A samozřejmě zde také znovu vyvstává otázka závratně rostoucího státního dluhu. Celkově vzato se politika skupiny G-20 zaměřená na postupnou stabilizaci růstu vládního dluhu a jeho srovnání s růstem národního důchodu do roku 2016 jeví jako rozumný přístup k dosažení rovnováhy mezi krátkodobým stimulem a dlouhodobějšími finančními riziky, a to i za cenu přetrvávající nezaměstnanosti. Zatímco se Amerika potýká s limity fiskální politiky, monetární politika může udělat více, jak podrobně vysvětlil šéf Federálního rezervního systému Ben Bernanke v nedávném projevu v Jackson Hole ve státě Wyoming. Při poškození úvěrových trhů by Fed mohl nakoupit více vládních dluhopisů nebo dluhů soukromého sektoru. Bernanke se zmínil také o možnosti dočasného zvýšení střednědobého inflačního cíle Fedu (což je politika, kterou jsem na tomto místě navrhoval v prosinci 2008). Vzhledem k masivnímu rozplétání dluhů ve veřejném i soukromém sektoru, které nás ještě čeká, a vzhledem k mému přetrvávajícímu cynismu v otázce schopnosti amerického politického a právního systému zprostředkovávat řešení mi dva až tři roky lehce zvýšené inflace připadají jako nejlepší z mnoha velmi špatných řešení, které je mnohem méně bolestné než deflace.
Und dann ist da natürlich erneut das Problem der rapide zunehmenden Staatsverschuldung. Im Großen und Ganzen scheint die Politik der G-20 auf eine allmähliche Stabilisierung der wachsenden Staatsschulden abzuzielen und diese bis zum Jahr 2016 mit dem Wachstum des Nationaleinkommens in Einklang zu bringen ein vernünftiger Ansatz, um kurzfristige Konjunkturimpulse gegen längerfristige finanzielle Risiken abzuwägen, auch auf Kosten anhaltender Arbeitslosigkeit. Während Amerika fiskalpolitisch an seine Grenzen stößt, hat die Geldpolitik noch Handlungsspielraum, wie Notenbankchef Ben Bernanke kürzlich in einer Rede in Jackson Hole, Wyoming, ausführte. Da die Kreditmärkte beeinträchtigt sind, könnte die US-Notenbank mehr Staatsanleihen oder Wertpapiere kaufen, die mit Verbraucher- und Unternehmenskrediten besichert sind. Außerdem erwähnte Bernanke die Möglichkeit, das mittelfristige Inflationsziel der US-Notenbank vorübergehend anzuheben (eine Vorgehensweise, die ich im Dezember 2008 im Rahmen dieser Kolumne vorgeschlagen habe). In Anbetracht des massiven Schuldenabbaus im öffentlichen und privaten Sektor, der uns bevorsteht, und meines anhaltenden Zynismus über die Fähigkeit des politischen und rechtlichen Systems in den USA Sanierungsmöglichkeiten zu schaffen, erscheinen mir zwei oder drei Jahre einer leicht erhöhten Inflation als beste vieler sehr schlechter Optionen und einer Deflation bei weitem vorzuziehen.