Společenské vědy se naproti tomu drží zásady, že nejlepším způsobem zkoumání lidských bytostí je vstupovat s nimi do interakce, obvykle tím, že je přimějeme dělat nebo říkat to, co by jinak zřejmě nedělali a neříkali. Tato nesmírně jednoduchá myšlenka, společná experimentům a etnografům, inspirovala triumfy i katastrofy, jež podtrhují moderní politiku. Vyžaduje čím dál kontroverznější předpoklad: všechny lidské bytosti - bez ohledu na své úspěchy, dovednosti, postavení či zdraví - jsou stejně důležitými členy společnosti, jejíž síla tkví v posledku v tom, co dokáží společně. Rovnostářství společenských věd je v přímém rozporu jak s humanitní fixací na elitní „klasické" texty, tak s přírodovědnou tendencí zobecňovat napříč druhy. Společenské vědy dodaly vážnost každodennímu životu obyčejných lidí a odmítly nadřadit některé živočichy některým - obvykle postiženým či nežádoucím - lidem. Vrcholnou pozici ve společenských vědách zaujímá „blaho" člověka, které humanitní a přírodní vědy nahrazují „přežitím", ba snad i „štěstěnou". Jistěže, pestré dějiny blahobytu 20. století vzbuzují pochyby o budoucnosti společenských věd.
Im Gegensatz dazu halten die Sozialwissenschaften an dem Grundsatz fest, dass man die Menschen am besten studieren kann, wenn man mit ihnen verkehrt, typischerweise, indem man sie dazu bringt, Dinge zu tun und zu sagen, die sie sonst nicht tun oder sagen würden. Diese grundlegend einfache Idee, die sozialen Experimenten und Ethnographien gemeinsam ist, regte die Triumphe und Katastrophen an, welche die moderne Politik untermauern. Sie verlangt eine zunehmend umstrittene Annahme: alle Menschen sind - was auch immer ihre Leistungen, Fähigkeiten, ihre Stellung oder ihr Gesundheitszustand sein mag - gleich wichtige Mitglieder der Gesellschaft, deren Stärke letztlich in dem liegt, was sie gemeinsam zu Wege bringen. Der Egalitarismus der Sozialwissenschaften steht sowohl der Fixierung der Geisteswissenschaften auf elitäre "klassische" Texte entgegen als auch gegen die naturwissenschaftliche Neigung zu allgemeinen Gattungsaussagen. Damit verschafften die Sozialwissenschaftler dem Alltag der einfachen Menschen Achtung, während sie sich weigern, gewisse Tiere über gewisse Menschen - typischerweise arbeitsunfähige oder unerwünschte - zu stellen. "Fürsorge" nimmt einen Ehrenplatz in den Sozialwissenschaften ein, den die Geisteswissenschaftler und Naturwissenschaftler eher dem "Überleben" und vielleicht sogar dem „Vermögen" zuweisen. Sicherlich stellt die bunte Geschichte der Fürsorge im 20. Jahrhundert die Zukunft der Sozialwissenschaften in Frage.