Soudní dvůr nicméně odložil účinky tohoto zrušení do doby přijetí nového nařízení v přiměřené lhůtě. V této široké oblasti musejí být důležité věci řešené v loňském roce rozděleny do tématických skupin. Soudní dvůr musel především připomenout meze použití ustanovení týkajících se svobody pohybu, které představují čistě vnitrostátní situace na straně jedné a zneužití práva na straně druhé. Podle ustálené judikatury totiž situace, která nepřekračuje v žádném ze svých prvků hranice jednoho členského státu, nespadá pod ustanovení týkající se volného pohybu osob. V tomto kontextu je Soudní dvůr opakovaně nucen posuzovat to, zda zřízení bydliště nebo trvalého pobytu daňovým poplatníkem, který je příslušníkem Společenství, na území jiného členského státu, než ve kterém vykonává své hospodářské činnosti, představuje dostatečně cizí prvek k tomu, aby tento poplatník mohl uplatňovat volný pohyb osob, služeb nebo kapitálu.
2006, I-0000), die eine Regelung über die Bewilligung von Leistungen für zivile Kriegsopfer betraf, wonach der Betroene zum Zeitpunkt der Antragstellung im Inland wohnen musste. Er hat hierzu ausgeführt, dass eine Leistung zur Entschädigung ziviler Kriegsopfer beim gegenwärtigen Stand des Gemeinschaftsrechts in die Zuständigkeit der Mitgliedstaaten fällt, die von dieser Zuständigkeit jedoch unter Beachtung des Gemeinschaftsrechts Gebrauch machen müssen. Bei einer solchen Regelung kann aber die Ausübung des durch Art. 18 EG zuerkannten Rechts auf Freizügigkeit und freien Aufenthalt den Anspruch auf diese Leistung beeinträchtigen, so dass es sich nicht um einen Sachverhalt ohne irgendeinen Bezug zum Gemeinschaftsrecht handelt. Zur Zulässigkeit des Wohnsitzerfordernisses hat der Gerichtshof festgestellt, dass dieses davon abhalten kann, von den durch Art. 18 EG zuerkannten Freiheiten Gebrauch zu machen, und folglich eine Beschränkung dieser Freiheiten darstellt. Es konnte zwar grundsätzlich durch den Wunsch gerechtfertigt sein, die Solidaritätsverpichtung gegenüber zivilen Kriegsopfern auf die Personen zu beschränken, die während des Kriegs oder danach eine Verbindung zu demVolk des betreenden Staates hatten, wobei dasWohnsitzerfordernis den Grad ihrer Verbundenheit mit dieser Gesellschaft ausdrückte.