Systém založený na pravidlech brali jako samozřejmou věc a při vytváření globálních cestovních map vedoucích k žádoucím výsledkům se začali opírat o vědecky podložené cíle. Tento politicky neutrální přístup nějakou dobu všem umožňoval vyhýbat se otázce, zda jsou výsledky dosažené autoritářskými státy akceptovatelné. Ty doby jsou však pryč: ekologické cíle už nelze oddělovat od zdrojů moci, které definují státní autoritu. Vezměme si otázku ochrany biologické rozmanitosti. Většina ekologických organizací se zmobilizovala za cílem „30x30“ – tedy ochránit 30% pevninských i oceánských oblastí do roku 2030. Ochrana přírody však vyžaduje víc než jen pouhou podporu.
Sie nahmen das regelgestützte System für selbstverständlich und verließen sich darauf, dass wissenschaftliche ermittelte Zielvorgaben und globale Fahrpläne zu den gewünschten Ergebnissen führen würden. Dank diesem politisch neutralen Ansatz konnten alle Beteiligten eine Zeit lang der Frage ausweichen, ob die Ergebnisse autoritärer Staaten akzeptabel sind. Diese Tage sind vorbei: Umweltschutzziele können nicht länger von den Quellen der Macht getrennt werden, die die Staatsgewalt definieren. Nehmen wir den Schutz der Artenvielfalt. Die meisten Umweltschutzorganisationen setzen sich für das „30x30“-Ziel ein – den Schutz von 30 Prozent aller Landflächen und Meeresgebiete bis 2030. Der Schutz von Naturflächen braucht aber mehr als Lobbyarbeit.