Pokud bychom se spokojili řekněme s 25% každé generace na akademické dráze, univerzity v Evropě, a vlastně v mnoha dalších koutech světa, by přesto stále potřebovaly překonat svůj nešťastný sklon vymezovat své cíle proti světu obchodu. Tato tendence je škodlivá jak pro svět obchodu, který přichází o kulturní bohatství, jež vyšší vzdělávání zajišťuje, tak pro vysoké školy, neboť je vytrhuje z jejich řádného místa v reálném světě. Existují pádné důvody pro adekvátnější financování vyššího vzdělávání, včetně školného, které je v mnoha zemích mimo USA stále nepopulární. Peníze ovšem nejsou jediné, čeho je zapotřebí. Jedna z největších komparativních předností amerických univerzit spočívá v podstatě lidských vztahů. Učitelé svou práci berou vážně. Zabývají se studenty, místo aby dychtivě čekali na dny volna a na prázdniny, aby se mohli věnovat svým projektům.
Würden wir uns beispielsweise darauf einigen, dass 25 % jeder Generation eine akademische Laufbahn einschlagen, müssten die Universitäten in Europa und in vielen anderen Teilen der Welt immer noch ihre bedauerliche Tendenz überwinden, ihre Ziele gegen die Geschäftswelt zu definieren. Diese Tendenz ist sowohl für die Geschäftswelt schädlich, da ihr der kulturelle Reichtum, den die Hochschulbildung bietet, vorenthalten bleibt, als auch für die Universitäten, weil ihnen dadurch ihr eigentlicher Platz in der realen Welt genommen wird. Es gibt gute Gründe für eine angemessenere Finanzierung der Hochschulen, einschließlich Studiengebühren, die immer noch in vielen Ländern außerhalb der USA unpopulär sind. Doch wird nicht bloß Geld gebraucht. Eine der im Vergleich größten Stärken der amerikanischen Universitäten liegt in der Art der menschlichen Beziehungen. Dozenten nehmen ihre Aufgabe ernst. Sie suchen den Kontakt zu den Studierenden, anstatt ungeduldig auf Feiertage und Ferien zu warten, um ihren eigenen Projekten nachzugehen.