Geopolitika pro ně není prokletím; je to základ veškerého jejich počínání navenek. Obrana národních zájmů stále dokáže semknout jejich veřejnost a uplatňování moci zůstává v srdci jejich diplomatických kalkulací. Ve světle této staronové reality o sobě Evropa nesmí dávat slyšet pouze ve velkých globálních otázkách obchodu a fiskálních nerovnováh, jakkoliv jsou důležité. Místo toho si Evropa musí uvědomit, která její strategická aktiva jsou pro nastupující mocnosti důležitá, a využívat těchto aktiv k získání vlivu. Jedno z klíčových strategických aktiv Evropy – jmenovitě ty evropské země v čele s Ukrajinou, které leží na obrovských energetických koridorech, přes něž bude putovat stále více zdrojů fosilních paliv z Blízkého východu a střední Asie do celého světa – je bohužel pravděpodobně také ze všech nejzanedbávanější. Již od války mezi Ruskem a Gruzií v roce 2008 Evropa do značné míry odvrací zrak od rozvoje v tomto regionu. Takové zanedbávání je nepodložené a současně nebezpečné. Země ležící mezi Evropskou unií a Ruskem nejsou jen předmětem geopolitického soupeření mezi těmito dvěma bloky, ale také dnes leží na průsečíku národních zájmů nastupujících světových mocností, zejména Číny.
Für sie ist Geopolitik keineswegs verpönt, sondern Grundlage aller ihrer Aktionen. Die Verteidigung nationaler Interessen eint in diesen Ländern immer noch die Öffentlichkeit und Machtausübung bleibt ein Herzstück ihres diplomatischen Kalküls. Angesichts dieser neuen/alten Realität darf sich Europa nicht nur in den großen internationalen Fragen des Handels und der Haushaltsungleichgewichte Gehör verschaffen – so wichtig diese auch sind. Vielmehr muss Europa erkennen, welche seiner strategischen Vorteile für die aufstrebenden Mächte von Interesse sind und es muss diese Vorteile stärken, um an Einfluss zu gewinnen. Leider ist einer der wichtigsten strategischen Vorteile Europas auch der am stärksten vernachlässigte – nämlich jene europäischen Länder, allen voran die Ukraine, die Energiekorridore bieten, über die immer mehr fossile Ressourcen aus dem Nahen Osten und Zentralasien transportiert werden. Tatsächlich hat Europa seit dem russisch-georgischen Krieg im Jahr 2008 seine Augen von den Entwicklungen in dieser Region abgewandt. Diese Vernachlässigung ist sowohl ungerechtfertigt als auch gefährlich. Die Länder zwischen der Europäischen Union und Russland sind nicht nur eine Quelle des geopolitischen Wettbewerbs zwischen Europa und Russland, sondern sind auch Teil der nationalen Interessen aufstrebender Mächte wie China.