tím, že veřejné výdaje na základní vzdělání jsou začasto ukořistěny školskými odbory, které jimi mohou jistit privilegia a výhody svých členů; skrze zdravotní výdaje, které jsou často koncentrovány do nemocnic v relativně prosperujících a politicky důležitých městských oblastí; tím, že bezplatné zdroje vody a elektřiny jsou většinou ve formě zvláštních podpor směřovány mezi středostavovské obyvatele měst a bohaté farmáře. Zdrcující část empirických údajů (které poskytuje v největší míře Světová banka, organizace posedlá myšlenkou pomoci) potvrzuje, že rozvoj nejchudších zemí je v zásadě zablokován, a to především neschopností jejich vlád řídit zemi a obrovskou korupcí. Aby bylo možné nějaký rozvoj nastartovat, je třeba, aby země měla přiměřeně stabilní a efektivní vládu soustavně prosazující přiměřené hospodářské politiky. Jižní Korea je tím nejlepším příkladem, čeho je možné takovým způsobem dosáhnout . V roce 1960 měla tato země příjem na hlavu nižší než Somálsko; dnes je členem OECD. Empirický výzkum bohatě demonstruje, že rozvojová pomoc je většinou velice neefektivní, protože je poskytována nekriticky vládám, které jí využívají k obohacení úzké elity.
• weil die Aufwendungen für die Grundschulausbildung oft von Lehrer-Gewerkschaften vereinnahmt werden, um deren Mitgliedern Priviligien zu garantieren; • durch Ausgaben für das Gesundheitswesen, die sich oft auf Krankenhäuser in relativ wohlhabenden oder politisch wichtigen urbanen Gegenden beschränken; • weil kostenloses Wasser und kostenlose Elektrizität meistens Subventionen für die urbane Mittelklasse und reiche Farmer sind; Überwältigende empirische Beweise (größtenteils von der Weltbank erbracht, die eifrig interessiert ist an der Idee zu helfen) belegen, dass die Entwicklung der ärmsten Länder größtenteils durch ineffiziente Regierungen und Korruption blockiert wird. Damit die Entwicklung in Gang kommt, brauchen die Länder einigermaßen stabile und effiziente Regierungen, die eine geeignete Wirtschaftspolitik verfolgen. Südkorea ist das beste Beispiel dafür, was auf diese Art und Weise erreicht werden kann. Im Jahr 1960 war das Pro-Kopf-Einkommen geringer als in Somalia; heute ist Südkorea Mitglied der OECD. Die empirische Forschung demonstriert in aller Ausführlichkeit, dass Entwicklungshilfe größtenteils unwirksam ist, weil sie willkürlich an Regierungen verteilt wird, die sie dazu benutzen eine winzige Elite zu bereichern.