Přišel čas odplaty. Sdílení zátěže – tedy „spravedlivé“ rozmístění uprchlíků po celé EU (které by se mělo politicky projednat) – se jeví jako bláhový sen. Z ekonomického hlediska bude začlenění uprchlíků úkolem, který si vyžádá značný čas. V dlouhodobějším výhledu by ovšem absorbování nově příchozích mělo být příležitostí – pokud se dobře zvládne. Do té doby však nejen Německo, ale i Švédsko, Nizozemsko, Rakousko a další země narážejí na hranice toho, co se pokládá za politicky možné. Z toho vyplývá, že žádnou celounijní reakci nelze očekávat, a že Schengen je v důsledku toho pravděpodobně odsouzen k zániku. Pro evropské občany by to byla více než symbolická ztráta. A opětovné vztyčení státních hranic samozřejmě nijak neřeší základní otázku.
Die Zeit der Vergeltung ist gekommen. Eine Lastenverteilung – also eine (politisch noch eingehend zu besprechende) „faire“ Aufteilung der Flüchtlinge in der gesamten EU – scheint ein Wunschtraum zu bleiben. Wirtschaftlich wird die Aufnahme von Flüchtlingen für einige Zeit eine Herausforderung darstellen. Längerfristig betrachtet sollte die Integration der Neuankömmlinge jedoch eine Chance darstellen – wenn man die Aufgabe entsprechend bewältigt. Unterdessen allerdings kämpft man nicht nur in Deutschland, sondern auch in Schweden, den Niederlanden, Österreich und anderen Ländern damit, was als politisch machbar erachtet wird. Das bedeutet, dass mit einer EU-weiten Reaktion wohl nicht zu rechnen und Schengen somit wahrscheinlich dem Untergang geweiht ist. Das wäre mehr als nur ein symbolischer Verlust für die Bürger Europas. Und natürlich kann die Wiedererrichtung nationaler Grenzen nichts gegen das zugrunde liegende Problem ausrichten.