Prvním praktickým výsledkem nizozemské vize udržitelné bezpečnosti bylo, že všechny nizozemské silniční úřady zařadily silnice pod svou správou do jedné ze tří kategorií, kdy každá kategorie má svoji vlastní a výlučnou funkci: dálkové silnice pro cestování na dlouhé vzdálenosti, příjezdové silnice pro zpřístupnění obytných oblastí a venkovských usedlostí a sběrné silnice spojující předchozí dva typy silnic. Na příjezdových silnicích se potkávají motorová vozidla a zranitelní účastníci silničního provozu; proto musí být zajištěna nízká rychlost vozidel: 30 km/h v zastavěných oblastech, 60km/h v extravilánových oblastech. Na směrově dělených dálkových silnicích s mimoúrovňovými křižovatkami a bez přístupu pomalu se pohybujících vozidel jsou maximální rychlosti 100 nebo 120 km/h. Na úsecích sběrných silnic se samostatným prostorem pro chodce a cyklisty, je dovolena rychlost vozidel 50 km/h v městských oblastech a 80 km/h v extravilánových oblastech. Na křižovatkách sběrných silnic, kde se potkávají pomalá a rychlá vozidla musí být rychlost snížena např. pomocí kruhového objezdu. Každá kategorie silnic musí být jasně rozeznatelná díky použití typických návrhových prvků a dopravního značení.  Koho se opatření týká? Kategorizaci provádějí regionální silniční úřady v úzké spolupráci s místními silničními úřady a sousedními regionálními silničními úřady, aby byl zajištěn souvislý přechod mezi regiony.  Jak je opatření účinné a nákladné? Kategorizace silniční sítě je nezbytným předpokladem pro (re)konstrukci silnic takovým způsobem, aby to odráželo jejich funkci a vyvolalo požadované chování v dopravě.
Als ein erstes praktisches Ergebnis der Vision „Nachhaltige Sicherheit“ nahmen alle niederländischen Straßenverkehrsbehörden eine Reklassifizierung ihrer Straßen vor, wobei nur noch drei Straßenkategorien zugelassen wurden, eine jede mit einer eigenen, exklusiven Funktion: Durchgangsstraßen für den Fernverkehr, Zufahrts- oder Zubringerstraßen zur Anbindung von Wohngebieten und ländlichen Siedlungen, ferner Verteilerstraßen als Verbindungsglieder zwischen den beiden vorgenannten Straßentypen. Auf Zufahrtsstraßen müssen motorisierte und ungeschützte Verkehrsteilnehmer in einem gemeinsam genutzten Verkehrsraum miteinander klarkommen, was niedrige Fahrzeuggeschwindigkeiten verlangt: 30 km/h in geschlossenen Ortschaften, 60 km/h in ländlichen Gebieten. Auf Durchgangsstraßen liegen die Geschwindigkeitsbegrenzungen bei 100 oder 120 km/h, dies bei nicht höhengleichen (d. h. niveaufrei) Kreuzungen/Einmündungen, physischer Trennung der Gegenverkehrsströme und Zugangsverbot für den Kriechverkehr. Auf den Verteilerstraßenabschnitten erlauben separate Anlagen für Fußgänger und Radfahrer Fahrzeuggeschwindigkeiten von 50 km/h in Stadtgebieten und 80 km/h in ländlichen Gegenden. An Kreuzungen und Einmündungen von Verteilerstraßen treffen der Langsam- und der Schnellverkehr allerdings wieder zusammen, was erneut eine Reduzierung der Fahrzeuggeschwindigkeiten verlangt, etwa durch einen Kreisverkehr. Jede Straßenkategorie muss anhand typischer Gestaltungsmerkmale und Fahrbahnmarkierungen klar als solche zu erkennen sein.  Die Beteiligten: Die regionalen Straßenverkehrsbehörden nehmen die Kategorisierung in enger Abstimmung mit den örtlichen Behörden einerseits und den jeweiligen regionalen Nachbarbehörden andererseits vor, damit stimmige, homogene Übergänge gewährleistet sind.  Wirksamkeit und Kosten: Die richtige Kategorisierung des Straßennetzes ist Voraussetzung für eine funktionsgerechte Neu- und Umgestaltung von Straßen und Erzielung des erwünschtenVerkehrsverhaltens.