Pokrokový realismus vyžaduje, aby se Spojené státy připravily na tuto budoucnost tím, že definují své národní zájmy způsobem, z něhož budou mít prospěch všichni. Progresivní měnová politika je jedinou alternativou ATÉNY – S ústupem koronavirové pandemie v rozvinutých ekonomikách připomínají centrální banky dotyčných zemí stále více onoho příslovečného osla, který měl hlad i žízeň a pošel hlady i žízní, jelikož se nemohl rozhodnout mezi senem a vodou. Politici jsou rozpolcení mezi inflačním neklidem na jedné straně a strachem z deflace na straně druhé, a tak zaujímají potenciálně nákladný vyčkávací přístup. Pouze progresivní přehodnocení jejich nástrojů a cílů jim může dopomoci k tomu, aby po pandemii sehráli společensky užitečnou roli. Centrální bankéři kdysi měli jedinou páku: úrokové sazby. Sražením sazeb revitalizovali uvadající ekonomiku, zvýšením sazeb pak krotili inflaci (často i za cenu vyvolání recese). Časování těchto kroků a rozhodování, jak dalece s touto pákou hýbat, nikdy nebylo snadné, ale přinejmenším šlo o pouhý jeden nástroj: posunout páku nahoru, anebo dolů.
Der progressive Realismus verlangt, dass sich Amerika auf diese Zukunftsaussichten einstellt, indem es seine nationalen Interessen in einer Art definiert, von der alle profitieren. Eine progressive Geldpolitik ist die einzige Alternative ATHEN – Mit Rückgang der Coronapandemie in den hochentwickelten Volkswirtschaften ähneln deren Notenbanken zunehmend dem sprichwörtlichen Esel, der, da er gleichermaßen hungrig wie durstig ist, verhungert und verdurstet, da er sich nicht zwischen Heu und Wasser entscheiden konnte. Hin und hergerissen zwischen Inflations- und Deflationsangst, verfolgen die Geldpolitiker derzeit einen kostspieligen Ansatz des Abwartens. Nur eine progressive Neuinterpretation ihrer Tools und Ziele kann ihnen helfen, im Gefolge der Pandemie eine gesellschaftlich nützliche Rolle zu spielen. Die Notenbanker hatten früher einen einzigen Steuerungshebel: die Zinsen. Diesen Hebel drückten sie nach unten, um eine lahmende Wirtschaft neu zu beleben, oder nach oben, um die Inflation im Zaum zu halten (häufig auf Kosten einer dadurch ausgelösten Rezession). Den richtigen Zeitpunkt für diese Schritte zu bestimmen und zu entscheiden, wie stark man den Hebel bewegen sollte, war nie einfach, aber zumindest gab es nur eine mögliche Maßnahme: den Hebel nach unten oder nach oben zu drücken.