Když Čína přesvědčuje jiné země, aby přijaly její rozvojová ponaučení, naráží na složité dilema. Koneckonců vděčí Peking svému rozvojovému úspěchu částečně i tomu, že si zachoval plné vlastnictví a plnou kontrolu nad procesem. Naproti tomu země střední a východní Evropy přijaly rozvojovou politiku, kterou jim předepsala Evropská unie – a tato dynamika významně přispěla k vzestupu politických sil zaměřených proti establishmentu. V době sílící nelibosti vůči rostoucímu mezinárodnímu vlivu Číny je její schopnost prosazovat vlastní růstový model silně podkopaná. Situaci neprospívá ani neoblomný názor Západu, že nedemokratickému přístupu by neměl být umožněn globální úspěch. Blížíme se k nebezpečnému střetu – nikoliv civilizací, nýbrž systémů. Musíme se jeden druhému přizpůsobit.
Der Versuch, andere Länder dazu zu bringen, seine Entwicklungslektionen zu akzeptieren, stürzt China in ein schwieriges Dilemma. Immerhin ist der Erfolg des Landes teilweise dadurch bedingt, dass seine Entwicklung völlig unter eigener Regie und Kontrolle stattfand. Im Gegensatz dazu bekamen die Länder Ost- und Zentraleuropas ihre Entwicklungsmaßnahmen von der Europäischen Union aufgedrückt – eine Dynamik, die erheblich zum Aufstieg elitefeindlicher politischer Kräfte beitrug. Durch die Tatsache, dass der zunehmende internationale Einfluss Chinas immer stärker kritisiert wird, sind die Möglichkeiten des Landes, sein Entwicklungsmodell zu verbreiten, erheblich beschränkt. Dazu trägt auch bei, dass der Westen weiterhin darauf besteht, ein nichtdemokratischer Entwicklungsprozess dürfe keinen weltweiten Erfolg haben. Wir bewegen uns auf einen gefährlichen Zusammenstoß hin – nicht der Zivilisationen, sondern der Systeme. Also müssen wir uns aneinander anpassen.