Prakticky kdokoliv a cokoliv – od turistů, teroristů a uprchlíků po e-maily, nemoci, dolary a skleníkové plyny – dokáže proniknout téměř kamkoliv. Výsledkem je stav, kdy to, co se děje uvnitř jedné země, už nemůže být výlučně její záležitostí. Dnešní realita volá po aktualizovaném operačním systému – Světovém řádu verze 2.0 – založeném na „suverénním závazku“, tedy na představě, že suverénní státy nemají jen práva, ale i závazky vůči ostatním. Nový mezinárodní řád bude také vyžadovat rozšířený soubor norem a ujednání, počínaje dohodnutým základem státnosti. Vlády současných států by se dohodly, že se budou snahami o vytváření nových států zabývat jen v případech, kdy k tomu existuje historické opodstatnění, přesvědčivý důvod i podpora obyvatel a kdy by byl navrhovaný nový útvar životaschopný. Světový řád 2.0 musí zahrnovat také zákaz provozování či jakékoliv podpory terorismu.
Beinahe alles und jedes, angefangen von Touristen, Terroristen und Flüchtlingen über E-Mails, Krankheiten und Dollars bis hin zu Treibhausgasen dringt in sämtliche Winkel der Welt vor. Das Resultat dieser Entwicklung besteht darin, dass Dinge, die ein Land erreichen, nicht nur mehr dieses Land alleine etwas angehen. Die Realität von heute erfordert ein aktualisiertes Betriebssystem – eine Weltordnung 2.0 – auf Grundlage „staatlicher Verpflichtungen“, wonach souveräne Staaten nicht nur Rechte, sondern gegenüber anderen auch Verpflichtungen haben. Eine neue internationale Ordnung wird auch ein erweitertes Maß an Normen und Übereinkünften erforderlich machen, beginnend mit einer vereinbarten Grundlage für Staatlichkeit. Bestehende Regierungen würden Bestrebungen in Richtung Staatlichkeit nur in Fällen berücksichtigen, für die eine historische Rechtfertigung oder ein überzeugendes Argument besteht oder im Rahmen derer die Unterstützung der Bevölkerung vorliegt und das neue staatliche Gebilde überlebensfähig wäre. Außerdem muss eine Weltordnung 2.0 auch Verbote über die Durchführung oder jegliche Unterstützung des Terrorismus umfassen.