Místo souhlasu se široce pojatými aspiracemi by bývalo užitečnější využít uvedených cílů ke zdůraznění konkrétních a snáze dosažitelných investic. Podle analýzy nositelů Nobelovy ceny a dalších prestižních ekonomů pro Centrum Kodaňského konsensu patří mezi takové investice imunizace dětí, snaha o snížení ceny školného a iniciativy za ukončení „tichého hladu“ v podobě nedostatku stopových prvků v potravě. Navzdory šíři MDG získalo jedno téma v uplynulém desetiletí zdaleka největší pozornost: globální oteplování. U světových lídrů a politiků se žádná jiná otázka související s rozvojem k tomuto tématu ani nepřiblížila. Klimatická politika Evropské unie stojí 250 miliard dolarů ročně, což by postačovalo k dosažení všech rozvojových cílů tisíciletí.
Statt sich auf breit gefasste Absichten zu einigen, hätte man diese Ziele nutzen können, um spezielle, leichter umsetzbare Investitionen in Angriff zu nehmen. Dazu gehören laut einer Untersuchung von Nobelpreisträgern und anderen renommierten Ökonomen im Auftrag des Copenhagen Consensus Center die Impfung von Kindern, Bestrebungen zur Senkung von Schulkosten sowie Initiativen zur Beseitigung des „stillen Hungers“ aufgrund eines Mangels an Mikronährstoffen. Trotz des Umfanges der MEZ erhielt ein Thema in den letzten zehn Jahren die meiste Aufmerksamkeit: die globale Erwärmung. Tatsächlich konnte kein anderes Thema im Zusammenhang mit Entwicklung bei führenden Politikern und Entscheidungsträgern auch nur annähernd mithalten. Die Klimapolitik der Europäischen Union kostet 180 Milliarden Euro jährlich – genug Geld, mit dem man alle anderen Millenniumsentwicklungsziele hätte erreichen können.