2008 – VĚC T-95/06 spočívající v nepřípustnosti není nikdy zjevný. Nehledě na obtíže, které by byly spojeny s odstraněním nedostatků, musel tudíž odvolací senát splnit povinnost stanovenou článkem 49 prováděcího nařízení, bylo-li možno vadu odstranit. Žalobkyně se v tomto ohledu dovolává nejen zásady povinnosti řádné péče a řádné správy, ale též záruky skýtané právním řádem Společenství žalobci, kterážto nesmí být vykládána tak úzce, jako tomu bylo v projednávané věci. Žalobkyně se krom toho opírá o zamítnutí odvolání z důvodu jejího údajného nedostatku aktivní legitimace, aby tak zdůraznila, že odvolací senát nepopírá ani to, že tato vada existovala, ani skutečnost, že měl ještě při ústním jednání pochybnosti ohledně prvků relevantních pro posouzení její aktivní legitimace. Zadruhé žalobkyně zpochybňuje výklad výrazu „podle možností“ obsaženého v článku 49 prováděcího nařízení odvolacím senátem. Podle ní odvolacímu senátu nepřísluší zkoumat, zda může být nedostatek odstraněn snadno, a i kdyby zkoumal tuto otázku, je i nadále povinen požádat žalobkyni, aby tento nedostatek odstranila. Jelikož snaha o odstranění zjištěného nedostatku přísluší spravovanému subjektu, a nikoli odvolacímu senátu, odvolací senát nemůže bez dalšího zkoumat otázku, zda je žalobkyně schopna, či nikoli, tento nedostatek odstranit.
Mängel habe beziehen wollen, denn ein Zulässigkeitsmangel sei nie offensichtlich. Die Beschwerdekammer müsse daher, wenn es möglich sei, den Mangel abzustellen, unabhängig von der vermuteten Schwierigkeit bei seiner Behebung der Verpflichtung aus Art. 49 der Durchführungsverordnung nachkommen. Ihre Auffassung werde nicht nur durch den Sorgfaltsgrundsatz und den Grundsatz der ordnungsgemäßen Verwaltung, sondern auch durch eine dem Beschwerdeführer durch die Gemeinschaftsrechtsordnung gewährte Garantie gestützt, die nicht so eng ausgelegt werden dürfe, wie es im vorliegenden Fall geschehen sei. Die Klägerin stützt sich außerdem darauf, dass die Beschwerde wegen angeblichen Fehlens ihrer Beschwerdeberechtigung zurückgewiesen worden sei, um hervorzuheben, dass die Beschwerdekammer weder in Abrede gestellt habe, dass dieser Mangel bestanden habe, noch bestritten habe, dass sie noch in der mündlichen Verhandlung Zweifel hinsichtlich der für die Beurteilung der Aktivlegitimation der Klägerin maßgeblichen Kriterien gehabt habe. Zweitens hält die Klägerin die Auslegung der Worte „sofern dies möglich ist“ in Art. 49 der Durchführungsverordnung durch die Beschwerdekammer für irrig. Ihrer Ansicht nach ist die Beschwerdekammer nicht für die Prüfung der Frage zuständig, ob der Mangel leicht behoben werden könne; selbst wenn sie dies zu prüfen hätte, wäre sie immer noch verpflichtet, die Klägerin zur Abstellung des Mangels aufzufordern. Da es Sache des Betroffenen und nicht der Beschwerdekammer sei, zu versuchen, den festgestellten Mangel abzustellen, sei diese nicht befugt, die Frage, ob der Beschwerdeführer zur Abstellung des Mangels in der Lage sei, von vornherein zu prüfen.