Snahy reformátorských vlád v regionu začlenit tato hnutí do veřejné sféry však utrpěly těžkou ránu. Demokracie již dávno vědí, že extrémní a nerozlišující trest – který už z podstaty postihuje přítele i protivníka, válečníka i civilistu – je hrubým porušením mezinárodního práva, jak ostatně uvedla i vysoká komisařka OSN pro lidská práva Louise Arbourová. A vědí také, že podobné kroky podněcují radikalismus, což vede právě k oněm tragickým důsledkům, které jsou dnes až příliš dobře známé. Hizballáh je koneckonců dítětem libanonského odporu vůči invazi Izraele z roku 1982, které se nyní pokouší znovu prosadit svůj vliv doma i v širším regionu tím, že samo sebe vykresluje jako obhájce arabsko-islámské věci, jmenovitě v Palestině.
Die Bemühungen von Reformregierungen in der Region, solche Bewegungen in das öffentliche Leben zu integrieren, erlitten einen herben Rückschlag. In den demokratischen Staaten ist seit langem bekannt, dass extreme und wahllose Bestrafung – die per Definition Freund und Feind trifft, Kämpfer genauso wie Zivilisten – einen schwerwiegenden Verstoß gegen internationales Recht darstellt, wie die Hohe Kommissarin der Vereinten Nationen für Menschenrechte Louise Arbour betonte. Ebenfalls ist bekannt, dass derartige Einsätze Radikalismus schüren und zu den tragischen Folgen führen, die uns heutzutage nur zu vertraut sind. Schließlich ist die Hisbollah aus dem libanesischen Widerstand gegen die israelische Invasion 1982 entstanden und versucht nun, ihren Einfluss zu Hause und in der weiteren Region zu behaupten, indem sie sich selbst als Verteidiger der arabisch-islamischen Sache darstellt, und zwar in Palästina.