Proč má tedy neschopnost předpovědět zatím poslední krizi pro ekonomickou profesi tak odlišné důsledky? Proč – na rozdíl od předchozích prognostických selhání – vyvolala takovou nedůvěru v ekonomy? Jedním z důvodů může být pocit, že mnoho ekonomů samolibě podporovalo „hypotézu efektivních trhů“ – tedy názor, který zdánlivě vylučuje kolaps cen aktiv. V přesvědčení, že trhy vždy vědí všechno nejlépe, zlehčovali tito ekonomové varování několika málo smrtelníků (včetně mě) před nadhodnocením kapitálu a nemovitostí. A když se pak oba trhy třeskutě zhroutily, dostala důvěryhodnost ekonomické profese přímý zásah. Tato kritika je však nefér.
Warum also hat sich das Versäumnis, die jüngste Krise vorherzusehen, für den Berufsstand so anders ausgewirkt? Warum hat es – anders als früheres Prognoseversagen – so viel Misstrauen gegenüber den Ökonomen ausgelöst? Ein Grund könnte die Ansicht sein, dass viele Ökonomen selbstgefällig die Hypothese von der Effizienz der Märkte propagierten – eine Sicht, die einen Zusammenbruch der Vermögenspreise auszuschließen schien. In dem Glauben, dass die Märkte immer Recht haben, verwarfen sie Warnungen seitens einiger weniger Normalsterblicher (darunter von mir) über eine Überbewertung von Aktien und Privatimmobilien. Der spektakuläre Zusammenbruch beider dieser Märkte traf die Glaubwürdigkeit des Berufstandes ins Mark. Doch diese Kritik ist unfair.