Kurzovní pohyby by byly minimální a jen zamýšlené a snížila by se volatilita, protože by přestalo docházet k odvetným injekcím a vytratily by se spekulace. Nadto by injekce likvidity měla zřejmě větší vliv na poptávku, protože synchronizace by omezila přelivy přes národní hranice. Druhé doporučení se týká mechanismu injekcí likvidity, které se dnes velkou měrou – v Evropě, Japonsku i jinde – uskutečňují pořizováním aktiv. Federální rezervní systém USA v současnosti například každý měsíc kupuje aktiva (mnohá podložená hypotékou) v hodnotě 85 miliard dolarů. Injekce likvidity a nízké úrokové sazby mají ovšem mikroekonomický účinek, jemuž se věnuje málo pozornosti: snižují cenu kapitálu vůči ceně práce, což způsobuje relativní pokles poptávky po pracovní síle. To velice pravděpodobně zjitřuje problém nezaměstnanosti a rozhodně jej to nepotlačuje. Jedním řešením je přesunout část injekcí likvidity na potlačování této asymetrie v nákladech na výrobní faktory. Z každých 100 dolarů nové likvidity bychom tudíž mohli 60 dolarů vynaložit na nákup aktiv a zbytek dát firmám jako mezní dotaci na tvorbu pracovních míst, což by mohlo být obzvlášť účinné v ekonomikách s flexibilními trhy práce, které umožňují krátkodobé zaměstnávání.
Die Wechselkursschwankungen wären minimal und fänden nur in beabsichtigtem Ausmaß statt. Man würde die Volatilität eindämmen, weil es keine Liquiditätsspritzen in der Art einer Retourkutsche mehr gäbe und die Spekulation würde abklingen. Außerdem hätten die Liquiditätsspritzen wahrscheinlich größere Auswirkungen auf die Nachfrage, da ihre Synchronität das grenzüberschreitende Überschwappen der Liquidität reduzieren würde. Die zweite Empfehlung betrifft die Funktionsweise der Liquiditätsspritzen, von denen heutzutage – in Europa, Japan und anderswo - ein Großteil in Form von Vermögenswertkäufen über die Bühne geht. Die US-Notenbank Federal Reserve beispielsweise kauft momentan jeden Monat Papiere (viele davon hypothekarisch besichert) im Wert von 85 Milliarden Dollar. Die mikroökonomischen Auswirkungen von Liquiditätsspritzen und niedriger Zinssätze erlangten bisher wenig Aufmerksamkeit: sie senken die Kapitalkosten gegenüber den Arbeitskosten, wodurch wiederum ein relativer Rückgang der Nachfrage nach Arbeitskräften verursacht wird. Sehr wahrscheinlich verschärft diese Entwicklung das Problem der Arbeitslosigkeit. Ganz sicher wird es dadurch nicht gemildert. Eine Lösung bestünde darin, einen Teil der Liquiditätsspritzen zur Bekämpfung dieser Faktor-Kosten-Asymmetrie zu kanalisieren. Pro 100 Dollar neuer Liquidität könnte man 60 Dollar zum Kauf von Vermögenswerten verwenden und den Rest Firmen als geringfügige Subvention für Arbeitsplatzschaffung zur Verfügung stellen. Sehr wirksam wäre das vor allem in Ökonomien mit flexiblen Arbeitsmärkten, wo die kurzfristige Einstellung von Mitarbeitern möglich ist.