Tato oslabená spojitost mezi veřejnými službami a daněmi nejen umožňuje voleným představitelům lpět na moci, ale zvyšuje také prostor pro korupci a neefektivitu. Na základě zkušeností z ekonomik rozvíjejícího se světa, které pobíraly pomoc, lze říci, že pro řecký lid může být stále obtížnější volat svou vládu k zodpovědnosti nebo postihovat činitele za špatné chování či korupci. K řecké krizi se až dosud přistupuje spíše jako k navracející se pohromě než jako ke strukturálnímu problému, jímž ve skutečnosti je. Dokud se však země nevymaní z cyklu závislosti na věřitelích, bude stav setrvalé krize pravděpodobně přetrvávat. Efektivní programy pomoci měly téměř vždy dočasnou povahu a fungovaly – tak jako v případě Marshallova plánu – prostřednictvím krátkých, ostrých a ohraničených intervencí. Závazky s otevřeným koncem, jako jsou toky pomoci do chudých rozvojových zemí, mají přinejlepším omezený úspěch. Dokud budou Řekové pokládat pomoc za zaručenou, budou mít jen malou motivaci nasměrovat svou zemi na cestu soběstačnosti. Ať už bude cesta vpřed pro Řecko vypadat jakkoliv, má-li existovat nějaká naděje na pokrok, pak se pomoc poskytovaná Evropskou unií a MMF musí začít pokládat za dočasnou.
Diese geschwächte Verbindung zwischen öffentlichen Leistungen und Steuern erleichtert es nicht nur offiziellen Vertretern, sich an die Macht zu klammern, sondern lässt auch das Ausmaß der Korruption und Ineffizienz steigen. Auf Grundlage der Erfahrungen mit Hilfeempfängern unter den Schwellenländern könnte es für die Menschen in Griechenland zunehmend schwierig werden, ihre Regierung für Fehlverhalten oder Korruption zur Verantwortung zu ziehen oder offizielle Vertreter dafür zu bestrafen. Bislang wurde die griechische Krise als wiederkehrender Notfall behandelt und nicht als das strukturelle Problem, das sie darstellt. Dennoch wird der Zustand der Dauerkrise wahrscheinlich anhalten, solange das Land in einer Beziehung der wechselseitigen Abhängigkeit mit seinen Gläubigern steckt. Wirksame Hilfsprogramme sind fast immer vorübergehender Natur und funktionieren – wie im Falle des Marshall-Plans – durch kurzzeitige, intensive und zeitlich begrenzte Interventionen. Unbefristete Engagements wie die Hilfsleistungen für arme Entwicklungsländer zeigten bestenfalls begrenzte Erfolge. Solange die Griechen die Hilfe als garantiert betrachten, werden sie wenig Anreize haben, ihr Land auf den Weg in Richtung Selbständigkeit zu bringen. Ungeachtet, welchen Weg Griechenland auch einschlägt: die von der Europäischen Union und dem IWF gewährte Hilfe muss als temporär angesehen werden, wenn es Hoffnung auf einen Forstschritt geben soll.