Inflačně očištěné mzdy nekvalifikovaných dělníků v bohatých zemích se však zároveň za poslední dvě desetiletí stěží pohnuly. Některé z těchto trendů rovněž souvisí s podstatou moderní technologické změny, která jak se zdá, nepřiměřeně upřednostňuje kapitál a kvalifikované pracovníky. Avšak bez ohledu na jejich příčiny, prudce narůstající nerovnosti jsou mohutnou silou vedoucí k nestabilitě po celém světě, od zámožné Ameriky přes překotně rostoucí Čínu až po reformě hendikepovanou Evropu. „Příliv zdvihá všechny čluny,“ říkají rádi konzervativci. Dobře, ale co se stane s lidmi, jako je chudina v hurikánem zasaženém New Orleans, kteří člun nevlastní? Rostoucí nerovnost by nebyla takový problém, kdyby vlády mohly jednoduše zvýšit daně bohatým a posílit dávky pro chudé. Žel bohu, každé zemi, která kapitál zdaní příliš neurvale, se podaří pouze jej vyhnat do regionů, kde je daňové zatížení menší. V globalizovaném světě je schopnost národních vlád zdanit potenciálně mobilní výrobní faktory ostře omezená. Tentýž mechanismus, který nalévá zisky do kapes globálních korporací, zároveň brání vládám dělat si nárok na větší podíl na kořisti.
Hingegen sind in den reichen Ländern die inflationsangepassten Löhne für ungelernte Arbeitskräfte in den letzten zwanzig Jahren kaum gestiegen. Manche dieser Trends haben auch mit dem Wesen des modernen technologischen Wandels zu tun, der Kapital und qualifizierte Arbeitskräfte überproportional zu bevorzugen scheint. Allerdings sind rasch wachsende Ungleichheiten, ungeachtet ihrer Ursachen, überall eine starkes Motiv für Instabilität, vom reichen Amerika, über das rasch wachsende China bis hin zu dem mit Reformen konfrontierten Europa. „Die Flut hebt alle Boote“, pflegen die Konservativen zu sagen. Gut, aber was geschieht mit den Menschen, wie den Armen in dem vom Hurrikan betroffenen New Orleans, die keine Boote besitzen? Die wachsende Ungleichheit wäre kein derartiges Problem, wenn die Regierungen einfach die Steuern für Reiche erhöhen könnten, um damit die Unterstützung für die Armen zu finanzieren. Dummerweise bewirkt eine zu aggressive Kapitalbesteuerung aber nur, dass dieses Kapital in Regionen mit geringerer Steuerlast abwandert. In einer globalisierten Welt halten sich die Möglichkeiten nationaler Regierungen, potenziell mobile Produktionsfaktoren zu besteuern, in engen Grenzen. Genau der Mechanismus, der dafür sorgt, dass die Gewinne in die Taschen multinationaler Konzerne fließen, verhindert nämlich, dass die Regierungen einen größeren Anteil am Gewinn für sich in Anspruch nehmen können.