Zastánci ECB by řekli, že takový výsledek je ryze hypotetický a irelevantní, neboť mezi stabilizací inflace a udržením patřičné úrovně ekonomické aktivity není žádný rozpor. Stabilita cen podle tohoto názoru snižuje nejistotu, takže firmám i jedincům umožňuje správně se rozhodovat, a proto není pro ekonomickou aktivitu špatná, nýbrž dobrá. Tento argument je správný – většinou. Když se však hospodářství potýká se zásadními negativními šoky, jako je prudké zvýšení cen ropy, pak jsou sesterské cíle stabilizace inflace a udržení ekonomické aktivity v rozporu a úloha centrální banky začíná být mnohem těžší. Zamysleme se nad tím, co stabilizace inflace v takovém kontextu znamená. Firmy nejspíš zvýšením svých cen přesunou nárůst nákladů na energii na spotřebitele. Pracující zřejmě zareagují požadavkem vyšších nominálních mezd.
Die Verteidiger der EZB würden sagen, dass ein solches Ergebnis rein hypothetisch ist – und irrelevant – denn es gibt keinen Konflikt zwischen der Inflationsstabilisierung und dem Aufrechterhalten eines angemessenen Niveaus wirtschaftlicher Aktivität. Die Preisstabilität verringert nach dieser Auffassung die Unsicherheit und ermöglicht es damit Firmen und Einzelnen, die richtigen Entscheidungen zu treffen. Deshalb ist sie gut für die wirtschaftliche Aktivität, und nicht schlecht. Dieses Argument ist richtig – in den meisten Fällen. Doch wenn eine Wirtschaft vor einem großen wirtschaftlichen Schock steht, z. B. einem steilen Anstieg der Ölpreise, kollidieren die beiden Ziele der Inflationsstabilisierung und der Aufrechterhaltung der wirtschaftlichen Aktivität, so dass die Aufgabe der Zentralbank schwieriger wird. Man führe sich vor Augen, was eine Stabilisierung der Inflation in diesem Zusammenhang bedeutet. Die Firmen werden die gestiegenen Energiekosten wahrscheinlich an die Verbraucher weitergeben, indem sie ihre Preise erhöhen. Daraufhin werden die Arbeitnehmer wahrscheinlich höhere Nominallöhne fordern.