě. Vývozce pracovních sil může tato nerovnováha vycházet draho. Remitence čili převody peněz od krajanů vydělávajících v cizině jsou pro mnohé rozvojové země životně důležité – víc než kterékoli jiné přílivy financí, včetně přímých zahraničních investic a pomoci – a často přispívají k vyrovnání účtů země. Ostatně podle Světové banky v roce 2013 remitence tvořily 20-24 % HDP na Filipínách a v Indonésii, 42 % v Tádžikistánu, 32 % v Kyrgyzstánu, 17 % v Libanonu, 10,8 % v Jordánsku, 9,9 % v Jemenu a 6,6% v Egyptě a Maroku. Pro řadu rozvojových zemí jsou pracovní síly strategickým výrobním faktorem, tak jako komodity v ekonomikách bohatých na přírodní zdroje.
Reiche Länder, die Arbeitskräfte importieren und arme Länder, die sie exportieren, stehen in einer wechselseitigen Abhängigkeitsbeziehung; doch die Importeure von Arbeitskräften können Einwanderungs- und Arbeitsmarktregulierungen einseitig verschärfen oder lockern, wodurch sich die Exporteure in einem ständigen Zustand der Unsicherheit befinden. Dieses Ungleichgewicht kann für die Arbeitskräfte exportierenden Länder gravierende Kosten mit sich bringen. Für viele Entwicklungsländer sind Überweisungen von im Ausland tätigen Arbeitskräften ein zentrale Einnahmequelle – noch wichtiger als alle anderen Zuflüsse an Finanzmitteln wie ausländische Direktinvestitionen und Hilfsgelder. Und sie leisten in vielen Fällen einen Beitrag zur Verbesserung der Finanzsituation des jeweiligen Landes. Angaben der Weltbank zufolge betragen diese Überweisungen aus dem Ausland auf den Philippinen und in Indonesien 20-24 Prozent des BIP, 42 Prozent in Tadschikistan, 32 Prozent in Kirgisistan, 17 Prozent im Libanon, 10,8 Prozent in Jordanien, 9,9 Prozent im Jemen und 6,6 Prozent in Ägypten und Marokko. Für viele Entwicklungsländer stellen Arbeitskräfte einen strategischen Produktionsfaktor dar, ebenso wie Rohstoffe für Ökonomien, die reich an Bodenschätzen sind.