K rozvíjejícím se trhům s lepší výkonností patří ty, které mají méně makroekonomických, politických a finančních slabin: Jižní Korea, Filipíny, Malajsie a další průmysloví vývozci v Asii, Polsko a Česká republika v Evropě, Chile, Kolumbie, Peru a Mexiko v Latinské Americe, Keňa, Rwanda a několik dalších ekonomik v subsaharské Africe a země Perského zálivu vyvážející ropu. Konečně Čína si v roce 2014 udrží roční tempo růstu nad 7 %. Vzdor reformám, jež stanovilo třetí plénum ústředního výboru komunistické strany, však k posunu čínského růstového modelu od fixních investic k soukromé spotřebě bude docházet příliš pomalu. Řada skrytých zájmových skupin, mimo jiné místní správy a státní podniky, se změnám vzpírá, obrovský objem soukromého a veřejného dluhu ztrpkne a vedení země je rozštěpené v otázce, jak rychle by se měly realizovat reformy. Čína se tedy v roce 2014 vyvaruje tvrdému přistání, ale její střednědobé vyhlídky jsou nadále znepokojivé. Sečteno a podtrženo, globální ekonomika v roce 2014 poroste rychleji a mezní rizika budou nižší. Avšak ve většině vyspělých ekonomik, snad s výjimkou USA, bude růst nadále bezkrevný a brzdou globálního růstu by se v nadcházejících letech mohla stát křehkost rozvíjejících se trhů, včetně nejistého úsilí Číny o nalezení nové ekonomické rovnováhy.
Die Schwellenländer, die sich besser entwickeln, sind diejenigen mit weniger makroökonomischen, politischen und finanziellen Schwächen: Südkorea, die Philippinen, Malaysia und andere asiatische Industrieexporteure; Polen und Tschechien in Europa; Chile, Kolumbien, Peru und Mexiko in Lateinamerika; Kenia, Ruanda, und einige weitere Volkswirtschaften im Afrika südlich der Sahara; und die Öl exportierenden Golfstaaten. Und schließlich wird China 2014 eine jährliche Wachstumsrate über 7% beibehalten. Aber trotz der Reformen durch die Dritte Generalversammlung des Zentralkomitees der Kommunistischen Partei wird der Übergang des chinesischen Wachstumsmodells von festen Investitionen hin zum Privatkonsum zu langsam erfolgen. Viele Eigeninteressen, darunter diejenigen der Lokalregierungen und Staatsunternehmen, stemmen sich gegen Veränderungen, viele private und öffentliche Kredite werden faul werden, und die Führung des Landes ist uneins darüber, wie schnell die Reformen implementiert werden sollen. Obwohl China 2014 also eine harte Landung verhindern kann, bleiben die mittelfristigen Aussichten des Landes bedenklich. Alles in allem wird die weltweite Wirtschaft 2014 stärker wachsen, und die Tail-Risiken werden geringer sein. Aber mit der möglichen Ausnahme der USA wird das Wachstum in den meisten Industrieländern stocken, und die Fragilität der Entwicklungs- und Schwellenländer – einschließlich Chinas unsicherer Bemühungen um wirtschaftliche Neuorientierung – könnte in den Folgejahren zur einer Belastung für das weltweite Wirtschaftswachstum werden.