Na jedné straně univerzity plní odvěké dohody s vládou, na druhé straně se střetají s horlivými reformátory, kteří prosazují tržně založené řešení zdůrazňující konkurenční soupeření mezi ústavy, pobízejí k mobilitě akademiků i studentů a kladou důraz na učení soustředěné na studenta. Z těchto náhledů pochopitelně vyplývají různé důsledky pro budoucnost vysokých škol. Univerzity tradičně uskutečňovaly výzkum, poskytovaly profesní vzdělání a mladým lidem vstupujícím v dané zemi do společnosti nabízely kulturní základ. Dnes se zdá, že ani jedna z těchto met není jistá. A právě vleklé období nejasnosti ohledně jejich hlavních cílů je pro evropské univerzity největším nebezpečím. Raison d’être univerzit bylo vždy hledání pravdy pomocí pozorování, pokusů, racionální argumentace a vzájemné kritiky.
Einerseits halten sich Universitäten an seit langem bestehende Vereinbarungen mit Regierungen; andererseits sehen sie sich eifrigen Reformern gegenüber, die marktorientierte Lösungen anstreben, die das Gewicht auf Wettbewerb unter den Einrichtungen legen, die die Mobilität von Dozenten und Studenten fördern und auf studierendenzentriertes Lernen Wert legen. Es liegt auf der Hand, dass sich aus dieser Haltung ganz andere Schlussfolgerungen für die Zukunft der Universitäten ergeben. Traditionell wurde an Universitäten geforscht, sie haben eine wissenschaftsbezogene Berufsqualifikation vermittelt und den jungen Menschen eines Landes die Grundlagen kultureller Bildung für ihren Weg in die Gesellschaft geboten. Heutzutage scheint keine dieser Zielsetzungen gewiss. Tatsächlich ist die schlimmste Gefahr für Europas Universitäten eine länger andauernde Phase der Verwirrung über ihre obersten Ziele. Das Streben nach Wahrheit durch Beobachtung, Experimentieren, rationale Argumentation und gegenseitige Kritik ist seit jeher Raison d'Être der Universitäten gewesen.