Během posledních 160 let rostla GVA financí o dva procentní body ročně rychleji než GVA ekonomiky jako celku. Tento nadměrný růst však nebyl rovnoměrně rozložený. Během dvou desetiletí před první světovou válkou rostl finanční sektor téměř čtyřikrát rychleji než ekonomika, neboť nastala první vlna finančního prohlubování a globalizace, avšak od roku 1918 do 70. let bylo tempo finanční expanze méně rychlé než průměrný hospodářský růst. Teprve když začaly být trhy od počátku 70. let deregulované a liberalizované, poskočily finance opět dopředu. V USA představovala GVA finančního sektoru v 50. letech pouze 2% celku, zatímco dnes je to 8%. Haldane se domnívá, že tento růstový spurt je nadobro pryč. Tvrdí, že velká část zdánlivého růstu přidané hodnoty byla ve skutečnosti iluzorní: založená na zvýšeném investování s vypůjčenými penězi, nadměrném obchodování a bankovních emisích hlubokých opcí s nulovou vnitřní hodnotou – například credit-default swapů (v roce 2007 dosáhl trh s nimi objemu 60 bilionů dolarů). „Všechny tyto strategie měly jednu společnou vlastnost,“ píše Haldane, „totiž že banky na sebe v honbě za ziskem braly riziko – riziko, které bylo často zamaskované, protože se ukrývalo na konci distribuce výnosu.“ Z hlediska regulátora je to silný argument pro požadování vyššího kapitálu, který by omezil riziko, jež na sebe banky smějí brát.
In den letzten 160 Jahren ist die BWS in der Finanzwirtschaft zwei Prozentpunkte pro Jahr schneller gewachsen als die der Wirtschaft insgesamt. Doch war dieses übermäßige Wachstum nicht gleichmäßig verteilt. In den zwei Jahrzehnten vor dem Ersten Weltkrieg wuchs der Finanzsektor im ersten Schub der Finanzmarktvertiefung und Globalisierung nahezu viermal so schnell wie die Wirtschaft, von 1918 bis in die 1970er Jahre hinein expandierte die Finanzwirtschaft hingegen langsamer, als die Wirtschaft durchschnittlich wuchs. Erst als die Märkte seit dem Anfang der 70er Jahre dereguliert und liberalisiert wurden, machte die Finanzwirtschaft einen weiteren Satz nach vorn. In den USA betrug die BWS im Finanzsektor in den 1950er Jahren lediglich 2 % der Gesamtwertschöpfung, heute liegt sie dagegen bei 8 %. Haldane glaubt, dieser Wachstumsschub sei nun ein für allemal vorbei. Er behauptet, bei einem großen Teil des augenscheinlichen Wertschöpfungswachstums handele es sich tatsächlich nur um Scheingewinne, die auf einer erhöhten Leverage und exzessivem Handel beruhen sowie darauf, dass die Banken tiefe Aus-dem-Geld-Optionen schrieben, z. B. Credit Default Swaps (mit einem Marktvolumen von 60 Billionen US-Dollar in 2007). „Alle Strategien hatten eins gemeinsam“, schreibt Haldane, „die Banken nahmen Risiken auf sich, um höheren Renditen hinterherzujagen – Risiken, die häufig versteckt waren, da sie am Ende der Renditeverteilung geparkt worden waren. Aus Sicht der Regulierungsbehörden ist dies ein schlagendes Argument für höhere Kapitalanforderungen, um damit das Risiko zu begrenzen, das Banken eingehen können.