Jedinou jistotou je, že příští tři desítky let nebudou odrazem těch uplynulých. Dvě desetiletí od Varšavy VARŠAVA – „Polsko – deset let, Maďarsko – deset měsíců, NDR – deset týdnů, Československo – deset dní“. Mnoho lidí si v listopadu 1989 v Praze šuškalo tento slogan, který odrážel pýchu a radost ze sametové revoluce, ale i vytrvalé úsilí potřebné ke skoncování s komunismem, jehož zánik započal v únoru toho roku ve Varšavě. Rozpad komunismu nicméně v Polsku začal už o deset let dříve během první pouti papeže Jana Pavla II. do vlasti. Tato návštěva otřásla komunistickou mocí v samotných základech. Netrvalo ani rok a polští dělníci stávkovali za právo založit nezávislé odbory a zorganizovali ve státních podnicích dvoutýdenní okupační stávku, aby svého cíle dosáhli. Karel Marx by na ně byl pyšný, avšak na bráně vedoucí do Leninových loděnic v Gdaňsku visel během stávky portrét papeže.
Sicher ist nur, dass die nächsten drei Jahrzehnte anders werden als die letzten. Zwei Jahrzehnte nach Warschau WARSCHAU – „Polen – zehn Jahre, Ungarn – zehn Monate, Ostdeutschland – zehn Wochen, Tschechoslowakei – zehn Tage.“ Das zwitscherten im November 1989 viele in Prag und zeigten damit den Stolz auf und die Freude über die Samtene Revolution, es spiegelte aber auch die anhaltenden Anstrengungen wieder, die notwendig waren, um den Kommunismus zu beenden, dessen Niedergang im Februar zuvor in Warschau begonnen hatte. Tatsächlich begann der Zusammenbruch des Kommunismus zehn Jahre zuvor in Polen, während der ersten Pilgerreise von Papst Johannes Paul II. in seine Heimat, ein Besuch, der die Herrschaft des Kommunismus bis ins Mark erschütterte. Innerhalb eines Jahres streikten polnische Arbeiter für das Recht, unabhängige Gewerkschaften zu gründen, und organisierten zweiwöchige Sit-ins in staatlichen Fabriken, um ihr Ziel zu erreichen. Karl Marx wäre stolz auf sie gewesen, allerdings war es das Portrait des Papstes, das während des Streiks am Tor der Danziger Leninwerft hing.