Americkou touhu rozšiřovat NATO nesdílejí všichni spojenci a Evropa nemá náladu kráčet ve šlépějích impulzivního gruzínského prezidenta a nechat se zatáhnout druhdy sovětskými pobaltskými republikami a Polskem do konfrontace s Rusy. Vzhledem ke své závislosti na dodávkách ruské energie není Evropa na novou studenou válku připravena a její alternativa k ruské ropě – Írán – není pro změnu stravitelná pro Američany. Návrat ke strategii studené války zjevně není v zájmu Západu. Hrozby vyloučením Ruska ze skupiny G8 nebo jeho nevpuštěním do Světové obchodní organizace pouze zvýší jeho pocit izolace, posílí jeho autoritativní sklony a dotlačí ho do role revolučního vzbouřence proti statu quo v bývalé sféře vlivu Sovětského svazu i jinde. Ruské menšiny na Ukrajině, v pobaltských zemích a v Moldavsku, které stále čekají na „spásu“, představují potenciální spouštěcí mechanismy ruského neoimperialismu. Jako mocnost zatížená příliš mnoha domácími neduhy a chronickým pocitem nejistoty na svých obrovských a nebezpečně málo osídlených hranicích však ani Rusko nemůže mít na druhé studené válce žádný zájem. Nehledě na nedávnou dohodu s Čínou o vymezení hranic si Rusko nikdy nemůže být jisté skutečnými záměry Číny coby kolosální mocnosti hladové po surovinách pro svou prudce rostoucí ekonomiku a po životním prostoru pro své početné obyvatelstvo. Jak ukázala válka na Kavkaze, ani globální ekonomika neskýtá stoprocentní záruku před válkou.
Der Drang der USA, die NATO auszudehnen, wird nicht von allen ihren Verbündeten geteilt, und Europa hat keine Lust, in den Fußstapfen des impulsiven georgischen Präsidenten zu folgen und vom ehemals sowjetischen Baltikum und Polen in eine Konfrontation mit Russland hineingezogen zu werden. Das von den russischen Energievorräten abhängige Europa ist nicht zu einem neuen Kalten Krieg bereit, und seine Alternative zum russischen Öl – der Iran – schmeckt den Amerikanern nicht. Eine Rückkehr zur Strategie des Kalten Krieges liegt eindeutig nicht im Interesse des Westens. Die Drohungen, Russland von den G-8 auszuschließen oder nicht in die Welthandelsorganisation aufzunehmen, werden das Gefühl der Isolation nur noch verschärfen, sein autoritäres Regierungssystem stärken und es in die Rolle einer revolutionären Macht drängen, die sich in der alten Einflusssphäre der Sowjetunion und anderen Gebieten gegen den Status quo auflehnt. Russische Minderheiten, die in der Ukraine, den baltischen Staaten und in Moldau immer noch darauf warten, „befreit“ zu werden, sind potenzielle Auslöser für Russlands Neoimperialismus. Doch als eine Macht, die mit zu vielen inneren Missständen und einem chronischen Gefühl der Unsicherheit entlang seiner riesigen und gefährlich bevölkerungsarmen Grenzen beladen ist, kann Russland auch kein Interesse an einem zweiten Kalten Krieg haben. Trotz seines jüngsten Abkommens über die Grenzlinie mit China kann sich Russland nie sicher sein, welche Absichten China als Kolossalmacht, die es nach Rohstoffen für ihre boomende Wirtschaft und Lebensraum für ihre riesige Bevölkerung hungert, letztendlich hat. Wie der Krieg im Kaukasus gezeigt hat, bietet die Weltwirtschaft keine unfehlbare Garantie gegen Krieg.