Není tedy překvapivé, že úřad bangladéšské premiérky se snaží stát v čele globálních inovací a podporuje laboratoř zemědělských inovací, která sdílí nejlepší postupy a nápady. Kodaňský konsensus spolupracuje s největší světovou nevládní organizací BRAC na zjištění, jakou politiku si přejí lidé žijící ve venkovském Bangladéši, a to včetně „ultrachudých“ obyvatel, s nimiž BRAC úzce spolupracuje. Tito námezdní dělníci, ženy v domácnosti a další občané, z nichž někteří musí vyžít s částkou odpovídající 60-70 americkým centům denně nebo i méně, totiž jen málokdy dostávají místo u stolu, kde se diskutuje o budoucí politice. Na devíti venkovských fórech pořádaných v odlehlých částech země se drtivá většina účastníků jednohlasně vyslovovala za tutéž politickou prioritu: zvýšení zemědělské produktivity. „Každý ví, že Rangpur má problémy s mongou,“ prohlásil jeden místní občan z Čandpary ve správní oblasti Rangpur a použil přitom bengálský výraz pro každoroční cyklický fenomén v podobě sezonního hladu. „Nedokážeme dát svým lidem dvakrát denně najíst – musíme zvýšit zemědělskou produktivitu.“ Také účastník fóra z vesnice Mukimábád měl pro Bangladéš stejnou vizi: „Potřebujeme plodiny a semena, jež nejsou náchylné na salinitu a záplavy, abychom nemuseli umírat kvůli nedostatku potravin.“ Boj lidstva s hladem lze vyhrát.
Es überrascht nicht, dass das Büro des Ministerpräsidenten von Bangladesch sich bemüht, eine Führungsrolle im Bereich der globalen Innovation zu übernehmen, und ein landwirtschaftliches Innovationlabor unterhält, das bewährte Verfahren und Ideen weitergibt. Das Copenhagen Consensus Center hat mit der weltgrößten NGO, BRAC, zusammengearbeitet, um die politischen Wünsche der Menschen im ländlichen Bangladesch zu ermitteln, einschließlich der „ganz Armen“, mit denen BRAC eng zusammenarbeitet. Diese Arbeiter, Hausfrauen usw., von denen einige von einem Gegenwert von 0,60-0,70 Dollar oder weniger pro Tag leben, erhalten selten einen Platz am Tisch, um politische Maßnahmen zu diskutieren. In neun ländlichen Foren in weit auseinander liegenden Teilen des Landes sprachen sich die Teilnehmer mit überwältigender Mehrheit für dieselbe politische Priorität aus: eine Steigerung der landwirtschaftlichen Produktivität. „Jeder weiß, dass Rangpur ein Monga-Problem hat“, erklärte ein Bewohner Chandparas in der Region Rangpur unter Verwendung des bengalischen Wortes für das jährlich wiederkehrende Phänomen jahreszeitlichen Hungers. „Wir haben nicht genug zu essen, um den Menschen hier zwei Mahlzeiten pro Tag zu ermöglichen – wir müssen unsere landwirtschaftliche Produktivität steigern.“ Ein Dörfler in Mukimabad hatte dieselbe Vision für Bangladesch: „Wir brauchen Anbauprodukte und Saatgut, die nicht für Versalzung und Überflutung anfällig sind, damit wir nicht aufgrund des Mangels an Lebensmitteln sterben.” Der Kampf der Menschheit gegen den Hunger lässt sich gewinnen.