Východoevropské státy se na konci studené války nesnažily utvořit místní aliance jako ve 20. letech, ale upíraly pohledy k Bruselu, aby si zajistily budoucnost. Podobně i země jako Turecko a Ukrajina upravují svou politiku tak, aby byly přitažlivé pro Evropu. Americká Národní zpravodajská rada nedávno zveřejnila čtyři diametrálně odlišné scénáře světa v roce 2020: Davoský svět, v němž pokračuje hospodářská globalizace, avšak s asijštější tváří, Pax Americana, v němž světovému uspořádání nadále dominují USA, Nový kalifát, kde islámská náboženská identita zpochybňuje nadvládu západních norem, a Cyklus strachu, ve kterém nestátní složky vyvolávají bezpečnostní otřesy, což vede ke vzniku orwellovských společností. Podobně jako všechna futurologická cvičení mají i tyto scénáře své limity, ale zároveň nám pomáhají klást si otázku, které tři nebo čtyři hlavní politické faktory nakonec pomohou utvořit výsledek. Prvním z nich je vzestup Asie. Velkou otázkou bude Čína a její vnitřní vývoj. Od roku 1990 vyvedla Čína z chudoby 400 milionů lidí, ale dalších 400 milionů jich i nadále žije za méně než 2 dolary denně. A na rozdíl od Indie nevyřešila tato země problém politické participace.
Am Ende des Kalten Kriegs versuchten die osteuropäischen Länder nicht, lokale Bündnisse zu schmieden wie in den 20er Jahren des letzten Jahrhunderts, sondern wendeten sich Brüssel zu, um ihre Zukunft zu sichern. Ganz ähnlich haben auch Länder wie die Türkei und die Ukraine ihre Politik aufgrund der Anziehungskraft Europas angepasst. Vor kurzem hat der US National Intelligence Council vier stark voneinander abweichende Szenarios für die Welt im Jahr 2020 veröffentlicht: Die Welt von Davos, in der die wirtschaftliche Globalisierung weitergeht, allerdings mit einem stärker asiatischen Anstrich; die Pax Americana, in der die USA weiterhin die Weltordnung dominieren; ein Neues Kalifat, in dem die islamische religiöse Identität die Vorherrschaft der westlichen Normen in Frage stellt; und der Kreislauf der Angst, in dem nichtstaatliche Kräfte die Sicherheit so sehr erschüttern, dass es zu Orwell’schen Gesellschaften kommt. Wie jeder Versuch einer Prognose für die Zukunft haben derartige Szenarios ihre Grenzen, doch gelangen wir über sie zu der Frage, welche drei oder vier großen politischen Faktoren das Ergebnis bestimmen werden. Der erste ist Asiens Aufstieg, wobei China und seine interne Entwicklung die wichtigste Frage darstellen. Seit 1990 hat China 400 Millionen Menschen aus der Armut herausgeholt, doch leben weitere 400 Millionen immer noch von weniger als $ 2 pro Tag. Anders als Indien hat China das Problem der politischen Partizipation nicht gelöst.