Máme tedy zaděláno na krizi, která pramení z naší základní nevědomosti o biosféře, neboť se nelze chovat proaktivně v otázce patogenů, jejichž existence dosud nebyla zdokumentována. Tím se z mnoha patogenů stávají „vývojové nášlapné miny“, které na nás číhají, zatímco se stěhujeme do nových biotopů, přesunujeme biologické druhy a měníme existující ekosystémy. Většina prostředků se však stále vynakládá na reakci na známé EID, nikoliv na hodnocení rizika potenciálních EID. Stručně řečeno musíme dokončit celosvětový soupis druhů. Ihned. Pět set tisíc let zkušeností s lovem a sběrem v kombinaci s levnější a rychlejší molekulární analýzou prováděnou stále rychlejšími a lacinějšími počítači tento úkol ekonomicky usnadňuje. Rychlá identifikace s využitím genetických „čarových kódů“ může zrychlit objevování druhů a určování přenosové dynamiky potenciálních EID.
Wir haben es also mit einer potenziellen Krise zu tun, die aus unserer grundlegenden Unkenntnis über die Biosphäre herrührt – denn man kann keine Vorsorge in Bezug auf Arten von Erregern betreiben, deren Existenz nicht dokumentiert ist. Dies macht viele Erreger zu „evolutionären Tretminen“, die auf uns warten, wenn wir neue Lebensräume erschließen, Arten bewegen und in bestehende Ökosysteme eingreifen. Trotzdem werden die meisten Ressourcen noch immer für die Reaktion auf bekannte EIDs ausgegeben statt für die Beurteilung der Risiken potenzieller EIDs. Einfach ausgedrückt: Wir müssen das globale Artenverzeichnis vervollständigen, und zwar jetzt. Fünfhunderttausend Jahre Erfahrung als Jäger und Sammler, verbunden mit einer billigeren und schnelleren Durchführbarkeit molekularer Analysen durch schnellere und preiswertere Computer, gewährleisten, dass wir der Aufgabe wirtschaftlich gewachsen sind. Eine schnelle Identifizierung mittels genetischer „Barcodes“ kann die Geschwindigkeit erhöhen, mit der wir Arten entdecken und die Übertragungsdynamik potenzieller EIDs ermitteln.