Mohu sice nesouhlasit s liberálem Grigorijem Javlinským a jeho stranou Jabloko nebo s Anatolijem Čubajsem (který i nadále slouží Rusku tím, že vede státní elektrárenskou společnost), ale oba při snaze získat křesla v Dumě naráželi na nepřekonatelné překážky. Do parlamentu nebyli vpuštěni, protože po pravdě řečeno reprezentují více než jen sami sebe; zastupují lidi, kteří si upřímně přejí hájit ideu „liberálního Ruska“, tedy Ruska, které bude svobodné a demokratické. Z politického hlediska byli v podstatě zničeni – zastrašeni, vyhozeni z různých funkcí, donuceni opustit zemi. Mezi lidmi pronásledujícími oligarchy jsem nepotkal žádného, který by sám neusiloval se oligarchou stát. Zdá se, že dokonce i tolik vážení kamarádi prezidenta Putina z KGB, kteří by měli být tvrdými asketickými muži, vesměs spojují své vládní funkce s lukrativními posty ve státem vlastněných podnicích. Nechvalně proslulý Igor Sečin, tento kardinál Richelieu Putinova Kremlu, si nějakým způsobem dokáže vyšetřit čas i na ředitelování velkého státního ropného koncernu Rosněfť. Putinovo tažení proti oligarchům tak obsahuje víc než jen špetku pokrytectví.
Ich mag zwar mit dem Liberalen Grigori Jawlinski und seiner Jabloko-Partei oder mit Anatoli Tschubais(der noch immer als Vorsitzender des nationalen Elektrizitätsunternehmens in Russlands Diensten steht) nicht unbedingt konform gehen, aber beiden wurden unüberwindliche Hindernisse in den Weg gelegt, damit sie keinen Sitz in der Duma erringen. Man hielt sie vom Parlament fern, weil sie in Wirklichkeit mehr als nur sich selbst repräsentieren. Sie stehen für jene Menschen, die sich ehrlich für die Idee eines „liberalen Russland” einsetzen, also für ein freies und demokratisches Russland. Im Grunde wurden sie politisch zerstört – verjagt, aus diversen Jobs gefeuert und gezwungen, das Land zu verlassen. Unter denjenigen, die die Oligarchen verfolgen, ist mir allerdings noch kein einziger untergekommen, der nicht selbst versucht hätte, ein Oligarch zu werden. Tatsächlich scheinen auch Präsident Putins gehätschelte KGB-Getreue, die ja derartig asketische Männer sein sollen, ihre Regierungsposten noch mit lukrativen Jobs in staatlichen Unternehmen aufzufetten. Der berüchtigte Igor Setschin, der Richelieu in Putins Kreml, schafft es sogar zeitlich noch irgendwie, seinen Job als Vorsitzender von Rosneft, dem großen staatlichen Ölkonzern wahrzunehmen. Putins Kampagne gegen die Oligarchen haftet also mehr als nur ein Hauch von Heuchelei an.