Pokud tedy vytiskneme dost peněz a dostatečně zvedneme cenovou hladinu, problém nesolventnosti vymizí bez rizik, která by přinesl vstup vlády do investičního a komerčního bankovnictví. Inflace může být krutá a vyvolat mohutné nespravedlivé přerozdělování majetku a přinejmenším dočasné snížení schopnosti cenového systému řídit alokaci zdrojů. I to je však téměř jistě lepší než deprese. Federální rezervní systém Spojených států (Fed) se od konce léta pokouší zvládnout plíživou finanční krizi vyvolanou splasknutím bubliny na americkém trhu bydlení. Zpočátku předpokládal, že má před sebou krizi prvního módu – pouhou krizi likvidity – a že základní léčbou bude zajištění likvidity v podstatě solventních institucí. V posledních dvou měsících však Fed přesunul pozornost k politice zaměřené na řešení krize druhého módu – k podstatnějšímu monetárnímu uvolnění, a to navzdory rizikům vyšší inflace, dalšího morálního hazardování a nespravedlivého přerozdělování příjmů.
Wenn man genug Geld druckt und das Preisniveau ausreichend erhöht, wird das Insolvenzproblem verschwinden – ohne die Risiken, die entstehen, wenn der Staat in das Investment- und kommerzielle Bankgeschäft einbezogen wird. Die Inflation kann durchaus heftig sein und massive ungerechte Umverteilungen bedeuten, und zumindest vorübergehend kann sie die Fähigkeit, die Mittelverteilung über das Preissystem zu beeinflussen, ernsthaft schwächen. Doch ist selbst das sicher besser als eine Depression. Seit dem Spätsommer versucht die Notenbank der Vereinigten Staaten (Fed), die langsam fortschreitende Finanzkrise, die durch den Zusammenbruch der amerikanischen Immobilienblase ausgelöst wurde, in den Griff zu bekommen. Am Anfang nahm die Fed an, sie habe es mit einer Krise der ersten Art zu tun – einer reinen Liquiditätskrise – und das hauptsächliche Gegenmittel bestünde darin, die Liquidität von grundsätzlich solventen Kreditinstituten sicherzustellen. Doch ist die Fed in den letzten beiden Monaten zu Maßnahmen übergegangen, die auf eine Krise der zweiten Art abzielen – bedeutendere Lockerungen in der Geldpolitik trotz des Risikos einer höheren Inflation, zusätzliche staatliche Absicherung und ungerechte Umverteilung.