Tyto faktory jsou příznakem rozsáhlejších problémů s humanitárními intervencemi. Tak například bývají motivy často smíšené (Roosevelt se koneckonců vymezoval vůči Kubě). Navíc žijeme ve světě rozmanitých kultur a víme velmi málo o sociálním inženýrství a budování států. A když si nemůžeme být jistí, jak zlepšit svět, stává se důležitou vlastností uvážlivost, zatímco naduté vize mohou představovat vážné nebezpečí. Zahraniční politika se stejně jako medicína musí řídit zásadou „především neškodit“. Uvážlivost však neznamená, že se Sýrií nelze nic dělat. Jiné vlády se mohou dál snažit přesvědčit Rusko, že jeho zájmům lépe poslouží, když se zbaví současného syrského režimu, než když dopustí trvalou radikalizaci jeho odpůrců.
Faktoren wie diese sind symptomatisch für größere Probleme mit humanitären Interventionen. Da wären zunächst einmal die oft unterschiedlichen Motive (Roosevelt Äußerungen bezogen sich nicht von ungefähr auf Kuba). Zudem leben wir in einer Welt mit den verschiedensten Kulturen, und wir wissen sehr wenig über Sozialtechniken und wie man Nationen aufbaut. Wenn wir nicht sicher sind, wie wir die Welt verbessern können, dann ist Vorsicht eine wichtige Tugend, wohingegen anmaßende Visionen eine starke Gefahr darstellen können. Außenpolitik muss wie die Medizin von dem Grundsatz geleitet werden „Zuerst mal keinen Schaden anrichten“. Vorsicht bedeutet nicht, dass in Syrien nichts getan werden kann. Andere Regierungen können weiter versuchen, Russland davon zu überzeugen, dass seine Interessen besser gewahrt sind, wenn man das aktuelle Regime los wird, als die fortschreitende Radikalisierung seiner Gegner zuzulassen.