Od umělců po vědce, všichni duševně pracující jsou zaujati přiznáváním a získáváním uznání. Najímání, kariérní růst i odměňování akademiků se čím dál větší měrou zakládá na „citačním ohlasu“ – jde o to, kolikrát je dané osobě přiznán kredit v odbornou veřejností uznaných publikacích. I když je něčí dílo kritizováno, je třeba ho řádně uvést. Kredit se často přiznává jednoduše proto, že někdo vytvořil úctyhodné dílo. Fixace na uznání ovšem stále častěji odráží potenciální peněžní hodnotu díla. A ať už nárok na kredit u duševního výtvoru definujeme jakkoli, jedna věc je jasná: roste počet zaznamenaných případů podvodů. Někdy podvod představuje plagiátorství: viník si přivlastňuje zásluhy za cizí práci. Avšak zejména ve vědeckých oborech s nejsilnějším konkurenčnějším tlakem na sebe podvod často bere podobu podvrhu: viník si údaje vymýšlí.
Ob Künstler oder Naturwissenschaftler: Geistesarbeiter sind zwanghaft damit beschäftigt, Anerkennung auszusprechen und für sich selbst in Anspruch zu nehmen. Als Basis für die Einstellung, Beförderung und Entlohnung von Universitätsmitarbeitern wird immer öfter die Häufigkeit herangezogen, mit der ihre Veröffentlichungen in einschlägigen Publikationen zitiert werden. Selbst wenn jemandes Arbeit kritisiert wird, muss sie ihm ordnungsgemäß zugeschrieben werden. Eine derartige Anerkennung wird häufig einfach deshalb ausgesprochen, weil jemand anerkennenswerte Arbeit geleistet hat. Immer öfter allerdings spiegelt die Fixiertheit auf Anerkennung den potenziellen finanziellen Wert der Arbeit wieder. Und unabhängig davon, wie man die Anerkennungswürdigkeit intellektueller Arbeit definiert, eines ist klar: Die Anzahl der gemeldeten Betrugsfälle nimmt zu. Manchmal besteht der Betrug im Diebstahl geistigen Eigentums: Der Schuldige heimst die Lorbeeren für die Arbeit eines anderen ein. Insbesondere in den am stärksten vom Wettbewerb gekennzeichneten Wissenschaftsbereichen jedoch erfolgt Betrug häufig in Form von Fälschungen, d.h., der Schuldige fabriziert Daten.