Oni říkali, že jakákoli stimulace ruské ekonomiky by způsobila inflaci. To bylo doznání hodné povšimnutí: svými transformačními politikami se jim totiž během několika let podařilo snížit produktivní kapacitu světové velmoci číslo dva o více než čtyřicet procent, což je výsledek ničivější, než měla jakákoli válka v dějinách! Ztráta se nedotkla jen snížení armádních výdajů, ale zasáhla i občanský průmyslový a zemědělský sektor. V srpnu roku 1998, kdy rubl devalvoval, jsme vyzkoušeli alternativní, keynesiánské hypotézy: produkce relativně rychle vzrostla, což dokazuje, že politika, jež kladla důraz na přílišnou úspornost, způsobila zbytečné zahálení lidských a fyzických zdrojů a samozřejmě také zbytečné strádání. Mezinárodnímu měnovému fondu ovšem hodně dlouho trvá, než něco pochopí. Nejprve opožděně doznal svou fiskální chybu ve východní Asii, ale pak ji zopakoval v Argentině, kde vládu nutil ke škrtům ve výdajích, které jen prohloubily recesi a zvýšily nezaměstnanost - až do té míry, že se celá země rozpadla. Ale ani teď si MMF žádné ponaučení nevzal: svou pomoc podmiňuje dalšími škrty.
Diese waren der Ansicht, dass jegliche Ankurbelung der russischen Wirtschaft die Inflation in die Höhe treiben würde. Dabei handelte es sich um ein bemerkenswertes Eingeständnis: Aufgrund ihrer Übergangsstrategien ist es ihnen innerhalb weniger Jahre gelungen die Produktivität der zweiten Weltmacht um mehr als 40 % zu senken. Derartig verheerende Auswirkungen gab es nicht einmal am Ende eines Krieges! Die Einbußen gingen weit über die Kürzungen der Militärausgaben hinaus und betrafen in überwältigendem Ausmaß auch den industriellen und landwirtschaftlichen Bereich. Als der Rubel im August 1998 abgewertet wurde, versuchten wir es mit keynesianischer Politik: Die Produktion schnellte empor und relativ rasch wurde klar, dass die exzessiven Sparmaßnahmen menschliche und technische Ressourcen lahmgelegt hatten und unnötiges Leiden mit sich brachten. Erstaunlicherweise begriff der IWF die Lektion nur langsam. Nicht nur, dass man in Ostasien den fiskalpolitischen Fehler erst mit Verspätung erkannte, man wiederholte ihn in Argentinien auch noch, wo geforderte Ausgabenkürzungen die Rezession vertieften und die Arbeitslosigkeit in ungeahnte Höhen trieb, bis schließlich alles auseinander fiel. Selbst jetzt hat der IWF seine Lektion noch nicht gelernt: Er macht seine Hilfsleistungen von weiteren Ausgabenkürzungen abhängig.