Ruská veřejnost úzkostně se obávající o své postavení, čínský lid zneklidněný rozbujelou korupcí, etnicky a nábožensky rozdělené turecké obyvatelstvo: tady všude vzniká příhodné prostředí pro vůdce pociťující psychologickou potřebu moci. Také Trump s cílem ukojit svou narcistickou potřebu moci zesiluje prostřednictvím chytré manipulace televizního zpravodajství a sociálních médií nespokojenost části populace. Zásadní roli tu hrají instituce. V počátcích Spojených států si James Madison a další zakladatelé nové země uvědomili, že vůdci ani jejich stoupenci nebudou andělé a že je nezbytné konstruovat instituce tak, aby posilovaly zdrženlivost. Ze studia republiky antického Říma dovodili, že má-li se předejít vzestupu samolibých vůdců, jako byl Julius Caesar, je nutný institucionální rámec oddělených mocí, v němž frakce vyváží frakci. Madisonovou odpovědí na možnost nástupu „amerického Mussoliniho“ byl systém institucionálních brzd a rovnovah, který zajistí, aby se USA nikdy nepodobaly Itálii roku 1922 – ani dnešnímu Rusku, Číně a Turecku. Zakladatelé USA se potýkali s dilematem, jak mocné chceme vůdce.
Eine um ihre Geltung besorgte russische Öffentlichkeit; wegen grassierender Korruption beunruhigte chinesische Bürger; eine hinsichtlich ethnischer Zugehörigkeit und Religion gespaltene türkische Öffentlichkeit: sie alle schaffen ein Umfeld für Führungspersönlichkeiten mit einem psychologischen Bedürfnis nach Macht. In ähnlicher Weise bauscht auch Trump in seinem narzisstischen Machtbedürfnis die Unzufriedenheit eines Teils der Bevölkerung durch geschickte Manipulation von Fernsehnachrichtensendungen und sozialen Medien auf. Hier spielen Institutionen eine maßgebliche Rolle. In den frühen Tagen der Vereinigten Staaten erkannten James Madison und die anderen Gründer des neuen Staates, dass es sich weder bei den Führungspersonen noch bei ihren Anhängern um Engel handelte und dass Institutionen so konzipiert sein mussten, um Beschränkungen festzulegen. Aus ihren Studien der antiken römischen Republik zogen sie den Schluss, dass es eines institutionell verankerten Rahmenwerks der Gewaltenteilung und eines Ausgleichs zwischen den Fraktionen bedurfte, um anmaßende Führer wie Julius Cäsar zu verhindern. Madisons Antwort auf die Möglichkeit eines „amerikanischen Mussolini“ war ein System gegenseitiger Kontrollen – der Checks and Balances – wodurch sichergestellt wird, dass die USA niemals so werden würden wie Italien 1922- oder wie Russland, China und die Türkei von heute. Die Gründerväter Amerikas rangen mit dem Dilemma, wie viel Macht das Staatsoberhaupt haben soll.