Kdysi se věřilo, že vzhledem k tomu, že rozvojové země mají méně kapitálu než země vyspělejší, jejich problémy by měly vyřešit prosté dodávky většího množství kapitálu. Vskutku, právě tento názor tvořil část důvodů pro vznik Světové banky: jestliže problém spočíval v nedostatku financí, klíčovou součástí řešení pochopitelně měla být banka . V 80. letech došlo k přechodu od projektů k politikám – strukturálním úpravám, jež zahrnovaly liberalizaci obchodu, privatizaci a makroekonomickou stabilizaci (typicky zaměřenou spíš na ceny než na zaměstnanost či výstup).
Früher war man der Ansicht, dass die Entwicklungsländer zur Lösung ihrer Probleme einfach mehr Kapital brauchten, von dem sie im Vergleich zu den besser entwickelten Ländern weniger hatten. Tatsächlich zählte diese Sicht der Dinge zu den Gründen, warum es einer Weltbank bedurfte: Wenn knappe Geldmittel das Problem sind, wäre eine Bank wohl zentraler Bestandteil der Lösung. In den 1980er Jahren erfolgte ein Wandel von Projekten hin zu Strategien. Dabei handelte es sich um Strukturanpassungsprogramme, zu denen Handelsliberalisierung, Privatisierung und makroökonomische Stabilisierung zählten (die sich typischerweise auf Preise und nicht auf Beschäftigung oder Produktion konzentrierte).