Jako většina obyvatel země i oni přežívali jen díky své mazanosti. Od roku 1990 všichni bukurešťští starostové slibují, že problém stovek tisíc toulavých psů vyřeší. Existovaly ovšem mnohem závažnější problémy – bydlení a pouliční zločin –, a tak se otázka psů stále odkládala. Ostatně mnoho lidí se proti hubení divokých psů nahlas stavělo. Sem tam jich někdo pár chytil, sterilizoval a pustil zpět na ulici. Ale smečky se množily a množily.
Wie das rumänische Volk, so überlebten auch sie nur durch Gerissenheit. Seit 1990 versprachen alle Bürgermeister, das Problem dieser hunderttausenden streunenden Hunde anzugehen. Aber es wurde nichts gegen sie unternommen, da es noch größere Probleme gab – Wohnungsnot und Straßenkriminalität. Zudem sprachen sich viele Menschen gegen die Tötung der Straßenhunde aus. Hin und wieder wurden einige Hunde eingefangen, sterilisiert und wieder freigelassen. Aber die Zahl der Meuten wuchs ständig.