Politická loajalita neznamená ekonomickou efektivitu a stoupencům oddaným autokratickým vůdcům se vytrvale nedařilo vybudovat konkurenčně schopné společnosti světové úrovně. Jelikož talentovaní potenciální konkurenti byli citelně znevýhodněni, nikdo neměl motivaci inovovat ani dostatečně investovat. Růstového potenciálu se přitom nedařilo dosahovat nejen tradičním rentami naplněným sektorům, jako jsou reality či přírodní zdroje. U obchodovatelného zboží, třeba ve výrobním průmyslu a technické infrastruktuře, se renty vytvářely pomocí necelní ochrany a subvencí, což vyústilo v chudokrevný růst exportu. Výsledkem byla nouze o pracovní místa ve formálním sektoru, který zřídka zaměstnával víc než 20 % pracovních sil.
Politische Loyalität führt nicht zu wirtschaftlicher Effizienz, und die Getreuen der Autokraten haben es konsequent versäumt, wettbewerbsfähige Unternehmen von Weltrang aufzubauen. Da sich talentierte potenzielle Konkurrenten derart klar im Nachteil befanden, war niemand motiviert innovativ zu sein oder in ausreichendem Umfang zu investieren. Und es waren nicht nur Sektoren, die ihre Erlöse traditionell durch die Gebrauchs- oder Nutzungsüberlassung erwirtschaften, wie etwa Immobilien oder natürliche Ressourcen, denen es nicht gelungen ist, ihr Wachstumspotenzial zu entfalten. Im Sektor der handelbaren Güter, wie etwa in der verarbeitenden Industrie und bei Versorgungsunternehmen, wurden Erlöse mithilfe von nichttarifären Schutzmaßnahmen und Subventionen erzeugt, was zu schwachem Exportwachstum führte. Infolgedessen mangelte es im formellen Sektor an Arbeitsplätzen und es standen nur selten mehr als 20% der Erwerbsbevölkerung in einem Beschäftigungsverhältnis.