Stávající metodické pokyny pokrývají především farmakologickou protidrogovou léčbu. Národní metodické pokyny pro substituční léčbu jsou hlášeny 18 zeměmi a 11 zemí hlásí metodické pokyny pro detoxifikaci. Asi jedna třetina z těchto zemí však neuvádí dodržování metodických pokynů jako podmínku pro provozování nebo financování léčebného zařízení. Hlavními poskytovateli ústavní léčby jsou nevládní organizace (12 zemí) a veřejné instituce (11 zemí). Soukromé instituce hrají tuto úlohu v Dánsku a Lucembursku, přičemž jsou druhým nejvýznamnějším poskytovatelem v deseti zemích. Národní odborníci odhadují, že ústavní psychosociální léčba je ve dvanácti zemích dostupná většině klientů, kteří ji vyhledají, v devíti dalších zemích téměř všem, kdo ji vyhledají. V šesti zemích (Bulharsko, Dánsko, Estonsko, Francie, Maďarsko, Rumunsko) však byla tato léčebná modalita považována za dostupnou méně než polovině těch, kdo ji aktivně vyhledají (viz obr. 1C). Národní metodické pokyny pro psychosociální léčbu a sociální reintegraci jsou méně běžné.
Im Jahr 2007 haben sich den Berichten zufolge etwa 40 000 Drogenkonsumenten in stationäre Behandlung begeben, das entspricht einem Anteil von 10 % an allen Patienten, die eine Drogenbehandlung begonnen haben. Mehr als die Hälfte der stationären Patienten gab Opioide als Primärdroge an (56 %), während die übrigen Patienten zumeist Cannabis (14 %), andere Stimulanzien als Kokain (14 %) und Kokain (7 %) als Primärdroge angaben. Seit im Jahr 2007 auch Zypern die hochdosierte Buprenorphintherapie eingeführt hat, ist die opioidgestützte Substitutionsbehandlung nun in allen EU-Mitgliedstaaten sowie in Kroatien und Norwegen verfügbar (18). In der Türkei wurde die Substitutionsbehandlung bislang noch nicht eingeführt, obwohl sie 2004 im Rahmen einer Verordnung über Behandlungseinrichtungen erlaubt wurde. In 16 Ländern werden Substitutionsbehandlungen in erster Linie von spezialisierten öffentlichen ambulanten Diensten durchgeführt. Allerdings spielen allgemeinärztliche Praxen, häufig im Rahmen gemeinsamer Behandlungskonzepte mit spezialisierten Einrichtungen, eine zunehmend wichtige Rolle bei der Erbringung dieser Behandlungsform und sind in einigen Ländern (Wallonische Region Belgiens, Tschechische Republik, Deutschland, Frankreich, Luxemburg, Österreich, Norwegen) die wichtigsten Anbieter von Substitutionsbehandlungen (siehe Kapitel 6). Die meisten stationären Patienten sind Männer, wobei sich das Verhältnis zwischen Männern und Frauen auf insgesamt 3,6:1 beläuft.