Nátlak by možná ani nebyl tak zdrcující, kdyby se ovšem nesetkal se souhlasem v některých vrstvách Račanovy vládnoucí koalice, konkrétně v Chorvatské sociálně-liberální straně (HSLS) Dražena Budiši, a také u vlivných katolických biskupů. Oslabená vláda se psychologicky připravovala na mnohem větší ústupky. V červenci Mezinárodní soudní tribunál pro bývalou Jugoslávii obvinil z válečných zločinů dva chorvatské generály - Rahima Ademiho a Ante Gotovinu. Račan, místo aby je vydal do Haagu, využil této příležitosti pro přesilovku a dal v parlamentu hlasovat o důvěře, což mělo jaksi bagatelizovat haagské zatykače. Po tomto kroku Budiša rezignoval na své předsednictví v Sociálně-liberální straně, čímž v podstatě vyvolal rozkol uvnitř klíčového koaličního partnera a jediné strany ve vládní koalici, která chtěla haagskému soudu klást odpor. Račan však přesto v hlasování o důvěře obstál a zajistil pro svůj kabinet jakous takous stabilitu. Různým frakcím, z nichž se skládá tudjmanovská opozice, se nicméně podařilo Budišu stáhnout na jejich stranu. Vzniklo tak nové politické těžiště příští krize.
Der dadurch entstandene Schaden wäre gerade noch zu verkraften gewesen, wenn nicht Teile der Regierungskoalition, allen voran Drazen Budisas Kroatische Sozialliberale Partei (HSLS) und auch einflussreiche katholische Bischöfe ihre Unterstützung für diese Proteste kundgetan hätten. Die Regierung war geschwächt und wurde psychologisch für noch weitergehende Zugeständnisse vorbereitet. Im Juli klagte das Haager Tribunal für Ex-Jugoslawien zwei kroatische Generäle, Rahim Ademi und Ante Gotovina, an, Kriegsverbrechen begangen zu haben. Anstatt sie nun an das Tribunal auszuliefern, nützte Racan die Chance für ein Machtspiel. Er stellte dem Parlament die Vertrauensfrage, um sich Unterstützung dafür zu holen, was eigentlich eine Forderung nach einer Abschwächung der Anschuldigungen durch das Haager Tribunal war. Das führte zum Rücktritt Budisas als Vorsitzendem der Sozialliberalen Partei und zu einer Spaltung des wichtigsten Koalitionspartners, der einzigen Regierungspartei, die sich dem Haager Tribunal widersetzen wollte. Racan ging trotzdem siegreich aus der Vertrauensabstimmung hervor und sorgte damit wenigstens für ein Minimum an Stabilität in seinem Kabinett. Dies bot der aus verschiedenen Tudjman-freundlichen Fraktionen bestehenden Opposition allerdings die Gelegenheit, Budisa ein wenig weiter auf ihre Seite zu ziehen und dadurch den Grundstein für die nächste Krise zu legen.