Bohužel se zdá, že smělé kroky k řešení těchto slabin nejsou na obzoru o nic více než kdykoliv dříve. Zřeknutí se určité kontroly nad národními rozpočty v zájmu dosažení fiskální integrace se jeví jako politicky neprůchodné a řeči o změnách smlouvy – i kdyby vycházely z úst německého ministra financí – prakticky nejsou ničím více než prázdným rétorickým cvičením. Přijetí eura bylo chybou. Škody už však byly napáchány a překotné opuštění společné měny by situaci pouze zhoršilo. Protože státy nejeví ochotu vzdát se suverenity, zůstává jedinou možností pro Evropu odhodit zdání centralizované koordinace a ponechat na státech a bankách, aby se se svými věřiteli vyrovnaly – a nechaly se jimi ztrestat – samy. Úkrok zpět k tomuto stabilnějšímu řešení možná představuje jedinou cestu vpřed.
Unglücklicherweise scheinen kühne Maßnahmen zur Bewältigung dieser Schwächen heute ferner denn je. Die Abtretung einer gewissen Kontrolle über die nationalen Haushalte zum Erreichen einer Fiskalintegration erscheint politisch als Ding der Unmöglichkeit, und Gerede über Vertragsverhandlungen – selbst wenn es vom deutschen Finanzminister kommt – läuft auf wenig mehr hinaus als leere Rhetorik. Die Einführung des Euro war ein Fehler. Aber der Schaden ist angerichtet, und die gemeinsame Währung überstürzt aufzugeben, würde die bereits jetzt schlechte Situation nur verschlimmern. Angesichts der fehlenden Bereitschaft der Länder zur Aufgabe staatlicher Souveränität besteht Europas einzige Alternative darin, die Vorspiegelung zentralisierter Koordinierung fallen zu lassen und es Ländern und Banken zu überlassen, mit ihren Gläubigern umzugehen und sich von ihnen disziplinieren zu lassen. Ein Schritt zurück zu diesem stabileren Arrangement könnte der einzige Weg voran sein.