Náš výklad úpadku Římské říše není a nemůže být stejný jako výklad rozšířený v Anglii 18. století a bude se odlišovat od výkladů, které budou vypracovány v Brazílii 22. století nebo v Číně 25. století. Zde vyvstává problém relativismu. Není však správné se domnívat, že přijetí kulturních rozdílů vyžaduje zříci se věrnosti pravdě. Největším úspěchem vědeckotechnické revoluce 17. století bylo vyvinutí jazyka pro popis přírody, který odstranil účelové a hodnotové termíny převzaté od Platóna a Aristotela do předchozích vědeckých jazyků používaných dřívějšími civilizacemi. Univerzálnost jazyka přírodních věd však nemůže být použita pro studium lidských bytostí, ve kterém spolu soupeří řada teorií a přístupů. Jedním z důvodů toho je, že jazyk společenských věd čerpá z našeho běžného chápání toho, co je to být člověkem, co je to žít ve společnosti, co je to mít morální přesvědčení, co je to snažit se dosáhnout štěstí atd. Bez ohledu na to, nakolik mohou být naše každodenní názory zpochybněny teorií, zachováváme si naše chápání základních rysů lidského života, které se nám zdají natolik samozřejmé, že je ani nepotřebujeme formulovat. A právě toto tiché přijetí činí porozumění lidem žijících v jiném čase a na jiném místě tak obtížné.
Unsere Darstellung vom Untergang des Römischen Reiches ist und kann nicht die gleiche wie die sein, die das England des 18. Jahrhundert gegeben hat, und sie wird sich von derjenigen unterscheiden, die im 22. Jahrhundert in Brasilien oder im 25. Jahrhundert in China angebotenen werden wird. Hier liegt der Ursprung für den Vorwurf des Relativismus. Doch wäre es falsch zu glauben, die Hinnahme kultureller Unterschiede verlange, die Verpflichtung zur Wahrheit aufzugeben. Zu den großen Errungenschaften der wissenschaftlichen Revolution des 17. Jahrhundert gehört, eine Sprechweise über die Natur entwickelt zu haben, welche die absichts- und werthaltigen Begriffe aus der überkommenen Wissenschaftssprache, die sich aus früheren Zivilisationen speiste, entfernt hat, Begriffe, die Platon und Aristoteles in ihr hinterlassen hatten. Aber die Universalität der naturwissenschaftlichen Sprache kann nicht auf das Studium der Menschen angewandt werden, bei dem eine Unmenge von Theorien und Herangehensweisen mit einander wetteifern. Ein Grund dafür ist, daß die Sprache der Geisteswissenschaften auf unserem gewöhnlichen Verständnis von dem fußt, was es heißt, menschlich zu sein, in einer Gesellschaft zu leben, moralische Überzeugungen zu haben, nach Glück zu streben, und so weiter. Gleichgültig wie sehr unsere alltäglichen Ansichten von der jeweiligen Theorie in Frage gestellt werden können, greifen wir dabei doch auf unser Vorverständnis der grundlegenden Merkmale des menschlichen Lebens zurück, die so offensichtlich zu sein scheinen, daß sie keiner Ausformulierung bedürfen. Gerade solche stillschweigenden Vorverständnisse machen es so schwierig, Leute einer anderen Zeit oder aus einer anderen Gegend zu verstehen.