Pokud domácnosti a firmy očekávají v budoucnu zvýšení daní v důsledku dnešních vládních půjček, sníží podle toho svou spotřebu a investice. Pokud fiskální střídmost uleví domácnostem od zátěže budoucího zvýšení daní, pak se podle stejné logiky zvýší i jejich výdaje. To může být pravda v případě, kdy ekonomika funguje s plnou zaměstnaností – tedy když stát a trh soutěží o veškeré dostupné zdroje. Když však v ekonomice existuje nevyužitá kapacita, pak zdroje uvolněné v důsledku úspor ve veřejném sektoru mohou jednoduše přijít nazmar. Prognostické organizace konečně přiznávají, že fiskální multiplikátor podhodnotily. OBR při zhodnocování svých nedávných chyb uznal, že „průměrný [fiskální] multiplikátor za tyto dva roky by býval potřeboval činit 1,3 – což je více než dvojnásobek našeho odhadu –, aby se plně vysvětlila slabá úroveň HDP v letech 2011-2012“. MMF zase připustil, že „multiplikátory se od velké recese ve skutečnosti pohybovaly v pásmu 0,9 až 1,7“. Výsledkem podhodnocení fiskálního multiplikátoru bylo systematické špatné posuzování škod, které na ekonomice páchá „fiskální konsolidace“.
Wenn die Haushalte und Unternehmen infolge aktueller staatlicher Kreditaufnahmen von einer künftigen Steuererhöhung ausgehen, würden sie ihren Konsum und ihre Investitionen also entsprechend verringern. Gemäß dieser Sicht würden die durch die staatliche Sparpolitik von der Last künftiger Steuererhöhungen befreiten Haushalte ihre Ausgaben erhöhen. Die könnte stimmen, wenn in der Volkswirtschaft Vollbeschäftigung herrschte und Staat und Markt um die letzten Ressourcen konkurrierten. Sind jedoch wenn in einer Volkswirtschaft Kapazitätsüberschüsse vorhanden, könnten die durch die Ausgabenkürzungen im öffentlichen Sektor „freigesetzten“ Ressourcen einfach verschwendet sein. Inzwischen geben die Prognose-Organisationen endlich zu, dass sie den Staatsausgabenmultiplikator unterschätzt haben. Das OBR hat nach Überprüfung seiner jüngsten Fehler akzeptiert, dass „der durchschnittliche [Staatsausgaben-] Multiplikator während der vergangenen beiden Jahre bei 1,3 hätte liegen müssen – mehr als doppelt so hoch wie unsere Schätzung –, um das schwache BIP-Niveau der Jahre 2011-12 vollständig zu erklären“. Der IWF hat zugegeben, dass die „Multiplikatoren seit der Großen Rezession tatsächlich in der Spanne zwischen 0,9 und 1,7 gelegen haben“. Folge der Unterschätzung des Staatsausgabenmultiplikators war eine systematische Fehleinschätzung des Schadens, den die „Haushaltskonsolidierung“ der Volkswirtschaft zufügt.