I přes desetiletí privatizačních programů, prohlubování liberalizace obchodu a zeštíhlení státního aparátu na třetinu jeho původní velikosti rychlost růstu nedokázala zajistit požadované sociální výhody. Bída přetrvává, zatímco konkurenční trhy nutí celou oblast snižovat výdaje na úkor chudých. Levicová hnutí a strany nedokázaly nabídnout žádnou alternativu a žádný spravedlivější model. Vše, na co se zmohly, jsou tlachy antiglobalizačních křiklounů, jimž chybí jakýkoli konkrétní sociální program. Lulovo vítězství je příležitostí znovu promyslet neoliberální přístupy, které i přes své neúspěchy mají rozhodující slovo. Nové úvahy ovšem musí nalézt odpovědi v oblasti fiskální a rozpočtové politiky a Lula si je toho vědom.
Obwohl viele Länder in den letzten zehn Jahren Privatisierungen vorgenommen und die Liberalisierung des Handels vorangetrieben haben, und obwohl die Staatsapparate auf ein Drittel ihrer ursprünglichen Größe geschrumpft sind, hat das Wachstum nicht gleichzeitig die erhoffte soziale Wende mit sich gebracht. Das Elend existiert weiter und gleichzeitig muss die Region aufgrund der stark wettbewerbsorientierten Märkte Kostensenkungen auf dem Rücken der Armen austragen. Linke Bewegungen und Parteien haben einfach die Gelegenheit verpasst, dem ein anderes und gerechteres Modell entgegenzusetzen. Alles, was sie zustande bringen, ist die heiße Luft der Schimpftiraden der Globalisierungsgegner, denen jedes konkrete soziale Programm fehlt. Lulas Sieg ist die Gelegenheit, neoliberale Ansätze neu zu überdenken, die trotz ihres Versagens weiterhin beherrschend sind. Aber diese Aufgabe erfordert, dass neue Antworten innerhalb von bestehenden steuerlichen und finanziellen Zwängen gefunden werden müssen, und Lula weiß das.