Krize akademických svobod je zčásti politická a regulační, protože v ní figurují hrozby a právní omezení v oblasti výzkumu a vzdělávání. V podstatě jde o útoky proti samotnému konceptu znalostí coby veřejného statku (ačkoliv jsou skrytější než v případě zemí typu Turecka či Ruska). Krize však má i intelektuální rozměr daný absencí společného chápání, jak by se akademické svobody měly adaptovat na současnost. Akademické svobody jsou globální výzvou, avšak Evropa s nimi má obzvláštní problém. Vyšší vzdělávání v Evropě proměnil vznik Evropského prostoru vysokoškolského vzdělávání (EHEA), což je proces, jenž započal v roce 1999. EHEA dnes sdružuje 49 zemí a vytváří společný prostor pro vyšší vzdělávání díky sdíleným modelům a standardům, intenzivním výměnám a společným regulacím a institucím, jež přesahují právní systémy a akademické tradice jednotlivých států. Navzdory těmto pozoruhodným změnám však práce na rozvoji společného konceptu akademických svobod, který by byl uzpůsobený současnosti, nestačí držet krok. Místo toho jsou akademické svobody jednoduše zanedbávané, přičemž existuje pramalá shoda i v otázce, co vůbec znamenají.
Die Krise der akademischen Freiheit ist teilweise politischer und regulatorischer Natur. Sie bedroht Forschung und Ausbildung und schränkt sie rechtlich ein. Die Angriffe richten sich (auch wenn sie versteckter stattfinden als in Ländern wie Russland oder der Türkei) letztlich gegen nichts weniger als die Anerkennung von Wissen als öffentliches Gut. Aber die Krise hat auch eine intellektuelle Dimension, da es an einem gemeinsamen Verständnis darüber mangelt, wie die akademische Freiheit an die heutige Zeit angepasst werden kann. Akademische Freiheit ist eine globale Herausforderung, aber insbesondere Europa hat ein Problem mit ihr. Hier wurde die höhere Ausbildung durch die Gründung eines Europäischen Hochschulraums transformiert – einen Prozess, der 1999 begann. Dieser umfasst heute 49 Länder und hat ein gemeinsames Forum für Hochschulausbildung mit gemeinsamen Modellen und Standards, intensivem Austausch sowie gemeinsamen Regeln und Institutionen geschaffen, die die nationalen Rechtsräume und akademischen Traditionen transzendieren. Aber trotz dieser bemerkenswerten Veränderungen konnten die Bemühungen, ein gemeinsames und aktuelles Konzept akademischer Freiheit zu entwickeln, nicht Schritt halten. Stattdessen wurde sie einfach vernachlässigt, und es mangelt sogar an Einigkeit darüber, was sie eigentlich bedeutet.