Ani ne měsíc po odmítnutí Ústavní smlouvy Evropské unie ve Francii a Nizozemsku skončil nedávný summit EU v Bruselu uštěpačnými orgiemi národních egoismů a bez dohody o unijním rozpočtu. Teď když se Evropa dostala do politických turbulencí, musí se ECB stát oporou stability. Evropu sužuje hluboká krize důvěry, která je překážkou hospodářského oživení. Spotřebitelé, již přestali věřit ve schopnost svých politických lídrů vyřešit celou škálu problémů, spoří na horší časy, jež už jsou podle jejich mínění za dveřmi, zatímco podnikatelé váhají s investicemi, protože nedůvěřují vládám, že provedou potřebné hospodářské reformy. Jak onen ostudný bruselský summit jasně ukazuje, tato ztráta důvěry v politické vedení EU je zcela oprávněná. Místo aby evropští političtí vůdci podnikali něco konstruktivního k řešení zásadního problému Evropy, totiž reformy nákladných sociálních států, která by zajistila globální konkurenční schopnost, ukrývají se za argumenty připomínající strašáky v zelí, ať už jde o „ultraliberální anglosaské modely“, britskou rozpočtovou úlevu čili rabat nebo vysoké úrokové sazby, jako by hospodářská ochablost byla chybou ECB.
Kaum einen Monat nach Ablehnung des Europäischen Verfassungsvertrages in Frankreich und den Niederlanden endete der jüngste EU-Gipfel in Brüssel in einer erbitterten Orgie nationaler Egoismen und ohne eine Übereinkunft über den Haushalt der Union. Angesichts des politischen Chaos in Europa muss die EZB als Anker der Stabilität dienen. Europa leidet unter einer profunden Vertrauenskrise, die seinen wirtschaftlichen Aufschwung verhindert. Die Verbraucher, denen das Vertrauen in die Fähigkeit ihrer politischen Führer zur Lösung der vielfältigen Probleme fehlt, legen ihr Geld für Notzeiten zurück, die ihrer Meinung nach schon hinter der nächsten Ecke warten. Die Unternehmer andererseits zögern, zu investieren, da sie den Regierungen die nötigen Wirtschaftsreformen nicht zutrauen. Wie der beschämende Brüsseler Gipfel klar zeigt, ist dieser Mangel an Vertrauen in die politische Führung der EU vollkommen gerechtfertigt. Statt tatsächlich etwas gegen Europas lebensbedrohliches Problem zu tun und die teuren Wohlfahrtsstaaten zu reformieren, um ihre weltweite Konkurrenzfähigkeit sicherzustellen, verstecken sich Europas politische Führer hinter vorgeschobenen Streitereien über „ultraliberale angelsächsische Modelle“, den Britenrabatt und hohe Zinsen, als ob an der wirtschaftlichen Schwäche die EZB Schuld wäre.