Obě tyto vlastnosti zvýšily globální úspory. V prvé řadě prudce vzrostly ceny ropy, protože motorem růstu byly relativně chudé, ale velké země – Indie a především Čína – a byly lačné po zdrojích. Tím došlo k přerozdělení globálních příjmů směrem k zemím s vyšším sklonem k úsporám: k zemím vyvážejícím ropu. Ještě důležitější byly merkantilistické politiky. Čína a další rozvíjející se země uskutečňovaly ekonomickou strategii, která se vzpírala běžným zásadám teorie růstu a rozvoje. Merkantilistický růst se nezakládal na přitahování kapitálu, nýbrž na jeho vytlačování – a do jisté míry takový přístup vyžadoval. Omezením přílivů ze zahraničí a zachováním nízkých domácích úrokových sazeb si Čína dokázala udržet relativně slabší měnu, která posloužila k přetrvání jejího modelu exportem taženého růstu. To vedlo k rozsáhlým přebytkům běžného účtu (v jednu chvíli přes 10 % HDP), které vyústily v tok kapitálu do zbytku světa.
Diese beiden Eigenschaften haben zur Erhöhung der weltweiten Ersparnisse geführt. Da die relativ armen, aber großen Wachstumslokomotiven wie Indien und insbesondere China sehr ressourcenhungrig waren, stiegen weltweit die Ölpreise. Dadurch wurde das globale Einkommen stärker zu Ländern hin gelenkt, die eine stärkere Neigung zum Sparen haben: den Ölexportländern. Noch wichtiger war die merkantilistische Politik. China und andere Schwellenländer verfolgten eine wirtschaftliche Strategie, die sich über die üblichen Grundsätze der Wachstums- und Entwicklungstheorie hinwegsetzte. Das merkantilistische Wachstum beruhte nicht darauf, Kapital anzuziehen, sondern eher darauf, es abzustoßen – was zu einem gewissen Grad auch nötig war. Durch die Begrenzung ausländischer Zuflüsse und die Deckelung der inländischen Zinsen konnte China seine Währung relativ schwach halten, was dem exportorientierten Wachstumsmodell des Landes zugute kam. Dies führte zu massiven Handelsbilanzüberschüssen (teilweise über 10% des BIP), was wiederum Kapitalflüsse in den Rest der Welt zur Folge hatte.