Pracoval jsem s dalšími vědci na analýze klimatických pozorování Země. V roce 1981 jsme publikovali článek v časopise Science, jehož závěr byl, že pozorované oteplení o 0,4 stupně Celsia v předcházejícím století je konzistentní se skleníkovým efektem narůstajícího CO2, že Země se bude pravděpodobně oteplovat během 80. let a že koncem století oteplování překročí míru šumu náhodného počasí. Také jsme řekli, že ve 21. století dojde k posunu podnebných pásem, vzniku oblastí náchylných k suchu v Severní Americe a Asii, narušení ledových štítů, vzestupu hladiny moří a otevření proslulého severozápadního průjezdu. Všechny tyto dopady již buď nastaly nebo nyní zřetelně probíhají. O našem článku psaly na titulní straně New York Times a vedl k tomu, že jsem koncem 80. let svědčil v Kongresu. V tomto svědectví jsem zdůraznil, že globální oteplování zesiluje oba extrémy vodního cyklu na Zemi.
Ich arbeitete mit anderen Wissenschaftlern, um Erdklimabeobachtungen zu analysieren. 1981 veröffentlichten wir einen Artikel im Magazin Science, und schlossen damit, dass die beobachtete Erwärmung von 0,4°C im vergangenen Jahrhundert dem durch erhöhte CO2-Gehalte verursachten Treibhauseffekt entsprach. Dass sich die Erde in den 1980ern wahrscheinlich erwärmen würde, und die Erwärmung das Rauschen von zufälligen Wetterereignissen bis zum Ende des Jahrhunderts überschreiten würde. Wir sagten auch, dass das 21. Jahrhundert eine Verschiebung der Klimazonen erleben würde, die Entstehung von dürreanfälligen Regionen in Nordamerika und Asien, Abtragung von Eisschichten, steigende Meeresspiegel und die Öffnung der sagenumwobenen Nordwestpassage. Alle diese Auswirkungen sind seither entweder eingetreten oder zurzeit in vollem Gange. Über unseren Artikel wurde auf der Seite 1 der New York Times berichtet, was dazu führte, dass ich in den 1980er Jahren vor dem Kongress aussagte, und hervorhob, dass die globale Erwärmung beide Extreme des weltweiten Wasserkreislaufs verstärken würde.