Mnohé svým zaměstnancům zajišťují pojištění a penzi, ale zároveň je přesvědčují, aby společnosti důvěřovali, že je bude zaopatřovat navždy, a dokonce aby investovali do firemních akcií. Když je pak zaměstnanec propuštěn ve středním věku nebo když společnost zkrachuje, náhle zhmotněné riziko nás může nepříjemně zaskočit. Zavedení povinných programů sociálního zajištění a zdravotního pojištění a sociálních programů pro chudé občany bezesporu pomohlo omezit nejvážnější rizika, jimž lidé čelí. Problémem je ale neexistence promyšlené politiky, která by se postarala o to, aby byli jednotlivci chráněni proti širší škále hospodářských rizik ohrožujících jejich příjmy, investice a rodiny. Je tedy zapotřebí vynajít nové instituce pro řízení rizik. Neměly by využívat státních garancí, nýbrž trhů, a přestože by neměly být povinné, měly by být navrženy v souladu s psychologickými mezemi člověka, aby jich lidé často využívali. Vzhledem k tomu, že o vnímání rizika víme dost, měli bychom chápat, že pomoci lidem vyrovnat se s riziky moderního života znamená oslovit jak jejich city, tak rozum. Ctnostný cyklus ochranářství
Viele haben zwar Versicherungs- und Rentenpläne für ihre Mitarbeiter, aber diese werden von ihren Firmen auch ermutigt, sich darauf zu verlassen, dass das Unternehmen ewig für sie da sein wird. Und sie werden sogar bestärkt in Aktien ihres eigenen Unternehmens zu investieren. Wenn aber ein Mitarbeiter mittleren Lebensalters entlassen wird oder die Firma bankrott geht, kommt dieses plötzlich eingetretene Risiko als Schock. Natürlich haben die verpflichtenden Sozial- und Krankenversicherungen sowie die sozialen Sicherheitsnetze für die Armen dazu beigetragen, die Menschen gegen die grundlegendsten Risiken abzusichern. Das Problem ist das Nichtvorhandensein einer einheitlichen Politik, die sicherstellt, dass die Menschen gegen eine breitere Palette wirtschaftlicher Risiken hinsichtlich ihrer Einkommen, Geldanlagen und Eigenheime versichert sind. Es müssen daher neue Institutionen des Risikomanagements geschaffen werden. Sie sollten sich des Marktes bedienen und nicht auf staatlichen Garantien beruhen und obwohl sie nicht verpflichtend sein sollten, müssen sie dennoch so gestaltet werden, dass sie die Grenzen der menschlichen Psyche berücksichtigen, so dass die Menschen sie auch annehmen. Wir wissen genug über Risikowahrnehmung um zu erkennen, dass wir das Herz und den Verstand der Menschen ansprechen müssen, wenn wir ihnen helfen wollen, mit den Risiken des modernen Lebens umzugehen. Ein positiver Kreislauf für den Naturschutz