Nové „globální strategické partnerství“ se Spojenými státy – což je určující rys tohoto desetiletí – bylo možné jen díky posunům v indickém politickém uvažování po roce 1989. Ne všechny události po roce 1989 byly samozřejmě pozitivní. Přímým důsledkem konce studené války je například fenomén krachujících států, který nejvíce zasáhl asijskou bezpečnost. Když zuřila studená válka, jeden či druhý blok podepíral slabé státy. Po zániku Sovětského svazu však USA přestaly tuto hru provozovat. V důsledku toho se v 90. letech náhle objevily nefunkční či krachující státy, které představují hrozbu pro regionální i mezinárodní bezpečnost tím, že se stávají domovem mezinárodních pirátů (Somálsko) či mezinárodních teroristů (Pákistán a Afghánistán), případně se zpěčují globálním normám (Severní Korea a Írán).
Die neue „globale strategische Partnerschaft“ mit den Vereinigten Staaten – ein prägendes Merkmal dieses Jahrzehnts – wurde durch die Veränderung von Indiens außenpolitischer Haltung nach 1989 ermöglicht. Selbstverständlich waren nicht alle Entwicklungen nach 1989 positiv. Das Phänomen der scheiternden Staaten beispielsweise, das die Sicherheit Asiens am meisten beeinträchtigt hat, ist eine direkte Folge des Endes des Kalten Krieges. Als der Kalte Krieg tobte, stützte entweder der eine oder der andere Block schwache Staaten. Doch mit dem Verschwinden der Sowjetunion gaben die USA dieses Spiel auf. Infolgedessen tauchten in den 90er Jahren plötzlich dysfunktionale oder scheiternde Staaten auf, die eine Bedrohung für die regionale und internationale Sicherheit darstellten, entweder indem sie zur Heimat transnationaler Piraten (Somalia) oder international agierender Terroristen (Pakistan und Afghanistan) wurden, oder auch aufgrund ihrer Auflehnung gegen globale Normen (Nordkorea und Iran).