Ani pro vyspělé země není ekonomické smršťování, ba ani stagnace řešením, a to z podobného důvodu: znamenalo by to nutnost buď akceptovat stávající nerovnosti, anebo zavést režim usilující o rovné přerozdělení zdrojů. Taková možnost se scvrkává na nesnesitelný cynismus, nebo totalitní utopii. Naštěstí pro nás však naši evoluci neurčuje jen entropie, ale rovněž akumulace vědomostí a technického pokroku, což je proces stejně nevratný jako ztenčování zásob neobnovitelných zdrojů a degradace kvality životního prostředí. Ekonomika je tudíž entropická pro zdroje a dějinná pro výrobu, organizaci a šíření vědomostí, přičemž naděje na ekonomickou a environmentální udržitelnost tkví v prostoru mezi těmito dvěma dynamickými procesy: hladina růstu, pro niž se rozhodneme, musí být podmíněna dostatečnou úrovní vědomostí, které zajistí přežití systému. Přesto platí, že příroda, stejně jako znalosti, je veřejným statkem, který vyžaduje intervenci státu, aby byl „produkován“ v dostatečných množstvích. Jediným způsobem, jak překonat konečnost našeho světa je udržovat co největší prostor mezi entropií a historií tím, že budeme investovat do vzdělávání a výzkumu zaměřeného na přibývání obnovitelných energií, snižování energetické intenzity našich životních úrovní a zpomalování tempa narušování životního prostředí.
Das Schrumpfen der Wirtschaft, oder sogar ihre Stagnation, stellt aus einem ähnlichen Grund auch keine Lösung für die entwickelten Länder dar: Es würde lediglich bedeuten, dass wir die bestehenden Ungleichheiten akzeptieren oder eine gleichmäßige Umverteilung der Ressourcen anstreben. Diese Entscheidung liefe auf unerträglichen Zynismus oder eine totalitäre Utopie hinaus. Doch glücklicherweise wird unsere Entwicklung nicht nur von der Entropie bestimmt, sondern auch von der Anhäufung von Wissen und technischem Fortschritt – einem Prozess, der sich ebenso wenig umkehren lässt wie der Rückgang der nicht erneuerbaren Ressourcen und die Verminderung der Umweltqualität. Somit ist die Wirtschaft im Hinblick auf die Ressourcen entropisch und in Bezug auf Produktion, Organisation und Ausbreitung von Wissen historisch, wobei die Aussichten auf Nachhaltigkeit in Wirtschaft und Umwelt in dem Raum zwischen diesen beiden dynamischen Prozessen liegen: Dem Wachstumsniveau, für das wir uns entscheiden, muss ein ausreichender Kenntnisstand zugrunde liegen, um das Überleben des Systems zu gewährleisten. Jedoch ist die Natur, genau wie Wissen, ein öffentliches Gut, das auf staatliche Intervention angewiesen ist, um in ausreichenden Mengen „produziert“ zu werden. Die einzige Möglichkeit, die Endlichkeit unserer Welt zu überwinden, ist, so viel Raum wie möglich zwischen Entropie und historischer Entwicklung beizubehalten, indem wir in Bildungs- und Forschungsprojekte investieren, die darauf abzielen, den Anteil an erneuerbaren Energien zu steigern, die Energieintensität für unseren Lebensstandard zu senken und das Tempo des Umweltverfalls zu verlangsamen.