Pod hlavičkou „integrovaného řízení škůdců“ jsou dnes stovky invazivních druhů úspěšně kontrolovány pomocí strategií, které omezují růst jejich populace, ale nesnaží se je zcela vymýtit. Schopnost nádorových buněk adaptovat se na širokou škálu ekologických podmínek včetně toxických chemikálií se podobá evolučním schopnostem zemědělských škůdců a jiných invazivních druhů. Stejně jako v případě zápředníčka je úspěšné vymýcení roztroušených rakovinných buněk vzácností.
Unter dem Banner des „integrierten Schädlingsmanagements” werden heute hunderte invasive Arten erfolgreich unter Kontrolle gehalten. Die dabei angewandten Strategien zielen darauf ab, das zahlenmäßige Wachstum der Schädlinge zu beschränken, sie aber nicht ganz auszurotten. Die Fähigkeit von Tumorzellen, sich an ein breites Spektrum von Umweltbedingungen, einschließlich giftiger Chemikalien, anzupassen, erinnert an die evolutionären Fähigkeiten der Ernteschädlinge und anderer invasiver Arten. Wie im Fall der Kohlschabe gelingt auch die vollständige Vernichtung verstreuter Krebszellen selten.