jež lze většinou přičíst vysoce specifickým okolnostem, jako např. Bangladéš, který má velmi rozsáhlý sektor nevládních organizací (206 000 organizací), nebo Kolumbie, kde panuje vnitřní ozbrojený konflikt. Nástroj pro rozvojovou spolupráci, platný pro asijské a latinskoamerické země od roku 2007, počítá s rozvojem kapacit nestátních subjektů v oblastech spolupráce, na které se vztahují zeměpisné programy; stanoví také důležitou zásadu, že by tyto programy měly být běžným nástrojem poskytování podpory, neboť vycházejí z posouzení potřeb a strategických partnerství s vládami. Tematické programy se naopak mají uplatnit pouze tehdy, když použití zeměpisného programu není vhodné, například v zemích, kde se vyskytují tzv. obtížná partnerství40nebo skupiny populace mimo dosah běžných služeb a zdrojů, vyloučené z procesu tvorby politik. Navzdory takto jasně stanovené zásadě se od doby, kdy nástroj pro rozvojovou spolupráci vstoupil v platnost, vezpůsobufinancování podporyrozvoje kapacit v asijských alatin-skoamerických zemích nic nezměnilo a stávající podpora sei nadále financuje prostřednictvímtematického programu(nestátní subjekty a místní orgány vrámcirozvoje). je definována situace, kdy z některého z následujících důvodů nelze plně využít běžné nástroje spolupráce k podpoře iniciativ jiných zúčastněných stran, než jsou ústřední vlády: 1) v dané zemi byla spolupráce zrušena; 2) orgány dané země se nezavázaly plnit cíle snížení chudoby a jiné základní principy rozvojové politiky, včetně řádné správy věcí veřejných a účasti nestátních subjektů a decentralizovaných orgánů; 3) v dané zemi je dialog o participačních přístupech k rozvoji velmi omezený. V případě asijských a latinskoamerických zemí, kde je objem prostředků narozvoj kapacit nestátních subjektů omezenější, se možnosti integrovat zapojení a podporu nestátních subjektů do hlavních odvětvových programůfinancovaných vtěchto zemích(např. zdraví nebo vzdělávání) plně nevyužily, což ještě zvýrazňuje absenci konkrétní strategie. Komise pracuje na dokumentu41 , jehož cílem je vydat pro delegace pokyny, kteréjim pomohoutento problém vyřešit. na strategiích snížení chudoby, odvětvových koncepcích a monitorování provádění projektů (návrh dokumentu EuropeAid E.4, srpen 2008).
39Abgesehen von einigen Ausnahmen, die zumeist die Folge sehr spezifischer Umstände sind, wie z. B. in Bangladesch, wo ein sehr großer NRO-Sektor existiert (206 000 Organisationen), oder in Kolumbien, wo es interne bewaffnete Konflikte gibt. Gemäß der seit dem Jahr 2007 für die ALA-Länder geltenden DCI- Verordnung soll der Kapazitätsaufbau der NSA in jenen Bereichen der Zusammenarbeit gefördert werden, die durch geografische Programme abgedeckt werden; außerdem sollten grundsätzlich die geografischen Programme das Instrument für die Unterstützung sein, da sie auf Bedarfsermittlungen und strategischen Partnerschaften mit den Regierungen aufbauen. Thematische Programme sollten dagegen nur zum Zuge kommen, wenn sich die geografischen Programme nicht eignen, beispielsweise in Ländern mit schwierigen Partnerschaf-ten40oderin den Fällen, in denen bestimmte Bevölkerungsgruppen keinen Zugangzu grundlegenden Dienstleistungen und Ressourcen haben und vom politischen Entscheidungsprozess ausgeschlossen sind. Ungeachtet dieses klar formulierten Grundsatzeshatsichseit Inkrafttreten der DCI-Verordnung nichts an der Art und Weise geändert, wie der Kapazitätsaufbausin den ALA-Ländernfinanziert wird, undaktuell wirddiese Unterstützung immer noch aus dem thematischen Programm„Nichtstaatliche Akteure undlokale Behördenim Entwicklungsprozess“ gewährt. 40Als schwierige Partnerschaftssituationen bezeichnet man Situationen, in denen die üblichen Instrumente der Zusammenarbeit nicht in vollem Umfang angewandt werden können, um Initiativen anderer Akteure als der Zentralregierungen zu unterstützen. Dafür kann es folgende Gründe geben: 1) Länder, in denen die Zusammenarbeit ausgesetzt wurde; 2) Länder, in denen sich die Behörden nicht für die Ziele der Armutsbekämpfung und andere Grundsätze der Entwicklungspolitik einschließlich verantwortlicher Regierungsführung und Beteiligung der NSA und der dezentralen Behörden einsetzen; 3) Länder, in denen nur ein sehr begrenzter Dialog über partizipative Entwicklungskonzepte stattfindet. Das Fehlen einer spezifischen Strategie für die Länder in Asien und Lateinamerika, wo die Mittelfür den Kapazitätsaufbau der NSA begrenzter sind, wird auch daran deutlich, dass nie gründlich geprüft wurde, wie die Einbeziehung der NSA und die Unterstützung für die NSA in die in diesen Ländern finanzierten wichtigsten sektorbezogenen Programme (z. B. in den Bereichen Gesundheit und Bildung) eingebunden werden könnten. Die Kommission ist dabei, ein Dokumentauszuarbeiten41, das den Delegationen Leitlinien für die Überwindung dieses Problems an die Hand gebensoll. Armutsbekämpfungsstrategien, sektorbezogene Ansätze und die Überwachung der Projektumsetzung (Entwurf von EuropeAid E.4, August 2008).