A přesto platí, že ač politici, kteří nedokážou zajistit hospodářský růst a vyšší zaměstnanost, zpravidla propadnou v příštích volbách, lídři v Evropě a USA se dožadují uzákonění politik, které by krátkodobě snížily výstup a zaměstnanost. Uniká mi tady něco? Domníval jsem se, že fundamentální otázky v makroekonomii se rozřešily už v roce 1829. Tehdy už ani Jean-Baptiste Say nevěřil v Sayův zákon frekvence hospodářského cyklu. Moc dobře věděl, že finanční panika a přemrštěná poptávka po finančních aktivech mohou vyústit v nedostatečnou poptávku po aktuálně produkovaných komoditách a po pracovní síle, a že byť takové krátkodobé zhroucení Sayova zákona může být přechodné, je nicméně nesmírně ničivé. Vyzbrojeni tímto poznatkem můžeme shrnout, že k hospodářskému cyklu by se mělo přistupovat jedním ze tří způsobů.
Und obwohl Politiker, die kein Wirtschaftswachstum und keine hohen Beschäftigungsraten sichern können, meist die nächsten Wahlen verlieren, rufen die Verantwortlichen in Europa und den USA lautstark nach politischen Maßnahmen, die kurzfristig Wirtschaftsleistung und Beschäftigung verringern würden. Übersehe ich hier etwas? Ich dachte, die fundamentalen Fragen der Makroökonomie seien seit 1829 gelöst. Damals glaubte selbst Jean-Baptiste Say nicht mehr an Says Gesetz der Konjunkturzyklen. Er wusste sehr gut, dass Finanzpanik und übermäßige Nachfrage nach Kapitalanlagen die Nachfrage nach frisch hergestellten Gütern und Arbeitskraft verringern können, und dass auch ein solch kurzfristiger Zusammenbruch von Says Gesetz, obwohl vorübergehend, höchst destruktiv sein kann. Mit dieser Einsicht bewaffnet, muss die konjunkturzyklische Seuche auf eine oder mehrere der folgenden Arten bekämpft werden: