Každý kandidát prezidentských voleb v roce 2008, který se opováží hovořit o obětech v současnosti kvůli bezpečnějšímu životnímu prostředí v budoucnu, však bude fakticky pokládat hlavu na špalek. Rozvojové země si kladou otázku, proč by měly globálnímu oteplování věnovat pozornost ony, když bohaté země nejsou připraveny výrazně snížit vlastní emise. Proč by si měly chudé země lámat hlavu s otázkou, jak odlesňováním přispívají ke globálnímu oteplování, když se bohaté země i nadále chovají tak rozmařile? Vědecké důkazy naznačují, že uhlíkové emise mají na globální oteplování přibližně stejný dopad bez ohledu na to, odkud pocházejí. Z tohoto důvodu dává celá řada ekonomů přednost rovnoměrné („harmonizované“) globální dani, která by zdaňovala uhlíkové emise ve stejné míře po celém světě a z jakéhokoliv zdroje – ať už jde o uhlí, ropu, nebo plyn a ať už jsou zdaňováni spotřebitelé, nebo firmy. Taková daň představuje nejpružnější a tržně nejcitlivější přístup, který by měl nejmenší dopady na hospodářský růst. Složitý systém kvót, který upřednostňují Evropané a jenž je ztělesněn v podobě kjótského protokolu, naopak zřejmě povede k mnohem vyšší neefektivitě a nákladům. Z tohoto důvodu je britská Sternova zpráva pravděpodobně příliš optimistická, když vypočítává, že snižování uhlíkových emisí na mnoha různých frontách bude stát svět pouhé 1% ročního příjmu.
Aber jeder Präsidentschaftskandidat bei den Wahlen 2008, der den Mut aufbringt, zu fordern, dass wir jetzt Opfer bringen müssen, damit unsere Umwelt in der Zukunft sicherer ist, hängt sich weit aus dem Fenster. Die Entwicklungsländer fragen sich, warum sie die globale Erwärmung beachten sollten, wenn die reichen Länder nicht bereit sind, ihre eigenen Emissionen drastisch zu senken. Warum sollten die armen Länder sich darüber Gedanken machen, wie die Entwaldung zur globalen Erwärmung beiträgt, solange die reichen Länder so verschwenderisch sind? Die wissenschaftlichen Erkenntnisse deuten darauf hin, dass Kohlenstoffemissionen unabhängig vom Ort ihres weltweiten Entstehens in etwa dieselbe Auswirkung auf die globale Erwärmung haben. Aus diesem Grund befürworten zahlreiche Ökonomen eine einheitliche („harmonisierte“) globale Steuer, die Kohlenstoffemissionen überall auf der Welt und unabhängig von der Quelle, aus der sie herrühren – gleich ob Kohle, Öl oder Gas oder Verbraucher oder Unternehmen – in gleicher Weise besteuern würde. Eine derartige Steuer wäre der flexibelste und marktfreundlichste Ansatz und hätte die geringsten Auswirkungen auf das Wirtschaftswachstum. Das von den Europäern favorisierte und vom Kyotoprotokoll verkörperte Quotensystem andererseits dürfte zu erheblich größeren Ineffizienzen und Kosten führen. Aus diesem Grund ist der englische Stern Report vermutlich viel zu optimistisch, wenn er davon ausgeht, dass ein aus verschiedenen Quellen schöpfender Ansatz zur Verringerung der Kohlenstoffemissionen die Welt lediglich 1% ihrer Einnahmen kosten wird.