Nevíme ale, čím se má nahradit to, co odstraníme. Jistěže, útěk od socialismu byl bezprecedentní. Mnohé z toho, co socialismus vytvořil, bylo potřeba odčinit. Stalo se tak ale pomocí sloganů, nikoliv skrze program změny, jemuž by obyčejní Rusové dokázali porozumět a který by mohli vzít za svůj. Jediné, co máme, jsou nekonečné spory, přičemž chybí praktické alternativy, o nichž by se diskutovalo a mezi nimiž by se volilo. Jedním z důvodů, proč jsou ruské reformní debaty tak neplodné, je skutečnost, že zemi chybí srozumitelné politické strany. Během přestavby a Jelcinova pobytu v prezidentském úřadu byla dědictvím minulosti nenávist vůči Komunistické straně a strach z ní a její síly a moci.
Aber wir wissen einfach nicht, was das Beseitigte ersetzen soll. Natürlich war der Ausgang aus dem Sozialismus etwas völlig Neues. Vieles von dem, was der Sozialismus aufgebaut hatte, musste rückgängig gemacht werden. Doch wurde dies mit Slogans getan, nicht mit einem Reformprogramm, das normale Russen hätten verstehen und annehmen können. Alles, was wir haben, sind endlose Streits, und keine praktischen Alternativen, über die man diskutieren und entscheiden kann. Ein Grund dafür, warum Russlands Reformdebatten so unfruchtbar sind, ist der Mangel an geschlossenen politischen Parteien im Land. Während der Perestroika und Jelzins Präsidentschaft waren als Altlast der Vergangenheit Hass und Furcht vor der Kommunistischen Partei mit ihrer ganzen Kraft und Macht weit verbreitet.