Putinova politika by sice mohla být ještě mnohem horší – je legitimní přiznat mu zásluhy tam, kde mu náležejí –, avšak Rusku by nemělo být umožněno, aby chápalo Západ jako předem jistého spojence. Rozchodem s Ruskem a konfrontací s ním by nikdo nic nezískal, ale jinak není důvod nereagovat na reálpolitiku reálpolitikou. Hrátky s důvěrou CAMBRIDGE – Příští měsíc si připomeneme první výročí pádu ctihodné americké investiční banky Lehman Brothers. Její kolaps znamenal počátek celosvětové recese a finanční krize, jaké svět nezažil od dob velké hospodářské krize ve 30. letech. Od té doby uplynul jeden rok, utratily se biliony dolarů z veřejných peněz a světová politická komunita prošla hlubokým sebezpytováním. Vzali jsme si však správná ponaučení? Obávám se, že ne. V politické sféře panuje převažující konsensus, že kdyby byla vláda zachránila Lehman Brothers, celá záležitost by přerostla v pouhou škytavku, nikoliv v infarkt.
Obwohl Putins Politik noch viel schlimmer hätte ausfallen können – es ist legitim, ihm Lob zu zollen, wo es angebracht ist – sollte man es Russland nicht ermöglichen, die Unterstützung des Westens als gegeben hinzunehmen. Von einem Bruch und einer Konfrontation mit Russland hätte niemand etwas, aber es gibt keinen Grund auf Realpolitik mit Realpolitik zu reagieren. Das Vertrauensspiel CAMBRIDGE, MASS.: Im nächsten Monat jährt sich der Zusammenbruch der ehrwürdigen US-Investmentbank Lehman Brothers. Der Absturz von Lehman markierte den Beginn einer weltweiten Rezession und Finanzkrise, wie sie die Welt seit der Großen Depression der 1930er Jahre nicht mehr erlebt hatte. Nach einem Jahr, Billionen von Dollars an öffentlichem Geld und umfassenden Insichgehens der Politik weltweit steht nun die Frage im Raum, ob wir unsere Lektion gelernt haben. Ich fürchte, nein. Überwältigender Konsens innerhalb der politischen Gemeinschaft ist, dass, wenn die Regierung bloß Lehman gerettet hätte, das Ganze ein Schluckauf und keine Herzattacke geworden wäre.