Zpráva navíc předpokládá, že část šoku může vyvážit měnová politika, což nemusí být pravda tam, kde už převažují téměř nulové úrokové sazby – anebo v eurozóně, kde se snažení může napříč zeměmi lišit, zatímco měnová politika je jednotná. Takže dopad nových regulací na země, kde jsou banky výrazně podkapitalizované, může snadno čtyřikrát až pětkrát převýšit uváděné číslo – řekněme, že se ve čtyřletém horizontu bude pohybovat kolem jednoho procentního bodu. To sice stále může vypadat jako nevelké číslo, ale s ohledem na krátkodobé růstové vyhlídky ve vyspělém světě jde stěží o bezvýznamnou sumu. V době, kdy je růst příliš pomalý, a proto se mu nedaří snižovat masovou nezaměstnanost, má význam každá desetina. Růst snížený v tomto rozsahu v době, kdy soukromý sektor ještě nedokončil svůj cyklus zkracování dluhové páky – a vlády rozjíždějí svůj vlastní –, znamená riziko delšího období praktické stagnace, během něhož by se krizí vyvolaná nezaměstnanost mohla proměnit v nezaměstnanost strukturální. Navíc přísnější úvěrové standardy platné po delší dobu pravděpodobně neúměrně dolehnou na rychle rostoucí firmy s nedostatkem hotovosti, což bude mít důsledky pro inovace, produktivitu a v posledku růstový potenciál. Nic z toho neznamená, že bychom bankám měli dopřát regulatorní prázdniny a nutnost rekapitalizace pustit z hlavy.
Darüber hinaus geht der Bericht davon aus, dass Geldpolitik einen Teil des Schocks abfedern kann, was bei den bereits vorherrschenden Zinssätzen von nahezu null Prozent nicht unbedingt stimmen muss – ebenso wenig im Euroraum, wo die Bemühungen der einzelnen Länder voneinander abweichen können, während die Geldpolitik für alle gleich ist. Daher könnte der Effekt neuer Regelungen auf Länder, in denen die Banken erheblich unterkapitalisiert sind, leicht vier- oder fünfmal so hoch ausfallen wie die Headline-Zahl und bei einem Vier-Jahres-Horizont ungefähr einen Prozentpunkt erreichen. Das mag immer noch gering aussehen, ist jedoch angesichts der kurzfristigen Wachstumsaussichten in den Industrieländern kein unbedeutender Betrag. In Zeiten, in denen das Wachstum zu schwach ist, um die massive Arbeitslosigkeit zu verringern, zählt jede Dezimalstelle. Wenn das Wachstum in dieser Größenordnung abgeschwächt wird, solange der Privatsektor seinen Schuldenabbauzyklus noch nicht vollständig beendet hat – und die Regierungen ihren eigenen beginnen –, riskiert man damit eine längere Beinahestagnation, die die kriseninduzierte Arbeitslosigkeit in strukturelle Arbeitslosigkeit verwandeln könnte. Ferner werden die strafferen Kreditstandards über einen längeren Zeitraum wahrscheinlich zu einer übermäßigen Beeinträchtigung schnell wachsender Unternehmen mit wenig Bargeld führen, was Folgen für Innovation, Produktivität und schließlich für das Wachstumspotenzial hat. Das soll nicht heißen, dass man den Banken die Regulierung ersparen und ihnen erlauben sollte, die erforderliche Kapitalaufstockung zu vergessen.