Činnost k návrhu žalobkyně směřujícímu ke zrušení rozhodnutí odvolacího senátu nebo aby ponechal řešení na úvaze Soudu. Soud měl za to, připomínaje zásadu funkční kontinuity mezi odvolacím senátem a průzkumovým referentem nebo příslušným oddělením a funkční nezávislost odvolacích senátů a jejich členů při výkonu jejich funkcí, že je třeba uznat, že ačkoli Úřad není aktivně legitimován pro podání žaloby proti rozhodnutí odvolacího senátu, nemůže po něm na druhé straně být vyžadováno, aby systematicky hájil každé napadené rozhodnutí odvolacího senátu nebo aby povinně navrhoval, že každé odvolání proti takovému rozhodnutí má být zamítnuto49. Dále se objevila rovněž otázka týkající se přípustnosti návrhu směřujícího ke zrušení kromě napadeného rozhodnutí i rozhodnutí námitkového oddělení. V tomto ohledu z výše uvedeného rozsudku MFE Marienfelde v. OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON) vyplývá, že takovýto návrh je přípustný, neboť směřuje k tomu, aby Soud přijal rozhodnutí, které podle žalobkyně měl legálně přijmout odvolací senát, když mu bylo předloženo odvolání podané u OHIM. Druhé téma tkví ve skutečnosti, že není považováno za porušení článku 73 nařízení č. 40/94, který stanoví, že rozhodnutí úřadu mohou být založena pouze na důvodech, ke kterým měli účastníci možnost se vyjádřit, pokud nesdělená informace sloužila pouze k potvrzení správnosti závěru uvažování nezávislého na této informaci [výše uvedený rozsudek Fieldturf v. OHIM (LOOKS LIKE GRASS... FEELS LIKE GRASS... PLAYS LIKE GRASS)]. Třetí téma se týká použití článku 74 nařízení č. 40/94 odvolacím senátem v rámci řízení týkajícího se relativních důvodů zamítnutí zápisu. Dosah tohoto ustanovení – které stanoví, že v rámci tohoto řízení „se však úřad při zkoumání omezí na skutečnosti, důvody a návrhy přednesené účastníky“ – byl upřesněn ve výše uvedeném rozsudku Ruiz-Picasso a další v. OHIM – DaimlerChrysler (PICARO)50. V tomto rozsudku Soud připomenul, jak již rozhodl ve svém rozsudku ze dne 23. září 2003, Henkel v. OHIM – LHS (UK) (KLEENCARE) (T-308/01, Recueil 2003, s. II-3253), že na základě výše uvedeného článku 74 odvolací senát při rozhodování o odvolání proti rozhodnutí, kterým se ukončilo námitkové řízení, může založit své rozhodnutí pouze na relativních důvodech zamítnutí, jichž se dovolával dotčený účastník řízení, jakož i na skutečnostech a důkazech, které tento účastník řízení předložil.
Hinweis auf den Grundsatz der funktionalen Kontinuität zwischen der Beschwerdekammer, dem Prüfer und/oder der zuständigen Abteilung einerseits und der funktionalen Unabhängigkeit der Beschwerdekammern und ihrer Mitglieder bei der Wahrnehmung ihrer Aufgaben andererseits hat das Gericht die Auffassung vertreten, dass, wenn das HABM auch nicht über die erforderliche Befugnis zur Erhebung einer Klage gegen eine Entscheidung einer Beschwerdekammer verfüge, es doch umgekehrt nicht verpflichtet sein könne, systematisch jede angefochtene Entscheidung einer Beschwerdekammer zu verteidigen oder zwingend die Abweisung jeder gegen eine solche Entscheidung gerichteten Klage zu beantragen49. Außerdem hat sich die Frage gestellt, ob ein Antrag auf Aufhebung nicht nur der angefochtenen Entscheidung, sondern auch der Entscheidung der Widerspruchsabteilung zulässig sein kann. Hierzu ergibt sich aus dem Urteil MFE Marienfelde/HABM – Vétoquinol (HIPOVITON), dass ein solcher Antrag zulässig war, weil er auf Erlass derjenigen Entscheidung gerichtet sei, die die Beschwerdekammer nach Ansicht der Klägerin auf die beim HABM eingelegte Beschwerde hätte erlassen müssen. Bei dem zweiten Themenkreis geht es darum, dass Artikel 73 der Verordnung Nr. 40/94, wonach Entscheidungen des Amtes nur auf Gründe gestützt werden dürfen, zu denen die Beteiligten sich äußern konnten, nicht als verletzt gilt, wenn die nicht übermittelte Information nur dazu gedient hat, die Richtigkeit eines Ergebnisses zu bestätigen, das auf einer von dieser Information unabhängigen Überlegung beruht (Urteil Fieldturf/HABM [LOOKS LIKE GRASS... FEELS LIKE GRASS... PLAYS LIKE GRASS]). Drittens geht es um die Anwendung von Artikel 74 der Verordnung Nr. 40/94 durch die Beschwerdekammer im Rahmen eines Verfahrens bezüglich relativer Eintragungshindernisse. Die Reichweite dieser Vorschrift – wonach in einem solchen Verfahren „[die] Ermittlung auf das Vorbringen und die Anträge der Beteiligten beschränkt [ist]“ – ist im Urteil Ruiz-Picasso u. a./HABM – DaimlerChrysler (PICARO) präzisiert worden50. In diesem Urteil hat das Gericht ebenso wie im Urteil vom 23. September 2003 in der Rechtssache T-308/01 (Henkel/HABM – LHS [UK] [KLEENCARE], Slg. 2003, II-3253) daran erinnert, dass nach Artikel 74 der Verordnung die Beschwerdekammer ihre Entscheidung über eine Beschwerde, mit der eine ein Widerspruchsverfahren abschließende Entscheidung angefochten wurde, nur auf die von dem betreffenden Verfahrensbeteiligten geltend gemachten relativen Eintragungshindernisse und die von ihm hierzu vorgetragenen Tatsachen und beigebrachten Beweise stützen könne.