Ostatní země musí Ameriku varovat, že její penzijní systém je časovaná bomba, kterou je třeba zneškodnit. A do třetice: Amerika se v posledních dvaceti letech proměnila z převážně středostavovské společnosti, jakou známe z evropských sociálních demokracií, ve stvůru s extrémním bohatstvím, jaké nepamatujeme od doby před první světovou válkou. Jednou z příčin této přeměny je slábnoucí důraz americké společnosti na vzdělání, který byl ve své době jedinečný. Klesající úroveň státního školství, sestupný tlak na financování státních vysokých škol a nedostatek politické vůle zpřístupnit vyšší vzdělání méně zámožným vrstvám jsou příčinou propastných rozdílů ve vzdělání mezi těmi, kdo si mohou dovolit kvalitní školy, a těmi, kdo na ně nemají. Takže zatímco ekonomické důvody pro větší soukromé i státní investice do vzdělání jsou silnější než kdy předtím, většina lidí našetřit na vzdělání nedokáže a vzdělání - přese všechno, co vykládají politici - není onou federální prioritou, jíž by rozhodně mělo být. Po tak dlouhém povyšování se nad celým světem by Američané měli dnešní výtky přijmout s povděkem. Ale pokud chce zbytek světa doopravdy pomoci, měl by Ameriku poučit tak, jak zde navrhuji.
Amerika muss daran erinnert werden, dass sein Pensionssystem eine tickende Zeitbombe ist, deren Entschärfung das vorrangige Ziel zu sein hat. Schließlich kam es in Amerika den letzten zwei Jahrzehnten zu einem gesellschaftlichen Wandel von einer Mittelstandsgesellschaft, ähnlich der in europäischen Sozialdemokratien, hin zu einem Gebilde mit einer derartigen Konzentration des Reichtums, wie man ihn vor dem ersten Weltkrieg nicht gekannt hat. Eine treibende Kraft hinter dieser Entwicklung ist, dass sich Amerika von seinem Schwerpunkt auf Bildung zurückgezogen hat. Durch die schlechter werdende Qualität der öffentlichen Schulen, die Reduktion der finanziellen Mittel für öffentliche höhere Schulen und mangelnden politischen Willen, höhere Bildung für jedermann erschwinglich zu machen, entstand eine ständig wachsende Kluft zwischen denjenigen, die sich Bildung leisten können und denjenigen, deren finanzielle Mittel nicht dafür reichen. Obwohl der Bedarf an mehr privaten und öffentlichen Investitionen in das Bildungswesen vom wirtschaftlichen Standpunkt gesehen, größer als je zuvor ist, können sich die meisten Menschen nicht genug ersparen, um sich Bildung auch leisten zu können. Obendrein kommt der Bildung, entgegen allen Aussagen von Politikern, nicht jener bundespolitische Stellenwert zu, den sie verdient. Nachdem Amerika so lange Zeit eine Vormachtstellung innehatte, sollte es die Schelte von heute mit Würde ertragen. Wenn der Rest der Welt wirklich helfen möchte, sollte man Amerika in der von mir beschriebenen Weise raten.