Přesto byly informace – obsahující údaje o počtu odposlechů schválených v průběhu předchozích 10 let, proti komu a na jak dlouho – zveřejněny teprve poté, co si náš případ získal pozornost médií. Jejich zveřejněním se Rumunsko začalo oprošťovat od minulosti, jíž dominovala Securitate. Dnes i já sama sedím ve vládě a uvědomuji si, že sdílet informace s veřejností je někdy těžké. Když jsou však nezbytné bolestné reformy, není jiná alternativa. Hospodářských a politických reforem, které nás dnes opravňují k členství v EU, bychom nebyli dosáhli, kdybychom nevystavili politická rozhodnutí veřejné kontrole a nesmířili se s vyšší účastí veřejnosti na rozhodovacím procesu, což takovou otevřenost nevyhnutelně doprovází. Dnes se z otevřenosti stala nedílná součást demokratického vládnutí kdekoliv na světě. Když v roce 1966 přijaly vlastní zákon o svobodě informací Spojené státy, připojily se tím k exkluzivní společnosti tvořené tehdy jen Švédskem a Finskem.
Doch erst als wir die Aufmerksamkeit der Medien hatten, bekamen wir die Daten – in denen angegeben war, wie viele Lauschangriffe in den vorhergehenden 10 Jahren genehmigt worden waren, gegen wen sie sich richteten und wie lange. Mit der Veröffentlichung hat Rumänien begonnen, sich von seiner Securitate-beherrschten Vergangenheit zu distanzieren. Jetzt, da ich selbst in der Regierung sitze, wird mir bewusst, dass es manchmal schwierig ist, Informationen mit der Öffentlichkeit zu teilen. Doch wenn schmerzhafte Reformen notwendig sind, gibt es keine Alternative. Wir hätten die wirtschaftlichen und politischen Reformen, die uns für die EU-Mitgliedschaft qualifiziert haben, nicht durchsetzen können, wenn wir die Politik nicht der Überwachung der Öffentlichkeit ausgesetzt hätten und die verstärkte öffentliche Partizipation an der Entscheidungsfindung, die mit dieser Offenheit zwangsläufig einhergeht, nicht akzeptiert hätten. Dies ist sogar zu einer unerlässlichen Bedingung demokratischer Regierungen auf der ganzen Welt geworden. Als die Vereinigten Staaten 1966 ihr Gesetz zur Informationspflicht öffentlicher Einrichtungen beschlossen, befanden sie sich in der exklusiven Gesellschaft Schwedens und Finnlands.