A právě toto zkalené dědictví je dodnes podstatou problémů Chorvatska a jeho vztahů se soudem v Haagu. V lednu 2001 stál tehdy novopečený premiér Račan před nelehkou volbou: vyčistit státní administrativu od všech stoupenců Tudjmanova režimu, nebo ustoupit obstruktivním manévrům přívrženců HDZ. Věren své pověstné nerozhodnosti, premiér Račan dlouho váhal. Místo toho se soustředil na ústavní reformy, které mnoho lidí chápalo jako pokus zbavit nového prezidenta Stjepana Mesiče (který byl sám dlouholetým Tudjmanovým odpůrcem) rozsáhlých výkonných pravomocí, které Tudjman do chorvatské ústavy vepsal sám pro sebe. Vládě se mezitím nedařilo vyšetřovat nesčetné válečné zločiny, justiční omyly a korupci, která za Tudjmanovy éry bujela.
Dieses undurchsichtige Vermächtnis liegt den heutigen Problemen Kroatiens und auch seinen Beziehungen zum Haager Tribunal zugrunde. Im Januar 2001 hatte neue Ministerpräsident Ivica Racan die Wahl, entweder die Parteigänger Tudjmans rasch aus der staatlichen Bürokratie zu entfernen, oder sich mit der listigen Obstruktionspolitik der HDZ-Anhänger abzufinden. Getreu seiner im eigenen Unentschlossenheit, schob der Ministerpräsident die Entscheidungen auf die lange Bank. Er zog es stattdessen vor, sich auf Verfassungsreformen zu konzentrieren, die hauptsächlich als Versuch zu deuten waren, den neuen Präsidenten Stjepan Mesic (seinerseits ein langjähriger Gegner Tudjmans) die umfassenden Kompetenzen zu entziehen, die Tudjman persönlich in der Verfassung verankern ließ. Unterdessen verabsäumte es die neue Regierung jedoch, unzählige Kriegsverbrechen, Justizirrtümer und die Korruption der Tudjman-Ära aufzuklären.