Nejsme ani na prahu zahájení této revoluce. Současná technika je tak neefektivní, že kdybychom to například mysleli vážně s větrnou energií, museli bychom většinu zemí pokrýt větrnými turbinami, abychom vyrobili dostatek energie pro všechny, a přesto by nám zbýval obrovský problém s ukládáním energie: nevíme co dělat, když nefouká vítr. Tvůrci politik by se měli odklonit od napjatého vyjednávání o redukcích uhlíkových emisí a raději se dohodnout, že budou investovat do výzkumu a vývoje, aby techniku pozvedli na potřebnou úroveň. Nejenže by takový postup měl mnohem větší šanci, že si skutečně se změnou klimatu poradí, ale měl by také mnohem větší naději na politický úspěch. Největší producenti emisí jedenadvacátého století, včetně Indie a Číny, nejsou ochotní se upsat k přísným a nákladným emisím cílům.
Wie sind nicht annähernd so weit, diese Revolution in Gang zu bekommen. Die aktuellen Technologien sind so ineffizient, dass wir – um nur ein Beispiel zu nennen –, wenn es uns mit der Windkraft ernst wäre, die meisten Länder mit Windrädern zupflastern müssten, um genügend Strom für alle zu erzeugen. Und wir hätten dann noch immer ein enormes Speicherproblem: Wir wissen nicht, was wir tun sollen, wenn kein Wind weht. Unsere Politiker sollten die spannungsgeladenen Verhandlungen über die Reduzierung der Kohlenstoffemissionen aufgeben und stattdessen Übereinkünfte schließen, um in Forschung und Entwicklung zu investieren und diese Technologien auf den Stand zu bekommen, der erforderlich ist. Nicht nur wäre die Chance, damit den Klimawandel tatsächlich zu bekämpfen, viel größer; das Ganze hätte zugleich eine viel größere politische Erfolgschance. Die größten Verursacher von Kohlenstoffemissionen im 21. Jahrhundert, u.a. Indien und China, sind nicht bereit, ihre Unterschrift unter schwer zu erreichende, kostspielige Emissionsziele zu setzen.