Můžeme natočit, co se tu děje, ale i když ten film natočíme po krocích, je obtížné vidět, o co jde. Můžeme tedy položit snímky vedle sebe nebo je poskládat na sebe. Když to děti vidí, řeknou: "Aha, zrychlení." Vzpomenou si totiž, co před 4 měsíci prováděly s řízením auta, a začnou měřit, aby zjistily, o který druh zrychlení se jedná. Takže já to teď změřím od spodní části obrázku ke spodní části dalšího obrázku, zhruba o pětinu sekundy později, a jsou pokaždé čím dál rychlejší. A pokud nakupím tyto kousky na sebe, uvidíme rozdíly: nárůst rychlosti je konstantní. A děti si řeknou: "Aha, konstantní zrychlení." To už jsme dělaly. A jak si ověříme, že to tak skutečně je?
Wir können einen Film davon aufnehmen, aber selbst wenn wir uns den Film schrittweise ansehen, ist es schwer zu erkennen, was passiert. Was man also tun kann ist, die Einzelbilder nebeneinander zu legen oder sie aufzustapeln. Wenn die Kinder das sehen, sagen sie: "Ah, Beschleunigung," weil sie sich daran erinnern, daß sie vor vier Monaten seitwärts gesteuert haben. Und dann fangen sie an zu messen, um herauszufinden, was für eine Art Beschleunigung es ist. Was ich also mache ist, vom Untterrand eines Bildes zum Unterrand des nächten Bildes zu messen, etwa eine Fünftelsekunde später. So, und die werden jedesmal schneller. Und wenn ich diese Freunde hier aufeinander lege, dann können wir den Unterschied sehen, der Geschwindigkeitszuwachs ist konstant. Und dann sagen sie, oh ja, konstante Beschleunigung. Haben wir schon gemacht. Und wie soll man überprüfen, ob das wirklich zutrifft?