Zdá se, že hlavním cílem přepočítávání CO2 na nelogický a neefektivní parametr lesní plochy je dosažení alarmujícího výsledku. Jeden přední autor modelů ve vědecké literatuře připouští, že většina jeho kolegů pokládá tuto metodu za „těžko obhajitelnou“. Další dva výzkumné týmy poukázaly na skutečnost, že ekologická stopa „sama o sobě není ničím více než důležitým nástrojem k získání pozornosti“ a že „to není ani tak vědecké měřítko jako spíše ukazatel, který má zvýšit povědomí veřejnosti a ovlivnit politiku“. Když opravdu přezkoumáme výpočty „ekologické stopy“, zjistíme, že jedinou věcí, která světu dochází, je plocha potřebná k výsadbě kolosálního množství imaginárního lesa, který bychom stejně nevysadili, s cílem vyhnout se emisím CO2, jimž můžeme bránit daleko chytřejšími a levnějšími prostředky.
Die Umrechnung von CO2 in eine unlogische und ineffiziente Maßeinheit der Waldfläche scheint hauptsächlich darauf ausgerichtet, eine Alarmbotschaft in die Welt zu setzen. In der wissenschaftlichen Literatur räumt ein führender Spezialist für Modellberechnung ein, dass diese Rechenmethode „schwer zu verteidigen“ sei. Zwei andere Forschungsteams weisen darauf hin, dass der ökologische Fußabdruck „selbst nichts weiter als ein wichtiges Instrument zur Erregung der Aufmerksamkeit“ ist und dass es sich dabei „weniger um ein wissenschaftliches Maß als vielmehr um eine Einheit handelt, die darauf abzielt, das öffentliche Bewusstsein zu stärken und die Politik zu beeinflussen.“ Wenn wir die Berechnungen zum „ökologischen Fußabdruck“ genauer unter die Lupe nehmen, erkennen wir, dass das einzige was dieser Welt ausgeht jener Platz ist, wo überdimensionale Fantasie-Wälder gepflanzt werden sollen, die wir ohnehin nicht angelegt hätten, denn CO2-Emissionen können durch viel intelligentere und billigere Methoden verhindert werden.