Řadoví poslanci americké Sněmovny reprezentantů ho však ke všeobecnému úžasu odmítli – alespoň prozatím. Možná měli na skepticismus právo. Stěžejní pýchou plánu je předpoklad, že duchaplná vláda dokáže rozplést trh se špatnými hypotečními úvěry v řádu bilionů dolarů, přestože i největší rozumbradové z Wall Streetu v této snaze naprosto pohořeli. Navíc se nám tvrdilo, že vláda je natolik chytrá, že by dokonce mohla na celé záležitosti vydělat. Možné to je, ale nezapomínejme, že totéž si až do velmi nedávné doby myslela spousta nadmíru chytrých lidí ve finančním sektoru. Před pouhým rokem měly Spojené státy pět velkých nezávislých investičních bank, které stály na vrcholu jejich mohutného finančního sektoru. Jejich zaměstnanci si v loňském roce rozdělili na prémiích více než 36 miliard dolarů, a to díky obrovským ziskům, které tyto instituce „vytvořily“ díky riskantním a agresivním podnikatelským strategiím. Tyto strategie v obvyklém případě obnášejí mnohem větší riziko – a rafinovanost – než aktivity tradičních komerčních bank.
Doch genauso überraschend ist, dass die einfachen Abgeordneten des US-Repräsentantenhauses ihn abgelehnt haben – zumindest erst einmal. Vielleicht waren sie zu recht skeptisch. Der Hauptfehler des Plans ist der Glaube, der Einfallsreichtum des Staates könne den mehrere Billionen Dollar schweren „Subprime-Hypothekenmarkt“ entwirren, obwohl die „Raketenwissenschaftler“ der Wall Street daran vollkommen gescheitert sind. Obendrein wurde uns erzählt, der Staat sei so schlau, dass er an der ganzen Sache sogar noch Geld verdienen könne. Vielleicht, aber wir sollten nicht vergessen, dass eine Menge sehr kluger Leute in der Finanzbranche bis vor kurzem dasselbe dachten. Erst vor einem Jahr hatten die Vereinigten Staaten noch fünf große, eigenständige Investmentbanken, die über ihrem mächtigen Finanzsektor thronten. Zusammengenommen erhielten ihre Beschäftigten im letzten Jahr über $ 36 Milliarden an Bonuszahlungen, dank der gewaltigen Gewinne, die diese Institute mit ihren riskanten und aggressiven Geschäftsstrategien „verdienten“. Diese Strategien beinhalten normalerweise ein wesentlich höheres Risiko – und eine höhere Komplexität – als die Aktivitäten herkömmlicher Geschäftsbanken.