Namísto toho dlouhodobé cíle a udržitelné veřejné finance padaly za oběť krátkodobému příslibu volebního úspěchu. V eurozóně je tedy zapotřebí oddělit správu státního zadlužení od krátkodobých volebních tlaků. Je nezbytné dát větší důraz na automatické sankce za fiskální rozmařilost a nadměrné zadlužení, než jaký obsahuje současný reformní návrh Evropské komise. Je naprosto správné a vhodné bránit nežádoucím ekonomickým jevům zavčasu, jak plán Komise slibuje, ale okamžik, kdy je třeba začít, nenastává, až když skutečně hrozí fiskální pokřivení. Takovým pokřivením obyčejně předchází hromadění makroekonomických nevyvážeností. Překotně rostoucí či přehřívající se realitní trhy a prosperující, leč přebujelá bankovní soustava mohou zastírat postupnou ztrátu konkurenční schopnosti a riskovat fiskální udržitelnost, jak se stalo v eurozóně. Zdánlivě neotřesitelné státní rozpočty se dostaly pod silný tlak, až když už bylo pozdě. Účinná prevence musí začínat, už když nežádoucí ekonomické trendy vznikají.
Stattdessen wurden sowohl langfristige Ziele als auch nachhaltige Staatsfinanzen für die kurzfristigen Verheißungen von Wahlerfolgen geopfert. Das bedeutet, dass es notwenig ist, das nationale Schuldenmanagement im Euroraum von kurzfristigen Wahlzwängen zu trennen. Erforderlich ist eine stärkere Betonung der automatischen Sanktionen für verschwenderische Haushaltsführung und exzessive Schulden, als im aktuellen Reformvorschlag der EU-Kommission vorgesehen ist. Es ist gut und schön, unerwünschten wirtschaftlichen Entwicklungen in einem frühen Stadium entgegenzuwirken, wie der Plan der Kommission verspricht, aber die Zeit, um damit anzufangen, ist nicht, wenn bereits fiskalische Verzerrungen drohen. Derartigen Verzerrungen geht in der Regel eine Zunahme der gesamtwirtschaftlichen Ungleichgewichte voraus. Eine Zeitlang können boomende oder überhitzende Immobilienmärkte und ein florierender, jedoch zu großer Bankensektor einen allmählichen Verlust der Wettbewerbsfähigkeit und Risiken für die fiskalische Nachhaltigkeit vertuschen, wie es im Euroraum geschehen ist. Erst als es zu spät war, gerieten scheinbar solide Staatshaushalte unter erheblichen Druck. Eine wirksame Prävention muss dann anfangen, wenn unerwünschte Wirtschaftstrends einsetzen.