Tento pokus předpokládal, že každý člen Řídící rady ECB hlasuje na základě rozdílu mezi inflací jeho země a průměrnou inflací v zemích eurozóny během předcházejícího měsíce. Dále předpokládal, že pokud rozdíl mezi inflací v jednom daném státě a průměrnou inflací v eurozóně překoná v měsíci předcházejícímu jednání o měnové politice určitou hodnotu, bude Řídící rada hlasovat určitým konkrétním způsobem. Například pokud by inflace ve členském státě byla vyšší než inflace v eurozóně o více než určitou hodnotu (nazvěme ji prahovou hodnotou), bude člen Řídící rady z tohoto státu hlasovat pro zpřísnění měnové politiky, anebo proti jejímu uvolňování. Pokud by byla nižší než průměr eurozóny, pak by hlasoval proti zpřísnění měnové politiky, anebo pro její uvolnění. A konečně jsem předpokládala, že všechna rozhodnutí jsou činěna na základě prosté většiny hlasů.
Dieser Versuch geht davon aus, dass jedes Mitglied im Zentralbankrat der EZB auf der Grundlage des Unterschieds zwischen der Inflationsrate seines Landes und der durchschnittlichen Inflationsrate der gesamten Euro-Zone im jeweiligen Vormonat abstimmt. Bei ihm wird ferner unterstellt, dass dann, wenn der Unterschied zwischen der nationalen Inflationsrate und der für das Euro-Gebiet durchschnittlichen Rate im Monat vor einer finanzpolitischen Versammlung einen gewissen Schwellenwert überschritten hat, das Mitglied im Zentralbankrat auf eine ganz bestimmte Weise abstimmen werde. Wenn zum Beispiel die nationale Inflation die des gesamten Euro-Gebiets um mehr als einen bestimmten Betrag (den Schwellenwert) übertrifft, würde das Rats-Mitglied aus diesem Land zugunsten monetärer Verknappung oder gegen die Lockerung der Geldmenge stimmen. Wenn die Rate um mehr als den Schwellenwert niedriger als der Durchschnitt für das Euro-Gebiet ausfällt, dann würde er oder sie gegen finanzielle Verknappung und für monetäre Erleichterungen stimmen. Schließlich ging ich davon aus, dass alle finanzpolitischen Entscheidungen aufgrund einfacher Mehrheiten getroffen würden.