Před Lukašenkem vystoupil jakýsi svalnatý podplukovník pořádkové policie OMON, který výhrůžným tónem deklaroval, že miluje svou vlast a nikdy se jí nezřekne. Lukašenko poté oznámil, že vysílá vojáky na hranici s Polskem nedaleko Brestu, a konstatoval, že se ani po smrti Běloruska nevzdá. Nedostatek sebedůvěry byl na něm dobře patrný; vyrovnaný lídr mající situaci pod kontrolou vypadá jinak. Lidé, kteří mu naslouchali, byli většinou odjinud než z Minsku. Zpočátku se zdržovali kolem řad autobusů, které je sem dovezly, protože si ve městě evidentně připadali ztracení. Nakonec byli odvezeni na náměstí, které policie ráno zatarasila, a obklopeni skupinami tajných policistů.
Ein muskelbepackter Major der Bereitschaftspolizei OMON sprach vor Lukaschenko und erklärte in drohendem Tonfall, dass er sein Land liebe und es nie aufgeben würde. Anschließend verkündete dann Lukaschenko, dass er Truppen an der Grenze zu Polen (in der Nähe von Brest) stationieren würde, und erklärte, dass er Belarus bis in den Tod nicht aufgeben würde. Sein Mangel an Selbstbewusstsein war deutlich; dies war kein gefasster Führer, der die Lage unter Kontrolle hatte. Seine Zuhörer waren überwiegend nicht aus Minsk. Zunächst drückten sie sich an den Reihen der Busse herum, die sie dorthin gebracht hatten; sie fühlten sich in der Stadt eindeutig verloren. Schließlich wurden sie auf den Platz geführt, der am Morgen abgesperrt worden war und von Gruppen von Polizisten in Zivil umgeben war.