V obavě ze suverénních platebních neschopností by trhy s dluhopisy vládám u půjček vyměřily sankční úrokové sazby. A tady byl pádný trumf: při závazku k fiskálnímu zpřísňování si ministři financí vytvořili prostor k fiskálnímu uvolnění. Přihlášením se k fiskální počestnosti si zajistili možnost praktikovat fiskální neřest. Dokázali vytvořit fiskální iluzi, a přitom škrtat méně, než slíbili. Přesně tak postupovala většina ministrů financí. To je součástí šlamastyky, do níž se makroekonomie sama vehnala.
Aus Angst vor Staatspleiten würden die Anleihemärkte die Regierungen mit höheren Zinsen für ihre Staatsanleihen bestrafen. Und jetzt kommt der entscheidende Umstand: Indem sich die Finanzminister auf fiskale Verengung verpflichteten, haben sie sich selbst Raum für eine gewisse fiskale Lockerung gegeben. Das Versprechen von Haushaltsdisziplin hat ihnen Verschwendung ermöglicht. Indem sie weniger als versprochen sparten, konnten sie eine fiskale Täuschung begehen. Und die meisten Finanzminister haben genau dies getan. Dies ist ein Teil der Misere, die sich die Makroökonomie selbst eingebrockt hat.