Ti, kdo stanovují pravidla, musí zhodnotit globalizaci s ohledem na potřeby rozvoje, ne obráceně. Ekonomové, kteří začnou zpochybňovat výhody otevřenosti zahraničního obchodu, riskují, že budou zavrženi, proto jasně říkám: nezpochybňuji standardní verzi teorie užitečnosti zahraničního obchodu, ale ty nepodložené extravagantní výroky učiněné o důsledcích otevřenosti, jelikož ohrožují široké přijetí opravdového artiklu, protože vyvolávají naděje, u nichž je nepravděpodobné, že se vyplní. Ve skutečném světě není otevření se jednoduchou záležitostí revidování tarifních norem a odstraňování překážek zahraničním investicím. Vyžaduje pořádnou dávku institucionálních reforem, která pohlcuje finanční, byrokratické a politické zdroje. Zatímco mnoho institucionálních reforem je příznivě nakloněno rozvoji, nemohou být směrovány ke klíčovým cílům rozvoje – růstu, zkvalitnění vlády, průmyslovým a technologickým schopnostem, zmírnění chudoby – a příležitostně od nich odvrátit pozornost. Institucionální reformy, směřující k maximalizaci zahraničního obchodu a přílivu kapitálu, mohou přinést mnoho výhod, avšak nejsou tou nejefektivnější cestou k podpoře rozvoje.
Die Aufgabe der Politiker ist es, die Globalisierung in Hinblick auf Anforderungen für die Entwicklung auszuwerten, und nicht umgekehrt. Wirtschaftswissenschaftler, die die Vorteile einer Handelsöffnung in Frage zu stellen scheinen, riskieren eine Verbannung; lassen Sie mich also das Folgende verdeutlichen: keineswegs stelle ich die Standardversion der Theorie Gewinn-aus-Handel in Frage, sehr wohl aber die extravaganten, substanzlosen Behauptungen, die über die Folgen der Öffnung gemacht werden. Letztere gefährden nämlich die breite öffentliche Akzeptanz der Sache, da Erwartungen freigesetzt werden, die aller Wahrscheinlichkeit nach nicht erfüllt werden können. In der wirklichen Welt ist die Öffnung nicht einfach nur eine Frage der Beseitigung von Zollschranken und der Hindernisse für ausländische Investitionen; Öffnung erfordert zudem eine große Dosis institutioneller Reformen, die finanzielle, bürokratische und politische Ressourcen aufbrauchen. Während es sich bei zahlreichen institutionellen Reformen um entwicklungs-freundliche Reformen handelt, zielen sie unter Umständen nicht auf Schlüsselziele bei der Entwicklung – Wachstum, Verbesserung der Regierungstätigkeit, der industriellen und technologischen Fähigkeiten, Bekämpfung der Armut – ab und entziehen diesen gelegentlich sogar die Beachtung. Institutionelle Reformen, die auf die Maximierung des Handels und der Kapitalflüsse gerichtet sind, mögen weit reichende Vorteile schaffen, doch sie sind nicht unbedingt der wirksamste Weg zum Befördern der Entwicklung.