Technologie je dobře zavedená a v minulosti bylo spolehlivě vyrobeno více než 9000 megawattů energie. Konvenční geotermální energie však vyžaduje přírodní zdroje v podobě velkého množství páry nebo horké vody a takové zdroje se obvykle nacházejí pouze v sopečných oblastech, což jejich využití ve velké části světa vylučuje. Pro potřebu široce dostupné a čisté energie základního zatížení je mnohem lákavější nekonvenční geotermální energie zvaná „žhavé suché horniny“ neboli HDR. V těchto horninách se využitelné teplo nachází pouhých několik kilometrů pod zemským povrchem. Protože však tuto energii nemůže vynést na povrch přírodní pára nebo horká voda, je zapotřebí inženýrské řešení – a v posledních 35 letech se do jeho vývoje celosvětově investovalo více než 600 milionů dolarů. Koncept je úchvatně prostý: vyvrtat nejméně dva pětikilometrové vrty, nalít do jednoho z nich chladnou vodu, nechat ji projít žhavou horninou a vyčerpat ji zpátky na povrch, kde se získaná energie zužitkuje v elektrárně. Ochlazená voda se pak znovu vpraví do dalšího průchodu pod povrchem. Na povrch se vytahuje pouze teplo a veškeré vyčerpané látky se znovu vpravují do země, což eliminuje veškerý odpad. O dlouhodobém významu geotermální energie z HDR však nakonec rozhodne její ekonomičnost, poněvadž vrtání hlubokých vrtů je drahé, a než mohou elektrárny začít vyrábět energii, je třeba řešit jejich náklady.
Die Technologie ist bewährt, und zuverlässige Stromerzeugungskapazitäten von mehr als 9000 Megawatt sind bereits vorhanden. Allerdings erfordert konventionelle geothermische Stromerzeugung eine Quelle großer Mengen an Dampf oder heißem Wasser, und derartige Quellen gibt es in der Regel nur in vulkanischen Regionen, was den Einsatz dieser Technologie in weiten Teilen der Welt ausschließt. Deutlich verlockender, was den menschlichen Bedarf an weithin verfügbaren sauberem Grundlaststrom angeht, ist die nicht konventionelle Nutzung der im heißen Gestein nur wenige Kilometer unter der Erdoberfläche vorhandenen nützlichen geothermischen Energie. Ohne natürlichen Dampf oder heißes Wasser jedoch, die diese Energie an die Oberfläche bringen können, bedarf es einer technischen Lösung, und während der letzten 35 Jahre wurden weltweit mehr als 600 Millionen Dollar dafür ausgegeben, eine solche auszuarbeiten. Das Konzept ist verführerisch einfach: Man bohrt mindestens zwei Bohrlöcher von 5 km Tiefe, lässt kaltes Wasser in eines davon laufen, führt es durch das heiße Gestein und bringt es dann über das zweite zurück an die Oberfläche, wo ihm in einem Kraftwerk die Energie entzogen wird. Das so gekühlte Wasser wird dann wieder in den ersten Schacht eingeführt und erneut durch den Untergrund geführt. An der Oberfläche wird dem Wasser nur die Hitze entzogen; alles andere, was nach oben gespült wird, verbleibt im Wasser, sodass Abfall vermieden wird. Die langfristige Rolle des geothermischen HDR-Verfahrens freilich wird durch wirtschaftliche Aspekte bestimmt werden, denn das Bohren tiefer Bohrlöcher ist teuer, und die Kosten dafür fallen an, bevor die Kraftwerke die Stromerzeugung aufnehmen können.