Navíc by tyto přínosy ve stále větší míře připadaly na rozvojový svět, který by dosáhl největšího zvýšení tempa růstu. Ve třech různých desetiletích jsme byli svědky tří velmi viditelných případů takového růstového vzedmutí. Jižní Korea liberalizovala obchod v roce 1965, Chile v roce 1974 a Indie v roce 1991; ve všech těchto zemích se roční tempo růstu následně zvýšilo o několik procentních bodů. Přepočítáme-li tento přínos na roční úspory, pak by realistický výsledek z Dauhá mohl v průběhu tohoto století zvýšit globální příjmy o více než 3 biliony dolarů ročně. A přibližně 2,5 bilionu dolarů by každý rok putovalo do dnešních rozvojových zemí, což v průměru znamená 500 dolarů ročně pro každého obyvatele třetího světa, kde dnes téměř polovina lidí přežívá za méně než dva dolary denně. Samozřejmě by to přineslo i náklady.
Und die Gewinne würden immer mehr den Entwicklungsländern zukommen, deren Wachstumsraten die größten Steigerungen erreichen würden. Wir haben drei sehr sichtbare Fälle derartiger Wachstumssteigerungen in drei unterschiedlichen Jahrzehnten miterlebt. Südkorea liberalisierte seinen Handel 1965, Chile 1974 und Indien 1991; bei allen stiegen anschließend die jährlichen Wachstumsraten um mehrere Prozentpunkte. Wenn wir diese Gewinne als jährliche Raten berechnen, so könnte ein realistisches Doha-Ergebnis das globale Einkommen in diesem Jahrhundert jedes Jahr um mehr als $ 3 Billionen steigern. Und jedes Jahr würden etwa $ 2,5 Billionen an die jetzigen Entwicklungsländer gehen, d. h. durchschnittlich $ 500 pro Jahr für jeden Einzelnen in der Dritten Welt, von denen heute fast die Hälfte von weniger als $ 2 pro Tag überlebt. Selbstverständlich würde das Kosten verursachen.