Vezměme si snahy o řešení uprchlické krize. Jakmile se ukázalo, že některé země, zejména ve střední Evropě, nejsou ochotné přijmout přesídlovací kvóty nařízené EU, bylo navrženo dovolit žadatelům o azyl, aby si sami zvolili, kam chtějí přesídlit. Náklady by hradil rozpočet EU, snad pomocí nově vydaných bezpečných dluhopisů. Tato myšlenka by ale také mohla narazit na odpor, především proto, že nejvíc uprchlíků by přitahovaly země se silnějšími ekonomikami, které tudíž potřebují financování EU nejméně ze všech. Řešením by bylo zavést současně s uprchlickou politikou jiné opatření, které by vytvořilo transfery v opačném směru. Nejlepším kandidátem na takovou úlohu může být program společného pojištění v nezaměstnanosti. Taková politika by nepoměrně víc prospěla zemím, jež uprchlíky kvůli vysoké cyklické nezaměstnanosti nelákají, zejména v krátkodobém výhledu.
Man denke etwa an die Bemühungen zur Lösung der Flüchtlingskrise. Nachdem deutlich wurde, dass einige Länder insbesondere in Mitteleuropa nicht bereit waren, von der EU festgelegte Umsiedlungsquoten zu akzeptieren, wurde vorgeschlagen, Asylsuchenden zu gestatten, sich ihren Wohnort selbst auszusuchen. Die Kosten hierfür wären aus dem EU-Haushalt zu bestreiten, und zwar möglicherweise mittels neu ausgegebener sicherer Anleihen. Doch könnte auch diese Idee auf Widerstand stoßen, nicht zuletzt, weil die Länder, die die meisten Flüchtlinge anlocken würden, jene sind, die bereits stärkere Volkswirtschaften haben und daher das Geld der EU am wenigsten brauchen. Die Lösung bestünde darin, parallel zur Flüchtlingspolitik eine andere Maßnahme umzusetzen, die Transfers in die Gegenrichtung produziert. Besonders vielversprechend könnte für diese Rolle die gemeinsame Arbeitslosenversicherung sein. Länder, die aufgrund ihrer hohen zyklischen Arbeitslosigkeit für Flüchtlinge unattraktiv sind, würden von einer derartigen Politik überproportional profitieren, vor allem kurzfristig.