Jednotlivci možná začali přikládat hodnotu spíše budoucí spotřebě – tedy po odchodu do penze – než spotřebě současné, což by bylo obrácení tradičního vztahu. Začínáme si uvědomovat, že během produktivních let musíme pracovat tvrději, protože náš důchod bude delší a zdravější a příjmová podpora poskytovaná našimi vládami a zaměstnavateli bude mnohem méně velkorysá, než bývala. Jinými slovy je racionální spořit dnes více. Dlouhodobě by tento překrásný nový svět nemusel být nesnesitelným místem. Přechod ze současného světa k němu však bude velmi náročný pro finanční firmy, ať už to jsou banky, správci aktiv nebo zejména pojistitelé. Typy produktů, které posledně jmenovaná skupina nabízí zákazníkům, se budou muset změnit a odlišná bude i skladba aktiv, do nichž budou investovat. Otázka pro regulátory pak zní, zda v reakci na finanční krizi nevytvořili zvrácené pobídky, které působí proti zotavení v oblasti dlouhodobých investic soukromého sektoru.
Vielleicht schätzen die Menschen heute die Möglichkeit zukünftigen Konsums im Rentenalter mehr als den gegenwärtigen Konsum – was eine Umkehr des traditionellen Verhältnisses wäre. Langsam erkennen wir, dass wir in unseren produktiven Jahren härter arbeiten müssen, da unser Ruhestand länger und gesünder sein wird. Die Einkommensunterstützung durch unsere Regierung und Arbeitgeber wird viel weniger großzügig sein als früher. Mit anderen Worten: Es ist vernünftig, heute mehr zu sparen. Langfristig mag sich eine solche „schöne neue Welt“ als gar nicht so schlecht herausstellen. Aber der Übergang von hier nach dort wird für Finanzunternehmen sehr schwierig werden, seien es nun Banken, Vermögensverwalter oder insbesondere Versicherungen. Letztere müssen neue Produkte entwickeln, die sie ihren Kunden anbieten können, und auch der Anlagemix, in den sie investieren, wird sich verändern. Die Frage für die Regulierungsbehörden ist, ob sie als Antwort auf die Finanzkrise Fehlanreize gesetzt haben, die im Bereich der Investitionen des privaten Sektors einer Erholung im Wege stehen.