Tento neklid se projevuje několika způsoby. Jedním z nich je voličská apatie. Většině lídrů, o nichž hovoříme, se dostává silné podpory jen od malé části voličů, takže jejich legitimita je pochybná. Další na sebe bere formu ,,opozice médií." Ta se stala významnou v řadě zemí a přivedla některé vlády (naposledy například prezidenta Putina) k pokusům potlačovat svobodu slova. A pak je zde výmluvné vznikání a zanikání protestních stran, jakými byly skupiny, jež shromáždil zavražděný Pim Fortuyn. To, co nám sdělují, je příběh o selhání demokratických institucí v jejich současné podobě. Sílu tohoto příběhu podtrhuje i rostoucí význam ,,ulice," tedy projevy veřejného podráždění zaměřeného na konkrétní problémy, ale ve skutečnosti mířícího proti vládám bez opozice.
Diese Unruhe drückt sich auf vielfältige Weise aus. Ein Ausdruck ist die Wahlmüdigkeit. Die meisten der oben erwähnten Führer konnten eine starke Zustimmung nur bei einer recht kleinen Gruppe ihrer Wählerschaften finden, dadurch ist ihre Legitimität zweifelhaft. Eine andere Form des Ausdrucks ist die "Opposition der Medien". Das wurde in einigen Ländern bereits zum Problem und hat einige Regierungen in die Versuchung geführt (wie ja kürzlich auch Präsident Putin), die Redefreiheit einzuschränken. Dann gibt es das gerüchteartige Auftauchen und Verschwinden von Protestparteien wie in Holland, wo sich Gruppen um den ermordeten Pim Fortuyn geschart haben. Was sie vorbringen, ist demokratischen Institutionen versagen auf der ganzen Linie. Die Aufgebrachtheit wird weiterhin durch die zunehmende Rolle "der Straße", von gereizten, öffentlichen Demonstrationen unterstrichen, die sich an bestimmten Fragen festhängen, sich tatsächlich aber gegen die unangefochtene Regierung richten.