Celková míra úmrtnosti byla loni v USA vyšší než v roce 2014 a střední délka života klesla. Můžeme se dohadovat o měření hmotné životní úrovně, o otázce, zda je inflace nadsazená a vzestup životní úrovně podhodnocený nebo zda jsou školy opravdu všude tak špatné. Zmíněná úmrtí se však vysvětlují těžko. Možná není tak úplně jednoznačné, že nejnaléhavější jsou potřeby lidí žijících na opačném konci světa. Občanství jde ruku v ruce se souborem práv a závazků, které nesdílíme s lidmi žijícími v jiných zemích. „Kosmopolitní“ složka etických směrnic však opomíjí jakékoliv zvláštní závazky, které máme vůči svým spoluobčanům. O těchto právech a závazcích můžeme přemýšlet jako o vzájemné pojistné smlouvě svého druhu: odmítneme tolerovat určité typy nerovnosti pro naše spoluobčany a každý z nás má zodpovědnost pomáhat – a právo očekávat pomoc – tváří v tvář kolektivním hrozbám. Tato zodpovědnost přitom nezneplatňuje ani nesnižuje naše závazky vůči těm, kdo trpí jinde ve světě, ale znamená, že budeme-li soudit pouze podle hmotných potřeb, hrozí, že opomineme některé důležité ohledy. Když se občané domnívají, že se elita stará více o lidi na druhé straně oceánu než o lidi na druhé straně kolejí, pak se tato pojistná smlouva rozpadne, my se rozdělíme do frakcí a ti, kdo zůstanou pozadu, propadnou vzteku a deziluzi z politiky, která už jim neslouží.
Die Gesamtsterberate in den USA lag 2015 höher als 2014 und die Lebenserwartung ist gesunken. Man kann über die Messung des Lebensstandards ebenso streiten wie darüber, ob die Inflation überbewertet und der Anstieg des Lebensstandards unterbewertet ist oder darüber, ob Schulen tatsächlich überall so schlecht sind. Aber Todesfälle lassen sich schwer wegargumentieren. Vielleicht ist nicht ganz so klar, dass die größten Bedürfnisse auf der anderen Seite der Welt liegen. Mit Staatsangehörigkeit sind eine Reihe von Rechten und Pflichten verbunden, die wir gegenüber Menschen in anderen Ländern nicht haben. Doch der „kosmopolitische“ Aspekt der ethischen Richtlinie lässt jede spezielle Verpflichtung gegenüber unseren Mitbürgern völlig außer Acht. Wir können diese Rechte und Pflichten als eine Art wechselseitigen Versicherungsvertrag betrachten: Wir weigern uns, gewisse Arten der Ungleichheit für unsere Mitbürger hinzunehmen und jeder hat die Pflicht, im Angesicht kollektiver Bedrohungen zu helfen – und auch ein Recht, Hilfe zu erwarten. Diese Verpflichtungen entheben uns nicht unserer Verantwortung für leidende Menschen anderswo auf dieser Welt, aber es bedeutet, dass wir Gefahr laufen, bedeutende Überlegungen außer Acht zu lassen, wenn wir lediglich auf Grundlage materieller Bedürfnisse beurteilen. Haben die Bürger das Gefühl, den Eliten geht es mehr um Menschen jenseits des Ozeans als um diejenigen auf der anderen Straßenseite, wird dieser Versicherungsvertrag hinfällig. Wir spalten die Menschen in Gruppen und die Zurückgelassenen reagieren wütend und enttäuscht gegenüber einer Politik, die ihnen nicht mehr dient.