Podle tohoto scénáře by země, které mají zájem půjčit si ze zahraničí velké sumy, musely zřídit instituce, které by zajistily věrohodnost slibu, že dluh splatí. Zkušenosti tuto metodu celkem vzato podporují. Ostatně obrovský rozmach emisí domácího dluhu na rozvíjejících se trzích v posledních letech pomohl snížit napětí na trhu (přestože některé země jsou stále zranitelné kvůli pokračující závislosti firem na zahraničním dluhu). Domácí půjčování ale není všelék. Domnívat se, že za předpokladu, že směnný kurz je pružný, země emitující dluh ve vlastní měně není ohrožena rizikem, je úžasně naivní. Jednou věcí je, že stále existuje inflační riziko, zejména u zemí se slabými fiskálními institucemi a tíživými dluhovými břemeny.
In diesem Szenario müssten Länder, die große Geldbeträge aus dem Ausland leihen wollen, Institutionen entwickeln, die dem Versprechen der Rückzahlung Glaubwürdigkeit verleihen. Im Großen und Ganzen sprechen die Erfahrungen für eine solche Methode. In der Tat konnten durch die enorme Inlandskreditvergabe der letzten Jahre in den Schwellenländern die Marktspannungen verringert werden (auch wenn viele Länder aufgrund der weiterhin hohen Abhängigkeit der Konzerne von Auslandsschulden verletzbar bleiben). Aber die Verschuldung im Inland ist kein Allheilmittel. Zu glauben, dass die Vergabe von Krediten in Landeswährung für die jeweiligen Staaten so lange keine Risiken birgt, wie die Wechselkursrate flexibel ist, ist erstaunlich naiv. Zumindest besteht immer noch ein Inflationsrisiko, insbesondere bei Ländern mit schwachen Haushaltsinstitutionen und hohen Schuldenlasten.