Vlastně nadále zůstává mnoho rizik sestupné korekce trhu. Zaprvé, důvěra a nechuť k riziku jsou vrtkavé a mohou se objevit záchvaty opětovné volatility, kdyby makroekonomická a finanční data negativně překvapila – což se může stát, pokud se brzy v praxi neprojeví rázné celosvětové oživení (mnoha lidmi očekávané). Zadruhé, mimořádně uvolněné měnové politiky (nulové úrokové sazby, kvantitativní uvolňování, nové úvěrové prostředky, emise státních dluhopisů a odkupy nelikvidních a rizikových soukromých aktiv) společně s obrovskými sumami vynakládanými na stabilizaci finanční soustavy mohou na finančních a komoditních trzích vyvolávat novou bublinu aktiv, poháněnou likviditou. Například čínské státní podniky, které mají k dispozici obrovské částky levných peněz a úroků, nakupují akcie a hromadí komodity dalece přesahující jejich výrobní potřeby. Riziko korekce v reakci na neuspokojivé makroekonomické fundamenty je jasné. Ostatně nedávná data ze Spojených států a dalších vyspělých ekonomik naznačují, že by se recese mohla přelít přes konec letošního roku. Ještě horší je, že oživení bude pravděpodobně neduživé a pod normálem – na několik let, ne-li déle výrazně pod hladinou potenciálu, neboť břemeno dluhů a pákového zadlužení soukromého sektoru se sečte s dluhy veřejného sektoru a omezí schopnosti domácností, finančních firem a podniků si půjčovat, utrácet, spotřebovávat a investovat. Tento problematičtější scénář chudokrevného oživení podkopává naděje na oživení ve tvaru V, jelikož nízký růst a deflační tlaky potlačují výdělky a ziskové marže a míry nezaměstnanosti přesahující ve většině vyspělých ekonomik 10 % zapříčiní opětovné finanční šoky, v důsledku přibývajících ztrát u portfolií úvěrů a toxických aktiv vlastněných bankami a finančními ústavy.
Tatsächlich bleiben viele Risiken einer Marktkorrektur nach unten weiter bestehen. Erstens sind Vertrauen und Risikoaversion labil und es könnte zu Perioden erneuter Volatilität kommen, wenn makroökonomische und finanzielle Daten wider Erwarten schlecht ausfallen – wie es passieren könnte, wenn eine kurzfristige und robuste globale Erholung (die viele erwarten) doch nicht eintritt. Zweitens könnte eine extrem lockere Geldpolitik (Nullzinssätze, Liquiditätsversorgung für Banken, neue Kreditmöglichkeiten, Emissionen von Staatsanleihen und Ankauf illiquider, riskanter privater Vermögenswerte) in Kombination mit den immensen Summen, die zur Stabilisierung des Finanzsystems ausgegeben wurden, auf den Finanz- und Rohstoffmärkten zu einer neuen Vermögenspreisblase aufgrund der erhöhten Liquidität führen. So decken sich beispielsweise chinesische Staatsunternehmen, die Zugang zu enormen Geldsummen und Krediten bekamen, nun mit Aktien und Vorräten ein, die weit über ihre Erfordernisse hinsichtlich der Produktion hinausgehen. Das Risiko einer Korrektur angesichts enttäuschender makroökonomischer Fundamentaldaten liegt klar auf der Hand. Jüngste Daten aus den USA und anderen Industrieländern deuten darauf hin, dass die Rezession bis zu Jahresende andauern könnte. Noch schlimmer ist, dass die anschließende Erholung wahrscheinlich anämisch und unter pari ausfallen wird – über ein paar Jahre, wenn nicht länger, weit unter dem Potenzial – da Belastungen durch Schulden und Fremdkapital auf dem privaten Sektor mit steigenden Staatsschulden zusammentreffen. Haushalte können dadurch weniger konsumieren und Geld ausgeben, Finanzinstitute weniger Kredite vergeben und für Unternehmen wird es schwieriger, an Kredite zu kommen und Investitionen zu tätigen. Dieses prekäre Szenario einer anämischen Entwicklung lässt die Hoffnung auf eine V-förmige Erholung schwinden, da niedriges Wachstum und Deflationsdruck Erträge und Gewinnspannen belasten und da Arbeitslosenraten von über 10 Prozent in den meisten Industriestaaten aufgrund damit verbundener steigender Verluste für Banken und Finanzinstitutionen durch Kredite und toxische Wertpapiere erneute Finanzschocks verursachen.