Takže jsem si dala od výzkumu pauzu a přemýšlela o tom, že musím vyřešit to, co to je. A vyšlo mi, že to je stud. Stud je skutečně snáz pochopitelný jako strach z odpojení. Něco se mnou je takové, že když to ostatní lidé uvidí, tak nebudu hodna spojení. Můžu vám o tom říct jedno: je to universální; my všichni to máme. Jediní lidé, kteří neprožívají stud, jsou ti, kteří nemají kapacitu spojit se s ostatními. Nikdo o tom nechce mluvit, a čím méně o tom mluvíte, tím víc to na vás sedá. Co podpořilo tuto hanbu, ten pocit, že "Nejsem dost dobrý," -- který všichni známe: "Nejsem dost zajímavý. Nejsem dost hubený, dost bohatý, hezký, nebo chytrý dost vysoko postavený."
Ich zog mich aus der Forschung zurück, und meinte, ich müsste herausfinden, worum es sich hier handelte. Es war Scham. Scham ist ganz einfach die Angst vorm Getrenntsein. Gibt es irgendwas an mir, das, falls andere davon wissen oder es sehen, ich die Verbindung nicht wert bin? Was ich Ihnen dazu sagen kann: Scham ist universell; wir haben sie alle. Wer Scham nicht erfährt, hat selbst keine Kapazität für zwischenmenschliche Empathie oder Verbindung. Niemand möchte darüber reden, und je weniger man darüber redet, umso mehr hat man sie. Was diese Scham untermauerte, dieses "Ich bin nicht gut genug," -- dieses Gefühl, welches wir alle kennen: "Ich bin nicht sachlich genug, nicht dünn genug, nicht reicht genug, nicht schön genug,