Ve vyspělých zemích by možnost lidí v mladším a středním věku zůstat déle mladiství zmírnila nastupující demografický problém s historicky bezprecedentním poměrem populace dosahující pokročilého věku – a často závislé na mladších lidech. Na druhou stranu si stále musíme klást etickou otázku: je úsilí o tak dramatické prodloužení našich životů sobectvím? A kdybychom uspěli, nebude výsledek prospěšný jedněm, ale nespravedlivý k druhým? Lidé v bohatých zemích mohou už teď očekávat o 30 let delší život než lidé v nejchudších zemích. Zjistíme-li, jak stárnutí zpomalit, budeme možná žít ve světě, kde chudá většina musí čelit smrti v době, kdy příslušníci bohaté menšiny mají za sebou teprve desetinu očekávané délky svého života.
Sollte es in den Industrieländern gelingen, die jungen oder mittelalten Menschen länger jung zu halten, könnte dies das drohende demografische Problem eines nie dagewesenen gesellschaftlichen Anteils von Alten, die oft von Jüngeren abhängig sind, abmildern. Andererseits müssen wir uns immer noch die ethische Frage stellen: Ist unser Wunsch, unser Leben so dramatisch zu verlängern, egoistisch? Und wird das Ergebnis im Erfolgsfall für manche gut sein und für andere unfair? Die Menschen in reichen Ländern haben bereits heute eine etwa dreißig Jahre höhere Lebenserwartung als diejenigen in den ärmsten Ländern. Wenn wir herausfinden, wie der Alterungsprozess verlangsamt werden kann, könnte dies zu einer Welt führen, in der die arme Mehrheit bereits dann dem Tode geweiht ist, wenn die reichen zehn Prozent erst ein Zehntel ihrer zu erwartenden Lebensspanne hinter sich haben.