Za současné situace budou zdravotnické výdaje financované z peněz africké diaspory s vyšší pravděpodobností použity na úhradu léčebných výloh nemocného příbuzného (nebo obecněji řečeno na spotřebu), než aby se investovaly do posílení systému. Takové investice by vyžadovaly seskupování a vyčleňování zdrojů (prostřednictvím důvěryhodných prostředníků) na projekty, které dokážou v kterémkoliv okamžiku naplnit potřeby celých komunit. A to předpokládá posun těžiště směrem od řešení shora dolů k rozvoji pružných systémů, jež začínají na úrovni komunit. Do roku 2020 budou například zapotřebí dva miliony komunitních zdravotníků, kteří zajistí, že každý Afričan bude mít přístup ke kvalitní péči. Takové řešení není nové; komunitní zdravotníci byli klíčovou součástí zdravotní péče, kterou v 50. letech využívali moji rodiče v Pobřeží slonoviny.
Momentan werden die gesundheitlichen Ausgaben der afrikanischen Diaspora mehr dazu verwendet, medizinische Rechnungen (oder den medizinischen Konsum) kranker Verwandter zu finanzieren, anstatt damit das System als Ganzes zu stärken. Um dies zu ändern, müssten solche Investitionen gebündelt und (über vertrauenswürdige Vermittler) in Projekte geleitet werden, die jederzeit die Bedürfnisse ganzer Gemeinschaften decken können. Und dies setzt voraus, dass von oben gesteuerte Lösungen durch die Entwicklung robuster Systeme ersetzt werden, die auf der lokalen Ebene beginnen. Um beispielsweise zu gewährleisten, dass alle Einwohner Afrikas Zugang zu Gesundheitsleistungen haben, sind bis 2020 zwei Millionen lokale Gesundheitsfachkräfte erforderlich. Dies ist keine neue Lösung: Bereits meine Eltern wurden in der Elfenbeinküste der 1950er Jahre durch solche Fachkräfte gepflegt.