To znamená, že z více než 1,5 milionu lidí nakažených zikou od prvního výskytu této nemoci byly její následky nejhorší u žen v plodném věku, a zejména u těch, které již byly těhotné. V letech 2016 až 2017 bylo potvrzeno celkem 11 059 případů ziky u těhotných žen, což mělo za následek 10 867 případů mikrocefalie a dalších vrozených deformací centrální nervové soustavy jejich dětí. Šestapadesát procent těchto dětí se přitom narodilo chudým ženám a neběloškám ze severovýchodní Brazílie. Je zřejmé, že krize způsobená zikou není genderově neutrální. Při řešení jejích střednědobých až dlouhodobých důsledků je zapotřebí věnovat hlavní pozornost ženám – zejména chudým ženám. To neznamená větší mediální zájem o deformace související s mikrocefalií, ba ani o těžkosti, jimž čelí matky takto postižených dětí. A rozhodně to neznamená větší snahu dozorovat chování žen.
Unter den über 1,5 Millionen Betroffenen, die sich seit dem Ausbruch mit dem Zika-Virus infiziert haben, waren die Folgen für Frauen im gebärfähigen Alter, vor allem jene, die bereits schwanger waren, somit besonders besorgniserregend. Zwischen 2016 und 2017 wurden insgesamt 11.059 Zika-Fälle bei Schwangeren bestätigt, deren Babys in 10.867 Fällen von Mikrozephalie und anderen angeborenen Fehlbildungen des zentralen Nervensystems betroffen waren. 56 Prozent dieser Babys sind Kinder armer Frauen und farbiger Frauen aus dem Nordosten Brasiliens. Die Zika-Krise ist offensichtlich nicht geschlechtsneutral. Für die Bewältigung ihrer mittel- und langfristigen Folgen ist es notwendig, den Schwerpunkt auf Frauen zu legen – insbesondere Frauen, die in Armut leben. Und zwar nicht in Form von weiteren Medienberichten über Fehlbildungen im Zusammenhang mit Mikrozephalie oder auch über die Schwierigkeiten, mit denen die Mütter dieser Kinder konfrontiert sind. Und ganz sicher nicht durch weitere Bestrebungen, das Verhalten von Frauen zu kontrollieren.