V tomto ohledu totiž HIA uvádí, že rozdíl mezi náklady za den léčby se může vysvětlit rozdíly ohledně efektivnosti, produktů SZP a zdravotního stavu pojištěnců, přičemž tyto náklady se mohou lišit podle věku pacienta. Přitom je zjevné, že Žalobkyně kromě toho neuvádí, zda slova „rozdíly v efektivnosti“ použitá HIA odkazují na správu pojistitelů SZP jako takovou nebo na správu nemocnic, v nichž náklady za léčbu vznikají, ani v jakém rozsahu mohou být tyto rozdíly relevantní v rámci zohlednění nákladů na náhradu a mít vliv na platbu vyrovnání. Kromě toho argument žalobkyň, podle kterého dopad vysokých nákladů na náhradu na úroveň plateb RES motivuje pojistitele SZP, který je příjemcem, aby nebyl efektivní, není rovněž opodstatněn. Jak samy žalobkyně připustily na jednání, neupřesnily povahu případných nedostatků efektivnosti, ke kterým taková situace mohla vést, ale v zásadě se spokojily s uplatněním neexistence srovnání s účinně hospodařícím subjektem ve smyslu čtvrté podmínky uvedené v rozsudku Altmark, bod 89 výše. Konečně v tomto ohledu žalovaná vznesla, aniž by jí žalobkyně protiřečily, že podle přílohy I RES jsou v rámci výpočtu plateb RES náklady na náhradu zohledněny pouze do výše 550 eur za den nemocničního pobytu nezávisle na úrovni dotyčného pojištění, zatímco průměrné nemocniční výdaje VHI činí například 640 eur za den nemocničního pobytu, což představuje samo o sobě ochranné opatření před nadměrnou spotřebou a proti špatné správě nákladů pojistitelem SZP.
Die HIA weist in diesem Zusammenhang nämlich darauf hin, dass der Unterschied der Kosten pro Tag Behandlung sich durch Unterschiede hinsichtlich Effizienz, PK-Produkte und Gesundheitszustand der Versicherten erklären könnte, wobei Die Klägerinnen geben außerdem nicht an, ob der Begriff der Unterschiede in der Effizienz, den die HIA verwendet, sich auf die Verwaltung der PK-Versicherer als solche oder die der für die Behandlungskosten verantwortlichen Krankenhäuser bezieht, und sie erklären auch nicht, inwieweit diese Unterschiede bei der Berücksichtigung der Erstattungskosten von Bedeutung sein und sich auf die Ausgleichzahlungen auswirken könnten. Auch das Vorbringen der Klägerinnen, dass die Auswirkungen der hohen Erstattungskosten auf die Höhe der RES-Zahlungen den begünstigten PK-Versicherer zu einem ineffizienten Verhalten veranlassen könnten, ist nicht begründet. Wie die Klägerinnen in der Sitzung selbst eingeräumt haben, haben sie nicht angegeben, zu welchen eventuellen Mängeln an Effizienz eine derartige Situation führen könnte, sondern sich im Wesentlichen mit der Rüge begnügt, dass kein Vergleich mit einem effizienten Wirtschaftsteilnehmer im Sinne der vierten im oben in Randnr. 89 angeführten Urteil Altmark genannten Voraussetzung durchgeführt worden sei. Schließlich hat die Beklagte, ohne dass die Klägerinnen ihr widersprochen hätten, vorgebracht, dass nach Anhang I des RES bei der Berechnung der RES-Zahlungen die Erstattungskosten nur bis zu einem Höchstbetrag von 550 Euro pro Tag Krankenhausaufenthalt unabhängig von der Höhe des betreffenden Versicherungsschutzes berücksichtigt würden, obwohl sich die durchschnittlichen Krankenhauskosten des VHI z. B. auf 640 Euro pro Tag beliefen, was an sich eine Schutzmaßnahme gegen übermäßigen Verbrauch und gegen ein schlechtes Kostenmanagement des PK-Versicherers darstellt.