DILLÍ – V době, kdy svět čeká na zahájení olympijských her v Pekingu, si mnozí lidé kladou otázku, zda se toto velké čínské zviditelnění stane zároveň příležitostí, aby Čína sesadila Spojené státy z čela žebříčku zemí s největším počtem medailí. Všeobecně se předpokládá, že obětaví čínští sportovci mohou dosáhnout na desítky zlatých a stříbrných medailí. Ať už však USA předběhnou, nebo ne, jedna věc je jistá: Indie jakožto čínský soused a regionální geopolitický soupeř bude moci hovořit o štěstí, pokud získá medaili jedinou. Mezinárodní sport je samozřejmě projevem národního šovinismu jinými prostředky. Na jisté úrovni všichni předstíráme, že olympiádu sledujeme, abychom obdivovali lidského sportovního ducha. Nikdo z nás však nemůže popřít, že ho přitahují i vlajky, pod nimiž sportovci soutěží, hymny pro vítěze a vposledku také žebříček, který se nedá ignorovat a jenž bývá pravidelně aktualizován – žebříček s výčtem zlatých, stříbrných a bronzových medailí získaných jednotlivými zeměmi, tedy jakási skutečná tabule cti olympijských her. Každý Ind, který sleduje olympiádu, se při čtení každodenního seznamu medailistů jen smutně krčí; jeho oči kloužou po desítkách velkých i malých národů a pak se případně rozsvítí nad osamoceným indickým bronzem z tenisu nebo zápasu.
NEW DELHI – Die Olympischen Spiele in Peking stehen vor der Tür und vielerorts fragt man sich, ob die USA angesichts dieser groß inszenierten „Coming-out-Party“ Chinas auch den ersten Platz in der Medaillenrangliste einbüßen werden. Man geht weithin davon aus, dass Chinas motivierte Athleten Dutzende Gold- und Silbermedaillen einheimsen werden. Und ob man nun die USA im Medaillenspiegel überholt oder nicht, eines steht jedenfalls fest: Chinas Nachbar und geopolitischer Konkurrent Indien kann schon von Glück reden, wenn er überhaupt eine Medaille gewinnt. Natürlich bietet die Welt des internationalen Sports eine Bühne, um nationalen Chauvinismus mit anderen Mitteln auszuleben. Bis zu einem gewissen Grad geben wir alle vor, die Olympischen Spiele zu verfolgen, weil wir die menschlichen Fähigkeiten im Sport bewundern. Aber niemand kann sich der Anziehungskraft all der Flaggen entziehen, unter denen die Athleten in den Wettbewerb ziehen, der Hymnen, die für die Sieger gespielt werden und schließlich dieses allgegenwärtigen, in regelmäßigen Abständen aktualisierten Medaillenspiegels, dieser einzig wahren Ehrentafel der Spiele, wo alle Gold-, Silber- und Bronzemedaillen aufgelistet sind, die die jeweiligen Länder errungen haben. Alle Inder, die die Olympischen Spiele verfolgen, erschaudern bei der Durchsicht der täglichen Liste von Medaillengewinnern, wenn sie die ellenlange Reihe großer und kleiner Nationen durchkämmen, um am unteren Ende festzustellen, dass Indien eine einsame Medaille im Tennis oder Wrestling errungen hat.