Kvalitnější infrastruktura by do roku 2050 mohla znamenat, že 57 milionům lidí – což je více než počet obyvatel dnešní Jihoafrické republiky – by už nehrozil hlad a že přibližně čtyři miliony dětí by už netrpěly podvýživou. Nejvíce by se toto zlepšení projevilo v subsaharské Africe a jižní Asii, což jsou nejzanedbanější regiony světa. Existuje však ještě lepší investice. Můžeme dosáhnout trojnásobného ekonomického přínosu a ještě vyššího snížení počtu osob ohrožených hladem, pokud se zaměříme na zkvalitnění produkce potravin, nejen na prevenci jejich ztrát. Na vývoj zaměřený na zkvalitnění sedmi hlavních světových potravinových plodin se dnes ročně vynakládá pouhých 5 miliard dolarů a pouze desetina této částky směřuje na pomoc drobným farmářům v Africe a Asii. Investice dalších 88 miliard do zemědělského výzkumu a vývoje v příštích 15 letech by zvyšovala výnosy o 0,4% ročně. Možná se to nezdá mnoho, ale snížení cen a zlepšení potravinové bezpečnosti by pomohlo téměř každému.
Eine verbesserte Infrastruktur hieße, dass bis zum Jahr 2050 57 Millionen Menschen – mehr als die derzeitige Bevölkerung Südafrikas – nicht mehr der Gefahr des Hungers ausgesetzt wären und dass etwa vier Millionen Kinder nicht mehr an Unterernährung leiden würden. Der größte Nutzen wäre in Afrika südlich der Sahara und Südasien, den am stärksten benachteiligten Regionen dieser Welt, zu erzielen. Allerdings könnte man noch lohnender investieren. Wenn wir uns auf die Verbesserung der Nahrungsmittelproduktion anstatt lediglich auf die Vermeidung von Verlusten konzentrieren, ist es möglich, einen dreimal so hohen wirtschaftlichen Nutzen zu erzielen und den Prozentsatz der Hungernden sogar noch weiter zu senken. Heute werden jährlich nur 5 Milliarden Dollar für die Forschung zur Verbesserung der sieben weltweit wichtigsten Feldfrüchte ausgegeben und lediglich ein Zehntel dieses Betrages wird gezielt verwendet, um Kleinbauern in Afrika und Asien zu helfen. Würde man in den nächsten 15 Jahren zusätzlich 88 Milliarden Dollar in die landwirtschaftliche Forschung und Entwicklung investieren, könnte man damit die Ernteerträge um zusätzliche 0,4 Prozent jährlich steigern. Das mag wenig erscheinen, aber Preissenkungen und Verbesserungen der Nahrungsmittelsicherheit würden beinahe allen zugute kommen.