Dne 10. dubna 1981 Parlament „ociálně upozornil Sovětský svaz na to, že pokud nebude Polsku umožněno vyřešit své vnitřní problémy tak, jak Dne 15. října téhož roku vyzval Parlament polské představitele, aby propustili uvězněné vedoucí představitele Solidarity. Dalším významným gestem bylo, když Parlament navrhl v usnesení ze dne 11. října 1982 Lecha Walesu, symbolickou postavu Evropští poslanci vyjadřovali svůj zájem o tuto zemi, jejíž hospodářsky soběstačný režim znemožňoval jakýkoliv kontakt s vnějším světem, především prostřednictvím písemných nebo ústních dotazů položených Radě ministrů nebo „Tato opatření,“ domnívali se členové Parlamentu, „poškozují lidská práva již tak velmi potlačovaných menšin a ohrožují nenahraditelné evropské kulturní dědictví.“ V prvním období se Evropský parlament zaměřil na urgentní pomoc obyvatelům Rumunska, kteří byli oběťmi velkých záplav v roce 1970 a strašlivého zemětřesení v roce 1977. Později se jeho činnost zaměřila více na politickou stránku. Dne 16. března 1989 přijal Parlament usnesení odsuzující závažné porušování lidských práv, ke kterým v zemi docházelo; vyzval vlády členských států, aby vůči režimu zachovaly ráznost a aby„členské státy přestaly vzdávat pocty“ prezidentu Ceauşescovi a jeho okolí. Parlament poté podpořil činnost opozice, žádal zejména o informace týkající se osudu uvězněné
Besonders besorgt waren die Abgeordneten um den Schutz der Minderheiten und angesichts der Verpichtung der türkischstämmigen Bürger, ihren Namen zu„bulgarisieren“. „bulgarisieren“. Am 10. April 1981 setzte das Parlament „die Sowjetunion feierlich davon in Kenntnis, dass, wenn es Polen nicht gestattet werde, seine Probleme nach eigenem Dafürhalten und ohne fremde Einmischung zu lösen, es nachdrücklich fordern werde, die Kreditabkommen der Sowjetunion und seiner Verbündeten mit der Europäischen Gemeinschaft unverzüglich zu überdenken und ein Exportembargo für neue Technologien gegen die Sowjetunion zu verhängen“. Am 15. November 1984, nach der Ermordung des Priesters und Oppositionellen Jerzy Popiełuszko, äußerte sich das Parlament„zutiefst empört über das abscheuliche Verbrechen“ und forderte von den Warschauer Cornea, einer der führenden Vertreterinnen der rumänischen Dissidentenbewegung, Informationen über deren Schicksal. Zunächst konzentrierte sich das Europäische Parlament auf die Nothilfe für die rumänische Bevölkerung, die 1970 Opfer schwerer Überschwemmungen geworden war und 1977 ein verheerendes Erdbeben erlebte. Später wurden die Aktionen politischer. Am 13. Januar 1983 verabschiedete das Parlament eine Entschließung, in der es die Mitgliedstaaten im Rahmen der Helsinki-Konferenz zu einer Untersuchung der Lage in den nach dem Krieg gewaltsam von der Sowjetunion annektierten Ländern Estland, Lettland und Litauen auorderte. In einer am 7. Juli 1988 angenommenen Entschließung verurteilte es den Beschluss der Bukarester Regierung, mehrere Dörfer zu vernichten.„Diese Maßnahmen“, so urteilten die Parlamentarier, „sind ein Angriff auf die Menschenrechte der ohnehin schon unterdrückten Minderheiten