Ekonomika a politika byly odjakživa rozpačitými spojenci v procesu evropského sjednocování. Od okamžiku, kdy se spojila evropská uhelná a ocelářská průmyslová odvětví, aby se zabránilo budoucím válkám na kontinentu, se ,,evropský projekt" na své cestě vpřed často spoléhal na ekonomické zájmy. Dnes se ovšem noví členové přidávají hlavně z politických a geostrategických důvodů. Tato proměna motivace vyžaduje změny v tom, jak o sobě unie smýšlí, změny, které půjdou hlouběji než plány, které dnes kolují v konventu pro přípravu ústavy EU.
Im Prozess der europäischen Einigung waren Wirtschaft und Politik bisher keine guten Verbündeten. Seitdem sich Europas Kohle- und Stahlindustrien in dem Bestreben zusammenschlossen, zukünftige Kriege auf dem Kontinent zu verhindern, ging die Fortentwicklung des "europäischen Projekts" oft mit dem Vorantreiben wirtschaftlicher Interessen einher. Es hat sich aber gezeigt, dass neue Mitglieder der EU hauptsächlich aus politischen oder geostrategischen Gründen beitreten. Aus diesem Motivationswandel ergibt sich die Notwendigkeit, das Selbstverständnis der Union einer Veränderung zu unterziehen, die über die Ideen hinaus geht, die jetzt im Zusammenhang mit der Konvention zur Erarbeitung einer EU-Verfassung geäußert werden.