Zejména Čína a Indie v posledních dekádách pozdvihly z chudoby zvýšením příjmů a zlepšením zdraví stovky milionů lidí. Čína a Indie toho částečně dosáhly posílením institucí a sledováním politiky, která podpořila silný a relativně inkluzivní růst. Čína také využila “demografických dividend“: klesla míra porodnosti a pracovní síla rostla rychleji než na ní závislá populace, což uvolnilo zdroje na investici do lidí a kapitálu. Výsledkem byl rychlejší růst a životní standard. Taková výhoda může trvat desetiletí. A u Číny i trvala, ale pomalu se blíží ke svému konci. Nicméně u Indie a dalších rozvojových zemí začíná být demografická dividenda teprve nyní viditelná. Faktem je, že celých 90% chudoby je soustředěno v zemích s rostoucí populací v produktivním věku, což pro následující dekády vytváří důležitou příležitost pro rychlé snížení chudoby.
Insbesondere China und Indien haben in den letzten Jahrzehnten hunderte von Millionen aus der Armut befreit, die Einkommen ihrer Bürger gesteigert und deren Gesundheit verbessert. China und Indien haben dies insbesondere durch Stärkung ihrer Institutionen und die Umsetzung von Strategien geschafft, die ein starkes, relativ breite Schichten umfassendes Wachstum begünstigten. China profitierte zudem von einer „demografischen Dividende“: Die Geburtenraten sanken, und die Erwerbsbevölkerung stieg schneller als die abhängige Bevölkerung, was Ressourcen freisetzte, die in Menschen und Kapital investiert werden konnten. Dies sorgte für mehr Wachstum und steigerte den Lebensstandard. Eine derartige Dividende kann jahrzehntelang Bestand haben. Und in China hatte sie dies, auch wenn sie nun langsam an ihr Ende kommt. Was allerdings Indien und andere Entwicklungsländer angeht, so macht sich die demografische Dividende hier gerade erst bemerkbar. Tatsächlich konzentrieren sich volle 90% der weltweiten Armut in Ländern mit wachsenden Bevölkerungen im erwerbsfähigen Alter, was in den kommenden Jahrzehnten eine bedeutende Chance zur raschen Verringerung der Armut schafft.