K našemu překvapení jsme zjistili, že relativní ceny obilí, kovů a mnoha dalších základních produktů mají v dostatečně dlouhém časovém měřítku sklon navracet se k určité centrální střední tendenci. Z toho jsme vyvodili, že náhodné objevy, meteorologické jevy a nové technologie by sice mohly na určité období dramaticky posunout relativní hodnoty, avšak výsledné cenové diferenciály by poté vytvořily podněty k tomu, aby inovátoři věnovali víc pozornosti produktům, jejichž ceny se dramaticky zvýšily. Lidé pochopitelně nejsou zboží, ale platí pro ně stejné principy. Jak se kvalifikovaná pracovní síla stává stále dražší v poměru k síle nekvalifikované, jsou firmy stále více motivovány k nacházení způsobů, jak „podvádět“ využíváním náhrad za vysoce oceněné vstupy. Tento posun by mohl trvat mnoho desetiletí, ale také by mohl nastat mnohem rychleji, neboť příští vlnu inovací již bude pohánět umělá inteligence. Možná se kvalifikovaní zaměstnanci pokusí spojit síly a přimět vlády ke schválení zákonů a regulací, které firmám ztíží zajišťování způsobů, jak učinit jejich pracovní místa překonanými. Zůstane-li však globální systém obchodování otevřený konkurenci, pak by schopnost kvalifikovaných pracovníků donekonečna bránit nástupu technologií šetřících pracovní sílu měla být jen o málo úspěšnější než podobné pokusy nekvalifikovaných dělníků v minulosti. Příští generace technologických pokroků by navíc mohla podpořit větší rovnost příjmů tím, že nastolí rovnější podmínky ve vzdělání.
Zu unserer Überraschung fanden wir heraus, dass die relativen Preise für Getreide, Metalle und viele andere Güter des Grundbedarfs innerhalb ausreichend langer Zeiträume tendenziell zu einem Durchschnittstrend zurückkehrten. Wir vermuteten Folgendes: Obwohl zufällige Entdeckungen, Wetterereignisse und Technologien womöglich für eine Verschiebung bei den relativen Werten in einem gewissen Zeitraum sorgten, boten die daraus resultierenden Preisdifferenzen einen Anreiz für innovative Geister, sich vermehrt jenen Gütern zuzuwenden, deren Preise dramatisch gestiegen waren. Klar: Menschen sind keine Waren, aber es gelten die gleichen Prinzipien. Da qualifiziertes Personal im Vergleich zu ungelernten Arbeitskräften zunehmend teurer wird, haben Firmen und Unternehmen einen größeren Anreiz, zu „mogeln“, indem sie kostenintensive Leistungen ersetzen. Diese Veränderungen nehmen womöglich mehrere Jahrzehnte in Anspruch, könnten aber auch rascher über die Bühne gehen, nachdem künstliche Intelligenz die nächste Welle der Innovation antreibt. Vielleicht tun sich qualifizierte Arbeitskräfte zusammen, um Druck auf Regierungen auszuüben, gewisse Gesetze und Regulierungsmaßnahmen umzusetzen, die es den Firmen erschweren, hochqualifizierte Jobs zu streichen. Aber wenn das weltweite Handelssystem für den Wettbewerb offen bleibt, wird den Bestrebungen der qualifizierten Arbeitskräfte, weniger arbeitsintensive Technologien zu verhindern, kaum mehr Erfolg beschieden sein als den entsprechenden Versuchen ungelernter Arbeiter in der Vergangenheit. Die nächste Generation des technologischen Fortschritts könnte durch die Beseitigung der Unterschiede im Bildungsbereich auch größere Einkommensgleichheit fördern.