Přinejlepším – tak jako ve Švédsku nebo v Dánsku – přestal sociální stát expandovat. Sociální stát odolal kritikům i bolestem stagnujících ekonomik tím, že si vytvořil spolupracovníky ve střední třídě. Politická genialita mužů, kteří sociální stát vybudovali, spočívala v prozíravém přesvědčení, že střední třída bude mít ze sociálního státu ještě větší prospěch než chudí lidé. Vezměme si například nemocenské dávky. Ve Francii bylo doloženo, že střední vrstva utrácí za zdraví více peněz na hlavu než 20% nejchudších Francouzů.
Bestenfalls wurde der Wohlfahrtsstaat nicht weiter ausgebaut, wie in Schweden oder Dänemark. Der Wohlfahrtsstaat widerstand seinen Kritikern und der schmerzlichen wirtschaftlichen Stagnation, indem er die Mittelschicht zu Kollaborateuren machte. Tatsächlich bestand das politische Genie der Architekten des Wohlfahrtsstaates in ihrer Einsicht, dass die Mittelschicht noch mehr davon profitieren würde als die Armen. Man denke an die Leistungen im Gesundheitswesen. In Frankreich zeigt sich, dass die Mittelschicht pro Kopf mehr für Gesundheit ausgibt, als die 20 Prozent der ärmsten Franzosen.