Ve východní Asii, která v posledních letech zažívá rychlý růst a rozvoj, politici nejen připouštějí, ale přímo podněcují vyšší firemní zisky za předpokladu, že budou vloženy do produktivních investic. V důsledku toho se plné čtyři pětiny investičních výdajů velkých východoasijských firem financují z nerozděleného zisku, přičemž tempo růstu taženého investicemi pomáhají udržovat veřejně vlastněné finanční instituce. Nerovnováha mezi zisky a investicemi představuje významný důvod dnešního vlažného růstu v rozvinutých i rozvojových zemích; nebude-li se tento problém řešit, mohla by být výsledkem širší krize legitimity podnikového řízení a ekonomického managementu. V rozvinutých ekonomikách ziskovost firem setrvale roste, zčásti kvůli strategiím „nadřazenosti akcionářů“, které se zaměřují na krátkodobé rozhodování, opatření na snižování nákladů a další formy finančního inženýrství podněcovaného institucionálními investory. V rozvojových ekonomikách globální finanční toky nejviditelněji přispívají k makroekonomickým šokům přiživujícím ekonomickou nejistotu, která zkracuje horizont investičního plánování firem. V poslední době lze také pozorovat, že firmy v rozvojových ekonomikách používají stejné strategie podnikového řízení jako firmy v rozvinutých zemích. Soudě podle účetních bilancí nefinančních firem se poměry investic k zisku v letech 1995 až 2014 snížily, přičemž zvlášť prudké poklesy zaznamenaly Brazílie, Malajsie, Jižní Korea a Turecko. Ve většině rozvojových ekonomik jsou velké veřejné korporace méně časté než v ekonomikách rozvinutých; u firem, které v rozvojových ekonomikách pravidelně rozdělují dividendy, se však objem peněz vyplácených akcionářům zvyšuje, i když ziskovost zůstává zhruba stejná.
In Ostasien, das in den letzten Jahren ein starkes Wachstum und eine rapide Entwicklung erlebt hat, lässt die Politik höhere Unternehmensgewinne nicht nur zu, sondern fördert sogar, solange sie in produktive Investitionen kanalisiert werden. Infolgedessen werden bis zu vier Fünftel der Investitionsausgaben der ostasiatischen Großunternehmen aus Gewinnrücklagen finanziert, während die staatseigenen Finanzinstitute dabei mitgewirkt haben, das Tempo des investitionsgestützten Wachstums aufrechtzuerhalten. Ein Ungleichgewicht zwischen Gewinnen und Investitionen ist ein Hauptgrund für das heutige gedämpfte Wachstum in den entwickelten und den Entwicklungsländern; sofern diesem nicht begegnet wird, könnte das Ergebnis eine umfassendere Legitimitätskrise für die Unternehmenssteuerung und Wirtschaftslenkung sein. In den entwickelten Volkswirtschaften ist die Rentabilität der Unternehmen stetig gestiegen. Dies ist teilweise auf Strategien zurückzuführen, die den Aktionären höchste Priorität einräumen und die sich auf kurzfristige Entscheidungen, Maßnahmen zur Kostensenkung und andere von institutionellen Anlegern unterstützte Formen der Finanztechnik konzentrieren. In den Entwicklungsländern haben globale Finanzströme am deutlichsten zu gesamtwirtschaftlichen Erschütterungen beigetragen, die die wirtschaftliche Unsicherheit anheizen und den Planungshorizont der Unternehmen in Bezug auf ihre Investitionstätigkeit verkürzen. In letzter Zeit sind zudem bei Unternehmen aus Entwicklungsländern dieselben Strategien zur Unternehmenssteuerung zu verzeichnen wie bei Firmen aus den entwickelten Ländern. Zieht man zur Bewertung die Unternehmensbilanzen außerhalb des Finanzsektors heran, so sind die für Investitionen verwendeten Anteile der Unternehmensgewinne von 1995 bis 2014 gesunken; besonders ausgeprägt war der Rückgang dabei in Brasilien, Malaysia, Südkorea und der Türkei. Es gibt in den meisten Entwicklungsländern weniger staatseigene Großunternehmen als in den entwickelten Volkswirtschaften, doch bei den Unternehmen, die in den Entwicklungsländern regelmäßig Dividenden ausschütten, haben sich die Ausschüttungen an die Aktionäre erhöht, obwohl die Rentabilität annähernd gleich geblieben ist.