A pro rozvojové země jsou úspory obzvlášť blahodárné. Jedna z nejnáročnějších výzev pro chudé země je nutnost nashromáždit investiční kapitál za situace nízkých úspor a přitom si nepřivodit příliš rozsáhlý zahraniční dluh. I pro rozvojovou zemi s příjmem na hlavu ve výši 3000 dolarů, což je případ Číny, je tvorba bohatství v řadách středních tříd stěžejní věcí. Je nezbytné popohánět růst malých a středně velkých podniků prostřednictvím relativně vysokých investic do hmotných aktiv a programů výzkumu a vývoje, do kvalitnější infrastruktury a svižnější urbanizace a to vše vyžaduje mnoho úspor, které se využijí k investicím. Podle jakéhokoli smysluplného srovnání je úhrn čínského fyzického kapitálu na hlavu stále osmkrát až desetkrát nižší než ve vyspělých zemích, jako jsou Spojené státy a Japonsko.
Und für Entwicklungsländer sind Ersparnisse besonders wichtig. Eine der erschreckendsten Herausforderungen für arme Länder ist die Notwendigkeit, unter Bedingungen, wo wenig gespart wird, Investitionskapital anzusammeln, ohne sich zu sehr im Ausland zu verschulden. Selbst für ein Entwicklungsland mit einem Pro-Kopf-Einkommen von 3.000 Dollar wie China bleibt der Vermögensaufbau innerhalb der Mittelschicht ein zentrales Problem. Das Wachstum kleiner und mittelgroßer Unternehmen durch relativ hohe Investitionen in Sachanlagen und Forschungs- und Entwicklungsprogramme, eine Verbesserung der Infrastruktur und eine raschere Urbanisierung voranzutreiben, die alle eine Menge Investitionskapital erfordern, ist unverzichtbar. In jedem aussagekräftigen internationalen Vergleich ist Chinas physisches Kapital pro Kopf noch immer 8-10 Mal niedriger als in hoch entwickelten Ländern wie den USA und Japan.