Navzdory evidentnímu vlivu Kremlu na ruskojazyčné obyvatele východní Ukrajiny je však celkovým důsledkem anexe Krymu oslabení ruského vlivu v zemi a současné posílení NATO coby Putinova úhlavního nepřítele. Putin se také možná strachoval, že úspěšná revoluce na Ukrajině by mohla podnítit oživení protestů, které mu způsobily tolik potíží v roce 2012, kdy po Dmitriji Medveděvovi opět převzal prezidentskou funkci. Po anexi Krymu se Putinova obliba doma prudce zvýšila a pravděpodobnost, že by se jakémukoliv protestu podařilo významně podkopat – natožpak svrhnout – jeho administrativu, je velmi nízká. Další lidé tvrdí, že Putinovou prvotní motivací bylo obnovení ruského statusu globální „světové velmoci“. Putin jako bývalý agent KGB v Německé demokratické republice koneckonců želí rozpadu Sovětského svazu a nazval ho „největší geopolitickou katastrofou dvacátého století“.
Doch trotz Russlands offensichtlichem Einfluss auf die russischsprachige Bevölkerung in der östlichen Ukraine hatte die Krim-Annektierung insgesamt eine Verringerung des russischen Einflusses in dem Land zur Folge und stärkte Putins Angstgegner, die NATO. Vielleicht bereitet es Putin auch Sorge, dass eine erfolgreiche Revolution in der Ukraine zu einem Wiederaufflammen der Proteste führen könnte, die ihm 2012 so viel Ärger bescherten, als er die Präsidentschaft von Dmitri Medwedew wieder übernahm. Nach der Annektierung der Krim schossen Putins Umfragewerte in Russland in die Höhe, und die Wahrscheinlichkeit, dass Proteste in irgendeiner Form dazu führen würden, seine Regierung tatsächlich zu untergraben – oder gar zu stürzen – ist sehr gering. Andere behaupten, Putins Hauptbeweggrund sei die Wiederherstellung von Russlands globalem Status als „Großmacht“ gewesen. Schließlich hat Putin, ein ehemaliger KGB-Agent in Ostdeutschland, die Auflösung der Sowjetunion als „größtes geopolitisches Desaster des 20. Jahrhunderts“ beklagt.