Několik zemí včetně Pákistánu a Filipín už spustily pilotní verze těchto „státních platforem“. Bohužel platí, že země, které trpí nejhoršími následky klimatických změn, zároveň mívají nejslabší státní kapacity. Mezinárodní společenství musí při budování kapacit potřebných k udržení přechodu na ekonomiku čisté nuly podpořit zranitelné státy typu Afghánistánu, Barmy, Bangladéše a Malediv. Aby takový přechod uspěl, musí být vnímán jako spravedlivý. Nemůže zabetonovat nerovnosti mezi bohatými a chudými zeměmi a musí překonat i společensko-ekonomické nerovnosti uvnitř zemí. Programy rekvalifikace zaměstnanců a přenosu cenných dovedností z průmyslu fosilních paliv do obnovitelného sektoru představují klíč.
Pakistan, die Philippinen und mehrere andere Länder verfügen bereits über Pilotprojekte für derartige „Länderplattformen“. Leider sind die Länder, die von den Auswirkungen des Klimawandels besonders stark betroffen sind, auch diejenigen mit den geringsten staatlichen Kapazitäten. Die internationale Gemeinschaft muss besonders hilfsbedürftige Länder wie Afghanistan, Myanmar, Bangladesch und die Malediven beim Aufbau der Kapazitäten unterstützen, die sie für den Übergang zu einer klimaneutralen Wirtschaft brauchen. Dieser Übergang kann jedoch nur gelingen, wenn er als fair wahrgenommen wird. Er darf die Ungleichheit zwischen reichen und armen Ländern nicht zementieren und er muss auch die sozioökonomischen Ungleichheiten innerhalb der einzelnen Länder überbrücken. Dazu braucht es Programme, die Arbeitnehmern neue Kompetenzen vermitteln und wertvolle Kenntnisse aus den fossilen Branchen in die erneuerbare Wirtschaft hinüberretten.