24 Řecko, Maďarsko, Itálie a¿Španělsko. Dalšímčinitelem,který mohl ovlivnitrozhodování pěstitelů, zda budou v pěstování cukrové řepy pokračovat, byla výše pod-pory,která by bylai nadálek dispozici.Předpisystanoví,že v¿členských státech, které se vzdají alespoň 50 % kvóty, obdrží zbývající pěstitelé dodatečnou platbu vyplácenou po pětileté přechodnéobdobíjakopodporuvázanounaprodukci. Tato podporavázaná na produkci byla vyplácena ve čtyřech členských státech, klasifikovaných jako země s nízkou či střední kombinovanou rentabilitou, které se vzdaly stanoveného objemu kvót24, a představovala pro tyto zbývající pěstitele pobídku, aby v následujících pětiletech dále produkovali cukrovou řepu. Bezohledunadůvodydůležitéprojednotlivéhospodářské subjektyjerozdíl mezicílovýmaskutečnýmobjememkvót, kterých se výrobci vzdali, také třeba analyzovat z pohledu celkového cílového rozsahu vrácených kvót. Sotva bylo realistické předpokládat, že vzdání se kvót ve značném rozsahu – přibližně 30 %zcelkového objemu – bude možno dosáhnout pouze dobrovolnýmrozhodnutímvýrobcůs nejnižší produktivitou. Kombinovanácelkovákvóta producentůvčlenskýchstátech, které Komise hodnotilajako státy s nízkou a střední produktivitou, byla 5,1 milionutun,tj. méně než cílovésnížení.
24 Griechenland, Spanien, Italien und Ungarn. Ein weiterer Faktor, der die Entscheidung der Zuckerrübenanbauer, weiter Zuckerrübenanzubauen, wahrscheinlich beeinflusste, war die Höhe der weiterhinfür den Anbau verfügbaren Beihilfen. Gemäß den Rechtsvorschriften wirdin den Mitgliedstaaten, die mindestens50 %ihrer Quote aufgeben, den verbleibenden Zuckerrübenanbauern während eines Übergangszeitraumsvonfünf Jahren eine zusätzliche Zahlungin Form einer gekoppelten Beihilfe gewährt. Diese gekoppelte Beihilfe wurde auchin den vier Mitgliedstaaten gewährt, die zur Gruppe mit niedriger oder mittlerer kombinierter Rentabilität gehörten undauf den entsprechenden Quotenanteil verzichtet hatten24. Dies stelltefür die verbliebenen Zuckerrübenanbauereinen Anreiz dar,ihren Zuckerrübenanbau weitere fünf Jahre aufrechtzuerhalten. Ungeachtet der im Einzelfall ausschlaggebenden Gründesollte die Differenz zwischen dem angestrebten und demtatsächlichen Umfang des Quotenverzichts auchim Vergleich zum angestrebten Gesamtumfang des Verzichts analysiert werden. Die Annahme, allein durch denfreiwilligen Verzicht deram wenigstenrentablen Erzeuger könne eine erhebliche Senkung der Quotenerzeugung um rund 30 % erreicht werden, war unrealistisch. Tatsächlich betrug die Quote der Erzeugerin den Mitgliedstaaten, deren Rentabilität von der Kommissionals „niedrig“ oder „mittel“ eingestuft wurde, zusammengenommen 5,1 Millionen Tonnen,also wenigerals die angestrebte Reduzierung.