Na rozdíl od Latinské Ameriky a východní Evropy však arabské země liberalizovaly ekonomiky, aniž by liberalizovaly politiku. U moci se pevně drželi autokraté, podporovaní západními mocnostmi. Přestože tedy reformy 90. let potlačily ekonomickou roli státu (v Egyptě se státní výdaje propadly ze 60 % HDP v roce 1980 na 30 % HDP v 90. letech), trhy nadále formovala politika. Ekonomické výsady se udělovaly způsobem, který znemožnil nástup nezávislých podnikatelů, kteří by nakonec mohli zpochybnit moc autokratů, a tak si protěžované firmy dokázaly nad celými liberalizovanými ekonomickými sektory zajistit faktický monopol. Například firmy 32 podnikatelů úzce navázaných na tehdejšího prezidenta Husního Mubáraka získaly v Egyptě roku 2010 víc než 80 % úvěrů, které směřovaly do formálního soukromého sektoru, a přišly si na 60 % zisků v celém sektoru, přestože zaměstnávaly jen 11 % pracovních sil v zemi. V Tunisku si okruh kolem prezidenta Zajna al-Abidína ibn Alího roku 2010 připsal 21 % zisků soukromého sektoru, ač jeho firmy zaměstnávaly pouhé 1 % tuniských pracovních sil. Není divu, že takový systém vytvářel jen skrovný růst.
Anders als Lateinamerika oder Osteuropa liberalisierten arabische Länder ihre Volkswirtschaften, ohne ihre Politik zu liberalisieren. Von westlichen Mächten unterstützt, blieb alle Staatsgewalt weiter fest in der Hand von Autokraten. Folglich wurden die Märkte weiterhin von der Politik geprägt, sogar als die wirtschaftliche Rolle des Staates im Zuge der Reformen der 1990er-Jahre zurückgedrängt wurde – in Ägypten sanken die staatlichen Ausgaben in Höhe von 60% des BIP im Jahr 1980 auf 30% des BIP in den 1990er-Jahren. Da wirtschaftliche Privilegien in einer Art und Weise erteilt wurden, die das Aufkommen unabhängiger Unternehmer verhinderte, die den Einfluss der Autokraten irgendwann hätten infrage stellen können, konnten bevorzugte Firmen regelrechte Monopole über komplette liberalisierte Wirtschaftssektoren erlangen. In Ägypten etwa gingen im Jahr 2010 über 80% der Kredite, die an den formellen Privatsektor vergeben wurden, an die Firmen von 32 Unternehmern, die über enge Kontakte zum damaligen Präsidenten Hosni Mubarak verfügten. Diese Unternehmer verdienten 60% des Gesamtgewinns in diesem Sektor und beschäftigten lediglich 11% der Erwerbstätigen des Landes. 2010 strichen die Kumpane des ehemaligen Präsidenten Zine el-Abidine Ben Ali in Tunesien 21% aller Gewinne im Privatsektor ein, obwohl in ihren Unternehmen nur 1% der tunesischen Arbeitskräfte beschäftigt war. Wie nicht anders zu erwarten hat dieses System nur bescheidenes Wachstum generiert.