Zemědělské metody, které se ještě před 50 lety všeobecně uplatňovaly a v některých zemích jsou běžné dodnes, přece dopřávají všem zvířatům dostatek prostoru na otočení a natažení končetin. V USA však dnes zhruba 90% chovných prasnic – matek prasat chovaných a zabíjených na vepřové maso, slaninu a šunku – tráví většinu života uzamčeno v klecích o rozměrech asi 0,6 krát 2,2 metry. Nemohou se v nich otočit, lehnout si s nataženýma nohama nebo udělat více než jeden krok dopředu či dozadu. Další prasnice jsou chovány na krátkých provazech, které jim rovněž brání v otáčení. Také telata jsou celý život uzavřena v individuálních kójích, které jim neumožňují se otočit, lehnout si nebo si natáhnout končetiny. Smyslem těchto metod je úspora pracovních míst – usnadňují manipulaci se zvířaty a umožňují provoz chovných stanic čítajících tisíce nebo desetitisíce zvířat při nižším počtu zaměstnanců a nižších nárocích na jejich kvalifikaci. Kromě toho brání zvířatům mrhat energií při pohybu nebo vzájemných potyčkách. Po protestech organizací na ochranu zvířat si Evropská komise před několika lety objednala u své Vědecké veterinární komise zprávu o těchto metodách.
Unter Bedingungen wie sie vor 50 Jahren in der Tierhaltung überall herrschten und wie sie in manchen Ländern auch heute noch praktiziert werden, haben alle Tiere genug Platz, um sich zu bewegen und auszustrecken. Heute allerdings verbringen rund 90 % aller amerikanischen Zuchtsauen – die Mütter jener Ferkel, die zur Produktion von Schweinefleisch, Speck und Schinken aufgezogen und getötet werden - den Großteils ihres Lebens eingesperrt in Kastenständen, die nicht größer als 60 mal 220 cm sind. Darin können sie sich weder umdrehen noch hinlegen, ihre Gliedmaßen ausstrecken oder mehr als einen Schritt vorwärts oder rückwärts gehen. Andere Sauen werden an so kurze Ketten angebunden, dass sie sich ebenfalls nicht umdrehen können. Auch Kälber in der Kalbfleischproduktion sind ihr ganzes Leben einzeln in kleine Verschläge gesperrt, wo sie sich nicht umdrehen, hinlegen oder ausstrecken können. Ziel dieser Tierhaltungsmethoden ist Arbeitsersparnis – sie erleichtern das Tiermanagement und ermöglichen die Haltung von Tausenden oder Zehntausenden Tieren unter einem Dach. Dadurch sind weniger oder geringer qualifizierte Mitarbeiter nötig. Außerdem verhindern diese Methoden, dass die Tiere durch zu viel Bewegung oder Kämpfe untereinander Energie verschwenden. Nach Protesten von Tierschutzorganisationen gab die Europäische Union vor einigen Jahren bei ihrem wissenschaftlichen Veterinärausschuss einen Bericht über diese Art der Tierhaltung in Auftrag.