Proměna sociální politiky ve finanční zástavu odráží logiku financializovaného kapitalismu, který mění hotovostní převody, penze a další měnové plány – tedy zdroje pravidelných příjmových toků – v aktiva dávaná k dispozici finančnímu sektoru. Když se ovšem sociální politika používá převážně k obsloužení dluhu a k zajištění nových úvěrů, pak přestává sloužit jako mechanismus dekomodifikace, což byl její původní smysl. Místo toho se stává nositelem rostoucích příjmů domácností a současně zdrojem finančních zisků pro banky a pojišťovny. Podle tohoto scénáře by UBI poskytoval stabilní příjmový tok, a tím i spolehlivou formu zástavy placené státem, což by vedlo k posilování finančních trhů, a dokonce i ke vzniku trhů nových, zejména v oblasti spotřebitelských úvěrů, hypoték a penzí.
Die Transformation sozialpolitischer Maßnahmen zu Kreditsicherheiten spiegelt die Logik des Finanzkapitalismus wider, im Rahmen dessen Transferleistungen, Altersrenten und andere monetäre Programme – also die Quellen regelmäßiger Einkommensströme - in Vermögenswerte umgewandelt werden, die dem Finanzsektor zur Verfügung stehen. Wenn die Sozialpolitik in erster Linie zur Bedienung von Schulden und zur Besicherung neuer Kredite eingesetzt wird, dient sie nicht mehr wie ursprünglich vorgesehen als Mechanismus der Dekommodifizierung. Vielmehr wird aus ihr sowohl ein Vektor zur Steigerung des Haushaltseinkommens als auch eine Quelle für finanzielle Profite des Bankensystems und der Versicherungsbranche. Nach diesem Muster würde ein BGE durch die Bereitstellung eines stabilen Einkommensstroms und somit einer staatlich finanzierten verlässlicheren Form der Kreditsicherung die Finanzmärkte stärken und insbesondere in den Bereichen Verbraucherkredite, Hypothekardarlehen und Altersrenten sogar noch welche schaffen.