Přestože zjištění, že Amerika není zemí příležitostí, za niž byla dlouho vydávána, je pro ostatní stejně zneklidňující jako pro Američany, nerovnost příležitostí v celosvětovém měřítku je ještě větší. Skutečně nelze tvrdit, že svět je „rovný“, když běžný Afričan získá investici do svého lidského kapitálu ve výši několika set dolarů, zatímco Američany jejich rodiče a společnost podaruje více než půlmilionem dolarů. Zlatým hřebem zasedání byl projev přednesený Christine Lagardeovou, výkonnou ředitelkou Mezinárodního měnového fondu, která zdůraznila zřetelnou změnu v instituci či přinejmenším v jejím vedení: vážný zájem o práva žen, obnovený důraz na vazbu mezi nerovností a nestabilitou a uznání, že kolektivní vyjednávání a minimální mzdy mohou významně přispět ke snižování nerovnosti. Kéž by programy MMF v Řecku a jinde toto smýšlení plně odrážely!
Zwar ist die Erkenntnis, dass Amerika nicht das Land der unbegrenzten Möglichkeiten ist, das es lange zu sein vorgab, für andere genauso beunruhigend wie für die Amerikaner, doch ist der Mangel an Chancengleichheit im globalen Maßstab sogar noch größer. Man kann nicht wirklich behaupten, dass die Welt „flach“ sei, wenn ein typischer Afrikaner Investitionen in sein Humankapital von ein paar hundert Dollar erhält, während reiche Amerikaner von ihren Eltern und der Gesellschaft über eine halbe Million Dollar geschenkt bekommen. Ein Höhepunkt der Tagung war die Rede von Christine Lagarde, der geschäftsführenden Direktorin des Internationalen Währungsfonds, die den deutlichen Wandel in ihrer Organisation betonte, zumindest an der Spitze: mit tiefer Sorge über die Rechte der Frauen, einer neuerlichen Betonung der Verbindung zwischen Ungleichheit und Instabilität und der Erkenntnis, dass Kollektivverhandlungen und Mindestlöhne eine wichtige Rolle bei der Verringerung der Ungleichheit spielen könnten. Wenn nur die IWF-Programme in Griechenland und anderswo diese Gedanken voll widerspiegeln würden!