Velká část těchto výdajů přitom putovala pouze na to, aby se obě znesvářené strany navzájem negovaly. Z toho mají prospěch reklamní agentury a média, avšak nikdo jiný – a rozhodně ne samotné strany nebo diváci, kteří jsou bombardováni inzercí, zvláště pokud žijí v nerozhodnutých státech, o které se vede tvrdý boj. Lze jen těžko uvěřit, že například částka 200 milionů dolarů by na dostatečné informování voličů o politice jednotlivých kandidátů nestačila. Při tomto scénáři by výdajové limity vedly k úspoře zhruba 5,8 miliard dolarů. A kdyby se tyto limity zkombinovaly s veřejným financováním předvolebních kampaní, přispěly by také k tomu, aby volby splňovaly důležité etické měřítko, neboť by upřely bohatým subjektům nepřiměřeně velký vliv na výsledek, a tím i na následné počínání prezidenta a Kongresu. Nikdo skutečně neočekává, že politická inzerce poskytne občanům informace potřebné k tomu, aby náležitě vyhodnotili klady kandidátů. V případě prezidentských voleb by však alespoň praxe odvysílat tři televizní debaty kandidátů obou velkých stran měla představovat příležitost, jak tyto otázky důkladně probrat. Poslední debaty bohužel tento cíl nesplnily.
Ein Großteil dieser Summe wurde einfach dafür ausgegeben, dass sich die beiden Parteien gegenseitig ausschalteten. Das dient den Werbeagenturen und Medien, aber sonst niemandem und sicher nicht den Parteien selbst oder den Wählern, die mit Werbespots bombardiert werden, besonders in den heftig umkämpften Swing States. Eine Summe von sagen wir 200 Millionen hätte bestimmt auch ausgereicht, um die Wähler angemessen über das politische Programm der Kandidaten zu informieren. In diesem Szenario hätte ein Ausgabenlimit um die 5,8 Milliarden Dollar gespart. Und hätte man dieses Limit mit einer öffentlichen Finanzierung der Wahl verknüpft, hätte dies außerdem dazu beigetragen, dass die Wahl einen wichtigen ethischen Standard erfüllt, indem die Reichen keinen überproportionalen Einfluss auf die Ergebnisse und damit auf die späteren Maßnahmen von Präsident und Kongress gehabt hätten. Niemand erwartet wirklich von politischer Werbung, dass sie die Bürger mit den Informationen versorgt, die sie benötigen, um die Kandidaten angemessen zu beurteilen. Im Fall der Präsidentschaftswahl sollte allerdings die Praxis, drei Fernsehdebatten zwischen den Kandidaten der beiden größten Parteien abzuhalten, eine Gelegenheit sein, diese Themen gründlich zu durchleuchten. Leider haben die Debatten dieser Wahl dieses Ziel nicht erreicht.