I kdyby však finanční společnosti měly problémy s řízením, v jejichž důsledku se rozhodování o mzdách odchyluje od zájmů akcionářů, takové problémy nemusí nutně zakládat důvod k tomu, aby toto rozhodování regulovala vláda. Problémy podobného typu se nejlépe řeší zavedením pravidel zaměřujících se na zlepšení vnitřních řídicích procesů a posílení práv investorů, takže rozhodnutí o struktuře odměňování zůstanou na představenstvech firem a akcionářích, kteří je volí. Mzdy ve finančních společnostech však vyvolávají také druhý významný typ obav: i když jsou struktury odměňování koncipovány v souladu se zájmy akcionářů, mohou vytvářet podněty k nadměrnému riskování, které je společensky nežádoucí. I kdyby se tedy plně vyřešily problémy s řízením ve finančních společnostech, vládní regulace jejich struktur odměňování může být stále oprávněná. Předpokládejme, že se regulační orgány mohou spolehnout, že většina finančních společností je řízena v zájmu jejich akcionářů. Ospravedlňovalo by to vynětí těchto společností ze stávajících regulačních norem, které omezují jejich rozhodování v oblasti půjček, investic a kapitálových rezerv?
Selbst wenn die Finanzunternehmen Führungsprobleme haben, die dazu führen, dass ihre Bezahlungsentscheidungen von den Aktionärsinteressen abweichen, rechtfertigen solche Probleme nicht unbedingt die staatliche Regulierung dieser Entscheidungen. Derartige Probleme geht man am besten mit Regeln an, die sich auf die Verbesserung der internen Führungsprozesse konzentrieren sowie auf die Stärkung der Investorenrechte, dabei aber die Entscheidungen, die über die Vergütungsstrukturen bestimmen, den Vorständen und den Aktionären überlassen, die den Vorstand wählen. Doch ergibt sich aus der Bezahlung in Finanzunternehmen auch noch ein zweiter wichtiger Grund zur Sorge: Selbst wenn die Vergütungsstrukturen im Interesse der Aktionäre gestaltet werden, könnten sie Anreize dafür schaffen, überhöhte Risiken einzugehen, die gesellschaftlich unerwünscht sind. Daraus folgt: Auch wenn die Probleme der Unternehmensführung in den Finanzunternehmen vollständig angegangen werden, ist ein staatliches Eingreifen in die Regulierung ihrer Vergütungsstrukturen u. U. immer noch gerechtfertigt. Angenommen die Regulierungsbehörden könnten sich darauf verlassen, dass die meisten Finanzunternehmen im Interesse ihrer Aktionäre geführt werden. Würde dies die Ausnahme dieser Unternehmen von den existierenden Vorschriften rechtfertigen, die ihre Entscheidungen im Hinblick auf Kreditvergabe, Investitionen oder Kapitalreserven einschränken?