Dnešní lídři musí do Kodaně přijet a říct: „Chceme vidět výsledky!“ Aby se kodaňská schůzka pohnula kupředu, bude muset prolomit politický pat mezi průmyslovými a rozvojovými státy. Je třeba odčinit klimatickou nespravedlnost, neboť rozvojové země nesou nejtěžší břímě a vznikají jim obrovské adaptační výdaje. Bohaté země musí na jednací stůl položit seriózní balík peněz. Tvrzení, že jim chybí potřebné prostředky, zní falešně, jelikož na sanaci bank během finanční krize se našly biliony dolarů. Chudé země jsou si vědomé své moci pokrok zablokovat. Právo veta se fakticky přesouvá z Rady bezpečnosti OSN na skupinu G77 plus Čína. Kdo by si před deseti lety na Západě myslel, že budoucnost prosperity jeho dětí bude záviset na rozhodnutích činěných v Pekingu, Dillí anebo Addis Abebě?
Die Verantwortlichen von heute müssen nach Kopenhagen kommen und sagen: „Wir wollen, dass das gemacht wird!“ Um Fortschritte zu erzielen, wird man bei der Konferenz in Kopenhagen die politische Pattsituation zwischen Industrie- und Entwicklungsländern zu lösen haben. Die Klima-Ungerechtigkeit muss behoben werden, da die Entwicklungsländer die Auswirkungen des Klimawandels am stärksten spüren und ihnen enorme Anpassungskosten ins Haus stehen. Die reichen Länder werden echtes Geld auf den Tisch legen müssen. Behauptungen, wonach es ihnen an den nötigen Ressourcen fehle, gehen ins Leere, nachdem man während der Finanzkrise durchaus in der Lage war, Billionen Dollar in die Rettung der Banken zu stecken. Arme Länder sind sich ihrer Macht, Fortschritte zu blockieren, durchaus bewusst. Die Vetomacht verschiebt sich vom UNO-Sicherheitsrat hin zu den G-77 plus China. Wer hätte sich im Westen vor zehn Jahren gedacht, dass die Zukunft und das Wohlergehen der Kinder einst von Entscheidungen in Peking, Delhi oder Addis Abeba abhängen wird?