Člověk obvykle na centrálního bankéře spoléhá, že bude štítem proti politickému tlaku na snížení úrokových sazeb a zvýšení inflace. Můj výzkum věnovaný v roce 1985 inflaci a nezávislosti centrálních bank ukázal, že za normálních časů obvykle chceme centrálního bankéře, který na stabilitu cen oproti nezaměstnanosti klade větší důraz, než by se očekávalo u běžně poučeného občana. Jmenování „konzervativního“ centrálního bankéře pomáhá udržet inflační očekávání pod kontrolou a tím zajistit nízké dlouhodobé úrokové sazby a potlačit tlak na růst mezd a cen. Už 25 let slouží mantra „cílování inflace“ (představená v mém pojednání v roce 1985) jako mechanismus krocení inflačních očekávání, neboť veřejnost ujišťuje o záměrech centrální banky. V době po nejhorší finanční krizi za posledních 75 let však přílišný důraz na nízké inflační cíle může být kontraproduktivní. Centrální bankéři by se neměli obávat inflace, ale spíš se zaměřit na reflaci ekonomiky. Potíž je v tom, že při přesvědčování veřejnosti, že inflace je nepřítel číslo jedna, odvedli tak dobrou práci, že je teď pro ně těžké kohokoli ujistit, že myslí reflaci vážně. Jmenování „holubice“ by tudíž vůbec nebylo na škodu.
In der Regel soll der Chef der Zentralbank als ein Bollwerk gegen den politischen Druck dienen, die Zinssätze zu senken und die Inflation zu steigern. Meine eigenen Untersuchungen zu Inflation und Unabhängigkeit der Zentralbanken von 1985 zeigten, dass man in normalen Zeiten im Allgemeinen einen Zentralbankchef möchte, der die Preisstabilität im Verhältnis zur Arbeitslosigkeit stärker betont, als das ein normaler informierter Bürger tun würde. Die Ernennung eines „konservativen“ Zentralbankchefs hilft, die Inflationserwartungen in Schach zu halten, sodass die langfristigen Zinssätze niedrig gehalten und der Inflationsdruck auf Löhne und Preise abgemildert wird. In den letzten 25 Jahren hat das Mantra der „Inflationssteuerung“ (das in meinem Aufsatz von 1985 vorgestellt wurde) als Mechanismus zur Eindämmung der Inflationserwartungen gedient, indem der Öffentlichkeit versichert wurde, welche Absichten die Zentralbank hatte. Doch kann die übermäßige Betonung niedriger Inflationsziele im Anschluss an die schlimmste Finanzkrise der letzten 75 Jahre kontraproduktiv sein. Anstatt sich über die Inflation Gedanken zu machen, sollten sich die Zentralbankchefs darauf konzentrieren, die Wirtschaft wiederanzukurbeln. Das wirkliche Problem besteht darin, dass sie die Öffentlichkeit so gründlich davon überzeugt haben, Inflation sei das größte Übel, dass es schwierig für sie ist, irgendjemanden davon zu überzeugen, dass sie es jetzt mit der Konjunkturbelebung ernst meinen. Deshalb wäre die Ernennung einer „Taube“ gar nicht so schlecht.