Ve světě se na Vladimira Putina pohlíží jako na silného muže, jehož slovo je svaté. To ale platí jen stěží. V irácké krizi vyjádřilo názory naprosto v rozporu s Putinem jak ministerstvo zahraničí, tak ministerstvo obrany. Takové neshody se objevují pravidelně. Kremelstí pozorovatelé, jejichž mínění má také své kořeny ve studené válce, nejčastěji věří, že prezident Putin a jeho ministři hrají hru na ,,hodného a zlého policajta``, při níž ve věcech týkajících se Západu je Putin hodný a vsichni ostatní jsou zlí. Je-li to tak, jde o podivnou hru se zvrácenými dopady. Každá zahraniční politika přece potřebuje jasné cíle. Události, k nimž doslo během irácké války ale předvedly, že ruskou zahraniční politiku nevedly žádné reálné cíle, ať už by slo o zajistění splatnosti iráckých dluhů nebo o ochranu ruských zájmů ohledně irácké ropy.
Vladimir Putin wird auf aller Welt als starker Mann gesehen, dessen Wort heilig ist. Das ist jedoch kaum der Fall. In der Irakkrise gaben sowohl das Auslands- als auch das Verteidigungsministerium Meinungen Ausdruck, die im krassen Gegensatz zu Putin standen. Solche Meinungsverschiedenheiten kommen regelmäßig vor. Kreml-Beobachter, die ebenfalls mit der Mentalität des Kalten Krieges festsitzen, ziehen es vor zu glauben, dass Präsident Putin und seine Minister dass Spiel ``guter Polizist/böser Polizist'' spielen, in dem, soweit es den Westen betrifft, Putin der Gute ist und alle anderen die Schlechten. Wenn ja, ist es ein merkwürdiges Spiel mit perverser Wirkung. Denn jede Außenpolitik braucht klare Ziele. Die Geschehnisse während des Irakkrieges verdeutlichten jedoch, dass kein richtiges, konkretes Ziel wie etwa die Rückzahlung irakischer Schulden abzusichern oder russische Interessen am irakischen Öl zu wahren die Außenpolitik Russlands leitete.