Jako důležitější ospravedlnění trestu smrti bývá často vnímána odplata. Je docela běžné, že rodinní příslušníci oběti sledují popravu člověka usvědčeného ze zabití jejich příbuzného a poté vyjadřují uspokojení, že spravedlnosti bylo učiněno zadost – naposledy se to stalo právě u popravy Troye Davise. Ve zbytku západního světa se touha přihlížet popravě všeobecně pokládá za barbarskou a stěží pochopitelnou. Představa, že rodiny obětí vraždy nemohou za tragédií udělat tečku, dokud není vrah popraven, zjevně není všeobecnou lidskou pravdou, nýbrž produktem určité konkrétní kultury – možná ani ne americké kultury jako celku, ale spíše kultury amerického Jihu, kde se uskutečňuje 80% všech poprav. Vzhledem k možnosti, že Georgia nedávno popravila nevinného člověka, je obzvláště paradoxní, že právě jižanští voliči se nejhorlivěji ze všech Američanů snaží chránit nevinný lidský život – pokud je tento život stále v mateřském lůně nebo pokud jde o život člověka trpícího nevyléčitelnou nemocí a hledajícího pomoc lékaře, aby mohl zemřít, kdy chce. Je to rozpor, který kontrastuje s tím, co Republikánská strana jakožto dominantní politická síla v regionu prosazuje coby „kulturu života“. Smrtelná dluhová past
Als wichtigeres Motiv für die Todesstrafe wird oft Vergeltung angesehen. Oft sind Mitglieder der Familie des Opfers bei der Exekution des mutmaßlichen Mörders anwesend und äußern nach der Vollstreckung ihre Genugtuung – wie auch bei der Hinrichtung von Troy Davis. In der übrigen westlichen Welt wird das Bedürfnis, einer Exekution beizuwohnen, allgemein als barbarisch angesehen und kaum verstanden. Die Idee, dass die Familie eines Mordopfers erst dann mit dem Ereignis “abschließen” kann, wenn der Mörder hingerichtet wurde, scheint keine universelle menschliche Wahrheit zu sein, sondern das Produkt einer bestimmten Kultur – vielleicht noch nicht einmal der nordamerikanischen Kultur insgesamt, sondern eher derjenigen des Südens der USA, wo 80% aller Exekutionen stattfinden. Angesichts der Möglichkeit, dass in Georgia gerade ein Unschuldiger hingerichtet wurde, ist es um so ironischer, dass sich die Wähler der Südstaaten am vehementesten für den Schutz unschuldigen Lebens einsetzen – so lange sich dieses Leben noch im Mutterleib befindet oder einem Menschen gehört, der die Unterstützung eines Arztes benötigt, um auf eigenen Wunsch zu sterben. Diese “Kultur des Lebens”, wie sie von der in dieser Region vorherrschenden Republikanischen Partei genannt wird, ist sehr widersprüchlich. Die tödliche Schuldenfalle