Zemětřesení, které zničí Pákistán, nepronikne do tolika titulků; rozvinutý svět tedy poskytne mnohem méně. Existuje i lepší způsob. Mohli bychom pro své výdaje stanovit priority, aby naše peníze přinesly co největší prospěch. Tento měsíc se zeptám velvyslanců při OSN, jakým způsobem by vynaložili 50 miliard dolarů, aby zmenšili lidské utrpení. Velvyslanci tak zopakují úkol, který v roce 2004 v rámci projektu s názvem „Kodaňský konsensus“ plnili někteří nejlepší světoví ekonomové: budou zvažovat řešení velkých problémů, s nimiž se potýká svět, a rozhodovat, co by se mělo učinit nejdříve. Tato otázka by se však neměla omezovat jen na politiky či laureáty Nobelovy ceny.
Ein verheerendes Erdbeben in Pakistan schafft es nicht so oft in die Schlagzeilen, also gibt es auch viel weniger Geld aus den Industrieländern. Es gibt einen besseren Weg. Um den größtmöglichen Nutzen zu gewährleisten, könnten wir unsere Hilfsgelder entsprechend einer Prioritätenliste einsetzen. Diesen Monat werde ich UNO-Botschaftern die Frage stellen, wie sie 50 Milliarden Dollar zur Linderung des Leidens ausgeben würden. Sie werden damit vor die gleiche Aufgabe gestellt wie schon im Jahr 2004 die besten Ökonomen dieser Welt im Rahmen eines Projekts namens „Kopenhagen-Konsens“ - nämlich über Lösungen für die drängendsten Probleme dieser Welt nachzudenken und zu entscheiden, was zuerst getan werden sollte. Diese Frage darf allerdings nicht nur Politikern oder Nobelpreisträgern gestellt werden.