Průmyslová odvětví, která jsou silně závislá na externích financích, rostla rychleji v zemích s velkým přílivem kapitálu než v zemích se skromnějším kapitálovým tokem. Rychlá úvěrová expanze, o kterou se zasloužili zahraniční finanční zprostředkovatelé prostřednictvím nejrůznějších kanálů (včetně přímých půjček, půjček přes dceřiné společnosti bank nebo půjček přes dceřiné společnosti leasingových firem), však přiživila boomy aktiv a zvýšila náchylnost na kurzová rizika. Při absenci účinné regulace tak finanční integrace učinila region zranitelným vůči náhlému a mohutnému přiškrcení přílivu kapitálu. Možnosti, které momentálně leží na stole, ponechávají princip domácího regulátora do značné míry nedotčený. Tento model však nápadně nedokázal ochránit hostitelské země před systémovým rizikem nadměrného přílivu kapitálu. Posilování pravomocí hostitelských zemí vůči mateřským společnostem sídlícím mimo jejich jurisdikci je problematické.
Branchen, die in großem Umfang von Fremdfinanzierung abhängen, sind in Ländern mit großen Kapitalzuflüssen schneller gewachsen als in Ländern mit maßvolleren Zuflüssen. Doch die schnelle Kreditausweitung, die ausländische Finanzintermediäre über verschiedene Kanäle (einschließlich direkte Kreditvergabe, Kreditvergabe über Tochtergesellschaften von Banken und Kreditvergabe über Leasingtöchter) bewirkt haben, hat einen Investitionsboom in Anlagegüter motiviert und das Fremdwährungsrisiko erhöht. In Ermangelung einer wirksamen Regulierung hat die Finanzmarktintegration die Region für eine plötzliche und massive Schrumpfung von Kapitalzuflüssen verwundbar werden lassen. Bei den Optionen, die derzeit im Gespräch sind, bleibt das Prinzip der Regulierung im Heimatland weitgehend erhalten. Dieses Modell hat jedoch beim Schutz von Gastgeberländern gegen Systemrisiken durch überhöhte Kapitalzuflüsse eindeutig versagt. Die Befugnisse von Gastländern gegenüber Muttergesellschaften auszuweiten, die ihren Sitz außerhalb ihrer Zuständigkeit haben, ist problematisch.