Finanční globalizace je nový fenomén. Jeho počátky lze vystopovat v 70. letech minulého století, kdy se do koloběhu vracely petrodolary a vyvolávaly rozsáhlý kapitálový příliv do rozvojových států. Až kolem roku 1990 však hodila většina vznikajících trhů obezřetnost za hlavu a u soukromých portfolií a bankovních toků odstranila kontrolní mechanismy. Privátní kapitálové toky od té doby prudce stoupají a ční nad obchod se zbožím a službami. Svět tedy prožívá opravdovou finanční globalizaci asi pouhých 15 let. Uvolnění kapitálových toků mělo neúprosnou logiku – tedy alespoň se to tak jevilo. Rozvojové státy, argumentovalo se, mají řadu investičních příležitostí, ale chybí jim úspory. Příliv zahraničního kapitálu jim umožní čerpat z úspor bohatých zemí, zvýšit míru investic a povzbudit růst.
Die Globalisierung der Finanzmärkte ist ein junges Phänomen. Ihren Anfang nahm diese Entwicklung Anfang der 1970er Jahre, als Recycling-Petrodollars für enorme Kapitalflüsse in die Entwicklungsländer sorgten. Allerdings gingen die meisten Schwellenländer erst um 1990 das Risiko ein, die Kontrollen privater Portefeuilles und Geldflüsse der Banken abzuschaffen. Seither nahmen private Kapitalflüsse explosionsartig zu und stellten so den Handel mit Waren und Dienstleistungen in den Schatten. Die wirkliche Globalisierung der Finanzmärkte gibt es also erst seit ungefähr 15 Jahren. Die Liberalisierung der Kapitalflüsse folgte einer zwingenden Logik – zumindest schien es so. Die Entwicklungsländer, so argumentierte man, verfügen über eine Fülle von Investitionsmöglichkeiten, aber es mangelt ihnen an Ersparnissen. Kapitalflüsse aus dem Ausland würden es ihnen ermöglichen, auf die Ersparnisse der reichen Länder zurückzugreifen, um so ihre Investitionsraten zu erhöhen und das Wachstum anzuregen.