Zdá se, že hnutí právníků vrazilo historický klín mezi soudní a výkonnou moc. V Pákistánu, Spojených státech i dalších zemích, kde právníci přispěli k boji za lidská práva a právní řád, se nicméně za vznešenými ideály skrývá neméně významný soubor zájmů. Pákistánští právníci bránili své živobytí stejně jako své zásady. Právní zástupci nemohou vykonávat praxi, aniž by jejich kauzy vyslechli soudci. A klienti jim své případy nepředloží, nejsou-li přesvědčeni, že soudci jsou dostatečně nezávislí na to, aby nerozhodovali na základě úplatků či politických ohledů, ale podle podstaty věci. Tyto zájmy také pomáhají objasnit, proč keňští právníci stáli v čele protestů proti zkorumpovanosti režimu prezidenta Daniela Arapa Moie na počátku 90. let, ale po loňském výbuchu kmenového násilí je bylo vidět mnohem méně.
Die Bewegung der Anwälte hat, so scheint es, einen historischen Keil zwischen die Justiz und die Exekutive getrieben. Freilich verbergen sich in Pakistan, den USA und anderen Ländern, wo sich Anwälte an führender Stelle im Kampf für die Menschenrechte und den Rechtsstaat engagiert haben, hinter hoch fliegenden Idealen andere, gleichermaßen bedeutsame Interessen. Nicht weniger als ihre Prinzipien schützten die pakistanischen Anwälte ihre Existenzgrundlage. Ohne Richter, die ihre Fälle anhören, können Anwälte nicht praktizieren. Und ihre Mandanten bringen diese Fälle nicht vor Gericht, wenn sie nicht daran glauben, dass die Richter unabhängig genug sind, um nach materiellem Recht und nicht auf der Basis von Bestechungsgeldern oder politischen Überlegungen darüber zu befinden. Diese Interessen helfen auch, zu erklären, warum Anfang der 1990er Jahre Kenias Anwälte an der Spitze der Proteste gegen die Korruption des Regimes von Präsident Daniel Arap Moi standen, aber beim Ausbruch der Stammeskonflikte im vergangenen Jahr deutlich weniger in den Vordergrund traten.