Rozvoj ekologického zemědělství pro horkou a přelidněnou planetu bude vyžadovat nejpokročilejší zemědělské metody, které máme kamp#160;dispozici, a to včetně GM metod. Vamp#160;plném proudu jsou již projekty vývoje odrůd, které potřebují méně vody a udržují si vysoký výnosový potenciál v drsnějších a sušších podmínkách než dnešní plodiny. Budeme moudří, přijmeme množící se důkazy o bezpečnosti a přivítáme tyto nástroje, které jsou nezbytné pro přežití? NEW YORK – Je tomu už dávno, co ekonomové udělali konec s omylem, jehož se dopustil Adam Smith, když tvrdil, že výrobě by se v hospodářství země měla přiznávat nadřazenost. V druhé knize Bohatství národů Smith dokonce jako neproduktivní odsoudil pracovní výkony „kněží, právníků, lékařů, učenců všech druhů, herců, žertéřů, muzikantů, operních zpěváků, tanečníků atd.“ Možná že se sice se Smithem (a Shakespearem) shodneme na neužitečnosti právníků, ale rozhodně to neplatí pro Oliviera, Falstaffa ani Pavarottiho. Fixace na výrobní fetiš se však pravidelně vrací; nejčerstvěji se projevuje ve Spojených státech v návaznosti na nedávnou krizi. Nicholas Kaldor, cambridgeský ekonom světové úrovně a vlivný poradce Labouristické strany, ve Velké Británii poloviny 60. let spustil poplach kolem „deindustrializace“.
Die Entwicklung einer umweltfreundlichen Landwirtschaft für einen heißen und dicht bevölkerten Planeten erfordert die fortschrittlichsten verfügbaren landwirtschaftlichen Verfahren, darunter auch die Gentechnik. So werden derzeit Projekte durchgeführt, um Pflanzensorten zu entwickeln, die weniger Wasser verbrauchen und ihr Ertragspotenzial unter trockeneren Bedingungen beibehalten als die heutigen Pflanzen. Werden wir so klug sein, die sich mehrenden Sicherheitsbeweise zu akzeptieren und diese notwendigen Überlebenswerkzeuge zu willkommen zu heißen? NEW YORK: Die Ökonomie hat sich schon vor langer Zeit von dem Trugschluss verabschiedet, dem Adam Smith aufsaß, als er argumentierte, das produzierende Gewerbe müsse innerhalb der Wirtschaft eines Landes Vorrang genießen. Tatsächlich verdammte Smith in Buch II von Der Wohlstand der Nationen die Arbeit von „Kirchenmännern, Anwälten, Ärzten, Literaten jeglicher Art; Schauspielern, Possenreißern, Musikanten, Opernsängern, Operntänzern, usw.“ als unproduktiv. Wir mögen mit Smith (und Shakespeare) übereinstimmen, was die Nützlosigkeit von Anwälten angeht, doch wohl sicher nicht in Bezug auf Olivier, Falstaff und Pavarotti. Aber die Besessenheit mit dem produzierenden Gewerbe lebt immer wieder auf, zuletzt in den USA im Gefolge der jüngsten Krise. Mitte der 1960er Jahre schlug in Großbritannien Nicholas Kaldor, Ökonom von Weltrang aus Cambridge und einflussreicher Berater der Labour Party, wegen der „Deindustrialisierung“ Alarm.