Navíc jdou opačným směrem: v posledních letech je slunce nejtemnější od počátku satelitních měření v 70. letech. Když tedy nastanou bezpříkladně extrémní meteorologické jevy, je hlavním podezřelým přirozeně největší atmosférická změna, k níž došlo v posledních sto letech – změna způsobená lidskými emisemi. Skutečnost, že vlny veder, jako je ta současná v Rusku, se staly v teplejším světě častějšími a extrémnějšími, lze snadno pochopit. Rovněž extrémní deště se v teplejším klimatu stanou častějšími a intenzivnějšími kvůli další jednoduché fyzikální zákonitosti: teplý vzduch udrží více vlhkosti. S každým oteplením o jeden stupeň Celsia se o 7% zvyšuje objem vody, kterou mohou nasycené vzdušné masy uvolnit ve formě deště. S oteplováním se zároveň zvyšuje riziko sucha: i tam, kde nedojde k úbytku srážek, vysychá země v důsledku zvýšeného vypařování.
Und sie gehen in die falsche Richtung: In den letzten Jahren strahlte die Sonne matter als zu irgendeiner Zeit seit Aufnahme der Satellitenmessungen in den 1970er Jahren. Wenn also nie da gewesene Wetterextreme auftreten, ist der Hauptverdächtige natürlicherweise die größte atmosphärische Veränderung, die sich während der letzten hundert Jahre zugetragen hat – und die wurde durch menschliche Emissionen verursacht. Die Tatsache, dass Hitzeperioden wie die in Russland in einer wärmeren Welt häufiger vorkommen und extremer ausfallen, ist unschwer nachvollziehbar. Auch Extremniederschläge werden in einem wärmeren Klima häufiger auftreten und heftiger ausfallen, was durch eine weitere simple physikalische Tatsache erklärt wird: Warme Luft kann mehr Feuchtigkeit aufnehmen. Pro Grad Celsius Erwärmung stehen 7% mehr Wasser zur Verfügung, die aus den gesättigten Luftmassen abregnen können. Auch das Dürrerisiko steigt mit der Erwärmung: Selbst dort, wo die Niederschlagsmenge nicht abnimmt, trocknet der Boden aufgrund der stärkeren Verdunstung aus.