Jiné ukazatele však vykreslují odlišný obrázek. Zejména růst cen začal být minulý měsíc pozitivní, což naznačuje, že se podařilo eliminovat hrozbu deflace. To vyvolalo mírné zvýšení očekávané inflace – oblíbené měřítko cenové stability ECB – nikoliv pro bezprostřední budoucnost, ale za pět let a poté po dobu pěti let. V konkrétním vyjádření dnes ECB měří úspěch své politiky podle očekávané míry inflace v letech 2020-2025. Tento údaj vypočítaný z cen různých typů indexovaných a neindexovaných pětiletých a desetiletých dluhopisů je založený na poněkud hrdinném předpokladu, že všechny trhy pro tyto dluhopisy fungují efektivně. To představuje zásadní rozpor. QE má fungovat prostřednictvím „dopadů na bilanci portfolií“, z čehož vyplývá, že trhy nejsou plně efektivní: nákupy dlouhodobějších dluhopisů ovlivňují finanční podmínky tím, že mění typy a množství finančních aktiv držených veřejností. Jak lze používat tržní ceny jako ukazatel inflace daleko do budoucnosti a současně ospravedlňovat QE tvrzením, že většina investorů se drží určitých tříd aktiv, a proto nereaguje efektivně na tržní signály?
Andere Indikatoren allerdings zeichnen ein anderes Bild. Insbesondere war die Preisentwicklung im vergangenen Monat erstmals positiv, was darauf hindeutet, dass die Gefahr einer Deflation vorbei ist. Dies hat einen bescheidenen Anstieg der Inflationserwartungen (der bevorzugten Messgröße für die Preisstabilität der EZB) nicht für die unmittelbare Zukunft, aber für einen Zeitraum von fünf Jahren beginnend in fünf Jahren verursacht. Konkret misst die EZB den Erfolg ihrer Politik heute anhand der für die Jahre 2020-2025 erwarteten Inflationsrate. Diese anhand der Preise unterschiedlicher Arten indexierter und nicht indexierter fünf- und zehnjähriger Anleihen ermittelte Zahl stützt sich auf die einigermaßen heroische Annahme, dass alle Märkte für diese Anleihen effizient arbeiten. Das ist ein grundlegender Widerspruch. Die quantitative Lockerung soll über „Portfolio-Balance-Effekte“ wirken, was impliziert, dass die Märkte nicht völlig effizient sind: Der Kauf langfristiger Anleihen beeinflusst die Finanzbedingungen, indem er die Arten und Menge der finanziellen Vermögenswerte ändert, die die Öffentlichkeit hält. Wie kann man die Marktpreise als weit in der Zukunft weisenden Inflationsindikator verwenden und zugleich die quantitative Lockerung mit der Behauptung rechtfertigen, dass die meisten Anleger an bestimmten Vermögensklassen festhalten und daher den Marktsignalen nicht in effizienter Weise folgen?