V Evropě se různé druhy laických společností snažily nalézt cestu z trosek křesťanského základu, ale dopustily se jiným způsobem stejné chyby, když jakobínsky lpěly na občanském náboženství zvaném osvícenství. Zkrátka a dobře už nemůžeme žádné občanské náboženství mít – ani založené na Bohu, ani na principu laïcité, ani na právech člověka, ba dokonce ani na jakémkoliv konkrétním světonázoru. Dnes žijeme na nezmapovaném území. Stojíme před úkolem, který v lidských dějinách nemá obdoby: vytvořením silné politické etiky solidarity, která bude vědomě založená na přítomnosti a uznávání velmi odlišných stanovisek. To může uspět pouze v případě, že se zapojíme do energické vzájemné výměny, abychom pro tato odlišná stanoviska vytvořili vzájemný respekt.
In Europa haben verschiedene laizistische Gesellschaften versucht, sich aus den Ruinen des christlichen Fundaments neu zu erfinden, aber sie haben denselben Fehler auf andere Weise erneut gemacht, indem sie auf jakobinische Art auf der zivilen Religion der Aufklärung bestanden. Wir können keine zivile Religion mehr haben, keine, die auf Gott beruht, oder auf der laïcité oder auf den Ansichten bestimmter Menschen. Wir leben heute auf unerforschtem Gebiet. Vor uns liegt eine in der Menschheitsgeschichte noch nie da gewesene Herausforderung: die Schaffung einer einflussreichen politischen Ethik der Solidarität, in dem vollen Bewusstsein, dass es unterschiedliche Ansichten gibt und diese akzeptiert werden. Damit können wir nur Erfolg haben, wenn wir uns intensiv darüber austauschen, um einen gegenseitigen Respekt für diese unterschiedlichen Ansichten herauszubilden.