Nejzávažnějšími rysy naší zkušenosti by pro ně mohla být spíš následující fakta: · Konec populační exploze, který předpovídají demografové OSN: zastavení růstu lidské populace na přibližně deseti miliardách kolem poloviny tohoto století; · Vznik skutečně humanistického světa: jen na nevelký zlomek lidské populace klesá počet těch, již se živí samozásobitelským zemědělstvím, a těch, jejichž příjmy se kvůli tlaku na trhu práce přesyceném migranty odešlými z venkova do přeplněných měst drží na úrovni samozásobitelského zemědělství. Po značnou část dvacátého století zůstávaly velké části světa zoufale chudé, a to z jedné nebo několika z těchto čtyř vzájemně souvisejících příčin: (1) zločinná povaha vlády; (2) nedostatek strojů, které vykonávají mnoho užitečné a přínosné práce v celém světovém hospodářství kromě samozásobitelského zemědělství a nekvalifikované práce ve službách; (3) nepřítomnost veřejného školství, jež lidem zajišťuje gramotnost a dovednosti potřebné k obsluze strojů; a (4) bariéry (zákonné i fyzické), které obyvatelům míst s nízkou poptávkou znemožňovaly prodávat výsledky své práce v oblastech s vysokou poptávkou. Avšak v době, kdy se 20. století chýlilo ke konci, tyto čtyři příčiny zoufalé chudoby z velké části pominuly. Vlády tak špatné, jako je Kim Čong-ilova vláda v Severní Koreji, jsou dnes už nesmírně zřídkavé. Bezmála všechny státy světa jsou nanejvýš jedinou generaci vzdáleny téměř všeobecné gramotnosti. Svižný krok technického rozvoje vytvořil hojnost vynálezů a inovací, která se nabízí všem oblastem, jež dokáží vyslat své zástupce do zahraničí pro titul inženýra.
Für sie sind die wichtigsten Merkmale dessen, was unser Erleben ausmacht, möglicherweise: · Was UN-Demographen als Ende der Bevölkerungsexplosion vorhersehen: Das Stocken des Wachstums der menschlichen Bevölkerung bei etwa zehn Milliarden ungefähr in der Mitte dieses Jahrhunderts; · Das Nahen einer wirklich menschlichen Welt, während die Anzahl derer auf einen kleinen Bruchteil der menschlichen Bevölkerung sinkt, die Subsistenzlandwirtschaft betreiben oder deren Löhne sich durch den Druck auf den Arbeitsmarkt durch die Abwanderung vom Land in überfüllte Städte auf vergleichbarem Niveau bewegen. Aus einem oder mehreren der folgenden verwandten Gründe, haben weite Teile der Welt die meiste Zeit des zwanzigsten Jahrhunderts über keinen Weg aus der verzweifelten Armut gefunden: (1) kriminelle, schlechte Regierung; (2) fehlende Maschinen, um in der Weltwirtschaft - abgesehen von Subsistenzwirtschaft und ungelernten Dienstleistungen - etwas Sinnvolles und Produktives zu leisten; (3) fehlende Bildungssysteme, die den Menschen die Kenntnisse und Fähigkeiten verleihen, die für die Bedienung dieser Maschinen notwendig sind und (4) Grenzen (gesetzliche und dingliche), die die Menschen dort, wo die Nachfrage gering war, davon abhielten ihre Arbeit dort zu verkaufen, wo die Nachfrage hoch war. Im Lauf des späten zwanzigsten Jahrhunderts sind diese vier Ursachen für verzweifelte Armut jedoch größtenteils weggefallen. Regierungen, die so schlecht sind wie die von Kim Jong II in Nordkorea, sind äußerst selten geworden. Fast alle Länder auf der Welt sind höchstens eine Generation von fast allgemeiner Lese- und Schreibfähigkeit entfernt. Das schnelle Tempo des technologischen Fortschritts hat eine Fülle an Erfindungen und Neuerungen erschaffen, die jedem Ort offen stehen, der jemanden fortschicken kann, um einen Abschluss als Ingenieur zu erwerben.