Putují ze severu na jih, z jihu na sever, z jihu na jih i ze severu na sever. Nejpravděpodobnějším výsledkem debaty o globální rozvojové agendě po roce 2015 bude něco mezi přístupem ve stylu MDG – tedy konkrétními a měřitelnými cíli pro snížení extrémní chudoby – a nově se rýsující interpretací trvale udržitelného rozvoje, která klade důraz na složité síly vzájemné provázanosti, jako jsou migrace nebo klimatické změny. V nedokonalém světě politiky by byla tato střední cesta pozitivním výsledkem. Naštěstí se i pro migraci vyvíjí ten typ měřitelných výsledků, který MDG až dosud vyžadovaly. Zastřešujícím cílem je navrhnout „cestovní mapu“, která nás dokáže dovést od dnešního špatně řízeného, vykořisťovatelského systému lidské mobility k systému dobře řízenému, jenž bude chránit práva migrantů a zohledňovat důsledky a příležitosti migrace. Ideální výsledek by zaměřil pozornost na potřebu omezit bariéry všech druhů lidské mobility – tedy vnitřní i státní hranice – tím, že sníží jejich ekonomické a sociální náklady. Taková agenda zahrnuje jednoduchá opatření typu snížení poplatků za víza i složitější reformy, například umožnění migrantům, aby mohli bez sankcí měnit zaměstnavatele, nebo zvýšení podílu migrantů, kteří se těší právní ochraně a pracovním právům.
Sie ziehen vom Norden in den Süden, vom Süden in den Norden, vom Süden in den Süden oder vom Norden in den Norden. Das wahrscheinlichste Ergebnis der Debatte über die globale Entwicklungsagenda für die Zeit nach 2015 dürfte ein Mittelding zwischen einem millenniumzielartigen Ansatz – konkreten, messbaren Zielen zur Verringerung der schlimmsten Armut – und der sich herausbildenden nachhaltigen Entwicklungserzählung sein, die die komplexen Kräfte der Interdependenz wie Migration und Klimawandel herausstellt. In der unvollkommenen Welt der Politik wäre ein derartiger Mittelweg ein gutes Ergebnis. Glücklicherweise werden derzeit für die Migration messbare Ergebnissen jenes Typs entwickelt, wie sie die Millenniumziele bisher verlangt haben. Die übergreifende Zielsetzung besteht darin, einen Fahrplan zu entwerfen, der uns vom heutigen schlecht gemanagten, ausbeuterischen System menschlicher Mobilität zu einem System führt, das gut gemanagt wird, die Rechte der Migranten schützt und die Folgen und Chancen der Migration einplant. Ein ideales Ergebnis würde die Aufmerksamkeit auf die Notwendigkeit zum Abbau von Schranken für alle Arten menschlicher Mobilität – landesintern und grenzüberschreitend – konzentrieren, indem es deren wirtschaftliche und soziale Kosten senkt. Eine derartige Agenda umfasst einfache Maßnahmen wie die Verringerung von Visagebühren ebenso wie komplexere Reformen, z.B. von der Art, die es Migranten erlaubt, ungestraft den Arbeitgeber zu wechseln, oder die den Anteil von Migranten erhöht, der rechtlich abgesichert ist und Arbeitnehmerrechte genießt.