Soudní dvůr by tedy měl mít na paměti mezinárodní kontext, ve kterém funguje, a svá omezení. Měl by si být vědom vlivu, který jeho rozhodnutí mohou mít mimo hranice Společenství. Ve stále vzájemně provázanějším světě se různé právní řády budou muset snažit sladit své nároky na soudní pravomoc. V důsledku toho Soudní dvůr nemůže vždy uplatňovat monopol na určení způsobu, jakým by měly být určité základní zájmy uvedeny do vzájemného souladu. Musí tam, kde je to možné uznávat autoritu takových institucí, jakou je Rada bezpečnosti, které jsou zřízeny podle právního řádu, který se liší od jeho vlastního, a které jsou někdy v lepším postavení k tomu, aby mohly posoudit tyto základní zájmy. Tudíž v situacích, kdy jsou ve hře základní hodnoty Společenství, po Soudním dvoru může být vyžadováno, aby posoudil a případně zrušil opatření přijatá orgány „Právě v okamžiku, kdy hřmí děla, potřebujeme zákony […]. Každý boj státu – proti terorismu nebo jakémukoliv jinému nepříteli – je veden podle pravidel a práva.
Sie befürworten eine Art von richterlicher Kontrolle, die im Kern sehr der These des Gerichts unter der Überschrift ius cogens ähnelt. In gewissem Sinne bringen sie mit dieser Argumentation einmal mehr ihre Meinung zum Ausdruck, dass der vorliegende Fall eine „politische Frage“ betreffe und dass der Gerichtshof im Gegensatz zu den politischen Organen nicht in der Lage sei, derartige Fragen angemessen zu behandeln. Die Begründung lautet, die in Rede stehenden Angelegenheiten seien von internationaler Bedeutung, und jeder Eingriff des Gerichtshofs könne sich negativ auf die weltweit koordinierten Bemühungen zur Bekämpfung des Terrorismus auswirken. Die Argumentation hängt auch eng mit der Auffassung zusammen, dass Gerichte schwerlich beurteilen könnten, welche Maßnahmen zur Verhinderung des internationalen Terrorismus erforderlich seien. „Gerade wenn die Kanonen dröhnen, brauchen wir die Gesetze ganz besonders … Jeder Kampf des Staats — gegen Terrorismus oder gegen einen anderen Feind — wird nach Recht und Gesetz geführt.