Tento názor odráží ještě starší tradici, která sahá až k merkantilistické praxi sedmnáctého století. Merkantilisté věřili v aktivní ekonomickou roli státu – v podobě podpory exportu, odrazování importu hotových výrobků a vytváření obchodních monopolů, které obohacovaly podnikatele i korunu. Tato idea dodnes přežívá v počínání asijských vývozních supervelmocí (zejména Číny). Intelektuální bitvu mezi těmito dvěma modely kapitalismu přesvědčivě vyhrál Adam Smith a jeho stoupenci. Reálná fakta však nejsou tak jednoznačná. Růstoví rekordmani z uplynulých desetiletí – Japonsko v 50. a 60. letech, Jižní Korea v 60. až 80. letech a Čína od počátku 80. let – měli bez výjimky aktivistické vlády, které úzce spolupracovaly s velkými firmami.
Diese Ansicht spiegelt eine sogar noch ältere Tradition wider, die auf die merkantilistische Praxis des 17. Jahrhunderts zurückgeht. Die Merkantilisten glaubten an eine aktive wirtschaftliche Rolle des Staates – um den Export zu fördern, dem Import von Fertigwaren entgegenzuwirken und Handelsmonopole zu schaffen, die Unternehmer und Krone gleichermaßen reich machen sollten. Diese Vorstellung überlebt heute in den Praktiken der asiatischen Exportgroßmächte (insbesondere China). Die intellektuelle Auseinandersetzung zwischen diesen beiden kapitalistischen Modellen haben Adam Smith und seine Anhänger klar gewonnen. Doch in der Praxis ist die Sache weniger eindeutig. Die in den vergangenen Jahrzehnten jeweils wachstumsstärksten Länder – Japan in den 1950er und 1960er Jahren, Südkorea von den 1960er zu den 1980er Jahren und China seit Anfang der 1980er Jahre – hatten alle aktivistische Regierungen, die eng mit den Großunternehmen kollaborierten.