Výsledný tlak na evropské instituce provozující výkonné umění vyvolává obavy na několika různých úrovních. Evropské sociální demokracie tradičně preferují alokaci vzácného zboží a služeb, jako jsou koncerty a opery (financované obrovskými dotacemi, které mají udržet nízké ceny), spíše na základě front než na základě ochoty platit. To se nyní změní. Přívrženci výkonného umění v Evropě poukazují na USA, kde se dnes mimo jiné i od hudebních ředitelů velkých orchestrů očekává, že se budou plně podílet na sponzorských aktivitách a angažovat se ve prospěch orchestrů v místní komunitě. Obávají se, že se totéž stane i v Evropě. Někteří dirigenti, kteří nechtějí nosit místo taktovky žebrácký klobouk, z tohoto důvodu odmítli místa v USA, neboť cítili, že by to mělo rušivý dopad na jejich umění.
Der daraus resultierende Druck auf die Institutionen der darstellenden Kunst schürt auf verschiedenen Ebenen die Bedenken. Traditionell bringen die sozialen Demokratien Europas knappe Güter und Dienstleistungen wie Konzerte und Opern weniger durch Zahlungsbereitschaft als vielmehr durch die Förderung des Schlangestehens am Kartenschalter unter die Leute, da die Preise mittels enormer Subventionen niedrig gehalten werden. Das wird sich jetzt ändern. Europäische Liebhaber der darstellenden Kunst verweisen auf die USA, wo unter anderem auch von Musikdirektoren berühmter Orchester erwartet wird, dass sie in vollem Umfang an Fundraising-Aktivitäten teilnehmen und im Namen des jeweiligen Orchesters auf Ebene lokaler Initiativen aktiv werden. Das Gleiche befürchtet man nun auch in Europa. Manche Dirigenten haben gute Angebote aus den USA schon ausgeschlagen, weil sie nicht mit der Sammelbüchse in der Hand dirigieren wollen, da dies in ihren Augen nachteilige Folgen für ihr künstlerisches Wirken hätte.