Dlouhodobé předpovědi založené na krátkodobých trendech se často mýlí. Koncem 50. let, poté, co Sovětský svaz vypustil první kosmickou loď, předpovídali význační západní ekonomové, že během několika desítek let sovětský důchod předežene důchod americký. Sovětský svaz totiž investoval téměř 40 % svého HDP, což byl podíl oproti Západu dvojnásobný. V 80. letech pak působivý růst Japonska vedl k předpovědím, že předežene USA nejen v přepočtu na hlavu, ale i s ohledem na některá kritéria „ekonomické moci“. Takovéto odhady se často zakládaly na prostých extrapolacích exponenciálních trendů. Během dvou či tří dekád výrazné rozdíly mezi úhrnnými tempy růstu rychle přinášejí obrovské změny ekonomické velikosti či národního důchodu na hlavu. Ukážou se jako mylné i nedávné prognózy pokračující svižné konvergence, anebo si většina rozvíjejících se zemí udrží výrazný kladný růstový rozdíl a dospěje mnohem blíž k výším příjmů vyspělých zemí? Klíčem k odpovědi na tuto otázku je pochopení fenoménu „doháněcího“ růstu.
Langfristige Prognosen auf Grundlage kurzfristiger Trends lagen oft daneben. In den späten 1950er Jahren, nachdem die Sowjetunion ihre erste Rakete ins All geschossen hatte, prognostizierten renommierte westliche Ökonomen, dass die Sowjetunion hinsichtlich des Einkommens die Vereinigten Staaten in wenigen Jahrzehnten überholt haben würde. Immerhin investierte die Sowjetunion mit beinahe 40 Prozent ihres BIP doppelt so viel wie der Westen. In den 1980er Jahren verleitete Japans spektakuläres Wachstum einige Experten zu Prognosen, wonach Japan die USA nicht nur im Hinblick auf Pro-Kopf-Werte, sondern sogar hinsichtlich einiger Maßzahlen für die „Wirtschaftskraft“ überholen würde. Erstellt wurden derartige Prognosen oftmals auf Grundlage einfacher Extrapolation exponentieller Trends. Über einen Zeitraum von mehr als zwei oder drei Jahrzehnten führen erhebliche Unterschiede in den durchschnittlichen Wachstumsraten rasch zu enormen Veränderungen der Wirtschaftsgröße oder der Pro-Kopf-Einkommen. Werden sich die jüngsten Prognosen einer rasch verlaufenden globalen Konvergenz nun als ebenso falsch herausstellen oder werden die meisten Schwellenländer in der Lage sein, ein positives Wachstumsgefälle aufrecht zu erhalten und sich den Einkommensniveaus in den Industrieländern viel stärker annähern? Der Schlüssel zur Beantwortung dieser Frage liegt im Verständnis des Phänomens des „Aufhol“-Wachstums.