Je to zvláštní, protože když se něco osvědčí, obvykle nás to přirozeně motivuje k další snaze o totéž. Kvalitní politiky, které povzbuzují produkci a zaměstnanost, aniž by způsobovaly inflaci, by měly být politicky populární, nebo snad ne? Co se Obamova stimulačního balíčku týče, zdá se mi, že na americké pravici bují mimořádná myšlenková a politická nečestnost a tisk ji odmítá vidět. Ekonomové jsou už dvě a půl století přesvědčeni, že tok výdajů v ekonomice zesiluje, kdykoli se skupiny lidí rozhodnou více utrácet. Občas útrat přibývá proto, že se v ekonomice vyskytuje víc disponibilní hotovosti, jindy zase proto, že změny nákladů ušlých příležitostí – tedy ceny za to, že člověk nepostupuje jinak, například nespoří – způsobují, že lidé chtějí rychleji utratit peníze, které mají. Někdy se tato zvýšení do jisté míry projevují jako nárůsty cen a jindy se do jisté míry projevují jako nárůsty produkce a zaměstnanosti. Ať už jsou však příčiny či důsledky jakékoli, útrat vždycky přibývá, když se skupiny rozhodnou více utrácet – a vládní rozhodnutí platí stejně jako rozhodnutí jiných skupin.
Das ist seltsam – denn wenn etwas funktioniert, ist es normalerweise der natürliche Impuls, es zu wiederholen. Eine gute Politik, die die Produktion ankurbelt, ohne zu Inflation zu führen, sollte politisch populär sein, oder? Was Obamas Konjunkturpaket angeht, scheint es mir, dass wir es mit einem außergewöhnlichen Mangel an intellektueller und politischer Redlichkeit seitens der amerikanischen Rechten zu tun haben, der von der Presse bewusst ignoriert wird. Seit zweieinhalb Jahrhunderten vertreten die Ökonomen die Ansicht, dass immer dann, wenn Bevölkerungsgruppen beschließen, mehr auszugeben, der Ausgabefluss einer Volkswirtschaft steigt. Manchmal nehmen die Ausgaben zu, weil in einer Volkswirtschaft mehr verfügbares Geld da ist, und manchmal, weil Änderungen bei den Opportunitätskosten – den Kosten für das Unterlassen einer anderen Handlung (etwa des Sparens) – die Menschen verleiten, ihr Geld schneller auszugeben. Manchmal und in gewissem Maße sind diese Zunahmen als Preisanstieg erkennbar, und manchmal und in gewissem Maße als Produktions- und Beschäftigungsanstieg. Egal aber, was Ursache oder Wirkung ist: Die Ausgaben steigen immer , wenn Gruppen entscheiden, mehr auszugeben – und das gilt auch für Entscheidungen der Regierung, mehr auszugeben.