Stoupenci tvrdí, že BECCS by zajistil „záporné“ emise. Stejně jako u ostatních naprojektovaných řešení však i zde platí, že sliby jsou příliš krásné na to, aby byly pravdivé. K úspěšnému provozu systémů BECCS by například bylo zapotřebí obrovské množství energie, vody a hnojiv. Dopady jejich používání na pevnině by pravděpodobně vedly k vyhynutí některých suchozemských druhů, k vyostření boje o půdu a k přemísťování místních populací. Některé prognózy dokonce naznačují, že mýcení půdy a stavební činnosti spojené s těmito projekty by mohly vést k čistému zvýšení emisí skleníkových plynů, přinejmenším krátkodobě. A pak je zde otázka měřítka. Aby BECCS dosáhl emisních limitů stanovených pařížskou dohodou, musela by se potřebná vegetace pěstovat na 430 až 580 milionech hektarů půdy.
Die Befürworter argumentieren, dass BECCS tatsächlich zu „negativen Emissionen“ führen würde. Doch wie bei anderen ingenieurstechnischen Lösungen sind die Versprechen auch hier schlicht zu schön, um wahr zu sein. Es wären enorme Mengen Energie, Wasser und Dünger erforderlich, um BECCS-Systeme erfolgreich zu betreiben. Die Auswirkungen auf die Landnutzung würden voraussichtlich zu Verlusten an terrestrischen Arten führen und den Wettbewerb um Flächen und die Verdrängung lokaler Bevölkerungen steigern. Einige Prognosen legen sogar nahe, dass die mit diesen Projekten verknüpften Flurbereinigungs- und Baumaßnahmen zumindest kurzfristig zu einem Nettoanstieg der Treibhausgasemissionen führen könnten. Damit BECCS die vom Pariser Klimaschutzabkommen festgelegten Emissionsgrenzwerte erreicht, wären zwischen 430 und 580 Millionen Hektar Land nötig, um den erforderlichen Bewuchs zu ermöglichen.