A tak jsem se objevil v temném, rozházeném bytě v New Yorku a ona si mě přivolala, byla v posteli. Věděl jsem, že prodělala mrtvici někdy před 10 lety. A tak trávila skoro celý svůj čas v posteli, ale -- mluvím o životní síle - měla neučesané vlasy. Nebyla s to se upravit pro tuhle příležitost. Seděla tam obklopena knihami a to nejzajímavější, co měla v té chvíli u sebe byla její závěť, která ležela vedle ní. Nebyla z toho nešťastná. Byla odevzdaná. Říkala: "Mám tuhle závěť u postele, memento mori, a pořád ji měním, prostě proto, že chci."
Also ging ich zu diesem dunklen, weitläufigen Apartment und sie rief mir von ihrem aus Bett zu. Ich hatte gewusst, dass sie einen Schlaganfall gehabt hatte, etwa 10 Jahre zuvor. So verbrachte sie fast ihr ganzes Leben im Bett, aber --ich spreche von der Lebenskraft-- ihr Haar war ganz schief. Sie war nicht dabei, sich für diesen Anlass zurecht zu machen. Und sie saß dort umgeben von Büchern, und ihr zu dem Zeitpunkt interessantester Besitz war ihr Testament, das sie an ihrer Seite hatte. Sie war nicht unglücklich darüber. Sie war resigniert. Sie sagte "Ich habe das Testament neben meinem Bett, memento mori, und ich ändere es die ganze Zeit einfach weil ich es so will."