V dlouhodobém výhledu je ale nový americký model rozvoje ve skutečnosti mnohem odolnější a udržitelnější než starý model postavený na vazbách mezi vládami. Účastnit se těchto širokých koalic veřejných, soukromých a občanských aktérů dokážou jedině společnosti se vzkvétajícími sektory mimo vládní kontrolu. U firem, nadací a skupin občanské společnosti je zase mnohem pravděpodobnější, že se svými protějšky v místních komunitách hostitelských zemí navážou trvalé vazby, které přežijí změny vlád i fiskální turbulence. Celkově AIIB představuje pozitivní vývoj. Víc peněz směřujících do chudých zemí, aby jim pomohly stát se zeměmi se středními příjmy, a do zemí středněpříjmových, aby jim pomohly zajistit dopravu, energii a spoje pro tamní obyvatele, je dobrá věc. Asijský přístup ale není jediný.
Längerfristig jedoch ist das neue US-Entwicklungsmodell tatsächlich deutlich belastbarer und nachhaltiger als das alte zwischenstaatliche Modell. Nur Gesellschaften mit florierenden, nicht unter staatlicher Kontrolle stehenden Wirtschaftssektoren können sich an diesen breiten Koalitionen öffentlicher, privater und zivilgesellschaftlicher Akteure beteiligen. Unternehmen, Stiftungen und zivilgesellschaftliche Gruppen ihrerseits bauen sehr viel eher bleibende Beziehungen zu ihren jeweiligen Gegenstücken in den örtlichen Gemeinwesen der Empfängerländer auf – Beziehungen, die Regierungswechsel und finanzpolitische Turbulenzen überstehen. Insgesamt ist die AIIB eine positive Entwicklung. Wenn mehr Geld da ist, um den armen Ländern zu helfen, sich zu Ländern mittleren Einkommens zu entwickeln und so ihren Bevölkerungen Verkehrs-, Energie- und Kommunikationssysteme zur Verfügung zu stellen, ist das eine gute Sache. Doch der asiatische Weg ist nicht der einzige Weg.