Tím, že se jim nedaří přímo popsat, co musí jednotlivé země splnit, umožňují vůdcům podporovat cíle, které se zdají ambiciózní, zatímco se ale snaží o zmírnění, která jsou ale ve skutečnosti bezvýznamná. Žádná vědecká metoda nedokáže popsat, jak rozdělit břemeno globálního zmírňování spravedlivě mezi země, a nechat tak každou vládu, ať sebevědomě prohlásí o své politice, že je v souladu s jakýmkoliv daným teplotním cílem. Zhodnocení jestli je cílů dosahováno, se dá realizovat pouze na globální úrovni, žádná země tak nemůže být vedena k odpovědnosti, pokud se cílů nedosáhne. Výsledkem je, že každý summit OSN končí vyjádřením vážného znepokojení, že je celková snaha nedostatečná. To se musí změnit. Konvenční přístup spočívá v domáhání se větší konzistence mezi řečmi, rozhodnutími a akcí. Nekonzistentnost však k politice neodmyslitelně patří. Diplomaté a politici berou hovory, rozhodnutí a akce nezávisle na sobě, aby tak uspokojili poptávku různorodého souboru zainteresovaných subjektů a také k maximalizaci vnější podpory pro jejich organizace.
Indem sie es versäumen, ausdrücklich anzugeben, was die einzelnen Länder leisten sollen, erlauben sie es den Regierungen, Ziele zu unterstützen, die ehrgeizig scheinen, und zugleich Bemühungen zu Schadensminderung zu unternehmen, die in Wahrheit zu vernachlässigen sind. Keine wissenschaftliche Formel kann beschreiben, wie man die Last der globalen Schadensminderung gerecht unter den einzelnen Ländern verteilt. Dies erlaubt es jeder Regierung, selbstbewusst zu verkünden, dass ihre Politik mit jedem beliebigen Temperaturziel im Einklang steht. Eine Bewertung, ob die Ziele erreicht werden, lässt sich nur auf globaler Ebene durchführen, und daher kann man kein Land verantwortlich machen, wenn das Ziel verfehlt wird. Infolgedessen endet jeder UN-Klimagipfel mit Äußerungen tiefer Besorgnis, dass die Gesamtanstrengungen unzureichend sind. Dies muss sich ändern. Der herkömmliche Ansatz besteht darin, eine größere Stimmigkeit zwischen Reden, Entscheidungen und Handlungen zu fordern. Doch gehört ein Mangel an Stimmigkeit zur Politik dazu. Diplomaten und Politiker behandeln Reden, Entscheidungen und Handlungen als voneinander unabhängig, um die Forderungen eines breiten Spektrums an Interessenvertretern zu befriedigen und die externe Unterstützung für ihre Organisationen zu maximieren.