Na rozdíl od jednotlivých zemí neexistuje žádná centrální autorita, která by mohla realizovat přerozdělování bohatství na planetě, takže otázku spravedlnosti je třeba řešit začleněním rozvojových mandátů do obchodních jednání. Klíčový aspekt tohoto směřování spočívá ve stanovení náležité rovnováhy v každé obchodní dohodě. Při obchodních vyjednáváních se používá odborný výraz „zvláštní a diferencovaný přístup“, jímž se naznačuje, že rovnováhu je nutné vychýlit směrem k rozvojovým zemím, přičemž na rozsahu tohoto přístupu se musí dohodnout smluvní strany. Avšak tendence současných obchodních vyjednání umožnit rozvojovým zemím otevřít své trhy méně než ostatní pomáhá sice k dosažení větší vyváženosti, leč může podrývat původní cíle zvyšování efektivity a posilování růstu.
Im Gegensatz zur Situation in einzelnen Ländern gibt es keine zentrale Autorität, die die Umverteilung von Reichtum rund um die Welt durchsetzen könnte, also muss das Problem der Fairness durch Entwicklungsmandate im Rahmen von Handelsvereinbarungen gelöst werden. Ein Hauptaspekt dieser entwicklungspolitischen Probleme besteht darin, für jedes Handelsabkommen die passende Balance zu finden. „Spezielle und unterschiedliche Behandlung“ ist der technische Begriff, der in Handelsvereinbarungen verwendet wird, um anzuzeigen, dass die Balance in Richtung der Entwicklungsländer verschoben werden muss, wobei das Ausmaß dieser Sonderbehandlung durch Gespräche zwischen den einzelnen Parteien bestimmt wird. Aber während in aktuellen Vertragsverhandlungen die Tendenz, Entwicklungsländern zu ermöglichen, ihre Märkte weniger stark zu öffnen als anderen, zu mehr Balance führt, könnte sie auch die ursprünglichen Ziele der Förderung von Effizienz und Wachstum unterminieren.