Za čtvrté platí, že lačnost nelze kontrolovat jakýmkoliv apelem na morálku a hodnoty. Lačnost se musí kontrolovat strachem ze ztráty, který pramení z vědomí, že neuvážlivé instituce a prostředníky nebude nikdo zachraňovat. Systematické sanace během poslední krize – jakkoliv byly nezbytné pro zabránění globálnímu krachu – tento problém morálního hazardu ještě zhoršily. Nejenže byly finanční instituce pokládané za „příliš velké, než aby mohly padnout“ zachraňovány, ale pokřivenost tohoto systému se prohloubila, když se tyto instituce staly v důsledku konsolidace finančního sektoru ještě většími. Je-li nějaká instituce příliš velká, než aby mohla padnout, pak je příliš velká a měla by být rozbita. Nepřikročíme-li k těmto radikálním reformám, budou se vynořovat stále noví Gordonové Gekkové – a Charlesové Ponziové. Za každého potrestaného a znovuzrozeného Gekka – jakým je ten v novém filmu Wall Street – se narodí stovky ještě mizernějších a lačnějších Gekků.
Viertens lässt sich Gier nicht durch Appelle an Moral und Werte beherrschen. Gier muss durch Verlustangst beherrscht werden, die sich aus dem Wissen ergibt, dass keiner den leichtsinnigen Instituten und Agenten aus der Patsche hilft. Die systematischen Bailouts der jüngsten Krise – so nötig sie zur Vermeidung eines globalen GAUs auch gewesen sein mögen – haben dieses Moral-Hazard-Problem weiter verstärkt. Nicht nur, dass jene Finanzinstitute, die zu groß waren, um sie scheitern zu lassen, gerettet wurden; die Verzerrungen haben sich noch verschlimmert, da diese Institute über die Konsolidierung des Finanzsektors sogar noch größer geworden sind. Wenn ein Finanzinstitut zu groß ist, um es scheitern zu lassen, dann ist es zu groß und sollte aufgespalten werden. Sofern wir nicht radikale Reformen umsetzen, die all dem begegnen, werden neue Gordon Gekkos (und Charles Ponzis) auftauchen. Und für jeden bestraften und geläuterten Gekko – wie den Gekko im neuen Wall Street – werden hunderte geboren werden, die noch böser und gieriger sind.