Důkazy potvrzující tento princip jsou však příliš pádné, než aby se daly ignorovat. Nedávný výzkum provedený společností McKinsey Global Institute (MGI) jen potvrzuje zjištění jiných akademiků: globální toky zboží, přímých zahraničních investic a dat zvýšily celosvětový HDP zhruba o 10% oproti jeho předpokládané hodnotě za situace, kdy by tyto toky nikdy neexistovaly. Přidaná hodnota globalizace dosáhla jen v roce 2014 částky 7,8 bilionu dolarů. Přesto jsou zavřené továrny rozprostírající se v pásu zvaném „Rust Belt“ („Rezavějící pás“) na americkém Středozápadě realitou. Globalizace sice generuje agregátní růst, ale také vytváří vítěze a poražené. Působení mezinárodní konkurence na místní průmyslové obory podněcuje efektivitu a inovace, avšak výsledná kreativní destrukce si vybírá značnou daň na rodinách a komunitách. Ekonomové i politici se provinili tím, že tyto distributivní důsledky přehlíželi. Země, které se zapojí do volného obchodu, si podle jejich přesvědčení najdou časem nové růstové kanály a zaměstnanci, kteří přijdou o práci v jednom oboru, si najdou zaměstnání v jiném.
Aber die Beweise für dieses Prinzip sind zu umfangreich, um sie zu ignorieren. Neue Untersuchungen des McKinsey Global Institute (MGI) bestätigen die Erkenntnisse anderer Wissenschaftler: Hätte es die globalen Warenströme, die ausländischen Direktinvestitionen und den Datenaustausch nicht gegeben, wäre das weltweite BIP um etwa 10% niedriger. Der zusätzliche, durch die Globalisierung geschaffene Wert belief sich allein für 2014 auf 7,8 Billionen Dollar. Und trotzdem sind die verlassenen Fabriken im „Rostgürtel“ des amerikanischen Mittleren Westens real. Die Globalisierung erhöht zwar insgesamt das Wachstum, erzeugt aber Gewinner und Verlierer. Dass örtliche Industriezweige internationaler Konkurrenz ausgesetzt werden, steigert die Effizienz und Innovationsfähigkeit, aber für die daraus resultierende kreative Zerstörung müssen Familien und Gemeinschaften einen hohen Preis zahlen. Sowohl die Ökonomen als auch die Politiker haben diese Verteilungsprobleme lange ignoriert. Länder, so denken sie, die Freihandel betreiben, werden langfristig neue Wachstumskanäle finden, und Arbeiter, die in einem Industriebereich ihren Job verlieren, werden in einem anderen einen neuen finden.