To však neznamená, že se moderní chování muselo vyvinout u jediného druhu. Biologické druhy, jež jsou si velice blízké, mohou mít podobné behaviorální soustavy; v případě našich předchůdců mezi společné rysy pravděpodobně patří mnohé vlastnosti, jež jsme rádi považovali za výhradní vlastnictví našeho druhu, včetně symbolického chování. Nepodstatnějším důsledkem přesvědčení, že kulturní modernita se nevyvinula jen u jediného druhu, je to, že z velké části ruší dichotomii, již Západ tradičně spatřoval mezi světem přírody a lidskou kulturou. Archeologie raně moderních a neandrtálských populací naznačuje, že nejsme národem vyvoleným, jejž Bůh obdaroval světlem, oním božským pobídnutím, abychom kráčeli vpřed, množili se a vyhubili své polozvířecí bližní.
Das bedeutet aber nicht, dass sich modernes Verhalten in einer einzigen Spezies entwickelt haben muss. Sehr ähnliche Arten haben vielleicht ähnliche Verhaltenssysteme und, im Fall unserer nahen Vorfahren, schlossen die gemeinsamen Merkmale vermutlich viele Eigenschaften ein, die wir lieber als Monopol unserer Art betrachteten, einschließlich symbolisches Verhalten. Der wichtigste Schluss, der aus der Überzeugung folgt, dass die kulturelle Modernität in mehr als einer Spezies zum Vorschein kam, ist, dass die Dichotomie größtenteils aufgehoben wird, die westliches Denken traditionell zwischen der natürlichen Welt und menschlicher Kultur wahrgenommen hat. Die Archäologie von Neandertalern und frühen modernen Völkern deutet darauf hin, dass wir nicht das auserwählte Volk sind, dem von Gott das Licht, der göttliche Auftrag hinzugehen, uns zu mehren und unsere untermenschlichen Nachbarn zu beseitigen gegeben wurden.