Místo aby podporovali výzkum a vývoj prostrednictvím vysokých rozpoctových výdaju na obranu, radeji ho financují prímo prostrednictvím dotací francouzských high-tech firem. Oficiálne tento postup ospravedlnují tím, že národní obranné rozpocty jsou príliš malé, takže nemohou vytvorit poptávku potrebnou pro podporu výzkumu a vývoje v high-tech sektorech, pricemž evropský obranný rozpocet stále neexistuje. Nejde o žádnou náhodu: pri konkurencní alokaci prostredku by takový nadnárodní rozpocet definoval víteze a poražené. Mnoho evropských zemí však stále odmítá akceptovat, že nekteré jejich technologické firmy nemusí prežít: podle nich bude lepší, když je budou udržovat naživu pomocí štedrých dotací a soucasne se vyhýbat sjednocení obranných rozpoctu EU. Integrací obranných výdajů a jejich navýšením by Evropa zabila dvě mouchy jednou ranou. Jednak by vypadala hodnověrněji, až bude chtít být slyšet u mezinárodních jednacích stolů, zejména tváří v tvář USA, a jednak by stimulovala vědecký výzkum. Cestou, jak těchto cílů dosáhnout, však není prohlubování deficitů, které znamená pouze vyšší daně v budoucnu, nýbrž snížení výdajů na jiné rozpočtové položky. Stručně řečeno: kdo dnes šetří, má zítra za tři.
Statt Forschung und Entwicklung über hohe Verteidigungsbudgets zu unterstützen, zieht man es vor, französische High-Tech-Unternehmen direkt zu subventionieren. Offiziell rechtfertigt man sich damit, dass die nationalen Verteidigungsbudgets zu gering wären, um jene Nachfrage zu schaffen, die man benötigte, um F&E in High-Tech-Bereichen zu unterstützen und ein gesamteuropäisches Verteidigungsbudget gibt es noch immer nicht. Das ist kein Zufall: Ein nach den Prinzipien des Wettbewerbs zugewiesenes supranationales Budget würde nämlich Gewinner und Verlierer offenbaren. Aber viele europäischen Länder verweigern sich noch immer der Tatsache, dass es manche ihrer High-Tech-Firmen nicht schaffen würden. Man denkt, es sei besser sie mit generösen Subventionen am Leben zu erhalten und in der Zwischenzeit die Konsolidierung von EU-Verteidigungsbudgets zu verhindern. Durch die Integration und Erhöhung der Verteidigungsausgaben könnte Europa zwei Fliegen mit einer Klappe schlagen. Einerseits wäre die Forderung nach Gehör an internationalen Verhandlungstischen, vor allem gegenüber den USA, glaubwürdiger und andererseits würde man die wissenschaftliche Forschung ankurbeln. Diese Ziele sind nicht durch immer höhere Defizite zu erreichen, die nur zu höheren Steuern führen, sondern durch Einsparungen in anderen Bereichen des Budgets. Kurz gesagt: Die schmerzlichen Einschnitte von heute führen zu den Erträgen von morgen.