Lze tedy směle prohlásit, že obvykle rozvážný indický statistický úřad na sebe v souvislosti s letošním rozpočtem strhl veškerou pozornost. Rozpočet ministra financí Áruna Džaitleye však slaví úspěch hned na několika frontách – mimo jiné proto, že se mu daří skloubit vize s implementací. Konkrétně realizuje vládní vizi prorůstové agendy, která usnadňuje podnikání v Indii, a současně se zaměřuje na kvalitnější mechanismy zajišťování sociálních programů. Na výdajové straně je rozpočet expanzivní: dramaticky zvyšuje investiční výdaje, zavádí nové sociální programy a zvyšuje objem úvěrů pro různé sektory. Ačkoliv v něm není patrná žádná významná snaha stanovit výdajový strop u některých největších fiskálních programů, jako jsou státní zákon o garanci zaměstnanosti na venkově (který zaručuje domácnostem na venkově 100 placených dní) nebo dotace hnojiv, zavádějí se opatření na zkvalitnění jejich implementace a omezení úniků. Třebaže jsou však v rozpočtu zmíněny dezinvestice ze ztrátových oblastí veřejného sektoru, rozpočet v tomto směru nepůsobí nijak naléhavě. Jelikož soukromé investice zůstávají kvůli silné dluhové zátěži podnikového sektoru a obrovskému objemu špatných bankovních aktiv slabé, vláda se jednoznačně rozhodla je opětovně nastartovat prostřednictvím infrastrukturálních výdajů. Potřeby indické infrastruktury však dalece přesahují možnosti vládních výdajů.
Man kann mit Fug und Recht behaupten, dass das sonst so biedere Amt für Statistik den Planern des diesjährigen Haushalts die Schau gestohlen hat. Dennoch ist der von Finanzminister Arun Jaitley vorgelegte Haushalt in mancherlei Hinsicht ein Erfolg – nicht zuletzt aufgrund der Harmonisierung von Vision und Umsetzung. Insbesondere unterstützt der Haushalt die Vision der Regierung, eine Wachstumsagenda zu etablieren, die wirtschaftliche Aktivitäten in Indien erleichtert und gleichzeitig auf verbesserte Mechanismen zur Bereitstellung von Sozialleistungen abzielt. Ausgabenseitig präsentiert sich der Haushalt expansiv mit einer dramatischen Aufstockung der Investitionsausgaben, der Einführung neuer Sozialprogramme und steigenden Krediten für verschiedene Sektoren. Obwohl man keine echten Anstrengungen unternimmt, die Ausgaben für manche der umfangreichsten Sozialprogramme zu begrenzen, wie etwa für Düngemittel-subventionen oder die Ausgaben im Rahmen des Gesetzes zur Beschäftigungsgarantie im ländlichen Indien (das Haushalten im ländlichen Raum den Lohn für 100 Tage garantiert), ergreift man dennoch Maßnahmen zur verbesserten Umsetzung dieser Maßnahmen und gegen das Versickern finanzieller Mittel. Und obwohl der Haushalt Desinvestitionen im Bereich defizitärer Einrichtungen des öffentlichen Sektors vorsieht, vermittelt man in dieser Hinsicht kein Gefühl der Dringlichkeit. Angesichts der fortgesetzt schwachen privaten Investitionen aufgrund der enormen Schuldenlast des Unternehmenssektors und der riesigen Menge an notleidenden Aktiva in den Büchern der Banken, hat sich die Regierung nun klar dafür entschieden, diesen Prozess durch Infrastrukturausgaben in Schwung zu bringen. Allerdings übersteigen die Erfordernisse im Bereich Infrastruktur die Finanzierungsmöglichkeiten der Regierung bei weitem.