Jedním z vysvětlení tohoto rozdílu je zrychlující se mzdový růst napříč rozvojovými regiony, který zvyšuje poptávku po komoditách, zatímco stagnující mzdy na rozvinutých trzích vyvolávají pokles limitní ceny. Z toho vyplývá, že přinejmenším globální ceny energie, potravin a nerostů budou i nadále taženy zdánlivě nenasytnou poptávkou rozvíjejících se trhů, což přinese mnohem vyšší limitní ceny. A konečně má při určování poptávky po komoditách a budoucí trajektorie globálních cen komodit velký význam absolutní velikost a tempo růstu rozvíjejících se ekonomik, kdy je příjem na osobu úzce provázaný s bohatstvím spotřebitelů. Pokud se lidé cítí bohatí a užívají si rostoucích mezd i zhodnocujících se aktiv, pak jeví menší sklon kanibalizovat jiné výdaje v situaci, kdy se spotřeba komodit začne prodražovat. Prostě zaplatí více a „jedou dál“. Tlak na zvyšování cen komodit samozřejmě pramení také z problémů na nabídkové straně. Nejde jen o to, že celosvětové zásoby zdrojů jsou stále vzácnější, ale i o to, že se tyto zásoby stále častěji dostávají do neefektivních rukou. Vlády zemí z celého světa uplatňují stále větší kontrolu nad zdroji a zavádějí politiky, které brzdí globální produkci a vposledku ženou ceny výše. (Po nedávné hádce kolem znárodnění argentinské společnosti Yacimientos Petrolíferos Fiscales (YPF) je také daň z těžby uvalená v roce 2012 australskou vládou na společnosti těžící železnou rudu a uhlí drsnou připomínkou, že tyto tendence nejeví pouze politici v zemích s rozvíjejícími se trhy.)
Eine Erklärung für diesen Unterschied findet sich in dem beschleunigten Lohnwachstum der Schwellenländer, wodurch die Rohstoffnachfrage steigt. Auf der anderen Seite verursachen stagnierende Löhne in Industrieländern einen Rückgang des Vorbehaltspreises. Folglich werden die weltweiten Preise für Energie, Nahrungsmittel und Bodenschätze nicht zuletzt durch die scheinbar unersättliche Nachfrage der Schwellenmärkte weiter auf höherem Niveau gehalten, wodurch sich viel höhere Vorbehaltspreise ergeben. Letztlich kommt es hinsichtlich der Prognose der Rohstoffnachfrage und des zukünftigen Trends der weltweiten Rohstoffpreise auf die absolute Größe und Wachstumsrate der Schwellenländer an, wobei das Pro-Kopf-Einkommen ganz klar mit dem Wohlstand der Verbraucher zusammenhängt. Fühlen sich die Menschen wohlhabend genug und erfreuen sich steigender Löhne sowie Wertsteigerungen ihrer Vermögenswerte, tendieren sie im Falle eines kostspieligeren Rohstoffverbrauchs weniger dazu, bei anderen Ausgaben zu sparen. Sie bezahlen ohne viel Aufhebens einfach den Mehrpreis. Natürlich ist der Aufwärtsdruck bei Rohstoffpreisen auch auf angebotsseitige Herausforderungen zurückzuführen. Das weltweite Angebot an Ressourcen wird nicht nur knapper, es fällt auch zunehmend in ineffiziente Hände. Auf der ganzen Welt üben Regierungen stärkere Kontrolle über Ressourcen aus und verfolgen Strategien, die die globale Produktion behindern und letztlich höhere Preise erzwingen. (Nach den jüngsten Auseinandersetzungen rund um die Verstaatlichung der argentinischen Yacimientos Petrolíferos Fiscales (YPF) ist die im Jahr 2012 eingeführte australische Bergbausteuer für Eisen- und Kohleunternehmen eine nachdrückliche Mahnung, dass derartige Tendenzen nicht auf Politiker aus den Schwellenländern beschränkt sind.)