K objasnění toho, co měli regulátoři na mysli, si vezměme hydroelektrárnu a elektrárnu spalující hnědé uhlí. Fixní náklady na vybudování vodní elektrárny jsou obrovské, ale mezní náklady jsou nulové: jakmile voda roztáčí turbínu, další kilowatt už zařízení vyrobí zdarma. Naproti tomu hnědouhelnou elektrárnu je sice mnohem lacinější postavit, ale jsou tu mezní náklady, odrážející fixní objem nákladného lignitu na vyrobený kilowatt.
Um sich zu verdeutlichen, was den Regulierern vorschwebte, lassen Sie uns ein Wasserkraftwerk und ein Braunkohlekraftwerk betrachten. Die Fixkosten für den Bau des Wasserkraftwerks sind hoch, aber die Grenzkosten liegen bei null: Sobald das Wasser die Kraftwerksturbine in Bewegung setzt, kostet das nächste vom Kraftwerk produzierte Kilowatt nichts mehr. Im Gegensatz dazu ist der Bau eines Braunkohlekraftwerks viel preiswerter, doch die Grenzkosten sind positiv: Sie spiegeln die feststehende Menge an teurer Braunkohle wider, die pro produziertem Kilowatt verbrannt wird.