Přesto se těžební společnosti ve všech zemích snaží získat tyto zdroje zdarma – nebo za co nejnižší cenu. Těžební společnosti samozřejmě potřebují získat ze svých investic spravedlivý výnos. Firmám těžícím železnou rudu však spadly zisky do klína, protože cena železné rudy vystřelila vzhůru (od roku 2007 se téměř zdvojnásobila). Vyšší zisky přitom nejsou výsledkem jejich dobývacích schopností, nýbrž obrovské poptávky Číny po oceli. Neexistuje jediný důvod, proč by těžební společnosti měly sklízet tuto odměnu samy. O zlatou žílu vyšších cen by se měly rozdělit s občany Austrálie a odpovídajícím způsobem stanovená těžební daň je jedním ze způsobů, jak takového výsledku dosáhnout. Získané peníze by se měly odložit stranou do zvláštního fondu určeného na investice.
Doch überall versuchen die Minengesellschaften, diese Bodenschätze kostenlos zu bekommen oder möglichst wenig dafür zu bezahlen. Natürlich müssen die Minengesellschaften eine angemessene Rendite erwirtschaften können. Doch haben die Eisenerzunternehmen unverdiente Gewinne einstreichen können, weil die Preise für Eisenerz zuletzt steil in die Höhe geschossen sind (seit 2007 haben sie sich nahezu verdoppelt). Dieser Gewinnanstieg ist nicht das Ergebnis ihrer bergbaulichen Kompetenz, sondern der enormen chinesischen Nachfrage nach Stahl. Es besteht kein Grund, dass die Minengesellschaften hiervon allein profitieren sollten. Sie sollten die durch die höheren Preise bedingten Mehreinnahmen mit Australiens Bürgern teilen, und eine angemessene Minensteuer ist eine Möglichkeit, dies zu gewährleisten. Dieses Geld sollte in einem Sonderfonds zur Seite gelegt und für Investitionen verwendet werden.