Ať už jsou lákadla představy, že kriminálníkům neponecháme „žádný úkryt, nehledě na důsledky“, jakákoli, jsou-li zločinci hlavami států, důsledky ignorovat nelze. Zásadu, že s teroristy se nikdy nevyjednává, nelze rozšiřovat na státní úroveň, když jsou v sázce stovky tisíc životů. Obvinění z kolonialismu je zase prostě reflexivní: kolonialismus už neexistuje. Obvinění, že mezinárodní právo je pouze „západní právo“ je rovněž nesmysl. Mezinárodní právo je svědomí lidstva. Avšak dojem, že toto právo se aplikuje selektivně, je v současnosti oprávněný. U norimberského tribunálu roku 1946, který položil základy současného mezinárodního práva, spočívalo hlavní obvinění nacistických vůdců v „plánování a vedení útočné války“. Zákaz války kromě případu sebeobrany je zakotven v Chartě Organizace spojených národů.
Egal welchen Reiz es haben mag, Kriminellen „keinen Ort zum Verstecken[zu bieten], egal mit welchen Konsequenzen“: Die Konsequenzen können nicht ignoriert werden, wenn es sich bei den Verbrechern um Staatsoberhäupter handelt. Der Grundsatz niemals mit Terroristen zu verhandeln, ist ein Maßstab, der nicht auf Staatsebene angewendet werden kann, wenn Hunderttausende Leben auf dem Spiel stehen. Der Vorwurf des Kolonialismus indes ist lediglich reflexhaft: Kolonialismus existiert nicht mehr. Der Vorwurf internationales Recht sei allein „westliches Recht“, ist ebenfalls Unsinn. Internationales Recht ist das Gewissen der Menschheit. Die Auffassung, dass das Recht selektive Anwendung findet, stimmt allerdings. Bei den Nürnberger Prozessen im Jahr 1946, die die Grundlage für das gegenwärtige internationale Recht bilden, war der Hauptanklagepunkt gegen die Führungsköpfe der Nazis die „Planung und Führung eines Angriffskrieges“. Das Verbot von Kriegen außer zur Selbstverteidigung ist in der Charta der Vereinten Nationen verankert.