Jinými slovy, velkými vítězi „finančního novátorství“ všech forem nejsou za poslední tři desítky let chudí (ba ani střední třída), ale bohatí – lidé s už beztak vysokými příjmy. Konečně Acemoglu přezkoumává úlohu podpory bydlení ze strany federální vlády. Je třeba říct, že USA už dlouho poskytují dotace na majitelem obývané nemovitosti – převážně prostřednictvím daňových odpočtů za úroky z hypoték. Tyto subvence však nikterak nevysvětlují načasování boomu vlastního bydlení a prapodivného hypotečního úvěrování. Republikáni z FCIC přísně ukazují prstem na Fannie Mae, Freddie Mac a další vládou finančně zaštítěné společnosti, které poskytováním všemožných záruk půjčky na bydlení podporovaly. Mají pravdu, že Fannie a Freddie byly podniky „příliš velké, aby padly“, což jim dávalo možnost půjčovat laciněji a brát na sebe víc rizika – přičemž financování z vlastního kapitálu bylo příliš nízké, aby jejich expozici krylo. Jenže ačkoliv Fannie a Freddie do pochybných hypoték (zejména typu označovaného jako Alt-A) naskočili a s poskytovateli podřadných půjček v určité míře spolupracovali, šlo relativně o drobnosti, a to v pozdější fázi cyklu (např. v letech 2004-2005).
Anders ausgedrückt: Die großen Gewinner aller Arten von „Finanzinnovationen“ während der letzten drei Jahrzehnte waren nicht die Armen (oder selbst die Mittelschicht), sondern die Reichen – diejenigen, die bereits vorher hoch bezahlt wurden. Abschließend untersucht Acemoglu die Rolle der Unterstützung durch die US-Bundesregierung für den Eigenheimbereich. Es stimmt, dass die USA den Eigenheimerwerb schon seit langem subventionieren – überwiegend über die Steuerabzugsfähigkeit von Hypothekenzinsen. Doch erklären diese Subventionen in keiner Weise den Zeitpunkt des Booms auf dem Eigenheimsektor und die haarsträubende Vergabe von Hypothekenkrediten. Die Republikaner in der FCIC weisen die Schuld entschieden Fannie Mae, Freddie Mac und anderen staatsnahen Unternehmen zu, die Eigenheimkredite durch Garantien verschiedener Art förderten. Wo sie Recht haben, ist, dass Fannie Mae und Freddie Mac zu groß waren, um sie scheitern zu lassen, was es ihnen ermöglichte, selbst billigere Kredite aufzunehmen und größere Risiken einzugehen – mit zu wenig Eigenkapital, um ihre riskanten Engagements zu stützen. Doch während Fannie Mae und Freddie Mac ins Geschäft mit fragwürdigen Hypotheken einstiegen (insbesondere mit sogenannten Alt-A-Hypotheken) und in gewissem Umfang mit Subprime-Kreditanbietern zusammenarbeiteten, waren dies relativ kleine Sachen, die erst gegen Ende des Zyklus passierten (d.h. etwa 2004-2005).