To, čemu se někdy říká liberální mezinárodní hospodářské uspořádání, bylo tehdy příkazem dnem a za své ho přijalo také veřejné mínění. Naproti tomu Východ obecně zastával ustrašený názor, že – jak to formuloval chilský sociolog Oswaldo Sunkel – začlenění do mezinárodní ekonomiky by vedlo k rozpadu ekonomiky národní. Mnozí intelektuálové tuto temnou antiglobalizační vizi sdíleli a politici ve velké části Východu nezůstávali o mnoho pozadu. Západ akceptoval názor, že globalizace by (stejně jako obchod) přinesla vzájemný zisk, a osvojil si vizi, kterou jsem v roce 1997 nazval „neškodným opomíjením“. V případě zahraničních investic a přísunu pomoci zašel Západ ještě dál, když na ně pohlížel jako na aktivity motivované altruismem neboli „neškodným záměrem“, zatímco Východ zastával názor, že globalizace má ve světě bohatých a chudých států „škodlivý dopad“. V některých analýzách se škodlivý dopad dokonce proměnil v ponuřejší „škodlivý záměr“. Zahraniční pomoc se tedy pokládala za spiknutí s cílem uvrhnout chudé státy do pasti neokoloniálního sevření. Poté došlo k něčemu, co jsem nazval „ironickým zvratem“.
Auf der Tagesordnung stand, was manchmal als die „liberale Weltwirtschaftsordnung“ bezeichnet wurde, und auch die öffentliche Meinung nahm diese begeistert an. Im Gegensatz dazu machte sich der Osten im Allgemeinen die ängstliche Ansicht zu Eigen, dass, wie der chilenische Soziologe Oswaldo Sunkel es formulierte, die Integration in die Weltwirtschaft zum Zerfall der nationalen Volkswirtschaft führen würde. Viele Intellektuelle teilten diese düstere, globalisierungsfeindliche Vision, und die Politiker in einem großen Teil der östlichen Welt sahen die Dinge nicht viel anders. Tatsächlich akzeptierte der Westen die Sichtweise, dass die Globalisierung (wie beim Handel) zu gegenseitigen Vorteilen führen würde, und übernahm, was ich 1997 als die Vorstellung „wohlwollender Untätigkeit“ bezeichnete. Im Falle ausländischer Investitionen und Hilfsströme ging der Westen noch weiter; er betrachtete diese als altruistisch motiviert – auf „wohlmeinender Absicht“ beruhend –, während der Osten meinte, in einer Welt armer und reicher Nationen impliziere die Globalisierung „bösartige Auswirkungen“. In einigen Analysen verwandelten sich diese bösartigen Auswirkungen in eine finsterere „bösartige Absicht“; Auslandshilfen wurden daher als Komplott betrachtet, um die armen Nationen in einer neokolonialen Umklammerung gefangen zu halten. Als nächstes passierte etwas, was ich als „ironische Verkehrung“ bezeichnet habe.