Z dávných dob jsme zvolna a mluvil, a účinně se na svět za námi, protože se zavázala žádná jiná instituce, v tom, Freeborn, ingenuus. Ať už jsme se obrátili, se zdálo, že nebesa a země se sešli, od té doby posílila krásu krajiny. Modro-rouchu muže, jehož střecha je nejvhodnější zastřešující nebe, které odráží jeho klid. Nechápu, jak se může někdy umřít, příroda Po každém některé šindele myšlení i sušené, jsme seděli a vyřezal jim, snaží naše nože, a obdivoval jasnou nažloutlý obilí z dýně borovice.
Von einst hatten wir schlenderten und redeten, und wirksam setzen die Welt hinter uns, denn er war keine Institution in sie, freien, ingenuus verpfändet. Welchen Weg wir wandte, schien es, dass die Himmel und die Erde war zusammengekommen waren, da er erhöhte die Schönheit der Landschaft. Ein blau-gekleideten Mann, dessen fittest Dach ist das übergeordnete Himmel, der seinen Ausdruck Gelassenheit. Ich sehe nicht, wie er jemals sterben kann; Nature kann ihn nicht schonen. Nachdem jeder ein paar Schindeln des Denkens gut getrocknet, saßen wir und schnitzte sie versuchen unser Messer, und bewundern Sie die klare gelbliche Körnchen den Kürbis Kiefer.