Veřejnost by s ním nemohla více nesouhlasit. Zvýšení minimální mzdy v průzkumech důsledně vyhrávalo již po desetiletí a to velkým rozdílem – obecně i mezi Republikány. A když v květnu ministerstvo předložilo svůj návrh s přesčasy, řekli respondenti agenturám, že by hranice pro přesčasy měla být nastavena ještě výše. Zdravotní péče: “Zrušte Obamacare“ se stalo mantrou strany Republikánů hned, jakmile Kongres uzákonil Zákon o dostupné péči (Affordable Care Act, ACA) v roce 2010. |Přirozeně to tedy bylo stanovisko, které Trump přijal během soupeření o republikánskou nominaci. Nyní, jakožto zvolený prezident, si vybral zastupitele Georgie Toma Price, nepokrytého kritika Obamacare – a dalo by se říci, že i Medicaid a Medicare (které poskytují krytí chudým a seniorům) – aby vedl ministerstvo zdravotnictví. Naneštěstí pro Republikány se jim ještě nepodařilo vymyslet, jak nahradit Obamacare, takže jejich současná politika je “zrušit a oddálit.“ Jinými slovy: “Zavolejte nám za dva až tři roky.“
Dies könnte die Öffentlichkeit gar nicht stärker ablehnen. Seit Jahrzehnten ist die Erhöhung des Mindestlohns ein Grund für – oft erhebliche – Wahlsiege, was oft sogar die Republikaner erkannten. Und als das Arbeitsministerium im Mai seine Überstundenregelung vorschlug, meinten die Bürger in Umfragen, die Überstundengrenze solle sogar noch höher liegen. Gesundheitspolitik: Seit der Verabschiedung des Affordable Care Act (ACA) durch den Kongress im Jahr 2010 ist die „Rückabwicklung von Obamacare“ das Mantra der Republikanischen Partei. Also ist dies natürlich die Position, die Trump beim Rennen um die republikanische Nominierung vertrat. Als gewählter Präsident ernannte er nun den Repräsentanten Tom Price aus Georgia zum Chef des Gesundheitsministeriums – einen bekennenden Gegner von Obamacare und wohl ebenfalls von Medicaid und Medicare (die sich um die Armen und Älteren kümmern). Leider haben die Republikaner noch keinen Ersatz für Obamacare gefunden, also besteht ihre momentane Politik aus „Widerruf und Verzögerung“. Mit anderen Worten: „Frag uns in zwei oder drei Jahren nochmal.“