Problém je v tom, že tyto alternativy jsou v současnosti mnohem dražší než uhlíkově zatížené možnosti. Tvůrci politik v rozvojových zemích se obávají, že pokud by byli nuceni jít touto cestou, mohly by se energetické služby dostat mimo dosah chudých zemí, rodin a komunit. Tržně založená řešení klimatické výzvy by provázelo velice silné riziko, že podkopou rozvojové cíle, právě proto, že jejich záměrem je zvýšit cenu energetických služeb tak, aby obnovitelné zdroje energie získaly na přitažlivosti pro soukromé investory. Ostatně ochranářské prvky přilepované k těmto návrhům je obracejí zcela proti rozvoji. Je tudíž zapotřebí rozsáhlých veřejných investic do čistější výroby energií, krátkodobě doplněných vhodnými dotacemi vyrovnávajícími vysoké počáteční ceny. Pokud se taková strategie zaměří na nejslibnější technické možnosti (řekněme solární a větrné), inovacemi, novými poznatky a úsporami z rozsahu brzy dosáhne poklesu jednotkových nákladů, dá soukromému sektoru jasné, věrohodné a atraktivní signály a povzbudí energetickou efektivitu. Velkou překážkou je dostupnost předvídatelných a laciných financí. Je na vládách bohatých zemí, aby v rozvojovém světě podpořily mohutný postup k čisté energii, neboť právě jejich uhlíkem poháněná hospodářská prosperita nás přivedla na pokraj klimatické katastrofy.
Das Problem ist, dass diese Optionen momentan wesentlich teurer sind als ihre CO2-lastigen Alternativen. Die politischen Entscheidungsträger in den Entwicklungsländern sind besorgt, dass arme Länder, Familien und Gemeinden nicht in der Lage wären, moderne Energiedienstleistungen zu bezahlen, wenn sie gezwungen würden, diesen Weg einzuschlagen. Marktbasierte Lösungen für das Klimaproblem gehen das äußerst ernstzunehmende Risiko ein, Entwicklungsziele zu untergraben, gerade weil sie darauf abzielen, die Preise für Energiedienstleistungen anzuheben, um erneuerbare Energiequellen für Privatinvestoren attraktiv zu machen. In der Tat machen die protektionistischen Elemente, die diesen Vorschlägen anhaften, sie entschieden entwicklungsfeindlich. Was also gebraucht wird, sind massive staatliche Investitionen in eine sauberere Energieversorgung, vorübergehend verbunden mit entsprechenden Subventionen, um die hohen Anfangspreise auszugleichen. Wenn eine solche Strategie auf die vielversprechendsten Technologien (z. B. Solar- und Windenergie) abzielt, würde sie durch Innovation, Lerneffekte und Skalenerträge zu einer frühen Verringerung der Stückkosten führen. Zudem würde sie dem Privatsektor klare, glaubhafte und attraktive Signale geben und zur Energieeffizienz anspornen. Das große Hindernis ist der Zugang zu berechenbaren und erschwinglichen Finanzmitteln. Die Regierungen der reichen Länder sind in der Pflicht, diesen großen Vorstoß für saubere Energie in den Entwicklungsländern zu unterstützen, denn ihr CO2-intensiver wirtschaftlicher Wohlstand hat uns an den Rand einer Klimakatastrophe gebracht.