Logika je přímočará: klimatická politika vytváří mnohem více pracovních míst v sektorech čisté energie, než kolik jich zanikne v sektorech fosilních paliv, což nám připomíná, že investice jsou druhou stranou mince nákladů. Proto lze očekávat, že návrh dvoubilionového infrastrukturálního balíku ve Spojených státech podnítí vyšší čistou ekonomickou aktivitu a zaměstnanost. O něco překvapivější je možná zjištění, že samotné určování ceny uhlíku podle všeho snižuje emise, aniž by poškozovalo pracovní místa či celkový hospodářský růst. Problémem uhlíkových daní či obchodování s emisemi je fakt, že reálná politika nesnižuje emise dostatečně rychle, a proto ji budou muset podpořit regulace. Lpění na intelektuálním paradigmatu, které nám už tak dlouho špatně slouží, nelze ničím omluvit. Standardní modely se používaly k odmítání politik, jež mohly obrátit vývoj už před mnoha lety, kdy se ještě klimatická krize dala řešit marginálními změnami stávajícího ekonomického systému.
Die Logik ist einfach: Klimapolitik schafft viel mehr Arbeitsplätze in Sektoren mit sauberer Energie als in Sektoren mit fossilen Brennstoffen verloren gehen, was uns daran erinnert, dass Investitionen die Kehrseite der Kosten sind. Deshalb ist zu erwarten, dass der Vorschlag für ein Infrastrukturpaket in Höhe von 2 Billionen Dollar in den USA die wirtschaftliche Aktivität und die Beschäftigung netto ankurbeln wird. Vielleicht noch überraschender ist die Erkenntnis, dass die Bepreisung von Kohlendioxid allein die Emissionen zu reduzieren scheint, ohne Arbeitsplätze oder das allgemeine Wirtschaftswachstum zu beeinträchtigen. Das Problem mit Kohlenstoffsteuern oder dem Emissionshandel ist, dass die realen Maßnahmen die Emissionen nicht schnell genug reduzieren und daher durch Regulierung unterstützt werden müssen. Es gibt keine Entschuldigung dafür, weiterhin an einem intellektuellen Paradigma festzuhalten, das uns so lange so schlecht gedient hat. Die Standardmodelle wurden verwendet, um Maßnahmen abzulehnen, die vor vielen Jahren geholfen hätten, das Blatt zu wenden, als die Klimakrise noch mit marginalen Änderungen des bestehenden Wirtschaftssystems hätte angegangen werden können.