Mohou se vydat cestou přizpůsobení maastrichtských pravidel tak, aby na národní úrovni umožňovala větší flexibilitu v průběhu času. Takový přístup by byl ale komplikovaný. Bylo by zapotřebí důmyslných kontrolních a vynucovacích pravomocí ohledně fiskální politiky – jinak by to skončilo opakováním současné situace. Lepším dlouhodobým řešením je centrální pravomoc EU, která během období růstu shromáždí zdroje potřebné k reakci na šoky. Lze si ji představit jako stabilizační daň, která bude během poklesů záporná. Posun v tomto směru s sebou ale nese určitou míru fiskální centralizace. A pravděpodobně by to vyžadovalo, aby EU měla možnost vydávat svrchovaný dluh. Zda k takovému postupu existuje politická vůle, je nejasné. Vykročit správným směrem by ovšem bylo možné částečnou fiskální centralizací s omezeným proticyklickým mandátem.
Dafür könnten sie den Weg über eine Anpassung der Maastricht-Regeln gehen, um eine zeitweilig größere Flexibilität auf nationaler Ebene zu erlauben. Allerdings wäre dieser Ansatz kompliziert. Dazu würde es eines durchdachten Mechanismus für die Überwachung und Durchsetzung der Fiskalpolitik und der Staatsschulden bedürfen – oder man endet bei einer Wiederholung der derzeitigen Situation. Eine bessere langfristige Lösung wäre eine zentrale fiskalische Maßnahme, in der jene nötigen Ressourcen gebündelt werden, um auf Schocks in Wachstumsperioden zu reagieren. Man könnte dabei an eine, im Falle eines Abschwunges negative, Stabilisierungssteuer denken. Allerdings bedarf ein Schritt in diese Richtung einer gewissen haushaltspolitischen Zentralisierung. Und möglicherweise müsste die EU dazu auch Staatsschuldtitel emittieren können. Es ist unklar, ob der politische Wille dazu besteht. Aber ein Schritt in die richtige Richtung wäre eine teilweise fiskalische Zentralisierung mit einem beschränkten antizyklischen Mandat.