Tento model je do jisté míry politicky iniciovaným konstruktem, výsledkem hluboce zakořeněné zaujatosti ve prospěch stavebnictví a průmyslové výroby coby hlavních tahounů hospodářského rozvoje. Tíhnutí k těmto dvěma sektorům sahá až k politice Velkého skoku vpřed v 50. letech minulého století, kdy se tavil železný šrot, aby se splnily přehnaně optimistické cíle produkce oceli, a tím se realizoval Maův sen o rychlé industrializaci. Dnes se čínská záliba v průmyslové výrobě projevuje v rozsáhlých výrobních a infrastrukturálních projektech podněcovaných přímými i nepřímými vládními dotacemi. A protože tento přístup podporuje investice a vytváří daňové příjmy pro místní vlády, má bezprostřednější pozitivní dopad na HDP než snaha o rozvoj sektoru služeb.
Dieses Modell ist in gewissem Maße ein politisch bedingtes Konstrukt: das Ergebnis einer tief verwurzelten Voreingenommenheit zugunsten der Bau- und Fertigungssektoren als führenden Treibern wirtschaftlicher Entwicklung. Diese Vorliebe reicht bis zum „Großen Sprung nach vorn“ der 1950er Jahre zurück, als Altmetall eingeschmolzen wurde, um übertrieben optimistische Zielvorgaben bei der Stahlproduktion zu erfüllen und so Maos Traum von einer schnellen Industrialisierung voranzutreiben. Heute manifestiert sich Chinas Vorliebe für die Industrieproduktion in großen Fertigungs- und Infrastrukturprojekten, die vom Staat direkt oder indirekt subventioniert werden. Dank Steigerung der Investitionstätigkeit und zusätzlicher Steuereinnahmen für die Kommunen hat dieser Ansatz eine unmittelbarere positive Wirkung auf das BIP als Bemühungen zur Entwicklung des Dienstleistungssektors.