Bylo by ironií, kdyby Evropané uchvácení iluzorními sliby blaženého národního sebezapouzdření odhodili 60 let hluboké spolupráce právě ve chvíli, kdy je tato spolupráce víc než kdy jindy zapotřebí. Sebedestruktivní nacionalistické chování samozřejmě není ničím novým. Vedoucím představitelům se však většinou podařilo odvrátit se od okraje propasti. Klíčem pro Evropu bude naplnit soudržnou a přesvědčivou vizi, která odůvodňuje naši potřebu spolupráce i v nadcházejících desetiletích. Krátký pochod populismu ve střední Evropě
Sollten die Europäer den illusorischen Versprechungen glückseliger nationaler Selbstbezogenheit erliegen und sechzig Jahre enger Zusammenarbeit zu einem Zeitpunkt über Bord werfen, wo diese mehr als je zuvor benötigt wird, wäre dies eine merkwürdige Ironie. Natürlich ist selbstzerstörerisches nationales Verhalten nichts Neues. Aber meist konnten die Politiker kurz vor dem Abgrund noch bremsen. Entscheidend für Europa wird sein, eine stimmige und überzeugende Vision zu entwickeln, die unseren Bedarf an Kooperation in den nächsten Jahrzehnten rechtfertigen wird. Der kurze Marsch der Populisten in Mittel- und Osteuropa