Pro velké hráče ve finančním sektoru je však mnohem lákavější nechat se zachránit daňovými poplatníky. Pro finanční sektor je Paulsonův návrh přitažlivý právě v tom, že zdaňuje masu a prospívá hrstce. Protože je masa (daňoví poplatníci) roztříštěná, nemůže se v americkém Kongresu pořádně bránit, zatímco finanční sektor má kvalitní politické zastoupení. Šest z posledních třinácti let byl ministrem financí člověk vzešlý z Goldman Sachs. Rozhodnutí, která dnes Kongres musí učinit, budou mít dopad nejen na krátkodobé vyhlídky americké ekonomiky, ale odpoví také na otázku, jaký typ kapitalismu zde budeme mít v příštích 50 letech. Chceme žít v systému, kde jsou zisky soukromé a ztráty socializované a kde se za peníze daňových poplatníků stavějí na nohy zkrachovalé firmy?
Doch für die wichtigen Akteure innerhalb des Finanzsektors ist ein Bailout durch den Steuerzahler sehr viel attraktiver. Tatsächlich besteht die Attraktivität von Paulsons Vorschlag genau darin, dass er die Vielen belastet und den Wenigen nützt. Da die Vielen (die Steuerzahler) nicht organisiert sind, können sie im US-Kongress nicht massiv für ihre Sache eintreten. Die Finanzindustrie dagegen ist politisch gut vertreten: Während sechs der letzten 13 Jahre war der US-Finanzminister jeweils ein Goldman-Sachs-Alumnus. Die Entscheidungen, die der Kongress jetzt treffen muss, werden nicht nur die kurzfristigen Perspektiven der US-Wirtschaft beeinflussen, sondern auch, welche Art von Kapitalismus wir in den nächsten 50 Jahren haben werden. Wollen wir in einem System leben, in dem Gewinne privatisiert, Verluste aber vergesellschaftet werden? Wo das Geld der Steuerzahler verwendet wird, um gescheiterte Unternehmen zu stützen?