V Paříži, New Yorku a Mexico City utíkají bohatí i chudí před letními parny do městských parků. Na mnoha místech v rozvojovém světě jsou vsak otevřená veřejná prostranství stejně vzácná jako stabilní demokracie. Nemusí jít o náhodu. Psát o veřejných prostranstvích ve městech jako Bogota, Dillí nebo Lima, kde jsou chudoba a spína vseobecně rozsířeným jevem, možná někomu připadá posetilé, ale ať se dotyčný zkusí zamyslet nad skutečností, že zajistění dostatku trávy a betonu pro chodce je měřítkem úcty jakékoliv vlády k lidské důstojnosti a demokratickým hodnotám. Veřejná prostranství jsou místem, kde se chudí a bohatí setkávají jako rovní s rovnými.
In Paris, New York und Mexiko City suchen Reiche und Arme gleichermaßen Erfrischung vor der Sommerhitze in Parks. Aber an vielen Orten in den Entwicklungsländern ist der freie öffentliche Raum ebenso rar wie eine stabile Demokratie. Das ist vielleicht kein Zufall. Wo es fast frivol klingt, von öffentlichem Raum zu sprechen - in Städten wie Bogota, Delhi und Lima, in denen Armut und Schmutz das Bild beherrschen - sind die Mittel, die die Regierungen für Grünflächen und Fußwege einsetzen, ein guter Maßstab für deren Respekt vor der menschlichen Würde und den demokratischen Werten. Es ist der öffentliche Raum, in dem kein Unterschied zwischen Arm und Reich gemacht wird.