Přesto je dnes právě tento manévr napadán u mezinárodní arbitráže jako vyvlastňování. Totéž by mohlo snadno potkat Ukrajinu, která ratifikovala více než 50 investičních dohod. Jejich příslušné doložky se podobají doložkám v řeckých investičních dohodách – často jsou přímo totožné – a zakotvují v nich široké nekonkrétní definice investic, které nevylučují suverénní dluh. Mnohé z těchto smluv navíc poskytují investorům přímý přístup k arbitráži. Co lze tedy dělat? Za prvé mohou země, které mají s Ukrajinou podepsané investiční dohody, připojit k těmto dohodám dodatky, v nichž výslovně uvedou, že na suverénní dluh se daná dohoda nevztahuje. Nová jednání o více než padesáti dohodách by byla těžkopádná, avšak Ukrajině by přineslo nesmírný prospěch, kdyby znovu projednala alespoň jednu: investiční dohodu mezi USA a Ukrajinou.
Allerdings wird im Moment im internationalen Schiedsgerichtswesen versucht, genau dieses Manöver als Enteignung zu definieren. Dasselbe könnte auch leicht mit der Ukraine geschehen, die über fünfzig Investitionsabkommen unterzeichnet hat. Die relevanten Klausen ähneln – und gleichen manchmal – denen in griechischen Investitionsabkommen, indem sie weite, offene Definitionen von Investitionen enthalten, die Staatsschulden nicht ausschließen. Darüber hinaus geben viele der Abkommen Investoren direkten Zugang zu Schiedsgerichtsverfahren. Was kann also getan werden? Zunächst können die Länder, die Investitionsabkommen mit der Ukraine geschlossen haben, Zusätze hinzufügen, in denen Staatschulden ganz klar ausgeschlossen werden. Über fünfzig Abkommen umzugestalten wäre zu kompliziert, aber die Ukraine würde enorm davon profitieren, wenn nur eines von ihnen neu verhandelt würde: das Investitionsabkommen zwischen den USA und der Ukraine.