Banka si začala uvědomovat, že rozvojové země se od vyspělejších zemí neliší jen nedostatkem finančních zdrojů; patrný byl také propastný rozdíl ve znalostech. To bylo obzvlášť důležité, neboť svět se posouval k tomu, co nazýváme „ekonomikou znalostí“. Mezi úspěšné premianty patřila Indie a východní Asie, jež mohutně investovaly nejen do základního vzdělávání, ale též do vzdělávání sekundárního a terciárního a zejména do technologií a vědy. To představovalo zásadní změnu přístupu Banky ke vzdělávání, jenž se dříve zaměřoval na základní stupně škol. Wolfensohnova kampaň proti korupci znamenala také významnou změnu myšlení, totiž posun od redukce státu k jeho zdokonalování . Začalo se připouštět, že rozvrácené státy nejsou o nic menší překážkou rozvoje než státy zpupné. Zpráva o rozvoji světa , již Banka vydala v roce 1997, reflektovala toto nové úsilí o nalezení vyvážené role státu a prokázala pochopení mezí trhů i vlád. Za Wolfensohna se Banka opakovaně postavila Spojeným státům, takže jak Clintonova, tak Bushova administrativa si mohly přát poddajnějšího prezidenta Banky.
Die Bank begann zu erkennen, dass der Unterschied zwischen den Entwicklungsländern und der industrialisierten Welt nicht nur durch einen Mangel an Ressourcen bedingt ist, sondern auch durch eine Wissenskluft. Das ist besonders deshalb von Bedeutung, da sich die Welt zu einer so genannten „wissensbasierten Ökonomie“ entwickelte. Zu den diesbezüglichen Erfolgsgeschichten gehörten Indien und Ostasien, wo man nicht nur stark in primäre Bildung investierte, sondern auch in sekundäre und tertiäre und hier vor allem in den Bereichen Wissenschaft und Technologie. Für den Bildungsansatz der Bank bedeutete das einen grundlegenden Wandel, denn früher konzentrierte man sich hauptsächlich auf die Grundschulbildung. Auch Wolfensohns Kampagne gegen die Korruption war mit einer grundlegenden Haltungsänderung verbunden. Statt der Verringerung des staatlichen Einflusses ging es nun um eine Verbesserung des Staates. Man erkannte, dass gescheiterte Staaten ebenso ein Hindernis für die Entwicklung waren, wie zu dominanter staatlicher Einfluss. Im Entwicklungsbericht der Weltbank aus dem Jahr 1997 kam dieser neue Versuch, dem Staat eine ausgeglichenere Rolle beizumessen zum Ausdruck und man zeigte Verständnis für die Grenzen sowohl des Marktes als auch des Staates. Unter Wolfensohn bot die Bank den Vereinigten Staaten wiederholt die Stirn, wo sowohl die Regierung Clinton als auch die Bush-Administration einen geschmeidigeren Weltbankpräsidenten bevorzugt hätten.