Z banky se mezitím stává životně důležitý – ba přímo nepostradatelný – zdroj odbornosti a technické pomoci, jakož i poskytovatel globálních veřejných statků. Banka musí na těchto silných stránkách stavět a být ochotná chápat realitu v zemích svých klientů, místo aby jen kázala, a musí nacházet rovnováhu mezi svou činností orientovanou na státy a svými globálními rolemi. V době, kdy objem půjček slábne a zachovává se jen pro nejchudší země, si banka musí osvojit strukturu centra, do něhož se sbíhají paprsky, která je typická pro strategickou poradenskou společnost nebo též „vědomostní banku“. Organizace musí přeformulovat svou misi a odpoutat se od představy, že je „bankou Západu“, „bankou zemí BRICS“ nebo že je koneckonců vůbec bankou. Jednoznačná je dnes rostoucí netolerance vůči špatnému vládnutí a korupci – toto kolektivní odmítání je dobře patrné v tak rozmanitých státech, jako jsou Barma, Kongo, Rusko nebo Bolívie, nemluvě o arabských zemích od Sýrie po Maroko. Současně platí, že největší hrozbu pro mezinárodní uspořádání představují selhávající, zkrachovalé, postkonfliktní nebo konfliktem sužované státy. Nehledě na hlasitou rétoriku však byly změny jen postupné a činnost banky je překrývala, místo aby se staly součástí její organizační DNA. Banka je dosud příliš zaměřená na sebe a na vlastní reputaci a málo orientovaná na země, jimž radí a ve kterých působí, přičemž zastává názor, že budování institucí je již zahrnuto v růstové agendě.
Unterdessen aber entwickelt sich die Bank zu einer zentralen – tatsächlich unerlässlichen – Quelle der Expertise und technischer Hilfe sowie auch zu einem Bereitsteller globaler öffentlicher Güter. Basierend auf diesen Stärken muss die Bank, statt zu dozieren, bereit sein, die Realität in den Kundenländern zu verstehen und die Arbeit vor Ort mit ihren globalen Aktivitäten in Einklang zu bringen. Während die Kreditvergabe schrittweise ausgedünnt und den ärmsten Ländern vorbehalten wird, muss die Bank die Struktur eines Drehkreuzes für strategische Beratung oder einer „Wissensbank“ annehmen. Die Institution hat ihr Leitbild neu zu formulieren und sich von der Vorstellung zu verabschieden, eine „Bank des Westens“ eine „Bank der BRICS“ oder eigentlich überhaupt eine Bank zu sein. Eindeutig ist heutzutage die wachsende Intoleranz gegenüber schlechter Regierungsführung und Korruption – eine kollektive Ablehnung, die in so unterschiedlichen Ländern wie Burma, Kongo, Russland und Bolivien zu Tage tritt, von den arabischen Ländern von Syrien bis Marokko ganz zu schweigen. Gleichzeitig geht die stärkste Bedrohung der internationalen Ordnung von scheiternden und gescheiterten Staaten aus sowie von Staaten in Konfliktsituationen und nach Konflikten. Aber abgesehen von eloquenter Rhetorik erfolgten die Änderungen nur in kleinen Schritten oder sie wurden den Aktivitäten der Bank aufgepflanzt, anstatt sie zu ihren institutionellen Grundbausteinen zu formen. Die Bank konzentrierte sich zu sehr auf sich selbst und ihre Reputation und nicht ausreichend auf die Länder, die sie berät und in denen sie arbeitet, während man den Aufbau von Institutionen als Teil der Wachstumsagenda betrachtete.