Cílem by bylo zajistit, aby rozvojové země mohly uplatňovat takové obchodní a průmyslové politiky, jakých je zapotřebí k restrukturalizaci a diverzifikaci jejich ekonomik a k přípravě podmínek pro hospodářský růst. Všechny země, které se úspěšně globalizovaly, využívaly právě takových politik, z nichž mnohé (např. subvence, pravidla požadující domácí podíl na prodávaném zboží, zpětné inženýrství patentovaných výrobků) nejsou v současnosti podle pravidel WTO povoleny. Politický prostor je také nezbytný k tomu, aby se zajistilo, že s pravidly mezinárodního obchodu nekolidují důležité společenské a politické cíle, například potravinová bezpečnost. Rozvojové státy by měly argumentovat tím, že uznání těchto ekonomických a politických skutečností světový obchodní režim neoslabí a neučiní náchylnějším k protekcionismu, ale že naopak přispěje k jeho zdraví a udržitelnosti. S narůstající mocí ale přichází také narůstající zodpovědnost. U oprávněných zájmů bohatých zemí budou rozvojové státy muset projevit více pochopení a vstřícnosti a bude třeba, aby byly ochotnější platit za některé celosvětové veřejné statky. Rozvojové země vyvážející kapitál by měly souhlasit se zavedením větší transparentnosti do činnosti fondů svrchovaného majetku a zavázat se, že jich nebudou zneužívat k politickým účelům. Největší rozvojové země – Čína, Indie a Rusko – budou muset na svá bedra vzít část břemene snižování emisí skleníkových plynů.
Es geht darum sicherzustellen, dass die Entwicklungsländer jene Art von Handels- und Industriepolitik umsetzen können, die notwendig ist, um ihre Ökonomien zu reorganisieren und zu diversifizieren und die Voraussetzungen für Wirtschaftswachstum zu schaffen. Alle Länder, die auf eine erfolgreiche Globalisierung zurückblicken, haben diese Strategien angewandt, von denen viele (wie beispielsweise Subventionen, Regeln bezüglich des Inlandsanteils an einem Produkt, oder das so genannte „Reverse engineering“ patentierter Produkte) gemäß der derzeit geltenden WTO-Bestimmungen nicht gestattet sind. Handlungsspielraum ist auch nötig, um zu gewährleisten, dass wichtige soziale und politische Ziele – wie Nahrungssicherheit – mit internationalen Handelsregulierungen vereinbar sind. Die Entwicklungsländer sollten argumentieren, dass durch die Anerkennung dieser wirtschaftlichen und politischen Gegebenheiten das globale Handelsregime nicht schwächer und anfälliger für Protektionismus wird, sondern gesünder und nachhaltiger. Aber mehr Macht bringt auch größere Verantwortung mit sich. Die Entwicklungsländer werden sich legitimen Bedenken der reichen Länder nicht verschließen dürfen und einen verstärkten Willen an den Tag legen müssen, für manche globale öffentliche Güter zu bezahlen. Kapital exportierende Entwicklungsländer sollten sich gewillt zeigen, bei den Staatsfonds größere Transparenz walten zu lassen und zusichern, diese nicht für politische Zwecke einzusetzen. Die größten Entwicklungsländer – China, Indien und Russland – werden auch einen Teil der Last hinsichtlich der Verringerung von Treibhausgasen übernehmen müssen.