Ministři jsou přespříliš zaměstnáni svým traumatem, než aby pomýšleli na placení tučných poplatků za nové emise mezinárodních dluhopisů. Kdo by chtěl navyšovat zadlužení, když za rohem je snad finanční krize? Je lepší si dál schraňovat státní pokladniční poukázky USA, třebaže výnos je mnohem nižší než u většiny ostatních investic. Nebo snad ne? Vzhledem k tomu, že dnešní globální ekonomika se nachází uprostřed vytrvalé a čím dál vyrovnanější expanze, nenadešel čas začít zvažovat rizika pozitivního vývoje? Konkrétně, neměly by vlády, zejména ty, jež donekonečna vytvářejí dolarové rezervy, začít raději přemýšlet o tom, jak doma budovat silnice, mosty, přístavy, rozvodné sítě a další infrastrukturu? Nenazrál čas začít stavět základy pro udržení budoucího růstu, zejména v chudších regionech, které ještě nezískaly podíl na dnešní prosperitě? Rozumějme si správně, nijak neobhajuji fiskální marnotratnost. Bilance rizik se však v posledních několika letech posunula.
Die Minister sind dann zu sehr damit beschäftigt, dieses Trauma abzuschütteln, als dass sie erwägen würden, fette Gebühren für große neue internationale Anleiheemissionen zu zahlen. Wer möchte sich schon weiter verschulden, wenn hinter der nächsten Ecke eine Finanzkrise lauern könnte?Da ist es besser, weiter US-Schatzanleihen in den Sparstrumpf zu stopfen, selbst wenn deren Rendite deutlich niedriger ist als die der meisten anderen Anlageformen. Oder vielleicht doch nicht? Ist es, da sich die Weltwirtschaft mitten in einer Phase nachhaltiger und zunehmend ausgewogener Expansion befindet, möglicherweise an der Zeit, sich mit dem Chancenpotenzial auseinander zu setzen? Vor allem: Sollten die Regierungen – besonders jene, die Dollarreserven ohne Ende aufbauen – stattdessen anfangen, darüber nachzudenken, wie sie ihre Straßen, Brücken, Häfen, Stromnetze und sonstige Infrastruktur ausbauen können? Ist die Zeit reif, um Fundamente für ein nachhaltiges zukünftiges Wachstum zu legen – insbesondere in den ärmeren Regionen, die bisher nicht an unserem heutigen Wohlstand teilhaben? Verstehen Sie mich nicht falsch: Ich will nicht der finanzpolitischen Verschwendung das Wort reden. Aber die Balance zwischen Chancen und Risiken hat sich in den letzten paar Jahren verschoben.