Lidé však nevěděli, jak o něm diskutovat. Nebylo se jim co divit, neboť problém s procesem destalinizace spočíval v tom, že ačkoliv došlo k částečnému odhalení pravdy, nikdo nenabídl odpověď na otázku, co si nyní počít. Po sjezdu začalo být zřejmé, že komunistické evangelium je falešné a vražedně zkorumpované. Žádná jiná ideologie se však nenabízela a krize, již zahájil Chruščovův projev – pomalé zahnívání systému, které se stalo zjevným během éry stagnace pod Leonidem Brežněvem –, trvala dalších 30 let, než si plášť změn oblékl Michail Gorbačov. Pochybnosti vyvolané na sjezdu byly možná jen zárodečné, ale přesto zasely semínko skutečného neklidu. Při prvním z protestů, které v roce 1956 otřásly komunistickým světem, žádal obrovský dav v Gruzii, aby byl Chruščov vyhozen a Stalinova památka obnovena.
Aber die Menschen wussten nicht, wie sie darüber diskutieren sollten – und zwar aus gutem Grund, denn das Problem der Destalinisierung bestand darin, dass, obwohl die Wahrheit teilweise bekannt gemacht wurde, es keine Antwort darauf gab, was denn als Nächstes zu tun sei. Nach dem Parteitag wurde klar, dass die Lehre des Kommunismus falsch und in mörderischer Weise korrupt war. Aber es wurde keine alternative Ideologie angeboten, und die mit Chruschtschows Rede beginnende Krise – das langsame Dahinsiechen des Systems, das während der Ära der Stagnation unter Leonid Breschnew erkennbar wurde – dauerte weitere 30 Jahre, bis Michail Gorbatschow die Aufgabe der Veränderung übernahm. Die durch den Parteitag ausgelösten Zweifel mögen diffus gewesen sein; trotzdem säten sie echte Unruhe. Während der ersten jener Proteste, die die kommunistische Welt 1956 erschütterten, verlangten enorme Menschenmengen in Georgien, dass Chruschtschow seines Amtes enthoben und Stalins Angedenken wieder hergestellt werden solle.