Oba typy politik – makroekonomický management a opatření, které podporují inkluzivnost – si zaslouží rovnocennou pozornost v národních ekonomických strategiích. Je důležité nepodcenit kulturní změnu, kterou to bude vyžadovat od vlád a ekonomických poradců. Koncept “strukturálních reforem“ obvykle mluví o opatřeních zaměřených na podporu ekonomického růstu vylepšením tržních signálů a obnovení zdraví veřejných financí. Taková politika je často implementována v reakci na fiskální nebo dluhovou krizi a často krátkodobě stlačí životní standard. Posílení institucí v oblastech, které podporují sociální inkluzi je ale také formou strukturální reformy, v tomto případě cílící na maximalizaci příspěvku růstu na rozšířený životní standard a posílení jeho odolnosti. Náš výzkum identifikoval 15 domén, které jsou podstatné pro prosazení sociální inkluze. Zahrnují příležitosti ke vzdělávání, vztah mezi produktivitou a růstem mezd, koncentraci ekonomických nájmů, efektivitu investic v reálné ekonomice zprostředkovaných finančním systémem, fyzickou a digitální infrastruktura a pokrytí a přiměřenost základní sociální ochrany. Dále také zahrnují oblasti, které nejsou příliš často považovány za zlepšující pro nerovnost – oblasti jako tvorbu aktiv pomocí malých podnikatelů a domácího vlastnictví a také boj s korupcí – jsou však pro zlepšení životních standardů stejně důležité jako vzdělávání či redistribuce.
Beide Vorgehensweisen – makroökonomisches Management und Maßnahmen zur Förderung der Inklusivität – verdienen in nationalen wirtschaftspolitischen Strategien das gleiche Maß an Aufmerksamkeit. Dabei ist es von Bedeutung, den seitens der Regierungen und der Wirtschaftsberater erforderlichen Kulturwandel nicht zu unterschätzen. Das Konzept einer „Strukturreform“ bezieht sich in der Regel auf Maßnahmen zur Förderung des Wirtschaftswachstums durch Verdeutlichung der Marktsignale und der Wiederherstellung der Gesundheit öffentlicher Finanzen. Derartige Maßnahmen werden häufig als Antwort auf Fiskal- oder Zahlungsbilanzkrisen umgesetzt und schmälern kurzfristig den Lebensstandard. Allerdings ist die Stärkung von Institutionen in Bereichen, die soziale Inklusion fördern, ebenfalls eine Form der Strukturreform, die in diesem Fall darauf ausgerichtet ist, den Beitrag des Wachstums zum allgemeinen Lebensstandard zu maximieren und die Widerstandsfähigkeit dieses Wachstums zu festigen. In unserer Forschungsarbeit haben wir 15 Bereiche ermittelt, die für die Förderung der sozialen Inklusion von Bedeutung sind. Dazu gehören Bildungschancen und –leistungen, das Verhältnis zwischen Produktivität und Lohnwachstum, die Konzentration ökonomischer Betriebsmittel, die Wirksamkeit der Intermediation durch das Finanzsystem hinsichtlich Investitionen in die Realwirtschaft, physische und digitale Infrastruktur sowie die Reichweite und Angemessenheit grundlegender sozialer Absicherungen. Überdies zählen dazu auch Bereiche, die traditionell nicht als gleichheitsfördernd gelten, – wie etwa die Erleichterung der Vermögensbildung durch den Besitz von Kleinunternehmen und Wohnungseigentum sowie Korruptionsbekämpfung – die aber für die Verbesserung des Lebensstandards von ebenso großer Bedeutung sind.