Obvykle to vypadá tak, jak to elegantně shrnuli zesnulý Rüdiger Dornbusch a Sebastian Edwards, že v důsledku uvolněné fiskální a měnové politiky začne příliv čerstvě natištěných peněz „nahánět“ víc dolarů, než kolik jich může centrální banka při stávajícím směnném kurzu poskytnout. Namísto znehodnocení měny nebo zpřísnění své politiky se pak vláda rozhodne pro devizové kontroly a začne poskytovat přístup k dolarům pouze těm, kdo ho „opravdu“ potřebují, a tak bránit „spekulantům“ v poškozování „obyčejných lidí“. Kontrola devizového trhu, kterou obvykle doprovází kontrola cen, dává vládě pocit, že se vlk (uvolněná politika) nažere a koza (nízká inflace) zůstane celá. Kontrola však vede ke vzniku paralelního směnného kurzu, který může být buď legální tak jako v Argentině, anebo nezákonný nebo i trestně postižitelný tak jako ve Venezuele. Dvojí ceny za totožný dolar ovšem vytvářejí obrovské příležitosti k arbitráži. Dolar nakoupený za oficiální kurz lze na „modrém“ trhu v Argentině prodat téměř za dvojnásobek, a ve Venezuele dokonce za závratný desetinásobek. Několikrát tuto operaci zopakujte a budete si moci dovolit soukromý firemní tryskáč.
Die übliche Geschichte, wie sie schön durch Sebastian Edwards und den verstorbenen Rüdiger Dornbusch erzählt wird, besteht darin, dass nachlässige Haushalts- und Währungspolitik zu einer Flut frisch gedruckter Währung führt, um mehr Dollar zu bekommen, als die Notenbank zum bestehenden Wechselkurs bereitstellen kann. Anstatt die Währung abwerten zu lassen oder ihre Politik zu straffen, führt die Regierung Wechselkurskontrollen ein, die den Dollar-Zugriff auf diejenigen beschränkt, die ihn „wirklich“ brauchen, und so „Spekulanten“ davon abhält, „dem Volk“ zu schaden. Fremdwährungskontrollen und die meist damit verbundenen Preiskontrollen geben der Regierung das Gefühl, sie könne gleichzeitig nachlässige Politik säen und niedrige Inflation ernten. Aber die Beschränkungen führen zu einem zweiten Wechselkurs, der entweder wie in Argentinien legal oder wie in Venezuela illegal sein kann. Dort ist sogar seine Veröffentlichung verboten. Aber zwei Preise für einen identischen Dollar bieten enorme Arbitrage-Gelegenheiten. Ein zum offiziellen Kurs gekaufter Dollar kann auf dem „blauen“ Markt in Argentinien für fast das Doppelte und in Venezuela gar für das Zehnfache verkauft werden. Wenn man das einige Male macht, kann man sich einen Privatjet leisten.