Mezinárodní společenství musí vzdorovat krátkozrakým výzvám k odchodu ze států se středně vysokými příjmy s odůvodněním, že se teď už „obejdou samy“. Z pohledu globálního řízení, přenosných nemocí, změny klimatu nebo ohrožení druhové rozmanitosti význam těchto zemí mluví sám za sebe. Zahrnují 44% lidí žijících s HIV/AIDS, 47% celosvětových emisí CO2 a 52% chráněných přírodních rezervací planety. Mezinárodní společenství je u takto zásadních záležitostí prostě nemůže nechat jen s jejich vlastními prostředky, aniž by neohrožovalo svou vlastní budoucnost. Potírání chudoby je cíl, o němž nelze smlouvat. Nemůže to ovšem být jediný účel mezinárodní pomoci ani Světové banky. Z opravdové oddanosti snižování bídy ve skutečnosti vyplývá potřeba s těmito zeměmi pracovat.
Die internationale Gemeinschaft muss vielmehr kurzsichtigen Forderungen widerstehen, wonach man sich aus Ländern mittleren Einkommens zurückziehen solle, weil diese es nun ohnehin auch „alleine schaffen“ könnten. Im Hinblick auf Themen wie Global Governance, ansteckende Krankheiten, Klimawandel oder die Bedrohung der Artenvielfalt spricht die Relevanz dieser Länder für sich. So leben dort 44 % aller Menschen mit HIV/AIDS, 47 % der globalen CO2-Emissionen werden dort verursacht und in diesen Ländern befinden sich 52 % aller Naturschutzgebiete dieser Welt. Die internationale Gemeinschaft kann diese Länder in derart entscheidenden Fragen nicht einfach sich selbst überlassen, ohne damit auch ihre eigene Zukunft zu gefährden. Der Kampf gegen die Armut ist ein nicht verhandelbares Ziel. Aber er kann nicht die einzige Zielsetzung internationaler Hilfe oder der Weltbank sein. Echtes Engagement zur Reduzierung der Armut impliziert , mit diesen Ländern zu arbeiten.