To představuje dilema pro čínské zákonodárce. Subvencování jejich vlastních zemědělců by odvádělo peníze ze vzdělávání, zdravotnictví a naléhavě potřebných rozvojových projektů. Nebo se Čína může pokusit udržovat směnný kurz o něco níž, než by se jinak pohyboval. Je-li MMF nestranný, měl by kritizovat americké zemědělské politiky, nebo čínské politiky devizového kurzu? Zjistit, zda jsou obchodní nevyváženosti země zapříčiněny mylnými politikami nebo přirozenými důsledky okolností, rovněž není snadný úkol. Deficit obchodní bilance země se rovná rozdílu mezi domácími investicemi a úsporami a rozvojovým zemím se obvykle radí, aby co nejvíce šetřily. Je zřejmé, že obyvatelstvo Číny si takových napomenutí více než jen povšimlo.
Chinas Politiker stehen damit vor einem Dilemma: Subventionieren sie ihre eigenen Bauern, so ziehen sie damit Geld aus dem Bildungssektor, dem Gesundheitswesen und aus dringend benötigten Entwicklungsprojekten ab. Alternativ kann China versuchen, seinen Wechselkurs auf einem Niveau zu halten, das geringfügig niedriger ist, als es das normalerweise wäre. Was sollte ein unparteiisch agierender IWF nun kritisieren: Amerikas Landwirtschaftspolitik oder Chinas Wechselkurspolitik? Festzustellen, ob die Handelsungleichgewichte eines Landes das Ergebnis einer fehlgeleiteten Politik oder eine natürliche Folge der Umstände sind, ist ebenfalls keine leichte Aufgabe. Das Handelsdefizit eines Landes entspricht der Differenz zwischen seinen Inlandsinvestitionen und Ersparnissen, und Entwicklungsländer werden normalerweise dazu ermutigt, so viel zu sparen, wie sie können. Chinas Bevölkerung ist derartigen Ermahnungen offensichtlich mehr als gefolgt.