Náklady mezitímního produktu nesmí být přičteny pouze jednomu z obou koncových produktů, ale oběma. Z toho vyplývá, že tarify za pronájem linek účastníkům, jakož i za telefonní hovory a služby s přidanou hodnotou musí být v rámci analýzy nůžkového efektu srovnávány s náklady vztahujícími se k této celkové nabídce služeb. Žalobkyně krom toho zpochybňuje argumenty Komise vycházející ze zásady restrukturalizace tarifů (napadené rozhodnutí, body 120 až 123 odůvodnění).
Die Kosten für dieses Vorprodukt dürften nicht nur dem einen oder anderen Endprodukt, sondern müssten beiden zugeordnet werden. Daher müssten im Rahmen eines Kosten-Preis-Scheren-Tests die Entgelte für die Vermietung von Anschlüssen an Endkunden sowie für Verbindungen und Mehrwertdienste mit den für dieses Leistungsbündel anfallenden Kosten verglichen werden. Die Klägerin bestreitet zudem das Vorbringen der Kommission zum Grundsatz der Tarifumstrukturierung (Randnrn. 120 bis 123 der angefochtenen Entscheidung).