A někteří – připomeňme Tonyho Blaira – na tom stavějí svou kariéru po odchodu z vlády. Podlézání autoritářským režimům a neprůhledným obchodním lobby není bezúhonné podnikání. Současné spojenectví západních zájmových skupin – v umění a vyšším vzdělávání stejně jako ve sportu – s bohatými nedemokratickými mocnostmi zahrnuje kompromisy, které by mohly snadno rozvrátit zavedené reputace. Jedním způsobem jak odvrátit pozornost je vypůjčit si starou levicovou rétoriku boje proti imperialismu. Vyjednávání s despoty a pochybnými magnáty pak už není korupční, ale vznešené. Prodat do Perského zálivu univerzitní či muzejní franšízu, postavit další obří stadion v Číně nebo vydělat na fotbalovém všimném v Rusku či Kataru je progresivní, protirasistický triumf světového bratrství a univerzálních hodnot. Právě tento aspekt Blatterovy FIFA dráždí nejvíc.
Einige – man denke an Tony Blair – machen es nach ihrem Ausscheiden aus Regierungsämtern zu ihrem Beruf. Es ist kein zuträgliches Unterfangen, sich autoritären Regimen und undurchsichtigen wirtschaftlichen Interessen zu fügen. Die gegenwärtige Verknüpfung westlicher Interessen – in der Kunst und im Hochschulwesen ebenso wie im Sport – mit reichen, undemokratischen Mächten beinhaltet Kompromisse, die einen guten Ruf unversehens schädigen können. Eine Möglichkeit die Aufmerksamkeit abzulenken besteht darin, sich der alten antiimperialistischen Rhetorik der Linken zu bedienen. Der Umgang mit Despoten und zwielichtigen Tycoons zeugt nicht länger von Käuflichkeit, sondern edler Gesinnung. Der Verkauf einer Dependance einer Universität oder eines Museums an einen Golfstaat, der Bau eines weiteren gigantischen Stadions in China oder ein Vermögen mit Gefälligkeiten für Russland oder Katar bei der Vergabe von Fußballveranstaltungen zu verdienen ist progressiv, antirassistisch und ein Triumph der globalen Brüderlichkeit und der universellen Werte. Das ist der irritierendste Aspekt der FIFA unter Sepp Blatter.