Během deseti let před finanční krizí z roku 2008 stanovovaly nezávislé centrální banky inflační cíl ve výši zhruba 2%, aby poskytly ekonomikám „kotvu“ cenové stability. Nikdo neměl očekávat, že cenám bude umožněno odchýlit se od tohoto cíle jinak než jen dočasně. Nejistota ohledně budoucího vývoje cen měla zcela vymizet z obchodních kalkulací. Od roku 2008 však Federální rezervní systém a Evropská centrální banka nedokázaly splnit dvouprocentní inflační cíl v žádném roce; Bank of England (BoE) se do něj vešla v jediném roce ze sedmi. Letos mají navíc ceny ve Spojených státech, v eurozóně i ve Velké Británii klesnout. Co tedy zbylo z inflační kotvy? A co klesající ceny znamenají pro hospodářské zotavení?
In den zehn Jahren vor der Finanzkrise von 2008 legten die unabhängigen Zentralbanken ein Inflationsziel von 2% fest, um den Volkswirtschaften einen „Anker“ der Preisstabilität zu geben. Jeglicher Erwartung, die Preise könnten mittel- oder langfristig von diesem Ziel abweichen, sollte vorgebeugt werden. Das Ziel war, die Unsicherheit über die zukünftige Preisentwicklung aus den Unternehmenskalkulationen zu verbannen. Seit 2008 hat das Federal Reserve Board und die Europäische Zentralbank (EZB) das Inflationsziel von 2% jedes Jahr verfehlt, und die Bank of England (BoE) hat es nur in einem von sieben Jahren erreicht. Darüber hinaus wird erwartet, dass 2015 die Preise in den Vereinigten Staaten, der Eurozone und Großbritannien fallen werden. Was also bleibt vom Inflationsanker übrig? Und was bedeuten fallende Preise für die wirtschaftliche Erholung?