Mnozí lidé argumentují tím, že dotace jakéhokoliv druhu by nikdy neměly být schvalovány, a to zčásti i proto, že je krajně obtížné, ne-li přímo nemožné je zrušit, i když nejsou nadále zapotřebí. Podle tohoto názoru by celková platba nějakému výrobnímu faktoru neměla překračovat jeho mezní produktivitu, a žádoucí výsledky by se tudíž měly podněcovat prostřednictvím daňových pobídek. Jak ovšem na počátku 20. století ukázali teoretici, spolupráce a vzájemná výměna uvnitř rozmanitého trhu práce určitého státu zvyšuje produktivitu všech.
Vielerorts argumentiert man, dass Beihilfen jeglicher Art abzulehnen sind, teilweise deshalb, weil es extrem schwierig, wenn nicht gar unmöglich ist, sie wieder abzuschaffen, wenn sie nicht mehr gebraucht werden. Dieser Ansicht zufolge sollten die Zahlungen an einen Produktionsfaktor nicht höher sein als seine Grenzproduktivität und die gewünschten Ergebnisse sollten durch steuerliche Anreize gefördert werden. Aber wie Wirtschaftstheoretiker des frühen 20. Jahrhunderts dargelegt haben, erhöht sich die Produktivität aller durch Zusammenarbeit und Austausch innerhalb der Erwerbsbevölkerung.