Jak můžeme balancovat mezi imperativem růstu a rozvoje na jedné straně a nutností zajistit udržitelnost na straně druhé? Bezprecedentní růst příjmu per capita za posledních dvacet let vytáhl z extrémní chudoby více než jednu miliardu lidí. V rozvojových zemích se průměrná délka života prodloužila od poloviny 70. let o 20 let a míra negramotnosti se za posledních 30 let snížila prakticky na polovinu. Rapidní hospodářský růst však vytvořil enormní tlak na životní prostředí. Kromě toho je také doprovázen rostoucí nerovností v příjmech, která nyní v mnoha zemích dosáhla svého historického maxima (nicméně, napříč zeměmi tato nerovnost klesla). Na základě toho by se dalo argumentovat, že pomalejší růst by byl pro svět lepší. V tom případě by řešení bylo po ruce.
Wie kann es uns gelingen, die Erfordernisse von Wachstum und Entwicklung mit der notwendigen Nachhaltigkeit in Einklang zu bringen? Aufgrund des beispiellosen Pro-Kopf-Einkommenswachstums in den letzten 20 Jahren konnten über eine Milliarde Menschen der extremen Armut entkommen. In den Entwicklungsländern ist die Lebenserwartung seit Mitte der 1970er Jahre um 20 Jahre gestiegen und die Analphabetenrate hat sich in den letzten 30 Jahren beinahe halbiert. Allerdings stellte dieses rasche Wirtschaftswachstum eine enorme Belastung für die Umwelt dar. Außerdem war es von zunehmender Einkommensungleichheit begleitet, die mittlerweile innerhalb vieler Länder historische Höchststände erreicht hat (obwohl sie im Ländervergleich rückläufige Werte aufweist). Angesichts dieser Fakten könnte man argumentieren, dass langsameres Wachstum für die Welt vorteilhaft wäre. In diesem Fall hätte man die Lösung schon parat.