Není to tak? Žárlivost z nás dělá amatérské romanopisce, což Proust dobře věděl. V prvním díle „Swannovy lásky“, což je několik knih, si jeden z hlavních hrdinů, Swann, nemůže vynachválit svoji milenku a jak je v posteli skvělá. Náhle, během několika vět, a bavíme se tu o klasických proustovských větách nekonečných jako vesmír, tedy během několika vět se Swann náhle zarazí a uvědomí si: „Počkat, vše, co na téhle ženě miluji, může milovat také kdokoliv jiný. Stejně jako obdařuje rozkoší mě, může také obdařovat kohokoliv jiného, Například zrovna teď.“ Začne sám sobě vyprávět tenhle příběh a od té chvíle Proust popisuje, že veškeré okouzlení, které Swann ve své milence nachází, přidává do „sbírky nástrojů ve své soukromé mučírně“.
Stimmt’s? Eifersucht macht uns alle zu Amateur-Romanautoren, und damit kannte Proust sich aus. Im ersten Band, „In Swanns Welt“, in der Roman-Reihe, Swann, einer der Protagonisten, denkt sehr liebevoll über seine Geliebte nach und wie toll sie im Bett ist, und plötzlich, im Laufe einiger Sätze – also Proust'sche Sätze, sie sind so lang wie Flüsse – zuckt er zusammen und ihm wird bewusst: „Warte mal! Alles, was ich an dieser Frau liebe, würde auch jemand anderer an dieser Frau lieben. Alles, was sie mir gibt und was mir Freude bereitet, könnte auch jemand anderem Freude bereiten, vielleicht sogar in diesem Moment.“ Das ist die Geschichte, die er sich erzählt, und von da an schreibt Proust, dass Swann jeden neuen Reiz, den er an seiner Geliebten entdeckt, zu seiner „Instrumentensammlung in seiner privaten Folterkammer“ hinzufügt.