Sportovci už mají bohatě příležitostí soutěžit na nejrůznějších mezinárodních šampionátech. A Japonci by neměli platit cenu za zábavu pro televizní diváky. Je snad olympiáda pro japonské politiky, kteří doufali, že jim podívaná vyspraví prestiž, anebo pro bafuňáře Mezinárodního olympijského výboru (MOV), ony uhlazené prominenty, kteří jsou přesvědčeni, že zájmy jejich molocha mají přebít všechny ostatní? Otázka, k čemu vlastně olympiáda je, pronásleduje hry už od dob, kdy je baron Pierre de Coubertin roku 1896 „vzkřísil“ v Aténách. Pan baron, stejně jako další tehdejší francouzští konzervativci, se obával o zmužilost národa, zejména po porážce ve válce proti Prusku v roce 1871.
Die Athleten konnten sich schon in allen möglichen internationalen Meisterschaften messen. Und die Japaner sollten nicht den Preis für die Unterhaltung des globalen Fernsehpublikums zahlen müssen. Sind die Spiele nur für japanische Politiker, die hofften, das Spektakel würde ihr Image aufpoliert, oder für die Bonzen im Internationalen Olympischen Komitee (IOC), diese Honoratioren in Blazern, die glauben, die Interessen ihrer Maschinerie sei wichtiger als die aller anderen? Die Frage, wofür die Olympischen Spiele wirklich gut sind, verfolgt die Spiele schon seit Pierre de Coubertin sie 1896 in Athen „wiederbelebt“ hat. Nach der Niederlage im Krieg gegen Preußen im Jahr 1981 sorgte sich der Baron, wie andere französische Konservative seiner Zeit, um die Virilität seiner Nation.