A to není nic dobrého. Navzdory malému dopadu nízkých úrokových sazeb jim centrální banky v těchto ekonomikách zůstávají věrné. Když se objeví tvrzení, že QE nebo nižší úrokové sazby pravděpodobně jejich ekonomikám příliš neprospívají, změní téma diskuse a začnou brojit proti představě, že zvýšení úrokových sazeb by stimulovalo ekonomiku – což je zdánlivě neprůstřelný argument. Až na to, že ve skutečnosti zdaleka neprůstřelný není. V základních kurzech ekonomie se probírá zvláštní případ „dozadu zahnuté nabídkové křivky úspor“: za určitých okolností mohou nižší úrokové sazby vést k vyšším úsporám. Jelikož nižší sazby snižují příjem střadatelů, utrácejí tito lidé méně, zvláště pokud mají cílovou částku spoření na penzi. Nic z toho nediskredituje obecné pravidlo – tvořící základ moderní měnové politiky –, že nižší úroková míra má sklon stimulovat spotřebu a další výdaje.
Nutzen bringt das kaum. Trotz der geringen Auswirkungen niedriger Zinssätze halten die Notenbanken dieser Volkswirtschaften daran fest. Wenn jemand suggeriert, dass die quantitative Lockerung oder niedrigere Zinsen ihren Volkswirtschaften nicht viel nutzen dürften, verlagern sie den Fokus der Diskussion und wettern gegen die Vorstellung, dass Zinserhöhungen der Wirtschaft Impulse verleihen würden – ein scheinbar wasserdichtes Argument. Nur dass es eben alles andere als wasserdicht ist. Wirtschaftswissenschaftliche Einführungskurse behandeln etwa den merkwürdigen Fall der „rückwärts geneigten Angebotskurve von Ersparnissen“: Unter bestimmten Umständen können niedrigere Zinsen zu höheren Ersparnissen führen. Da sie das Einkommen der Sparer mindern, verbrauchen diese weniger, insbesondere wenn sie ein Sparziel für ihre Altersvorsorge verfolgen. Das heißt nicht, dass die die Grundlage der modernen Geldpolitik bildende allgemeine Regel, wonach ein niedrigerer Zinssatz tendenziell den Verbrauch und andere Ausgaben steigert, nicht stimmt.