Myšlenka, že ti, kdo v minulosti vypustili víc emisí, by měli dostat víc emisních práv do budoucna, je zjevně nepřijatelná. „Minimálně“ férová alokace pro rozvojové země vyžaduje rovná emisní práva na obyvatele. Většina etických zásad by přitom napovídala, že pokud ve světě rozdělujeme něco, co se rovná „penězům“, měli bychom dát chudým víc (na osobu). Většina etických zásad by také napovídala, že ti, kdo v minulosti nejvíce znečišťovali, zejména poté, co byl problém roku 1992 uznán, by měli mít menší práva znečišťovat napříště. Taková alokace by ale implicitně přesouvala stovky miliard dolarů od bohatých ve prospěch chudých.
Die Vorstellung, dass diejenigen, die in der Vergangenheit mehr emittiert haben, in Zukunft mehr Emissionsrechte erhalten sollten, ist eindeutig inakzeptabel. Die „minimal“ faire Zuteilung an die Entwicklungsländer setzt gleiche Emissionsrechte pro Kopf voraus. Die meisten ethischen Grundsätze würden nahelegen, dass man, wenn man weltweit etwas verteilt, was „Geld“ gleichkommt, den Armen (pro Kopf) mehr geben sollte. Auch würden die meisten ethischen Grundsätze nahelegen, dass diejenigen, die in der Vergangenheit mehr Umweltverschmutzung verursacht haben – insbesondere nachdem das Problem im Jahr 1992 erkannt worden ist – in Zukunft weniger Recht haben, die Umwelt zu verschmutzen. Eine so gestaltete Verteilung würde jedoch den Transfer von Hunderten von Milliarden Dollar von reich zu arm nach sich ziehen.