Musejí dokázat maximum s tím, co mají, místo aby toužili po možnosti transformovat svou společnost ve velkém. Musejí si určit priority a pochopit příležitosti a pracovat na nich. Musejí usilovat o postupnou, kumulativní změnu, nikoliv o jediný, všeobsáhlý průlom. Úspěšné země mají určité společné rysy. Všechny zajišťují jistý stupeň účinné ochrany vlastnických práv a vymáhání smluvních závazků, udržují makroekonomickou stabilitu, snaží se začlenit do světové ekonomiky a poskytují vhodné prostředí pro výrobní diverzifikaci a inovace. Jak se těchto cílů dosahuje, se ovšem liší. Pevnější integrace do světových trhů lze například dosáhnout exportními subvencemi (Jižní Korea), volnými exportními zónami (Malajsie), investičními pobídkami nadnárodním podnikům (Singapur), zvláštními hospodářskými zónami (Čína), regionálními dohodami o volném obchodu (Mexiko) nebo liberalizací importu (Chile).
Sie müssen die ihnen zur Verfügung stehenden Mittel bestmöglich einsetzen anstatt sich vorzunehmen, die Gesellschaft von Grund auf zu verändern. Prioritäten und Chancen müssen erkannt und verfolgt werden. Statt auf einen einzigen, allumfassenden Durchbruch hinzuarbeiten, empfiehlt sich eine schrittweise Veränderung, die schließlich zum gewünschten Ergebnis führt. Erfolgreiche Länder weisen einige Gemeinsamkeiten auf. Bis zu einem gewissen Grad bieten sie wirksamen Schutz von Eigentumsrechten und Vertragssicherheit, sie unterstützen makroökonomische Stabilität, streben nach Integration in die Weltwirtschaft und stellen ein für Innovation und die Diversifizierung der Produktion geeignetes Umfeld sicher. Diese Ziele können allerdings auf unterschiedlichen Wegen erreicht werden. Eine bessere Integration in die Weltmärkte kann beispielsweise durch Exportförderung erreicht werden (Südkorea), über Exportförderzonen (Malaysia), Investitionsanreize für multinationale Unternehmen (Singapur), Sonderwirtschaftszonen (China), regionale Freihandelsabkommen (Mexiko) oder Importliberalisierung (Chile).