Kjótský protokol vytvořil mechanismus pro obchod s emisemi oxidu uhličitého, který vzbuzuje naděje na řízení rizik plynoucích z ještě větší potenciální katastrofy: globálního oteplování. Trhy pro tyto produkty jsou sice stále malé, ale mají silný růstový potenciál, a jejich další rozvoj by posílil schopnost pojišťovacích společností pokrýt rizika velkých mezinárodních katastrof. Zamysleme se nad absencí systému včasného varování před cunami v nejhůře postižených zemích. Je snadné vinit lidi z nedostatku předvídavosti, ale systém nevyvinula žádná z devíti nejsilněji zasažených zemí. Problém není chybou jednotlivců. Nezdar zapříčinila absence vhodných mezinárodních institucí, jež by bděly nad širokým spektrem potenciálních katastrof.
Das Kyotoprotokoll hat einen Mechanismus für den Handel mit Kohlendioxidemissionen geschaffen, der verspricht, Risikomanagement für eine sogar noch größere potenzielle Katastrophe zu betreiben: die globale Erwärmung. Noch sind die Märkte für diese Produkte klein; sie haben jedoch ein großes Wachstumspotenzial, und ihre Weiterentwicklung würde die Fähigkeiten der Versicherungsgesellschaften zur Abdeckung der Risiken bedeutender internationaler Katastrophen steigern. Man denke etwa an das Fehlen eines Tsunami-Frühwarnsystems in den am stärksten betroffenen Ländern: Es ist einfach, den Menschen mangelnde Voraussicht vorzuwerfen, aber keines der neun am schwersten betroffenen Länder hatte ein solches System entwickelt. Sie können nicht alle Ignoranten sein; das Problem waren nicht individuellen Fehler, sondern das Versagen lag begründet im Fehlen geeigneter internationaler Institutionen, die besser vor dem breiten Spektrum der potenziellen Gefahren hätten warnen können.