Na reálném trhu s elektřinou by to mělo za následek mnohem vyšší náklady na elektřinu během večerů, kdy nefouká vítr. To je ovšem politicky problematické, a proto jsou trhy často konstruovány tak, aby měly mnohem méně výrazné špičky. Ve Španělsku se plynové elektrárny v roce 2004 využívaly 66% času, zatímco dnes je to jen 19% času – převážně proto, že se dnes více využívá energie. Protože však musí být elektrárny v provozu 57% času, aby nevykazovaly ztrátu, mnohé z nich se pravděpodobně uzavřou. V celé Evropě je v ohrožení možná 60% veškeré výroby elektřiny z plynu. Chceme-li tedy svítit dál, musíme se buďto smířit s mnohem vyššími cenami, anebo udělat totéž, co začínají dělat mnohé evropské vlády – totiž dotovat tepelné elektrárny na fosilní paliva. Například Velká Británie zaplatí jen v roce 2018 téměř miliardu liber (1,5 miliardy dolarů), aby udržela záložní kapacity pro období energetických špiček – vesměs jde o generátory na fosilní paliva. Výstavba dalších dotovaných větrných a solárních kapacit tedy znamená, že společnost nakonec zaplatí za energii třikrát: jednou za energii samotnou, podruhé za dotace neefektivních obnovitelných zdrojů a potřetí za dotace nyní již také neefektivních fosilních paliv.
In einem echten Strommarkt würde dies an windstillen Abenden zu höheren Strompreisen führen. Aber dies ist politisch problematisch, weshalb die Märkte oft so gestaltet sind, dass die Produktionsspitzen geringer ausfallen. In Spanien wurden die Gaskraftwerke im Jahr 2004 zu 66% der Zeit betrieben und heute nur noch zu 19%, was größtenteils am Ausbau der Windenergie liegt. Da diese Kraftwerke, um verlustfrei betrieben werden zu können, 57% der Zeit laufen müssen, werden viele von ihnen wahrscheinlich geschlossen. Europaweit ist 60% der gasbetriebenen Stromerzeugung gefährdet. Damit die Lichter an bleiben, müssen entweder viel höhere Preise akzeptiert oder die fossilen Kraftwerke subventioniert werden – was viele europäischen Regierungen bereits tun. Beispielsweise wird Großbritannien im Jahr 2018 fast eine Milliarde Pfund zahlen, um Reservekapazitäten für die Spitzenlast bereitzustellen, meist in Form fossiler Kraftwerke. Der weitere Ausbau von Wind- und Solarenergie mit Hilfe von Subventionen bedeutet, dass die Gesellschaften für den Strom dreimal zahlen müssen – einmal für den Strom selbst, einmal für die Subventionen an die ineffizienten erneuerbaren Energien, und einmal für diejenigen, die jetzt auch noch an ineffiziente fossile Kraftwerke gehen.