A z toho jsem byl velmi nadšený. A říkal jsem si: „No ne, to je něco, co si kinematografie musí osvojit." Takže v „Terminátorovi 2", mým dalším filmem, jsme zašli ještě dál. Společně s ILM jsme pro film stvořili chlapíka z tekutého kovu. Úspěch závisel na tom, jestli tento efekt bude fungovat. Fungoval. A my opět stvořili něco magického. A publikum reagovalo stejně nadšeně. Navíc jsme na tom vydělali jen o málo peněz víc než předtím. Takže když jsem se snažil propojit tyto dvě zkušenosti, došlo mi, že tohle bude úplně něco nového, byl to úplně nový svět kreativity pro filmové tvůrce. Tak jsem založil společnost se Stanem Winstonem, dobrým kamarádem Stanem Winstonem, který byl v té době špičkový maskér a designér postav, a tehdy jsme ji pojmenovali Digital Domain. Koncept společnosti byl jasný - skokem jsme se chtěli odrazit z analogové minulosti spojené s optickým tiskem atd. a vkročit rovnou do světa digitální produkce.
Und das fand ich ungeheuer spannend. Und ich dachte mir: "Wow, das muss unbedingt in die Filmkunst einbezogen werden." Also gingen wir in "Terminator 2", meinem nächsten Film, noch viel weiter. Zusammen mit ILM erschufen wir dort den Typen aus flüssigem Metall. Der Erfolg hing ganz davon ab, wie dieser Effekt ankommen würde. Und es funktionierte. Wieder hatten wir etwas Magisches geschaffen. Und die Wirkung im Publikum war dieselbe. Allerdings haben wir mit dem Film schon ein bisschen mehr Geld eingespielt. Von diesen beiden Erfahrungen ausgehend, war eine ganz neue Welt erreicht, eine ganz neue Welt der Kreativität für Filmschaffende. Also gründete ich eine Firma, zusammen mit meinem guten Freund Stan Winston, der zu jener Zeit der beste Make-Up- und Creature-Designer war. Sie hieß "Digital Domain". Die Grundidee dieser Firma war es, die Phase analoger Prozesse mit optischen Druckern etc. zu überspringen und gleich mit digitalen Produktionen zu beginnen.