Oba typy inflačního šoku budou v chudších zemích náročnou zkouškou tvůrců měnových politik. Mnohým chybí zkušenost a praxe, jichž je zapotřebí k zajištění věrohodnosti a ke stabilizaci inflačních očekávání. Mohlo by se proto vyvinout několik smyček negativních zpětných vazeb. V zemích s vysokými úrovněmi valutově denominovaného dluhu by znehodnocování směnného kurzu mohlo vést k fatálnímu nesouladu měn, který by vyvolal dluhovou krizi a vzedmutí inflace. Uvolnění kotvy inflačních očekávání by pak mělo další důsledky pro beztak křehké finanční soustavy rozvojových ekonomik. Inflace má navíc sklon přetrvávat ještě dlouho po kurzovních devalvacích. Politiky výdajových přesunů zaměřené na nahrazování čím dál nákladnějšího importu levnějším zbožím domácí provenience často vyústily jen ve vlažný růst a tvrdohlavě vysokou inflaci.
Beide Arten inflationärer Erschütterung werden für die Geldpolitiker in den armen Ländern ein ernster Test. Vielen mangelt es an der Erfahrung und bisherigen Erfolgsbilanz, die es braucht, um ihre Glaubwürdigkeit sicherzustellen und die Inflationserwartungen zu stabilisieren. Es könnten sich daher verschiedene negative Rückkopplungsschleifen entwickeln. Für in Fremdwährungen hoch verschuldete Länder könnte eine Währungsabwertung zu einer fatalen Währungsinkongruenz führen und eine Schuldenkrise und einen steilen Anstieg der Inflation auslösen. Und ein Ende der Verankerung der Inflationserwartungen könnte für die schon jetzt fragilen Finanzsysteme der Entwicklungsländer zusätzliche Folgen haben. Darüber hinaus neigt die Inflation dazu, lange über eine Währungsabwertung hinaus fortzubestehen. Maßnahmen zur Verlagerung von Ausgaben, die darauf zielen, zunehmend kostspielige Importe durch billigere im Inland produzierte Waren zu ersetzen, haben in der Vergangenheit häufig zu lediglich mäßigem Wachstum bei hartnäckig hoher Inflation geführt.