To znamenalo, že k dosažení daného cíle mohl přispět i pokrok, ke kterému již došlo. Z cíle se navíc stalo snížení „podílu lidí v rozvojovém světě“ na polovinu, což je velký rozdíl, protože počet obyvatel v rozvojovém světě roste rychleji než ve světě jako celku. Čistým výsledkem všech těchto změn je podle Poggeových výpočtů skutečnost, že zatímco v roce 1996 se světoví vůdci zavázali, že do roku 2015 sníží počet podvyživených lidí na maximálně 828 milionů, nyní se zavazují pouze ke snížení počtu lidí žijících v extrémní chudobě na 1,324 bilionu. A protože je extrémní chudoba příčinou přibližně třetiny všech lidských úmrtí, pak tento rozdíl v podstatě znamená, že – podaří-li se konečný slib opravdu dodržet – z důvodů souvisejících s chudobou každoročně zemře přibližně o šest milionů lidí více, než by bývalo zemřelo, kdyby se podařilo dodržet původní slib z Říma.
Das hieß, dass der schon erzielte Fortschritt schon als Beitrag zur Erreichung des Ziels gewertet werden konnte. Und dieses Ziel wurde zur Halbierung „des Anteils an der Bevölkerung in den Entwicklungsländern“. Das ist etwas ganz anderes, denn das Bevölkerungswachstum ist in den Entwicklungsländern höher, als das der Weltbevölkerung insgesamt. Der Nettoeffekt all dieser Änderungen stellt sich nach Pogges Berechnung folgendermaßen dar: Während man 1996 versprach, bis 2015 die Zahl unterernährter Menschen auf 828 Millionen zu reduzieren, verspricht man nun lediglich, die Zahl der Menschen, die in extremer Armut leben, auf 1,324 Milliarden zu senken. Da extreme Armut für etwa ein Drittel aller Todesfälle verantwortlich ist, bedeutet dieser Unterschied, dass – selbst bei Einhaltung des letzteren Versprechens – jedes Jahr sechs Millionen Menschen mehr an armutsbedingten Todesursachen sterben, als dies der Fall gewesen wäre, wenn man sich an das ursprünglich in Rom abgegebene Versprechen gehalten hätte.