EU ještě zdaleka nemá vyhráno. Koncipování soudržné politiky je při takovém počtu států, z nichž všechny mají poněkud odlišnou politickou kulturu, zákonitě obtížné. Představa, že ústavní krize drží vše na bodu mrazu, je ovšem mylná. Mnohem větší problém spočívá v tom, že vlády členských zemí EU se tak úporně soustředily na detaily „budování Evropy“, že zanedbaly širší strategické otázky. Vede se jen malá nebo vůbec žádná diskuse o tom, kam Evropa směřuje a jakou Evropu si její obyvatelé přejí. Je poněkud zvláštní, že ani americký unilateralismus za prezidenta George W. Bushe nevyprovokoval vážnou debatu o budoucí roli Evropy ve světě. Problémem EU není takzvaná „ústavní krize“, ale spíše absence zřetelné politické identity. Smrt ve Lhase
Die EU ist noch lange nicht aus dem Gröbsten heraus. Es wird immer schwierig bleiben, kohärente Politik zu machen, wenn so viele Nationen beteiligt sind, jede mit einer anderen politischen Kultur. Aber die Vorstellung, dass die Verfassungskrise alles aufhält, ist falsch. Das viel größere Problem bestand darin, dass EU-Regierungen sich so stark auf die Einzelheiten des “Aufbaus Europa” konzentriert haben, dass sie weitergefasste strategische Fragen vernachlässigten. Es gibt kaum oder gar keine Diskussion darüber, in welche Richtung Europa sich bewegt und welche Art von Europa seine Bevölkerung will. Es ist merkwürdig aber wahr, dass sogar amerikanischer Unilateralismus unter Präsident George W. Bush keine echte Debatte über Europas zukünftige Rolle in der Welt ausgelöst hat. Das Problem der EU ist nicht ihre so genannte “Verfassungskrise”, sondern vielmehr ihre fehlende erkennbare politische Identität. Tod in Lhasa