V žádném případě tedy nebylo zřejmé, zda bude schumpeterovská teze začleněna do ekonomické teorie. Když ovšem Robert Solow z MIT představil svůj růstový model, začalo se standardně předpokládat, že „tempo technického pokroku“, jak to nazýval, je vůči ekonomice exogenní. Představa, že lidé – i obyčejní lidé pracující ve všech oborech – disponují takovou představivostí, že mohou vymýšlet nové produkty a nové metody, se tudíž nebrala v úvahu. A i kdyby byla předložena k diskusi, čekalo by ji odmítnutí. Revoluce dynamismu v ekonomické teorii ustoupila do pozadí. Vzhledem k obrovskému zpomalení a poklesu spokojenosti s pracovním místem se však dnes zdá, že možná existuje šance zapracovat dynamismus do ekonomických modelů. Udělat to je naprosto nezbytné. Důležitost pochopení čerstvě stagnujících ekonomik podnítila úsilí o začlenění lidské představivosti a tvořivosti do makroekonomických modelů.
Es war also keineswegs klar, dass die Schumpetersche These in die Wirtschaftstheorie einfließen würde. Als jedoch Robert Solow vom MIT sein Wachstumsmodell vorstellte, wurde es zur Norm anzunehmen, dass die „Rate des technischen Fortschritts“, wie er sie nannte, exogen für die Wirtschaft war. Die Vorstellung, dass Menschen – sogar einfache Leute, die in unterschiedlichsten Branchen tätig sind – die Vorstellungskraft besitzen, sich neue Waren und neue Methoden auszudenken, blieb somit unberücksichtigt. Und sie wäre abgetan worden, wenn sie diskutiert worden wäre. Die Revolution der Dynamik in der Wirtschaftstheorie wurde auf Eis gelegt. Aufgrund der deutlichen Konjunkturabschwächung und der sinkenden Arbeitszufriedenheit scheint es jetzt jedoch eine Chance zu geben, Dynamik in die Wirtschaftsmodellierung einzuführen. Und es ist unbedingt erforderlich. Es ist so wichtig zu verstehen, warum die Volkswirtschaften erneut stagnieren, dass Bemühungen unternommen werden, Vorstellungskraft und Kreativität in makroökonomische Modelle zu integrieren.