Racionální lidé, zvykli si ekonomové tvrdit, přemýšlejí marginálně. Důležitá není průměrná ani celková bilance určitého kroku, nýbrž bezprostředně následující krok poměřený oproti alternativám, které se nabízejí. Takové uvažování je skutečně racionální u malých ohraničených problémů. Kompartmentalizace je nezbytná při řízení protichůdných požadavků na čas a pozornost jednotlivce. Marginální myšlení však nepostačuje k řešení všeprostupujícího problému, jenž se dotýká všech aspektů společnosti. Ekonomové mají také sklon srovnávat racionalitu s přesností. Vliv tohoto oboru na veřejnou rozpravu a politické rozhodování spočívá v jeho nevysloveném předpokladu, že ti, kdo nedokážou přesně spočítat přínosy a náklady, jsou nějakým způsobem iracionální. To umožňuje ekonomům – a jejich modelům – ignorovat všudypřítomná klimatická rizika a nejistoty včetně možnosti klimatických bodů zvratu a společenských reakcí na ně.
Rationale Menschen, so heißt es, denken am Rande. Was zählt, ist nicht der Durchschnitt oder die Gesamtheit der eigenen Handlungen, sondern der jeweils nächste Schritt, abgewogen gegen die unmittelbaren Alternativen. Ein solches Denken ist nicht ungeeignet für kleine, unauffällige Probleme. Die Kompartmentalisierung ist notwendig, um konkurrierende Anforderungen an die eigene Zeit und Aufmerksamkeit zu bewältigen. Aber marginales Denken ist unzureichend für ein alles verzehrendes Problem, das jeden Aspekt der Gesellschaft berührt. Ökonomen neigen auch dazu, Rationalität mit Präzision gleichzusetzen. Die Macht der Disziplin über den öffentlichen Diskurs und die Politikgestaltung liegt in ihrer impliziten Behauptung, dass diejenigen, die keine genauen Nutzen und Kosten berechnen können, irgendwie irrational sind. Dies erlaubt es den Ökonomen - und ihren Modellen - allgegenwärtige Klimarisiken und -unsicherheiten zu ignorieren, einschließlich der Möglichkeit klimatischer Kipppunkte und gesellschaftlicher Reaktionen darauf.