Dnes víme, že jejich propagátoři klamali nejen zbytek společnosti, ale i sami sebe. Ukázalo se, že tito finanční mágové vůbec nerozumějí složitostem rizik, natožpak nástrahám, které představují „distribuce s tlustým koncem“, jak zní statistický termín pro ojedinělé události s obrovskými následky, jimž se také někdy říká „černé labutě“. K událostem, které se mají stávat jednou za sto let – nebo dokonce jednou za dobu existence vesmíru –, jako by docházelo každých deset let. Ba co hůř, nesmírně podhodnocena byla nejen četnost výskytu těchto jevů, ale i astronomické škody, které napáchají – například havárie, jež neustále pronásledují jaderný průmysl. Výzkum v oblasti ekonomie a psychologie nám pomáhá pochopit, proč si při zvládání těchto rizik vedeme tak špatně. Máme malý empirický základ pro posuzování ojedinělých událostí, takže obtížně dospíváme ke kvalitním odhadům. Za těchto okolností se mohou přání stávat otcem myšlenek: možná máme jen málo motivů k důkladným úvahám. Pokud naopak nesou náklady omylů jiní, pak tyto motivy upřednostňují sebeklam.
Heute wissen wir, dass sie damit nicht nur dem Rest der Gesellschaft etwas vorgemacht haben, sondern sogar sich selbst. Diese Zauberer der Finanzwelt, so erwies es sich, verstanden die Komplexität der Risiken nicht – von den Gefahren so genannter „endlastiger Verteilungen“ (ein Begriff aus der Statistik für seltene Ereignisse mit enormen Konsequenzen, die manchmal auch als „schwarze Schwäne“ bezeichnet werden) gar nicht zu reden. Ereignisse, die sich angeblich einmal alle hundert Jahre – oder sogar einmal während der Lebensdauer des Universums – ereignen sollten, schienen alle zehn Jahre zu passieren. Schlimmer noch: Nicht nur die Häufigkeit derartiger Ereignisse wurde maßlos unterschätzt, sondern auch der astronomische Schaden, den sie verursachen würden – so etwa wie bei den Kernschmelzen, die die Atomindustrie immer wieder heimsuchen. Die wirtschaftswissenschaftliche und psychologische Forschung hilft uns, zu verstehen, warum wir beim Management dieser Risiken derart schlechte Arbeit leisten. Wir haben kaum eine empirische Grundlage für die Einschätzung seltener Ereignisse; daher ist es schwierig, gute Schätzungen zu erhalten. Unter diesen Umständen kann mehr als nur Wunschdenken ins Spiel kommen: Ggf. haben wir kaum Anreize, genau nachzudenken. Im Gegenteil, wenn andere die Kosten begangener Fehler tragen, begünstigen die bestehenden Anreize Selbsttäuschungen sogar.