Postmoderní opomíjení či přezírání reality vyvolalo dojem, že je celý svět neustále v pohybu a tvárný a že by mohl být pomíjivý a bezesmyslný jako ceníky akcií. Vyvinulo se spojenectví mezi finančními experty, kteří se domnívali, že prodávají ryze inovativní ideje, politickou elitou, která si osvojila filozofii „regulace light“, a kulturní atmosférou, která pobízela k experimentování a odvržení tradičních hodnot. Výsledkem bylo, že se veškeré hodnoty – včetně těch finančních – začaly považovat za nahodilé a z podstaty absurdní. Když už nesrozumitelnost neprodukuje nová maxima prosperity, nýbrž ekonomický kolaps a krach, není divu, že se obrací ve zlost. Snaha zjistit, kdo za to může, se čím dál víc podobá pozdně středověkému a raně novověkému honu na čarodějnice: jde o způsob jak v rozháraném a nepřátelském vesmíru najít smysl. Kdo zabil Wall Street?
Eine postmoderne Vernachlässigung oder Verachtung der Realität hat das Gefühl erzeugt, dass die ganze Welt ständig veränderlich und formbar war und u. U. ebenso vergänglich und bedeutungslos wie die Aktiennotierungen. Es wurde ein Bündnis geschmiedet zwischen Finanzexperten, die dachten, sie verkauften wirklich innovative Ideen, einer politischen Elite, die die Philosophie einer „leichten Regulierung“ unterstützte, und einem kulturellen Klima, welches das Experimentieren und die Ablehnung traditioneller Werte förderte. Das Ergebnis war, dass Werte aller Art – unter ihnen auch finanzielle Werte – als willkürlich und im Grunde absurd angesehen wurden. Wenn Unverständnis nicht mehr zu neuen Höhen des Wohlstands führt, sondern zum Zusammenbruch und Scheitern der Wirtschaft, überrascht es nicht, dass es sich in Wut verwandelt. Die Suche nach den Schuldigen wird immer mehr zu einer Hexenjagd des späten Mittelalters und der frühen Moderne: ein Versuch, aus einem ungeordneten und feindlichen Universum einen Sinn abzuleiten. Wer hat der Wall Street den Garaus gemacht?