Je to dáno tím, že mnohé patogeny jsou s to nakazit celou řadu hostitelů, ale přitom se vyvinuly v místech, kde žijí jen někteří z nich. Zároveň mají patogeny specializované nástroje, jak přecházet z hostitele na hostitele. Přenáší-li se například nějaký patogen hmyzem žijícím v korunách stromů, náchylní hostitelé se nenakazí, pokud se nikdy neodpoutají od země. Pro člověka jsou HIV, Ebola, západonilský virus a ptačí chřipka jen posledními v dlouhé řadě EID. Když se naši předkové před více než milionem let přestěhovali z afrického lesa na savanu, stali se rychle účinnými predátory. A jelikož se o kořist dělili s dosavadními masožravci, přenesly se na ně tasemnice, které původně žily pouze v těle hyen, kočkovitých šelem a afrických loveckých psů.
Das Problem ist, das viele Erreger fähig sind, eine Vielzahl von Wirten zu infizieren, sich jedoch an Orten entwickelt haben, an denen nur einige dieser Wirte leben. Erreger werden darüber hinaus durch spezielle Methoden von einem Wirt auf den anderen übertragen. Falls beispielsweise ein Erreger durch ein in den Baumkronen lebendes Insekt übertragen wird, so werden mögliche Wirte nicht infiziert, solange sie sich ausschließlich am Boden aufhalten. Für uns Menschen sind HIV, Ebola, Westnilvirus und Vogelgrippe nur die neusten in einer langen Kette von EIDs. Als unsere Vorfahren vor mehr als einer Million Jahren von den afrikanischen Wäldern in die Savannen zogen, entwickelten sie sich schnelle zu schlagkräftigen Jägern. Da sie ihre Beute mit den bereits vorhandenen Fleischfressern teilten, wurden auch sie von Bandwürmern befallen, wie sie ursprünglich nur bei Hyänen, Großkatzen und afrikanischen Wildhunden vorkamen.