I v takovém případě však jmenování nezodpovědných lidí do významných funkcí předpokládajících vysokou důvěru a označování je za nadstranické státníky dává budoucí generaci opravdu mizernou motivaci. A republikáni v Kongresu se necítí být Simpsonovi zavázáni natolik, aby dokázal zvrátit ve svůj prospěch jediné hlasování v kterékoliv komoře zákonodárného sboru. Obamovi lidé mě ujistili, že se Simpson skutečně proměnil; je to prý bystrý muž, který pronikavě rozumí problematice, dokáže získat na svou stranu reportéry a přimět je, aby rady komise označovali za „nadstranické“ (přestože nedokáže získat na svou stranu zákonodárce samotné), a bude opravdovým přínosem pro vysoce důležitou činnost komise. John Berry nedávno napsal v internetovém magazínu The Fiscal Times, že pravda není ani to.
Selbst in diesem Fall gibt man der nächsten Generation wirklich miserable Anreize, wenn man diejenigen, die sich schlecht benehmen, auf höchst vertrauensvolle Posten beruft und sie zu überparteilichen Staatsmännern erklärt. Und es ist nicht etwa so, dass die Republikaner im Kongress denken, sie schuldeten Simpson genug, um sich auch nur bei einer einzigen Abstimmung in einer der beiden gesetzgebenden Kammern von ihm umstimmen zu lassen. Regierungsbeamte von Obama versicherten mir, Simpson habe tatsächlich einen Sinneswandel durchlaufen; er wäre ein kluger Mann, der diese Fragen genau verstehe; er könne Journalisten beeinflussen und dazu bringen, den Rat der Kommission als „überparteilich“ darzustellen (obwohl er die Abgeordneten selbst nicht beeinflussen konnte); und er sei ein echter Gewinn für die wichtige Arbeit der Kommission. John Berry schrieb vor kurzem im Online-Journal The Fiscal Times, dass nicht einmal das wahr ist.