Nemusí tomu tak ovšem být. Uvědomíme-li si potenciálně velké hospodářské přínosy regulace, můžeme podnítit sofistikovanější debatu, která překročí rámec politické pantomimy a zaměří pozornost na klíčovou otázku, jak by měla regulace vypadat. Jak měřit příští globální rozvojové cíle KODAŇ – Na počátku jednadvacátého století dalo mezinárodní společenství několik chytrých a jednoduchých slibů v podobě takzvaných Rozvojových cílů tisíciletí (MDG). Svět měl do roku 2015 snížit počet lidí trpících hladem a žijících v extrémní chudobě na polovinu, zajistit všem lidem základní vzdělání a dramaticky redukovat dětskou úmrtnost. Úspěchů bylo mnoho, ačkoliv ne všechny rozvojové cíle se podaří splnit. Nesplněný možná zůstane například cíl snížit na polovinu počet lidí trpících hladem – i když to bude jen těsně.
Das muss allerdings nicht so sein. Werden die potenziell großen wirtschaftlichen Vorteile der Regulierung erkannt, kann dies möglicherweise zu einer differenzierteren, über politische Gesten hinausgehenden Debatte führen, die die Aufmerksamkeit auf das entscheidende Thema, nämlich die Gestaltung von Regulierungsbestimmungen, lenkt. Die Messung der nächsten Globalen Entwicklungsziele KOPENHAGEN – Zu Beginn des 21. Jahrhunderts hat die internationale Gemeinschaft mit den Millennium-Entwicklungszielen einige kluge und einfache Versprechen abgegeben. Darunter war die Absicht, bis 2015 den Anteil von Menschen, die unter Hunger leiden und in extremer Armut leben, zu halbieren, die Grundschulausbildung für alle zu sichern und die Kindersterblichkeit erheblich zu reduzieren. In vielen Bereichen gab es Erfolge, aber nicht alle dieser Ziele werden erreicht. Das Ziel der Halbierung des Hungers beispielsweise könnte verfehlt werden – wenn auch nur knapp.