Nejvyspělejší země usoudily, že nezávislost centrálních bank je opodstatněná. Politici ve svých racionálnějších chvilkách (ano, i ty se u nich dostavují) přiznávají, že co se týče zbraně, již představují úrokové míry, nelze jim důvěřovat, obzvlášť když se blíží volby. Proto ji předali technokratům, v naději, že odborníci rozhodují racionálně, což prospěje všem. Tento konsenzuální názor je mi vlastní. Je tu ale jeden problém a krize jej zdůraznila. Jestliže centrální banka vyčleňuje veřejné finance na podporu konkrétních firem, byť to má systémové opodstatnění, neplatí tu jiné ohledy co do zodpovědnosti? A je-li přímým kontrolním orgánem, jakož i věřitelem poslední záchrany, jsou tu ještě další ohledy.
Die meisten entwickelten Länder sind zu dem Schluss gekommen, dass die Unabhängigkeit der Zentralbanken durchaus sehr sinnvoll ist. Politiker räumen in ihren rationalen Momenten (ja, die gibt’s) ein, dass man ihnen vor allem in Vorwahlzeiten die Zinssatz-Waffe nicht anvertrauen kann. Daher hat man diese Angelegenheit in die Hände von Technokraten gelegt, in der Hoffnung, dass diese rationale Entscheidungen zum Nutzen aller treffen. Ich teile diese Ansicht. Aber es gibt ein Problem und die Krise hat es deutlich zu Tage gebracht. Gelten nicht andere Überlegungen hinsichtlich der Verantwortlichkeit einer Zentralbank, wenn diese öffentliche Mittel zur Unterstützung einzelner Unternehmen einsetzt – selbst wenn es dafür eine systemische Rechtfertigung gibt? Und wieder andere Überlegungen kommen zur Anwendung, wenn es sich um eine direkte institutionelle Bankenaufsicht und den Kreditgeber letzter Instanz handelt.