Otcové měli prostor k tomu, aby si mohli se svými dcerami hrát, odtáhnout jejich židle a natáhnout ruku k tanci. Dokonce i dozorci brečeli. Ale po taneční zábavě jsme si uvědomili, že táta ve vězení stále bude. Tak jsme potřebovali vytvořit něco, co by si mohli vzít s sebou. Tak jsme do toho zapojili malé Flip kamerky, přiměli jsme je se do kamerek podívat a jen se navzájem vyslechnout -- jejich vzkazy, jejich myšlenky. Záměrem bylo to použít jako upomínka, takže kdyby se jim začalo stýskat a cítili by se od sebe odpojeni, mohli by se znovu připojit pomocí těchto záběrů.
Die Väter waren in einem Raum, an dem sie ihre Töchter zum Spielen bewegten, ihre Stühle herausrückten und ihre Hand zum Tanz ausstrecken konnten. Selbst die Wächter weinten. Doch nach dem Tanz wurde uns allen bewusst, dass Papa immer noch im Knast sitzen würde. Wir mussten also etwas schaffen, was sie mitnehmen konnten. Also besorgten wir Flip-Camcorder, ließen sie in die Kameras schauen und sich gegenseitig interviewen -- ihre Botschaften, ihre Gedanken. Das sollte als Bezugspunkt dienen, damit sie, wenn sie begannen, sich zu vermissen und unverbunden zu fühlen, sich über dieses Bild wieder verbinden konnten.