Naproti tomu průměrná porodnost v nejchudších zemích světa - například v Somálsku, Jemenu či Ugandě - je nesrovnatelně vyšší a dosahuje hodnoty až sedm porodů na jednu ženu. Znamená to, že chtějí-li země být bohatší, musí produkovat méně dětí? Veškeré historické i současné doklady, jež jsou k dispozici, dokazují, že je tomu tak. Přechod bohatých zemí od naturálních ekonomik k udržitelnému růstu a prosperitě byl podmíněn hlubokým demografickým posunem, jenž se v západní Evropě projevoval v 19. století a ve východní Asii pak v průběhu 20. století a během něhož došlo k dramatickému poklesu porodnosti. V posledních dvaceti letech dochází k podobně prudkému poklesu porodnosti i v některých chudých zemích, které začínají vykazovat první solidní známky hospodářského pokroku. Kupříkladu v Egyptě se porodnost za posledních patnáct let snížila z 4,8 na 2,9 dětí na ženu. V posledním desetiletí se zde přitom průměrné příjmy na osobu zvýšily o 2,6 procenta. V témže období populační růst v Tunisku poklesl o více než 50 procent, a to na evropskou hodnotu něco málo přes dvě děti na jednu ženu, přičemž průměrný příjem na obyvatele rostl ročně o tři procenta.
Im Gegensatz dazu liegen die durchschnittlichen Geburtenraten in den ärmsten Ländern der Welt, in - sagen wir - Somalia, Jemen und Uganda, beträchtlich höher und erreichen mehr als sieben Geburten pro Frau. Müssen die Länder nur weniger Kinder zeugen, wenn sie mehr Reichtum ansammeln wollen? Alle vorhandenen historischen und zeitgenössischen Hinweise legen nahe, dass sie das müssen. Den Übergang der nun reichen Länder von der bloßen Subsistenzwirtschaft zu anhaltendem Wachstum und Wohlstand haben weitreichende demographische Veränderungen bedingt. Sie ereigneten sich in Westeuropa im 19. und in Südostasien im 20. Jahrhundert. Dabei ging die Geburtenrate dramatisch zurück. In den letzten zwei Jahrzehnten war ein ähnlich drastischer Rückgang der Geburtenrate auch in den armen Ländern zu beobachten, die jetzt deutliche Anzeichen eines wirtschaftlichen Fortschritts erkennen lassen. In Ägypten sank zum Beispiel die Geburtenrate in den letzten 15 Jahren von 4.8 Kindern auf 2.9 pro Frau. Während des letzten Jahrzehnts stieg in Ägypten dann das durchschnittliche Jahreseinkommen pro Kopf um 2,6 %. Im gleichen Zeitraum fiel in Tunesien das Bevölkerungswachstum um mehr als 50 % auf ein europäisches Niveau von etwas mehr als zwei Kinder pro Frau, während das pro Kopf Einkommen mit einer beeindruckenden jährlichen Rate von 3 % zunahm.