Důvodem je, že pokud jsme ve stavu, kdy můžeme být sledováni nebo pozorováni, naše chování se dramaticky mění. Škála možností jak se chovat, ze které vybíráme, když se domníváme, že jsme pozorováni, je silně omezená. Toto je jen skutečný rys lidské povahy, který byl uznán ve společenských vědách, stejně tak jako v literatuře a náboženství a prakticky v každé sféře vědy. Existují tucty psychologických studií, které dokazují, že když někdo ví, že může být pozorován, chová se potom mnohem víc konformně a poddajně. Lidský stud je velmi mocný motivátor, stejně jako touha se mu vyhnout, a to je důvod, proč lidé, ve stavu, kdy jsou pozorováni, nečiní taková rozhodnutí, jenž by byla vedlejším produktem jejich vlastního uvažování, nýbrž taková, jež jsou od nich očekávána druhými, či jsou ve shodě s obecně vžitým přesvědčením. Tuto skutečnost nejvíce využil k praktickým účelům filozof z 18. století, Jeremy Bentham, který se rozhodl vyřešit závažný problém spojený s příchodem industriálního věku, kdy se instituce poprvé v historii rozrostly a centralizovaly natolik, že už nebylo možné monitorovat, a tím pádem kontrolovat každého jednotlivého člena. A řešení, jež navrhl byl architektonický design původně zamýšlený k implementaci ve vězeňských zařízeních, jemuž dal jméno panopticon, a jehož základní rysem byla konstrukce ohromné věže upostřed instituce, odkud kdokoli, kdo měl nad institucí kontrolu, mohl kdykoli pozorovat kteréhokoli vězně, i když neustále pozorovat všechny nebylo možné. A klíčové pro tuto koncepci bylo, že vězňové nemohli vidět do panoptikonu, dovnitř věže, a tak nikdy nevěděli, kdy, či jestli vůbec jsou pozorováni.
Der Grund ist: Wenn wir in einer Situation sind, in der man uns überwachen, in der man uns zusehen kann, verändert sich unser Verhalten dramatisch. Das Spektrum von Verhaltensoptionen, die wir erwägen, wenn wir uns beobachtet fühlen, verringert sich drastisch. Das ist ein Fakt der menschlichen Natur, der in der Gesellschaftswissenschaft, in der Literatur, in der Religion und in nahezu jeder Disziplin anerkannt wird. Dutzende psychologische Studien belegen: Wenn Leute wissen, dass man sie beobachten könnte, ist ihr Verhalten wesentlich konformistischer und fügsamer. Menschliche Scham ist ein mächtiger Motivator, wie auch der Wunsch, sie zu vermeiden. Dies ist der Grund, warum Leute, wenn sie beobachtet werden, Entscheidungen treffen, die nicht ihrem ureigensten Verhalten entspringen, sondern den Erwartungen, die andere in sie setzen oder auf den Diktaten einer gesellschaftlichen Lehrmeinung beruhen. Am effektivsten für pragmatische Ziele genutzt, wurde diese Erkenntnis im 18. Jahrhundert von dem Philosophen Jeremy Bentham. Er setzte sich die Lösung eines wichtigen Problems der Industrialisierung zum Ziel, als Institutionen erstmals so groß und zentralisiert waren, dass man nicht mehr jedes Mitglied überwachen und kontrollieren konnte. Die Lösung, die er unterbreitete, war ein Architekturentwurf, der ursprünglich für Gefängnisse gedacht war. Er nannte ihn das Panoptikum. Sein Hauptmerkmal war der Bau eines enormen Turms in der Mitte der Anstalt. Von dort konnte der, der die Anstalt leitete, jeden Insassen stets beobachten, auch wenn er nicht alle gleichzeitig und immer beobachten konnte. Das Entscheidende an dem Entwurf war, dass die Insassen nicht in das Panoptikum, in den Turm, hineinschauen konnten. Sie wussten also nie, ob und wann sie beobachtet wurden.