Propojení poradenství a auditorství vsak dává prostor dalsím zvráceným motivacím: motivaci zalíbit se klientovi, který nerad slysí nepříznivé zprávy. Arthur Lewitt, bývalý přededa americké vládní Komise pro regulaci prodeje cenných papírů, si tento konflikt uvědomoval: jakmile dá auditorská firma přednost svým vlastním krátkodobým zájmům, lze o poctivosti auditů často pochybovat. Lewitt je dost možná hlavní, leč zneuznanou postavou celé této katastrofy. Auditorské firmy a jejich firemní klienti - a to nijak překvapivě, vzhledem k tomu, že měly plno příležitostí se spolčit - naplno a bez obalu napadly jeho návrh, aby poskytování poradenských a auditorských bylo od sebe odděleno. To, co Lewitt pochopil - a co debakl Enronu tak jasně dokládá -, je, že na motivaci opravdu záleží, ale že samy živelné trhy správnou motivaci nedokáží poskytnout. Trhy neposkytují přímou motivaci pro vytváření majetku, ale pro takové svindlování a kličkování, kterému se věnoval Enron.
Aber die Verbindung von Beratung und Prüfung bringt andere perverse Anreize ins Spiel: den Anreiz, die Klienten zufriedenzustellen, die keine ungünstigen Berichte möchten. Der ehemalige Vorsitzende der US-Wertpapier- und Börsenaufsichtsbehörde Arthur Levitt erkannte den Konflikt: Die Konzentration vieler Wirtschaftsprüfungsunternehmen auf ihre eigenen kurzfristigen Interessen, könnte die Integrität ihrer Prüfungen beeinträchtigen. Er ist möglicherweise der heimliche Held in dem ganzen Fiasko. Die Wirtschaftsprüfer und ihre Klienten lehnten seinen Vorschlag einer Trennung von Beratung und Prüfung rundweg ab - kein Wunder, wenn man an das Ränkespiel denkt, das sich hier entwickelte. Was Levitt erkannte - und was die Enron-Pleite so deutlich zeigt - ist, dass Anreiz eine Rolle spielen, aber dass freie Märkte an sich nicht die richtigen Anreize bieten können. Die Märkte mögen keinen Anreiz zur Schaffung von Reichtum bieten, allenfalls bieten sie einen Anreiz für die Art von Machenschaften, die Enron beging.