Typický jedináček je příjemcem podstatně vyšších investic do vzdělání než průměrné dvojče a existuje u něj o 40% vyšší pravděpodobnost, že bude usilovat o vyšší vzdělání (namísto učebního oboru). Pravděpodobně to lze zčásti vysvětlit výměnou kvantity za kvalitu. Bez konkrétní informace, jaká by byla přirozená úhrnná plodnost v Číně, jsou samozřejmě veškeré předpovědi dopadu nové politiky do značné míry spekulativní. Vzhledem k rostoucím nákladům na vzdělání, cenám nemovitostí a mzdám (které zvyšují náklady příležitostí spojené s dětmi) je možné, že přirozená úhrnná plodnost v Číně se ani při absenci přísných kontrol nevrátí na úroveň roku 1970. Činí-li průměrná úhrnná plodnost v současnosti dvě děti na domácnost, pak toto omezení bude v konečném důsledku snižovat blahobyt: domácnosti, které by chtěly mít víc než dvě děti, je stále nebudou moci mít, zatímco pro ty, které chtějí mít méně než dvě děti, bude omezení bezpředmětné. Nejpravděpodobnějším výsledkem změny politiky však bude mírná populační exploze – a růst cen akcií výrobců spotřebního zboží orientovaného na děti. Tabulka 1: Míra úspor domácností: Rozdíl mezi domácnostmi s dvojčaty a domácnostmi s jediným dítětem podle příjmové skupiny Zdroj: Urban Household Survey 2002-2009
Das typische Einzelkind erhält bedeutend mehr Bildungsinvestitionen als der durchschnittliche Zwilling, und die Wahrscheinlichkeit, dass es eine Hochschule (im Gegensatz zu einer Berufsschule) besucht, ist um 40 % höher. Vermutlich kann dies teilweise durch einen Quantität-Qualität-Kompromiss erklärt werden. Selbstverständlich bleiben Prognosen über die Auswirkungen der neuen Politik weitestgehend spekulativ, solange nicht klar ist, wie hoch Chinas natürliche Fruchtbarkeitsrate ist. Steigende Bildungskosten, Wohnungspreise und Löhne (welche die Opportunitätskosten von Kindern steigern) könnten bedeuten, dass Chinas natürliche Fruchtbarkeitsrate selbst ohne strenge Kontrollen nicht auf das Niveau von 1970 zurückkehren wird. Wenn die durchschnittliche natürliche Rate derzeit bei zwei Kinder pro Haushalt liegt, würde die Durchsetzung dieser Beschränkung letztendlich dem Wohlstand schaden: Haushalte, die gerne mehr als zwei Kinder hätten, dürften dies nicht, während die Beschränkung für diejenigen, die weniger als zwei Kinder wollen, irrelevant wäre. Das wahrscheinlichste Ergebnis der politischen Änderung wird ein moderater Babyboom sein – und bessere Konsumgüter für Kinder. Tabelle 1: Sparquote von Privathaushalten: Unterschied zwischen Haushalten mit Zwillingen und Einzelkind nach Einkommensgruppe Quelle: Urban Household Survey 2002-2009