V důsledku toho se nižší socioekonomické skupiny nejen zmenšily, ale pravděpodobně se staly také homogennějšími ve smyslu osobních charakteristik, které zvyšují riziko zdravotních problémů. Lidé s vyšším společensko-ekonomickým postavením mají navíc sklon přejímat jako první nové vzorce chování a pohotověji se zbavovat těch vzorců, u kterých se zjistí škodlivost na zdraví, jako jsou kouření nebo tučná strava. Nová behaviorální doporučení vydávaná zdravotnickými autoritami proto mají sklon prohlubovat přinejmenším dočasně nerovnost v oblasti zdraví. Mnoho západoevropských sociálních států vykazuje u svých občanů značné nerovnosti v oblasti kouření, cvičení, stravy a spotřeby alkoholu. Sociální systém, který vznikl s cílem potírat chudobu, je již méně účinný v boji proti „nemocem z nadbytku“, jako jsou srdeční onemocnění nebo rakovina plic. To vše zdůrazňuje potřebu nápaditých řešení nerovnosti, která zbytečně a nespravedlivě maří životy těch, kdo toho mají nejméně, zatěžuje zdravotnictví obrovskými náklady a představuje překážku vyšší participace pracovní síly (a v některých zemích brání snaze o zvýšení věku odchodu do důchodu). V posledních několika desetiletích se sociální politika ve většině západoevropských zemí odklonila od přerozdělování. To je chyba, neboť důsledky tohoto odklonu – zvýšení příjmové nerovnosti, oslabení sociálních záchranných sítí a omezení přístupu ke zdravotní péči – dlouhodobě zhorší nerovnost v oblasti zdraví.
Daher sind die sozioökonomischen Unterschichten nicht nur kleiner geworden, sondern wahrscheinlich auch homogener in Bezug auf persönliche Merkmale, die das Risiko von Gesundheitsproblemen erhöhen. Darüber hinaus neigen Menschen mit höherem sozioökonomischem Status dazu, leichter neue Verhaltensweisen anzunehmen und gesundheitsschädliche Gewohnheiten wie Rauchen oder fettreiche Nahrung bereitwilliger abzulegen. Angesichts dessen führen neue Verhaltensempfehlungen durch die Gesundheitsbehörden zumindest zeitweise zu einer Erhöhung der Ungleichheit im Gesundheitsbereich. Viele westeuropäische Wohlfahrtsstaaten weisen in Bezug auf Rauchen, Bewegung, Ernährung und Alkoholkonsum signifikante Disparitäten auf. Das Wohlfahrtssystem, das zur Bekämpfung von Armut eingeführt wurde, war gegen “Wohlstandskrankheiten” wie Herzprobleme oder Lungenkrebs weniger effektiv. All dies unterstreicht den Bedarf an kreativen Lösungen für Disparitäten, die unnötiger- und unfairerweise die Leben der weniger Wohlhabenden belasten, hohe Gesundheitskosten verursachen und die Steigerung der Erwerbsquote blockieren (was in manchen Ländern zu Versuchen führt, das Rentenalter hochzusetzen). In den letzten paar Jahrzehnten hat sich die Sozialpolitik in den meisten westeuropäischen Ländern von der Umverteilung abgewandt. Angesichts dessen, dass die Konsequenzen dieser Veränderung – höhere Einkommensungleichheit sowie schwächere soziale Sicherheitsnetze und Gesundheitsfürsorge – die Ungleichheiten im Gesundheitszustand langfristig verstärken, war dies ein Fehler.