Zdá se, že dnes politice všude na světě dominuje „válka životních stylů", která plyne ze současného zdůraznění osobní autonomie. Není to tak dlouho, co otázky jako životní prostředí, rovnováha mezi prací a volným časem v každodenním životě a role manželství, potratů a další rodinné záležitosti tvořily druhořadé politické diskuse, neboť politici vedli bitvu o to, komu připadne větší díl národního bohatství. V současnosti tyto problémy tvoří jádro vnitropolitických agend. Mnohé aspekty současné bitvy o životní styl jsou bezpochyby nesprávně chápány, snad proto, že se debaty o nich vedou zjednodušujícími způsoby: antiglobalistická hnutí versus nadnárodní společnosti, ochránci životního prostředí versus podniky způsobující znečištění, drobní farmáři versus agrokomplexy a tak dále. Avšak za slogany leží fundamentální zlomová linie mezi těmi, kdo jsou kulturně schopni změnu přijmout, a těmi, kdo se jí brání lpěním na tradičních názorech na to, jak by měl být uspořádán život člověka a následně život společnosti. Tento konflikt existuje globálně. Ve společnostech, jež se otevíráním trhů a zaváděním vzdělávání pro všechny na změny připravují, bude pravděpodobně možné otřesy způsobené touto revolucí zmírnit a zvládnout.
Tatsächlich hat es den Anschein, als ob die Politik nun überall vom "Krieg der Lifestyles" beherrscht wird, der die Folge der gegenwärtigen Betonung individueller Freiheit und Unabhängigkeit ist. Vor noch gar nicht allzu langer Zeit waren Themen wie Umwelt, Balance zwischen Arbeit und Freizeit im täglichen Leben, Rolle der Ehe, Abtreibung und andere familiäre Belange politisch nur von zweitrangiger Bedeutung; die Politiker fochten eher darum, wer welchen Anteil am Reichtum der Nation zugeteilt bekommt. Jetzt bestimmen die gerade genannten Themen tatsächlich die politische Tagesordnung. Ein Großteil dieses Kampfes um andere Lifestyles unterliegt zweifellos Missverständnissen, was vielleicht daran liegt, dass die Auseinandersetzungen um diese Themen in einer allzu stark vereinfachten Weise erfolgen: Globalisierungsgegner versus multinationale Konzerne, Umweltschützer versus Großunternehmen als Umweltverschmutzer, Kleinbauern versus "Agro-Business" usw. Doch abseits von solchen Schlagwörtern existiert eine grundlegende Trennlinie zwischen denen, die das kulturelle Potenzial aufweisen, diese Veränderungen begrüßen zu können, und jenen, die ihnen Widerstand leisten, indem sie an überkommenen Vorstellungen festhalten, wie das eigene Leben und das der Gesellschaft organisiert sein sollte. Dieser Konflikt existiert weltweit. In Gesellschaften, die sich durch Öffnung ihrer Märkte und Konzentration auf eine fundierte Allgemeinbildung auf diese Entwicklungen vorbereitet haben, kann die Krise, die das Ergebnis dieser Revolution ist, wahrscheinlich aufgefangen und bewältigt werden.