Několik rozvojových zemí má při výrobě etanolu – jakož i jiných biopaliv – komparativní výhodu. Ukázkovým příkladem je Brazílie, která je dnes největším světovým výrobcem i vývozcem etanolu. Existují však i další rozvojové země, které již dnes biopaliva vyvážejí, a ještě další, které je pokládají za významný zdroj budoucích příjmů. Obchodní politika by měla ambice těchto zemí podporovat, nikoliv podkopávat. Někteří lidé pochopitelně vyjadřují obavy z možných ekonomických, sociálních a ekologických dopadů silného zvýšení poptávky po biopalivech, v neposlední řadě v rozvojových zemích. Přestanou-li se například kvůli produkci biopaliv na příliš mnoha pozemcích pěstovat potraviny, bude hrozit prudké zvýšení jejich ceny, přičemž spotřebu biopaliv ve velkém měřítku musí navíc provázet dostatečné ekologické standardy.
Etliche Entwicklungsländer verfügen bei der Produktion von Ethanol – und auch anderen Biokraftstoffen – über einen komparativen Vorteil. Brasilien, der weltweit größte Produzent und Exporteur von Ethanol, ist ein typisches Beispiel. Aber auch andere Entwicklungsländer exportieren bereits Biokraftstoffe und wieder andere betrachten diese als wichtige zukünftige Einkommensquelle. Die Handelspolitik sollte die Ambitionen dieser Länder unterstützen und sie nicht untergraben. Natürlich werden mancherorts Bedenken über mögliche wirtschaftliche, soziale und ökologische Auswirkungen einer stark gesteigerten Nachfrage bei Biokraftstoffen geäußert. Diese negativen Konsequenzen könnten nicht zuletzt die Entwicklungsländer selbst treffen. Würde man beispielsweise zu viel Grund und Boden für den Anbau von Pflanzen für Biotreibstoffe einsetzen, könnte dies eine empfindliche Erhöhung von Nahrungsmittelpreisen bedeuten. Außerdem muss die groß angelegte Produktion von Biotreibstoffen von angemessenen Umweltstandards begleitet sein.