Samozřejmě nebude dovedena až do hořkého konce. Příliš mnoho se však během jejího uskutečňování zničí – banky, měnový systém, sociální soudržnost, legitimita politického režimu. Naši vedoucí představitelé jsou možná intelektuálně slabší, ale nejsou to sebevrazi. Snižování schodku bude nakonec uloženo k ledu – buďto otevřeně, jak bych si to představoval já, anebo kradmo, jak to dělávají politici. Ve Velké Británii se už dnes mluví o „Plánu A+“. Lidem, kteří chápou potřebu takovéto růstové strategie, ale zároveň chtějí pomoci svým kamarádům, se líbí představa daňových škrtů – zejména pro bohaté. To sice vysekává díru do současných plánů na snížení deficitu, ale bude-li vláda seškrtávat výdaje i nadále, má to tu výhodu (z hlediska konzervativce), že se tím postupně omezí role státu. Pomineme-li otázky spravedlnosti, je snižování nejvyšších daňových sazeb méně spolehlivým způsobem, jak rozproudit výdaje, protože bohatí mají vyšší sklon k úsporám.
Natürlich wird sie nicht bis zum bitteren Ende durchgeführt. Zuviel würde aufs Spiel gesetzt werden – die Banken, das Währungssystem, der soziale Zusammenhalt, die Legitimation des politischen Systems. Unsere Spitzenpolitiker stehen vielleicht einer besonderen Herausforderung gegenüber, aber sie neigen nicht zu Selbstmord. Die Reduzierung der Staatsverschuldung wird letztendlich eingefroren werden, entweder ganz offen, wie ich es vorziehen würde, oder hinter vorgehaltener Hand, wie es die Politiker gern praktizieren. Im Vereinigten Königreich spricht man längst von einem Plan A +. Diejenigen, die die Notwendigkeit für eine solche Wachstumsstrategie sehen, die aber auch ihren Freunden helfen wollen, befürworten die Idee der Steuerkürzungen – besonders für die Reichen. Das schlägt ein Loch in die aktuellen Pläne zur Reduzierung der Defizite, aber, vorausgesetzt, der Staat verringert weiterhin die Ausgaben, es hat den Vorteil (aus konservativer Sicht), dass die Rolle des Staates mit der Zeit schrumpft. Abgesehen von der Frage der Fairness ist die Reduzierung der Spitzensteuersätze ein unterlegener Weg, um Ausgaben anzukurbeln, weil die Reichen eher sparen.