Americká ekonomika potřebuje vyšší produktivitu, avšak americké korporace, které jsou velmi ziskové, hromadí hotovost, místo aby ji investovaly – cílem kvantitativního uvolňování je přitom odvrácení hrozby deflace. V Číně je naproti tomu bankovním úvěrům potřeba přitáhnout uzdu, avšak regulačním snahám brání mimoúčetní financování a rozvoj neformálního kvazibankovního sektoru. Ekonomika vykazuje známky přehřátí. Tyto nerovnováhy by se daly snížit, kdyby USA používaly spíše fiskální než měnový stimul a kdyby Čína umožnila zhodnotit jüan spořádaným způsobem. Tomu však stojí v cestě vnitřní politika obou zemí. V USA byli republikáni, kteří vyhráli volby do Kongresu, odhodlaní prodloužit Bushovy daňové škrty v celé šíři. To ponechává malý prostor k fiskálnímu stimulu, ačkoliv slevu na dani budou lidé pravděpodobněji spořit, než investovat. Proto se Fed musel uchýlit ke kvantitativnímu uvolňování, přestože toto opatření má sklon stimulovat spíše bubliny aktiv než produktivní investice. Čína interpretuje kvantitativní uvolňování jako spiknutí s cílem devalvovat dolar a revalvovat jüan. USA zase nemohou pochopit, proč se Čína staví tak zdráhavě k umožnění revalvace jüanu, když by to pomohlo utlumit inflační tlaky.
Die amerikanische Wirtschaft benötigt eine höhere Produktivität, aber die US-Konzerne, die sehr profitabel arbeiten, häufen das Geld an, anstatt es zu investieren. Die quantitative Lockerung soll der Bedrohung einer Deflation entgegensteuern. China befindet sich in der gegenteiligen Lage: Die Kreditvergabe der Banken muss eingedämmt werden, aber regulatorische Bemühungen wurden durch außerbilanzmäßige Finanzierungen und die Entwicklung eines informellen Quasi-Bankensektors behindert. Die Wirtschaft zeigt Zeichen einer Überhitzung. Diese Ungleichgewichte könnten von den USA verringert werden, indem man auf steuerpolitische statt geldpolitische Anreize setzt und es China ermöglicht, den Renminbi in ordnungsgemäßer Weise aufzuwerten. Aber die Innenpolitik steht in beiden Ländern im Weg. In den USA waren die Republikaner entschlossen, die Steuersenkungen aus der Bush-Ära zur Gänze fortzusetzen und sie gewannen die letzten Kongresswahlen. Dies lässt wenig Spielraum für steuerpolitische Anreize, obwohl die Steuervergütungen wahrscheinlich eher zur Seite gelegt als investiert werden. Aus diesem Grund musste die Fed zu quantitativer Lockerung übergehen, obwohl man damit tendenziell eher Vermögenspreisblasen fördert, als produktive Investitionen.