Stále však zbývá dořešit otázku, kolik jednotlivé země vyčlení v rámci UHC na služby, jež naplňují potřeby dívek a žen. Přijetím politické deklarace o UHC vyjadřují státy souhlas s tím, že ze svých národních rozpočtů vyčlení dostatek zdrojů na to, aby diabetici všude na světě do budoucna získali inzulin, aby virus HIV nemohl pustošit celé komunity a aby všechny děti měly přístup k základním vakcínám. V takové budoucnosti by i nejzranitelnější komunity disponovaly spolehlivým a dostupným přístupem k potřebným službám a celá společnost by byla zdravější a produktivnější. Jedinečné zdravotnické potřeby dívek a žen, v neposlední řadě potřeby spojené s jejich sexuálním a reprodukčním zdravím, přesto zůstávají předmětem politického sváru, kvůli němuž je tato oblast už dlouho podhodnocená a podfinancovaná. Například v humanitárním prostředí existuje jen velmi malý přístup k sexuální a reprodukční zdravotní péči. A mladí lidé v mnoha koutech světa jen s obtížemi uplatňují svá reprodukční práva. Zdraví žen pak dále podkopává skutečnost, že ženy mají často nedostatečné zastoupení v klinických zkouškách, což vede k neodpovídající diagnóze a léčbě onemocnění. Dokonce i programy, které jsou konkrétně zaměřené na adolescentní dívky, se často koncipují bez smysluplného zapojení mladých dívek, v důsledku čehož mnohdy nenaplňují potřeby cílové skupiny, a někdy dokonce posilují škodlivá stigmata.
Doch wie viel Länder im Rahmen ihrer Umsetzung einer allgemeinen Krankenversorgung wirklich für Leistungen bereitstellen, die die besonderen Bedürfnisse von Frauen und Mädchen erfüllen, steht immer noch zur Debatte. Durch die Verabschiedung einer politischen Erklärung zur allgemeinen Krankenversorgung stimmen die Länder zu, in ihren nationalen Haushalten Mittel bereitzustellen, um eine Zukunft zu schaffen, in der Diabetiker überall auf der Welt Insulin erhalten, man nicht zulässt, dass HIV die Gemeinwesen verheert, und alle Kinder wichtige Impfungen erhalten. In dieser Zukunft hätten selbst die schutzbedürftigsten Gemeinschaften einen verlässlichen und bezahlbaren Zugang zu den von ihnen benötigten Leistungen, und die gesamte Gesellschaft wäre gesünder und produktiver. Und doch bleiben die besonderen gesundheitlichen Bedürfnisse von Mädchen und Frauen, nicht zuletzt ihre sexual- und reproduktionsmedizinischen Bedürfnisse, politisch umstritten, was dazu führt, dass ihre gesundheitliche Versorgung seit langem unterbewertet wird und nicht über ausreichende Ressourcen verfügt. Im humanitären Rahmen etwa gibt es kaum Zugang zu einer sexual- und reproduktionsmedizinischen Versorgung. Und vielerorts haben junge Leute Schwierigkeiten, ihre reproduktiven Rechte auszuüben. Eine Tatsache, die die Gesundheitsversorgung von Frauen zusätzlich untergräbt, ist, dass Frauen in medizinischen Studien häufig unterrepräsentiert sind, was zur unzureichenden Diagnose und Behandlung von Krankheiten führt. Selbst speziell auf die Betreuung junger Mädchen ausgerichtete Programme werden häufig ohne echte Einbeziehung der Jugendlichen konzipiert; daher gehen sie oft an den Bedürfnissen ihrer Zielgruppe vorbei und verstärken manchmal sogar eine schädliche Stigmatisierung.