Tato nadměrná expozice riziku přichází v době, kdy v neprospěch penzijních fondů působí demografické trendy. Například v Německu, kde 20 % populace je starší 65 let, počet dospělých v produktivním věku klesne z dnešních zhruba 50 milionů až na pouhých 34 milionů v roce 2060. Prudce rostoucí předpokládaná délka dožití a strmě klesající porodnost na rozvíjejících se trzích pravděpodobně v Číně do roku 2050 zdvojnásobí podíl populace ve věku nad 60 let – a přibude tak zhruba půl miliardy osob vyžadujících podporu v neproduktivním věku. Pokud vzájemné působení náhlých ztrát na akciových trzích a stoupajících poměrů závislých osob zapříčiní, že penzijní fondy budou mít problémy s plněním svých závazků, bude úkolem vlád zajistit záchrannou sociální síť – budou-li toho schopny. Vládní dluh jako procento globálního HDP se od roku 2007 zvyšuje ročním tempem ve výši 9,3 %. Například v Evropě není Řecko jedinou zemí, která se utápí v dluzích.
Diese hohen Risiken sind in einer Zeit eingegangen worden, in der demografische Trends den Pensionskassen zuwiderlaufen. In Deutschland etwa, wo 20% der Bevölkerung älter als 65 ist, wird die Anzahl der Erwachsenen im erwerbsfähigen Alter von heute 50 Millionen bis 2060 auf nur 34 Millionen schrumpfen. Unter den Schwellenländern werden die rasant steigende Lebenserwartung und sinkende Geburtenziffern in China den Anteil der über 60-Jährigen bis 2050 wahrscheinlich verdoppeln – und so den Kreis der Menschen, die in den unproduktiven Jahren ihres Lebens auf Unterstützung angewiesen sind um rund eine halbe Milliarde vergrößern. Falls das Zusammenwirken hoher Verluste am Aktienmarkt und steigender Altersabhängigkeitsquoten dazu führt, dass Pensionskassen Probleme haben, ihren Verpflichtungen nachzukommen, wird es Aufgabe der Regierungen sein, Sicherheitsnetze zur Verfügung zu stellen – wenn sie können. Der öffentliche Schuldenstand im Verhältnis zum globalen BIP ist seit 2007 jährlich um 9,3% gestiegen. In Europa etwa ist Griechenland nicht das einzige Land, das in Schulden versinkt.