Vlády s důvěryhodnými a institucionalizovanými systémy kontrolních a vyvažovacích mechanismů nejen vybírají vyšší daňové příjmy, ale zároveň mají průhlednější a předvídatelnější rozpočtové procesy. Do značné míry je to dáno zodpovědností. Poskytneme-li jedinému představiteli výkonné moci prakticky neomezenou kontrolu nad finančními zdroji vlády, zvyšujeme tím riziko náhlých změn rozpočtových priorit a přiživujeme pokušení utrácet za projekty, které obohatí hrstku lidí na úkor veřejného blaha. Když však političtí lídři nemohou volně nakládat se státními příjmy – například proto, aby obohatili sebe nebo své známé –, pak by mohli s vyšší pravděpodobností investovat do posílení fiskální kapacity vlády včetně schopnosti navrhovat, realizovat a monitorovat rozpočet. Například v dobře fungujícím parlamentním systému dohlíží na státní rozpočet skupina volených autorit, a to relativně průhledným způsobem. Žádný jednotlivec nemá moc utvářet tento proces tak, aby sloužil jemu samému. Vedoucí představitelé jsou naopak pod tlakem, aby reagovali na potřeby a preference voličů.
Regierungen mit glaubwürdigen, institutionalisierten Kontrollsystemen verweisen nicht nur auf mehr Steuereinnahmen, sondern verfügen auch über transparentere und berechenbarere haushaltspolitische Prozesse. Ein Hauptgrund dafür ist Rechenschaftspflicht. Einer Exekutivgewalt die praktisch ungehinderte Kontrolle über die finanziellen Ressourcen eines Staates zu überantworten, erhöht das Risiko abrupter Veränderungen der Haushaltsprioritäten und lässt die Versuchung entstehen, Geld für Projekte auszugeben, bei denen sich Wenige auf Kosten des Allgemeinwohls bereichern. Wenn politische Entscheidungsträger jedoch nicht in der Lage sind, über staatliche Einnahmen frei zu verfügen – um etwa sich selbst oder ihre Kumpane zu bereichern – steigt die Wahrscheinlichkeit, dass sie in die Stärkung der haushaltspolitischen Kapazitäten ihrer Länder investieren, wie etwa in die Möglichkeit, das Budget zu gestalten, umzusetzen und zu überwachen. In einem gut funktionierenden parlamentarischen System wird der Staatshaushalt beispielsweise von einer Gruppe gewählter Autoritäten auf relativ transparente Weise überwacht. Keine Einzelperson verfügt über die Möglichkeit, den Prozess in eigennütziger Weise zu gestalten. Vielmehr stehen die Entscheidungsträger unter dem Druck, auf die Bedürfnisse und Präferenzen der Wähler einzugehen.