A samotný konflikt ukázal, že ruská černomořská flotila, zakotvená v Sevastopolu, může beztrestně jednat, ať se to Ukrajině líbí, nebo ne. Na základě svého výkladu ukrajinské „oranžové revoluce“ jako „revoluce nevládek“ podporované ze zahraničí Rusko už od roku 2004 na Ukrajině v tichosti buduje vlastní síť nestátních organizací nakloněných Rusku. Ukrajinci také hovoří o ekonomice úplatků, v níž ukrajinskou elitu prosycují ruské peníze. Evropská sousedská politika je sice úctyhodná, ale naléhavým otázkám zachování a zajištění ukrajinské nezávislosti se nevěnuje. Mnohé členské státy se budou bát skoku přímo ke spornému tématu konečného členství pro Ukrajinu, ale EU už uznává teoretické právo Ukrajiny na vstup, jakmile splní kodaňská kritéria, a lídři EU určitě nemají takový nedostatek řečnické obratnosti, aby tuto vyhlídku nedokázali vyzdvihnout.
Und der Konflikt selbst hat gezeigt, dass die in Sewastopol stationierte russische Schwarzmeerflotte ungeschoren in Aktion treten kann, ob dies der Ukraine nun passt oder nicht. Auf Grundlage seiner Analyse, wonach die „Orange Revolution“ in der Ukraine eine vom Ausland gesteuerte „Revolution der NGOs” war, hat auch Russland seit 2004 sein eigenes Netzwerk Russland-freundlicher Nichtregierungsorganisationen geknüpft. Die Ukrainer sprechen auch von einer otkat ekonomiya („Schmiergeldwirtschaft“), die bewirkt, dass russisches Geld in die ukrainischen Eliten sickert. Die Europäische Nachbarschaftspolitik ist durchaus wertvoll, aber sie nimmt keinen Bezug auf dringende Anliegen wie die Erhaltung und Sicherung der ukrainischen Unabhängigkeit. Viele Mitgliedsländer haben Bedenken, sich geradewegs in die umstrittene Frage eines Beitritts der Ukraine zu stürzen, aber die EU erkennt bereits das theoretische Recht der Ukraine auf Mitgliedschaft an, sobald das Land die Kopenhagen-Kriterien erfüllt. Und es kann die verbale Gewandtheit der politischen Spitzen der EU wohl nicht überfordern, diese Aussichten zu betonen.