A dokonce i Irsko, tento šampion ekonomické liberalizace, se přiklonilo k selektivnějšímu přístupu. Odmítání uznat legitimitu podobných strategií způsobilo v roce 1998 po třech letech vyjednávání mezi státy OECD kolaps Multilaterální dohody o investicích. Tento projekt byl vnímán – a právem – jako faktická rezignace na suverenitu, protože zaváděl rigidní princip nerozlišování mezi zahraničními a místními firmami, který by zlikvidoval manévrovací prostor hostitelské země, aniž by za to cokoliv nabízel. Taková vyhlídka by byla pro rozvojové státy ještě méně přijatelná. Za jakých podmínek lze rozumně doufat v opětovné zavedení multilaterální dohody o investicích? Má-li být taková dohoda životaschopná, musí uznávat legitimní potřebu určité regulace.
Selbst Irland, der Vorkämpfer wirtschaftlicher Liberalisierung, hat sich inzwischen einem differenzierteren Ansatz zugewandt. Die Weigerung, die Legitimität derartiger Strategien anzuerkennen, führte 1998 nach dreijährigen Verhandlungen zwischen den OECD-Staaten zum Zusammenbruch des Multilateralen Abkommens über Investitionen. Das Projekt wurde – zu Recht – als einem Souveränitätsverzicht gleichkommend angesehen, weil es das strikte Prinzip der Nichtdiskriminierung zwischen ausländischen und einheimischen Unternehmen vorsah. Dies hätte den Gastländern jeden Handlungsspielraum genommen, ohne ihnen dafür irgendeinen Ausgleich zu bieten. Für die Entwicklungsländer wären derartige Aussichten sogar noch weniger akzeptabel. Unter welchen Bedingungen kann man vernünftigerweise auf einen Neubeginn eines multilateralen Abkommens über Investitionen hoffen? Um realisierbar zu sein, müsste ein solches Abkommen das legitime Bedürfnis nach einem gewissen Maß an Regulierung anerkennen.