Centrální banky se tohoto scénáře děsí, protože by pak obě jejich páky byly bezcenné. I kdyby úrokové sazby vzrostly, stále by existoval jen malý prostor pro jejich snížení. A k tomu, aby se potopené finanční trhy opět nafoukly, by bylo zapotřebí QE v politicky neprůchodném objemu. Tvůrci měnové politiky tudíž mají svázané ruce a napodobují onoho nešťastného osla, který nedokázal posoudit, která z jeho dvou potřeb je naléhavější. Když však centrální banky ve snaze vyřešit tento oříšek předpokládají, že s oběma pákami se musí pohybovat v určitém pořadí a v tandemu, vycházejí z minulých zkušeností, které však není potřeba opakovat.
Dieses Szenario versetzt die Notenbanken in Angst und Schrecken, weil es ihre beiden Hebel nutzlos machen würde. Trotz gestiegener Zinsen gäbe es weiterhin kaum Spielraum für Zinssenkungen. Und es würde eine politisch unzumutbar starke quantitative Lockerung erfordern, um den abgesoffenen Finanzmärkten wieder Auftrieb zu verleihen. Daher tun die Geldpolitiker gar nichts und machen es dem unglückseligen Esel nach, der sich nicht entscheiden konnte, welches seiner Bedürfnisse wichtiger war. Doch indem es unterstellt, dass beide Hebel nacheinander und gegenläufig bewegt werden müssen, geht das Dilemma der Notenbanken von einer Vergangenheit aus, die sich nicht wiederholen muss.