Demokraté si však lžou do kapsy, pokud si myslí, že pouhá obludnost nedávných událostí jim v Senátu přinese dostatek republikánských hlasů proti Trumpovi. Republikáni, kteří se bojí voličského jádra, by mohli docela jednoduše tvrdit, že v telefonátu z 2. ledna Trump žádné úplatky nenabízel a nikomu otevřeně nevyhrožoval. Stejně tak by mohli poukazovat na fakt, že 6. ledna Trump otevřeně nevyzýval k násilí a nemohl předvídat, že kapitolská policie nezvládne svou práci. Taková tvrzení by byla prkenně formalistická a vytržená z kontextu, ale přinejmenším by mohla posloužit jako alibi před republikánskými voliči, kteří jinak politické násilí neschvalují a klopotně se snaží najít důvod, proč vlastně Trumpa tak dlouho podporovali. Závažnějším problémem je, že by republikánští senátoři mohli hrát na čas. Kontrolu nad Senátem si udrží až do prezidentské inaugurace – tedy do 20. ledna – a mohou jednoduše odmítat zahájení procesu impeachmentu až do doby, kdy Trump odejde z úřadu. Vůdce republikánské většiny v Senátu Mitch McConnell to už ostatně naznačil. Nebo pokud se senátoři sejdou, mohou trvat na slyšeních a tvrdit, že prezident má nárok na dostatek času na přípravu obhajoby. Kdyby se však veřejné mínění rozhodně postavilo proti Trumpovi, McConnell by mohl svolat mimořádné zasedání.
Aber wenn die Demokraten glauben, allein die Ungeheuerlichkeit der jüngsten Ereignisse könnte genug Republikaner dazu bewegen, im Senat gegen Trump zu stimmen, machen sie sich etwas vor. Republikanische Politiker, die die nächsten Vorwahlen fürchten, könnten einfach argumentieren, Trump habe bei seinem Anruf vom 2. Januar weder Bestechung angewendet noch explizite Drohungen ausgesprochen. Außerdem könnten sie betonen, er habe am 6. Januar nicht offen zur Gewalt aufgerufen, und er habe nicht damit gerechnet, dass die Kapitolpolizei derart versagen würde. Solche Behauptungen mögen formalistisch und aus dem Zusammenhang gerissen wirken, aber sie könnten zumindest jene republikanischen Wähler erreichen, die politische Gewalt missbilligen und sich bemühen, ihre langfristige Unterstützung Trumps zu rationalisieren. Ein ernsteres Problem ist die Möglichkeit, dass die republikanischen Senatoren auf Zeit spielen. Bis zum Tag der Amtsübergabe am 20. Januar kontrollieren sie den Senat, und sie könnten sich einfach weigern, vor Trumps Abgang ein Verfahren anzunehmen oder durchzuführen. Mitch McConnell, der Mehrheitsführer im Senat, hat so etwas bereits angedeutet. Oder sie könnten, falls sie sich doch treffen, auf Anhörungen bestehen und argumentieren, der Präsident habe ein Anrecht auf genügend Zeit, um eine Verteidigung vorzubereiten. Sollte sich aber die öffentliche Meinung entscheidend gegen Trump richten, könnte McConnell eine Notfallsitzung einberufen.