Jinak by jejich firmy dokázaly přilákat biliony dolarů, které dnes leží na cestě v držení suverénních fondů, soukromých kapitálových skupin, hedge fondů a dalších. A když teď budou tíž investiční bankéři pracovat pro daňového poplatníka, zničehonic se jim prý vyjeví kouzelná oceňovací formulka, která jim až do nynějška unikala. Není se co divit, že akademici bez ohledu na politickou příslušnost dali najevo značnou skepsi. Jistě, ministerstvo financí převezme v některých firmách akciové podíly, takže existuje jistý potenciál pro zvýšení hodnoty. Hlavní obava se však točí kolem zjevného záměru ministerstva vyplatit více než dvojnásobek současné tržní ceny (20-30 centů za dolar) za předpokladu, že po úspěšném rozmotání hypotečního trhu ministerstvem se bude jakákoliv sleva jevit jako výhodná. Nechápe snad hnidopišská kritika naléhavou potřebu stabilizovat finanční systém? Není jakýkoliv plán lepší než žádný?
Andernfalls wären ihre Firmen in der Lage gewesen, sich die Billionen Dollar zu pumpen, die derzeit am Spielfeldrand sitzen, in den Händen von Staatsfonds, Private-Equity-Gruppen, Hedge-Fonds und anderen. Und jetzt, wo sie für den Steuerzahler arbeiten, soll denselben Investmentbankern plötzlich die magische Preisformel einfallen, die ihnen bislang entgangen ist. Es ist kaum verwunderlich, dass Akademiker aus dem gesamten politischen Spektrum beträchtliche Skepsis geäußert haben. Das US-Finanzministerium wird immerhin eine Aktienbeteiligung an einigen Unternehmen bekommen, es besteht also ein gewisses positives Potenzial. Aber die Hauptsorge ist, dass das Finanzministerium derzeit offenbar beabsichtigt, über das Doppelte des aktuellen Marktpreises (20-30 Cent zum Dollar) zu bezahlen, in der Annahme, dass nach dem Erfolg des Finanzministeriums bei der Entwirrung des Hypothekenmarktes jeder Rabatt wie ein gutes Geschäft aussehen wird. Wird bei dieser Erbsenzählerei vergessen, dass das Finanzsystem dringend ins Lot gebracht werden muss? Ist nicht irgendein Plan besser als gar keiner?