Já a moje sestra jsme zažívaly dlouhá období lásky, ale vzájemná odmítání a napadání měla také dlouhou historii, počínaje drobnými nedorozuměními až po větší zrady. Neměly jsme mezi sebou ten vztah, kdy bychom si svěřovaly důvěrnosti; ale jako v případě jiných sourozenců a lidí s všemožnými vztahy, jsme se zdráhaly říct, co opravdu cítíme, odhalit své rány, přiznat se k prohřeškům. Ale když jsem se dozvěděla o riziku odmítnutí a napadnutí buněk, řekla jsem si, že je na čase to změnit. Co kdybychom nechaly transplantaci kostní dřeně na doktorech a udělaly něco, čemu jsme začaly říkat „transplantace duševní dřeně“?
Meine Schwester und ich hatten uns immer geliebt, aber wir hatten einander auch immer abgelehnt und angegriffen, von kleineren Missverständnissen bis hin zu größeren Vertrauensbrüchen. Wir sprachen in unserer Beziehung nicht über tiefere Dinge; wie viele Geschwister und Menschen in allen Arten von Beziehungen zögerten wir vielmehr, unsere Wahrheiten auszusprechen, unsere Wunden freizulegen, unsere Verfehlungen zuzugeben. Aber als ich von den Gefahren der Abstoßung und des Angriffs erfuhr, fand ich es an der Zeit, dies zu ändern. Wie wäre es, wenn wir die Knochenmark- Transplantation den Ärzten überließen, aber etwas täten, was wir später unsere "Seelenmark-Transplantation" nannten?