Vždyť ekonomové už desítky let uznávají, že nejdůležitějším faktorem růstu – a tudíž pokroků v lidském rozvoji a blahobytu – jsou technologické změny a znalosti, jež je ztělesňují. Rozvojové země odděluje od zemí vyspělých jak propast ve znalostech, tak ve zdrojích. K maximalizaci globálního sociálního blahobytu by tvůrci politik měli rázně podporovat šíření znalostí z vyspělých zemí do zemí rozvojových. Avšak byť je teoretická argumentace pro otevřenější systém robustní, svět míří opačným směrem. Během posledních 30 let převládající režim DV vystavěl další překážky, které využívání znalostí brzdí a často způsobují, že se rozšiřuje rozdíl mezi sociální přínosností inovací a soukromými výnosy z nich. Mocné lobby z vyspělých zemí, které tento režim formovaly, na první místo zjevně kladou to druhé, což se odráží v jejich odporu vůči ustanovením, která uznávají práva duševního vlastnictví související s tradičními znalostmi či biodiverzitou. Rozšířené zavedení dnešní přísné ochrany DV je nebývalé také historicky. I mezi hybatele rané industrializace přišla ochrana DV velice pozdě a byla často záměrně obcházena s cílem umožnit rychlejší industrializaci a růst.
Schließlich erkennen die Ökonomen schon seit Jahrzehnten an, dass die wichtigste Determinante von Wachstum – und damit der Errungenschaften im Bereich der menschlichen Entwicklung und des Gemeinwohls – technologischer Wandel und das von diesem verkörperte Wissen sind. Was die Entwicklungsländer von den entwickelten Ländern unterscheidet, ist nicht bloß ein Ressourcen-, sondern gleichermaßen ein Wissensdefizit. Um das weltweite Gemeinwohl zu maximieren, sollte die Politik den Wissensfluss von den entwickelten in die Entwicklungsländer in umfassender Weise fördern. Doch während die theoretischen Argumente für ein offeneres System solide sind, entwickelt sich die Welt in die andere Richtung. In den vergangenen 30 Jahren hat das bestehende Regelwerk zum geistigen Eigentum zusätzliche Barrieren für den Einsatz von Wissen errichtet, was häufig dazu geführt hat, dass sich die Kluft zwischen dem gesellschaftlichen Nutzen und dem privaten Nutzen vergrößert hat. Die mächtigen Lobbys in den hochentwickelten Ländern, die dieses System geformt haben, räumen Ersterem eindeutig einen größeren Stellenwert ein, was sich in ihrem Widerstand gegen Bestimmungen widerspiegelt, mit althergebrachtem Wissen oder der Artenvielfalt verknüpfte Eigentumsrechte anzuerkennen. Die weit verbreitete Übernahme des heutigen stringenten Schutzes geistigen Eigentums ist zudem geschichtlich ohne Beispiel. Selbst unter den frühen Betreibern der Industrialisierung kam der Schutz geistigen Eigentums sehr spät und wurde häufig bewusst gescheut, um eine schnellere Industrialisierung und ein rascheres Wachstum zu ermöglichen.