Ten strach a nedůvěra byly nakažlivé. Najednou mi ten hlas nepřišel tak příznivý, a když trvala na tom, abych vyhledala odbornou pomoc, poslušně jsem přikývla, což se ukázalo jako chyba číslo dvě. Nějaký čas jsem doktorovi vysvětlovala, co se mi jeví jako skutečný problém: úzkost, nízká sebeúcta, strach z budoucnosti, a setkala se s nezájmem a znuděným obličejem, dokud jsem nezmínila ten hlas, načež upustil pero, otočil se a začal mě vyslýchat se zdáním opravdového zájmu. A abych řekla pravdu, po zájmu a pomoci jsem prahla a pověděla jsem mu o svém podivném společníkovi. A teď si přeji, aby ten hlas tehdy řekl: "Kope si vlastní hrob." Poslali mě k psychiatrovi, který se rovněž na přítomnost hlasu mračil, a postupně vše, co jsem řekla, interpretoval skrz objektiv latentního šílenství.
Solche Angst und solches Misstrauen war ansteckend. Plötzlich schien die Stimme nicht mehr freundlich zu sein. Als sie darauf bestand, dass ich in ärztliche Hilfe aufsuchen sollte, willigte ich pflichtgemäß ein, was sich als zweiter Fehler erwies. Ich verbrachte einige Zeit damit, dem College-Arzt davon zu erzählen, was ich als das eigentliche Problem empfand: Angst, geringes Selbstwertgefühl, Zukunftsängste, und es traf auf gelangweilte Gleichgültigkeit, bis ich die Stimme erwähnte, woraufhin ihm sein Stift runterfiel, er sich herumdrehte und anfing, mich mit echtem Interesse zu befragen. Um ehrlich zu sein, verzerrte ich mich nach Interesse und Hilfe, und fing an, ihm von meinem seltsamen Kommentator zu erzählen. Ich wünsche mir immer noch, dass die Stimme damals gesagt hätte: "Sie gräbt sich ihr eigenes Grab." Ich wurde an einen Psychiater überwiesen, der ebenfalls die Anwesenheit der Stimme kritisch sah, und nachträglich alles, was ich sagte durch die Linse von latentem Wahnsinn interpretierte.