Například Spojené státy získají každý rok milion nových občanů z Latinské Ameriky, většinou z Mexika, a stav italského obyvatelstva se každoročně zvýší o devadesát tisíc Afričanů. Rozdíl v tom, jak se na přijímání imigrantů dívá Rusko a ostatní země, je především v pohledu na vzdělání. Když vzdělaný, odborně kvalifikovaný cizinec emigruje do USA, má naději, že občanství získá poměrně brzy. Na druhé straně chce-li méně odborně vzdělaný cizinec dostat v USA trvalý pobyt, musí pilně pracovat několik let. V Rusku takové odstupňování podle dosaženého vzdělání neexistuje. Je tedy třeba formulovat, a to společně se sousedními zeměmi, právní rámec, který otázky imigrace bude řešit.
Immerhin bekommen die USA jährlich eine Million neuer Bürger aus Lateinamerika, zumeist aus Mexiko, und die italienische Bevölkerung wächst jährlich um 90.000 Afrikaner. Der Unterschied ist buchstäblich einer des Grades - des Grades an Bildung. Wenn ein gut ausgebildeter, geschickter Ausländer in die USA einwandert, kann er oder sie damit rechnen, recht bald die Staatsangehörigkeit zu erhalten. Andererseits müssen Ausländer mit weniger entwickelten Fähigkeiten einige Jahre lang fleißig arbeiten, um die ständige Aufenthaltserlaubnis zu erhalten. In Russland fehlt uns eine solche Abstufung. Daher müssen wir gemeinsam mit den Nachbarländern gesetzliche Regelungen für die Einwanderung ausarbeiten.