Takto mylné dojmy dále komplikují vedení rozumné debaty o těchto otázkách. Vypořádat se s výzvami souvisejícími s migrací je nezbytné, ať už člověk dává přednost větší či menší míře přistěhovalectví. Podle Organizace spojených národů dnes mimo svou rodnou zemi žije 214 milionů lidí, přitom v roce 1970 to byly přibližně 82 miliony. Potíže by tedy bylo nutné řešit, i kdyby už nikdo žádnou hranici překročit neměl. Skutečnost je samozřejmě taková, že řada zemí, zejména z okruhu OECD, dojde k rozhodnutí, že další přistěhovalce potřebují, neboť jejich vlastní populace stárne a ubývá. To znamená, že by měly zjistit, jak imigraci vhodně řídit, a nepřenechávat většinu procesu převaděčům a extremistům. Nadto ve světě, kde se aktuálně bezmála polovina migrantů stěhuje z jedné rozvojové země do jiné, nejde už o problémy týkající se pouze Západu.
Derartige falsche Wahrnehmungen erschweren eine vernünftige Diskussion über das Thema zusätzlich. Die Bewältigung migrationsbedingter Herausforderungen ist nötig unabhängig davon, ob man lieber mehr oder weniger Einwanderung hätte. Laut UNO leben heute 214 Millionen Menschen außerhalb ihres Geburtslandes, gegenüber rund 82 Millionen im Jahre 1970. Selbst wenn also keine einzige neue Person eine Grenze überschreiten würde, wäre diese Herausforderung immer noch zu lösen. Tatsache ist natürlich, dass viele Länder – insbesondere OECD-Mitglieder – entscheiden werden, dass sie angesichts ihrer eigenen alternden, schrumpfenden Bevölkerungen mehr Einwanderer brauchen. Das heißt, sie müssen einen Weg finden, die Einwanderung effektiv zu steuern, statt diesen Prozess im Wesentlichen Schmugglern und Extremisten zu überlassen. Und in einer Welt, in der sich fast die Hälfte aller Migranten inzwischen von einem Entwicklungsland ins andere bewegen, sind die Probleme nicht länger nur auf den Westen beschränkt.