Ta však nikdy nepřišla. Místo toho zahájila čínská vláda řadu radikálních reforem včetně rozsáhlé privatizace průmyslu či eliminace cenových kontrol a protekcionistických politik a regulací. Zatímco podíl státu na nezemědělské zaměstnanosti klesl ze 30% v polovině 90. let na 13% do roku 2007, produktivita soukromého sektoru rostla v letech 1998 až 2007 průměrným tempem 3,7% ročně. Produktivita ve státním sektoru přitom rostla ještě rychleji, konkrétně o 5,5% za rok. Tento růst produktivity přispíval v daném období zhruba z jedné třetiny k celkovému růstu HDP Číny – který se zrychlil na dvouciferné hodnoty. Vstup Číny do Světové obchodní organizace v roce 2001 – což byl další smělý krok – se na tomto úspěchu významně podílel. Úkol, před nímž stojí čínská vláda dnes, však komplikují politická a sociální omezení. Hospodářské reformy, které dnes Čína potřebuje, předpokládají reformu politickou; té však brání obavy ze sociálních důsledků. Má-li se Čína vyhnout hospodářskému poklesu, bude muset přebudovat svůj systém vládnutí – a filozofii, na níž tento systém stojí –, aniž vyvolá nadměrnou společenskou nestabilitu.
Aber sie fand nie statt. Statt dessen führte die chinesische Regierung eine Reihe radikaler Reformen durch, darunter eine umfangreiche Privatisierung der Industrie sowie die Abschaffung von Preiskontrollen, protektionistischer Politik und Regulierungen. Im Zuge des fallenden Staatsanteils an der nichtlandwirtschaftlichen Beschäftigung – von 30% Mitte der 1990er auf 13% bis 2007 – stieg die Produktivität des privaten Sektors von 1998 bis 2007 jährlich um durchschnittlich 3,7%. Dieses Produktivitätswachstum betrug in diesem Zeitraum etwa ein Drittel des gesamten BIP-Wachstums – das auf zweistellige Werte stieg. Ein weiterer mutiger Schritt, der zu diesem Erfolg beitrug, war China Beitritt zur Welthandelsorganisation im Jahr 2001. Heute aber wird die Aufgabe, vor der Chinas Regierung steht, durch politische und soziale Hemmnisse erschwert. Die erforderlichen wirtschaftlichen Reformen setzen politische Reformen voraus, die aber von Sorgen über die sozialen Auswirkungen gehemmt werden. Will China einen wirtschaftlichen Abschwung vermeiden, muss es sein Regierungssystem – und die dahinter stehende Philosophie – sanieren, ohne dabei die soziale Stabilität übermäßig zu gefährden.