Tento začarovaný kruh bohužel není jen teoretickou hrozbou, ale v mnoha zemích politováníhodnou skutečností. Lze jej prolomit? Nejprve je nutno poukázat na jeho hlavní příčiny, jež se dle mého názoru skrývají ve společných hodnotách společnosti a způsobu jejího chování, v jejích takzvaných neformálních pravidlech. Na rozdíl od formálních pravidel, například zákonů, nelze tuto neformální strukturu vynutit, protože v každé demokracii (i v té neliberální) dělají politici zpravidla jen to, co jim občané dovolí. V postkomunistických společnostech však většina společnosti tato nepsaná společenská pravidla a hodnoty vůbec nevnímá. V rozvinutých zemích jsou tyto hodnoty tříbeny v prostředí dlouhodobě fungujícího „ústavního liberalismu“, a dokonce i v zemích s režimem tzv. „liberální autokracie“, například v Rakousku-Uhersku, jak píše Fareed Zakaria. V tomto směru je dědictví historie v zemích střední Evropy obzvláště spletité. Na území dnešní Slovenské republiky žili lidé jen v průběhu dvacátého století v sedmi různých státech s pěti různými politickými systémy, počínaje liberální autokracií rakouskouherské monarchie (1901-1918), pokračuje liberální demokracií meziválečné Československé republiky (1918-1939), fašistickým Slovenským Štátem (1939-1945), opět liberální demokracií (1945-1948), potom komunistickou Československou socialistickou republikou (1948-1989) a dále Československou federativní republikou (1989-1992).
Kann dieser Teufelskreis, der nicht nur eine theoretische Bedrohung, sondern unglücklicherweise in vielen Ländern Realität ist, irgendwie aufgebrochen werden? Der erste Schritt besteht darin, die Hauptauslöser des Zirkels zu identifizieren. Nach meiner Meinung liegt der Grund vorwiegend in den von einer Gesellschaft geteilten Werten und Verhaltensmustern, also seinen sogenannten informellen Regeln. Anders als bei formellen Regeln, wie Gesetzen, brauchen die informellen nicht erst eingeführt werden, weil prinzipiell in jeder Demokratie (also auch in den un-liberalen) die Politiker nur das tun, was ihnen die Menschen erlauben zu tun. In den postkommunistischen Demokratien allerdings werden diese informellen sozialen Werte und Prinzipien wenn überhaupt dann nur sehr schwach von der Mehrheit der Bevölkerung wahrgenommen. In den entwickelten Ländern haben sich diese Werte über Jahrzehnte von funktionierendem ‚konstitutionellen Liberalismus’ hinweg aufgebaut. Darin inbegriffen waren laut Aussage des Schriftstellers Fareed Zakaria auch Regime, die „liberale Autokratien“ genannt werden können, so wie das Grossreich Österreich-Ungarn. In dieser Hinsicht ist das Vermächtnis der Geschichte in Zentraleuropa aussergewöhnlich verwirrend. Allein im 20.Jahrhundert haben die Menschen der heutigen Slowakei in sieben verschiedenen Staaten und unter fünf verschiedenen politischen Systemen gelebt: von der liberalen Autokratie des Grossreichs Österreich-Ungarn (1901-1918), über die liberale Demokratie der Tschechoslowakischen Republik in der Zwischenkriegszeit (1918-1939), den Slowakischen Staat im Faschismus (1939-1945), wieder zurückkehrend zu einer Tschechoslowakischen Liberalen Demokratie (1945-1948), dann der kommunistisch sozialistischen Tschechoslowakischen Republik (1948-1989) und schließlich der liberalen Demokratie einer Tschechoslowakischen Föderativen Republik (1989-1992).