Jedna organizace s názvem Last Mile Health vybudovala síť 300 CHW, která slouží 30 000 pacientům a poskytuje přístup k základní klinické péči i v tak obtížně přístupných místech, jako je Konobo v Libérii. Díky hybridní struktuře je tato organizace schopná řešit běžné úkoly a současně si zachovat flexibilitu potřebnou k reakci na mimořádný vývoj událostí. S blížícím se obdobím dešťů, jež hrozí usnadnit výskyt řady různých epidemií zahlcujících kapacity systému zdravotní péče, se potřeba mobilizovat, vyškolit a vybavit občany k reakci stává ještě naléhavější. To vyžaduje kombinaci cílené rozvojové pomoci, domácích investic, expertní podpory a terénních perspektiv ze subsaharských zemí, která již úspěšné rozšířila sítě CHW. Totéž platí o všech státech s aktivními případy eboly. Tyto země již za podpory organizací stojících za kampaní Milion CHW pracují na rozšíření počtu CHW. Potřebují však větší podporu, přičemž mezinárodní agentury a rozvojové banky se dál příliš zaměřují na omezení epidemie eboly a nenabízejí potřebné zázemí. Mezinárodní organizace si musí uvědomit, že není nutné, aby si vybíraly mezi podporou tradičních investic do zdravotní péče a investic do krizové reakce.
Eine Organisation namens Last Mile Health hat ein Netzwerk von 300 GKP für 30.000 Patienten aufgebaut, das sogar an Orten wie dem schwer zu erreichenden Konobo in Liberia den Zugang zu einfachen Kliniken ermöglicht. Die hybride Struktur der Organisation ist in der Lage, die üblichen Herausforderungen zu bewältigen und gleichzeitig flexibel genug zu sein, um auf außergewöhnliche Entwicklungen reagieren zu können. Wenn mit dem Beginn der Regenzeit die Gefahr größer wird, dass die Möglichkeiten des Gesundheitssystems durch eine große Zahl von Epidemien überwältigt werden, wird die Notwendigkeit, die Bürger entsprechend zu mobilisieren, auszubilden und auszurüsten, noch dringender. Dazu ist eine Kombination von gezielter Entwicklungshilfe, Inlandsinvestitionen und Expertenhilfe nötig, ebenso wie die grundlegenden Erfahrungen von Staaten südlich der Sahara, die bereits erfolgreich GKP-Netzwerke aufgebaut haben. Das gleiche gilt für alle Länder mit aktiven Ebola-Fällen. Tatsächlich arbeiten diese Länder mit der Unterstützung von Mitgliedsorganisationen der Eine-Million-GKP-Kampagne bereits jetzt am Aufbau von GKP-Strukturen. Aber sie benötigen noch mehr Hilfe, und die internationalen Behörden und Entwicklungsbanken sind weiterhin zu stark auf die Ebola-Epidemie konzentriert, als dass sie die nötige Unterstützung bieten könnten. Die internationalen Organisationen müssen erkennen, dass sie traditionelle Gesundheitsinvestitionen und Notfallhilfen nicht voneinander trennen müssen.