Kličkování nadnárodních společností před daněmi odčerpává příjmy rozvojových zemí, což omezuje jejich schopnost investovat do vzdělání a infrastruktury. A mnohem razantnější kroky jsou zapotřebí také k vyřešení největší a nejnaléhavější strukturální slabiny ze všech – klimatických změn. Mnoho čelních ekonomů a politiků předpovídá pokračující ekonomickou tíseň. Stephen Roach naznačil, že v postkrizové globální ekonomice „je recidiva pravidlem“; ekonom Brad DeLong zase hovoří o „důsledcích naší menší deprese“ a tvrdí, že představa zotavení eurozóny se zhroutila; a prezident Evropské centrální banky Mario Draghi připustil potřebu nejen strukturální reformy, ale i fiskální expanze za účelem zvýšení agregátní poptávky. V srdci těchto obav leží absence trvalé poptávky potřebné k tažení růstu. Strukturální reformy – zejména na nabídkové straně – jsou sice v rozvinutých i rozvojových zemích potřebné, avšak nestačí k vyřešení toho, co bývalý americký ministr financí Larry Summers označil za „sekulární stagnaci“ – tedy obtížnosti trvale udržet poptávku na výši umožňující normální úroveň výkonu. Stěžejním úkolem pro skupinu G-20 proto musí být vytvoření rámce pro silný a trvale udržitelný růst. Členské státy potřebují zavést reformy, aby dosáhly cíle dvouprocentního ročního růstu, na němž se počátkem letošního roku dohodli ministři financí.
Steuerumgehung durch multinationale Unternehmen lässt Entwicklungsländern Einkünfte entgehen und schränkt dadurch ihre Möglichkeit ein, in Bildung und Infrastruktur zu investieren. Und es muss noch viel mehr getan werden, um die größte und dringendste strukturelle Schwäche von allen anzugehen – den Klimawandel. Viele führende Ökonomen und politische Entscheidungsträger prognostizieren anhaltend düstere Aussichten für die Wirtschaft. Stephen Roach meint, „Rückfall ist die Regel“ in der Weltwirtschaft nach der Krise; der Wirtschaftswissenschaftler Brad DeLong behauptet in seinen Ausführungen über die „Konsequenzen unserer ‚lesser depression‘“ („kleinere Depression“, im Vergleich zur in den USA als „Great Depression“ bekannten Weltwirtschaftskrise der 30er Jahre), dass man nicht mehr so tun kann, als befände sich die Eurozone auf dem Weg der Erholung, und der Präsident der Europäischen Zentralbank Mario Draghi hat nicht nur die Notwendigkeit von Strukturreformen, sondern auch einer expansiven Fiskalpolitik bestätigt, um die Gesamtnachfrage anzukurbeln. Ihr zentrales Anliegen ist der Mangel einer anhaltenden Nachfrage, die notwendig ist, um das Wachstum voranzutreiben. Zwar sind Strukturreformen – vor allem auf der Angebotsseite – in Industrie- und Entwicklungsländern notwendig, sie reichen aber nicht aus, um das in Angriff zu nehmen, was der ehemalige US-Finanzminister Larry Summers als „säkulare Stagnation“ bezeichnet hat – das heißt, die Schwierigkeit, ausreichend Nachfrage aufrechtzuerhalten, um ein normales Produktionsniveau zu erlauben. Aus diesem Grund muss die zentrale Aufgabe der G20 darin bestehen, einen Rahmen für starkes und nachhaltiges Wachstum zu schaffen. Mitgliedstaaten müssen Reformen mit dem Ziel einleiten, ein jährliches Wachstum von 2% zu erreichen, wie es die Finanzminister Anfang des Jahres vereinbart haben.