V zásadě existují dvě řešení, ale ani jedno se zatím ve větším měřítku nerealizuje. Prvním je masivní odklon od fosilních paliv k obnovitelným zdrojům energie, zejména k větrné a solární energetice. Některé země budou nadále využívat také jadernou energii. (Výroba energie v hydroelektrárnách sice CO2 neprodukuje, ale nezbývá už na světě mnoho míst, kde by ji bylo možné rozšířit, aniž by to mělo vážné dopady na životní prostředí či společnost.) Druhým řešením je zachytávat emise CO2 a ukládat je do podzemí. Tato technologie, nazývaná zachytávání a sekvestrace uhlíku (CCS), ale stále není ve velkém měřítku prověřená.
Es gibt im Grunde zwei Lösungen, doch wurde bisher keine von ihnen im großen Maßstab umgesetzt. Die erste besteht darin, massiv von fossilen Brennstoffen auf erneuerbare Energiequellen umzuschwenken, vor allem auf Wind- und Sonnenenergie. Einige Länder werden auch weiterhin Atomkraft nutzen. (Bei der Erzeugung von Wasserkraft wird kein CO2 ausgestoßen, doch gibt es nur noch wenige Orte auf der Welt, wo diese ohne gewaltige Umwelt- und Sozialkosten ausgebaut werden kann.) Die zweite Lösung besteht darin, CO2-Emissionen aufzufangen und unterirdisch zu speichern. Doch wurde diese Technologie, die so genannte CO2-Abscheidung und ‑Sequestrierung (CCS), noch nicht im großen Maßstab erprobt.