Otázku nadnesla zpráva Nadnárodní pozemkové obchody v zemědělství na globálním jihu, vydaná loni konsorciem Land Matrix Partnership, které sdružuje evropské výzkumné ústavy a nevládní organizace. Zpráva dokládá, že od roku 2000 investoři či státní orgány z bohatých a rozvíjejících se zemí koupili víc než 83 milionů hektarů zemědělské půdy v chudších rozvojových zemích. To představuje 1,7 % zemědělské půdy světa. Většina těchto nákupů se uskutečnila v Africe, přičemž dvě třetiny připadají na země, kde se ve velkém hladoví a instituce k určování formálního vlastnictví půdy jsou často slabé. Jen nákupy v Africe tvoří plochu zemědělské půdy velikosti Keni. Tvrdí se, že zahraniční investoři kupují půdu, která leží ladem, a že tudíž jejím využitím k produkci zvyšují celkovou dostupnost potravin. Zpráva Land Matrix Partnership ale zjistila, že tomu tak není: zhruba 45 % nákupů se týkalo obhospodařované půdy a téměř třetina odkoupené půdy byla zalesněná, což naznačuje, že tento vývoj může přinášet rizika pro biodiverzitu.
Diese Frage wird in dem Bericht Transnational Land Deals for Agriculture in the Global Southaufgeworfen, der im vergangenen Jahr von der Land Matrix Partnership veröffentlicht wurde, einer Vereinigung aus europäischen Forschungsinstituten und Nichtregierungsorganisationen. Aus dem Bericht geht hervor, dass private oder staatliche Investoren aus reichen Ländern oder Schwellenländern seit dem Jahr 2000 über 83 Millionen Hektar landwirtschaftliche Flächen in ärmeren Entwicklungsländern gekauft haben. Insgesamt umfassen diese Investitionsprojekte 1,7% des Agrarlandes weltweit. Die meisten dieser Akquisitionen wurden in Afrika getätigt, wobei zwei Drittel in Ländern stattfinden, in denen Hunger weitverbreitet ist und Institutionen häufig schwach sind, mithilfe derer Rechtsansprüche auf Land formell zuerkannt werden könnten. Allein in Afrika ist Ackerland in einem Umfang gekauft worden, der der Fläche Kenias entspricht. Es wurde behauptet, dass ausländische Investoren Land kaufen, das brach liegt und sich die Verfügbarkeit von Nahrungsmitteln somit insgesamt erhöhen würde, weil durch die Landkäufe ungenutzte Flächen erschlossen würden. Doch aus dem Bericht der Land Matrix Partnership geht hervor, dass das nicht der Fall ist: Etwa 45% der Akquisitionen betrafen Flächen, die bereits landwirtschaftlich genutzt wurden und fast ein Drittel des gekauften Landes war bewaldet, was darauf hindeutet, dass seine Erschließung mit Risiken für die Biodiversität verbunden sein könnte.