Jak může v USA působit rozsáhlé politické hnutí – Tea Party – prosazující tu nejtvrdší z politik stálých peněz, když tu není žádná lobby stálých peněz, jejíž bohatství by bylo v sázce? Čím to, že se nezaměstnaní a ti, kdo se obávají, že je možná postihne příští vlna propouštění, neregistrují k volbám? Proč se politici neděsí jejich nevole? Ekonomických otázek je také víc než dost. Proč se dnes zpochybňují principy určování nominálního důchodu, o nichž jsem se domníval, že jsou velkou měrou ustálené už od roku 1829?
Wie kann es sein, dass in den USA eine große politische Bewegung – die Tea Party – existiert, die für eine ultraharte Währungspolitik eintritt, wenn es keine Hartwährungslobby gibt, deren Vermögen auf dem Spiel steht? Wie kann es sein, dass sich in den USA die Arbeitslosen und die, die Angst haben, zur nächsten Welle der Arbeitslosen zu gehören, nicht ins Wählerverzeichnis eintragen lassen? Warum haben die Politiker keine Angst vor ihrem Unwillen? Und es stellen sich auch jede Menge wirtschaftliche Fragen. Warum werden die Grundsätze der Bestimmung des Nominaleinkommens, die, wie ich dachte, seit 1829 weitestgehend feststehen, jetzt in Frage gestellt?