V případě kapitálových toků to znamená zachovat regulaci kapitálového účtu jako zásadní nástroj makroekonomické politiky. Ostatně už v průběhu 90. let Čína – a také Indie – poučila zbytek rozvojového světa o důležitosti postupné liberalizace. Řada zemí tuto lekci v úplnosti přijala až po hospodářských a finančních krizích, které začaly ve východní Asii roku 1997, rok nato se rozšířily do Ruska a postihly většinu rozvíjejícího se světa. Čína se zachováním silné regulace kapitálového účtu této nákaze vyhnula. Koncem roku 2012 přijal obezřetný přístup i Mezinárodní měnový fond. Dnes MMF připouští, že liberalizace kapitálového účtu má svá rizika i přínosy a že „je třeba, aby liberalizace byla dobře naplánovaná, načasovaná a fázovaná s cílem zajistit, že její přínosy převáží nad náklady“. Nadto MMF uznává regulaci kapitálového účtu jako součást širší palety makroprudenčních opatření, jež by státy měly mít možnost svobodně používat, aby předcházely ekonomické a finanční nestabilitě.
Im Hinblick auf Kapitalströme bedeutet dies die Beibehaltung von Vorschriften für den Kapitalverkehr als wesentliches Instrument der makroökonomischen Politik. Tatsächlich haben China – und auch Indien – den übrigen Entwicklungsländern während der 1990er-Jahre gezeigt, wie wichtig eine allmähliche Liberalisierung ist. Es war eine Lektion, die viele Länder erst infolge der Wirtschafts- und Finanzkrise gelernt haben, die 1997 in Ostasien einsetzte, sich 1998 auf Russland ausweitete und einen Großteil der Schwellenländer erfasste. China konnte eine Ansteckung vermeiden, weil es an einer strengen Regulierung des Kapitalverkehrs festhielt. Ende 2012 hat sich sogar der Internationale Währungsfonds einen umsichtigen Ansatz zu eigen gemacht. Der IWF erkennt nun an, dass eine Liberalisierung des Kapitalverkehrs sowohl mit Risiken als auch mit Vorteilen verbunden ist und dass eine „Liberalisierung gut geplant und zeitlich gestaffelt sein muss, um zu gewährleisten, dass ihr Nutzen die Kosten überwiegt“. Außerdem betrachtet der IWF Kapitalverkehrskontrollen inzwischen als Bestandteil der breiten Palette makroprudenzieller Maßnahmen, die Länder einsetzen können, um wirtschaftliche und finanzielle Instabilität zu verhindern.