Pokud ano, existuje myslitelný způsob, jímž by to mohlo pomoci s řešením hospodářských a sociálních dilemat hemisféry? Regionální války a pohraniční střety existují v Latinské Americe odnepaměti. V devatenáctém století došlo k válce o Chaco a chilsko-bolivijskému požáru, v 60. letech 20. století k takzvané „fotbalové válce“ mezi Hondurasem a Salvadorem, v 80. letech ke střetu mezi Ekvádorem a Peru a ke sporům o antarktické hranice mezi Chile a Argentinou, které byly urovnány až na počátku 90. let. Avšak hlavní důvod mohutných vojenských výdajů v Latinské Americe byl vždy především vnitropolitický. V rozličných státech buď vládly ozbrojené síly a sytily se rozšiřováním výzbroje a počtu vojáků, nebo slabé civilní vlády, poděšené vojenskými převraty či vydíráním, zklidňovaly ozbrojené složky všemožnými zbytečnými válečnickými lahůdkami. Vzhledem k mezinárodním standardům jsou vojenské výdaje v Latinské Americe v poměru k HDP nízké; jsou však přemrštěné v poměru k potřebám regionu. Dnes je situace složitější. Pro Cháveze ve Venezuele je očividně důležité dělat radost svým spolubojovníkům. Svou váhu ale mají i prohlubující se spory se sousední Kolumbií, zejména s ohledem na neustálá obvinění a podezření, že Chávez chlácholí a podporuje kolumbijské guerilly FARC.
Und wenn ja, ist es in irgendeiner Weise vorstellbar, dass damit ein Beitrag zur Lösung der wirtschaftlichen und sozialen Fragen dieser Region geleistet wird? Regionale Kriege und Grenzkonflikte standen in Lateinamerika seit eh und je auf der Tagesordnung. Es gab den Chaco-Krieg, die kriegerische Auseinandersetzung zwischen Chile und Bolivien im 19. Jahrhundert, den so genannten „Fußballkrieg“ zwischen Honduras und El Salvador in den 1960er Jahren, den Zusammenstoß zwischen Ecuador und Peru in den 1980er Jahren und die Grenzkonflikte zwischen Chile und Argentinien um antarktische Gebiete, die erst in den frühen 1990er Jahren beigelegt wurden. Die Hauptgründe für steigende Militärausgaben in Lateinamerika lagen allerdings zumeist im nationalen Bereich. Entweder war, wie in manchen Ländern, das Militär an der Macht und deckte sich in großem Stil mit Waffen und Truppen ein oder schwache Zivilregierungen beschwichtigten aus Furcht vor einem Militärputsch oder Erpressungen ihre Streitkräfte mit unnötigen militärischen Geschenken aller Art. Im internationalen Vergleich sind die Militärausgaben in Lateinamerika im Verhältnis zum BIP gering, aber gemessen an den Bedürfnissen der Region trotzdem übermäßig. Heute stellt sich die Situation komplexer dar. In Venezuela geht es Chávez offenkundig darum, seine ehemaligen Waffenbrüder bei Laune zu halten. Aber auch schwelende Konflikte mit dem Nachbarstaat Kolumbien sind ein Faktor, vor allem im Hinblick auf die ständigen Beschuldigungen und Verdächtigungen, dass Chávez die FARC-Guerillas in Kolumbien fördert und unterstützt.