Kritikové svobodných trhů, tolik citliví na problémy ochuzování lidí o možnost žít déle jenom kvůli jejich příjmům, pohlížejí na bohaté sociální státy severní Evropy a tam hledají pomoc a radu, protože tyto státy nevyužívají cenového systému k alokaci zdravotní péče. Ale zkušenosti těchto sociálně orientovaných států s prodlužováním života přinášejí své vlastní etické problémy, jež mohou být ještě vážnější, než ty, které trápí mnohem více tržně orientované společnosti. Vzhledem k neustále rostoucím fiskálním deficitům se i v těchto zemích probudila nová uvědomělost k vybalancovaným rozpočtů a k jejich výdajové stránce především a tak se dnes tyto sociální státy snaží ušetřit právě na využívání finančně náročných život-prodlužujících technologiích. Navíc, coby výsledek politiky umožňující lékařsky asistované ukončení lidského života, zasáhla již některé severoevropské země jakási „kultura euthanasie“. Technologie prodlužující lidský život se rychle stávají nepopulárními a nemoderními a ukončování životů starých nemocných lidí je často vychvalováno, jako svého druhu péče, o které se někdy dokonce říká, že je „humánní“. Spojení všemožných hospodářských zájmů a kultury euthanasie není nikde tak viditelné, jako v Holandsku.
Kritiker der freien Marktwirtschaft äußern Bedenken, daß Menschen nur wegen ihres zu geringen Einkommens nicht in den Genuß eines längeren Lebens kommen. Sie verweisen auf die wohlfahrtsstaatliche Praxis der nordeuropäischen Länder, in denen die Allokation von Gesundheitsleistungen nicht über den Preismechanismus erfolgt. Indes bringt der wohlfahrtsstaatliche Umgang mit lebensverlängernden Behandlungsmethoden vielleicht noch schwerwiegendere ethische Probleme mit sich als der marktwirtschaftliche Ansatz. Denn angesichts aufgeblähter Haushaltsdefizite sieht sich der Wohlfahrtsstaat neuerdings zu kostenbewußterem Handeln genötigt und spart beim Einsatz lebensverlängernder Technologien. Überdies kristallisiert sich im Zuge der Legalisierung von ärztlicher Sterbehilfe in manchen nordeuropäischen Ländern eine regelrechte „Sterbehilfe-Kultur“ heraus. Lebensverlängernde Technologien kommen zunehmend außer Mode, wohingegen die aktive Beendigung des Lebens kranker alter Menschen vielfach als „humane Sterbebegleitung“ gelobt wird. Nirgends ist die Sterbehilfe-Kultur so offensichtlich mit finanziellen Erwägungen verquickt wie in den Niederlanden.