BERLÍN – Lidé nebo instituce jsou obvykle voláni před soud, když se něco nepovede a vypukne boj o to, kdo ponese zodpovědnost za škody. Slyšení německého Ústavního soudu, který 11. až 12. června zkoumal právoplatnost takzvaného programu přímých měnových transakcí (OMT) Evropské centrální banky, proto bylo poněkud zvláštní. Boj se zde totiž vede o zdaleka nejúspěšnější opatření měnové politiky za posledních několik desetiletí – a to nejen v Evropě, ale i kdekoliv na světě. Ohlášení plánu OMT v červenci 2012 snížilo úrokové sazby pro firmy i vlády a vrátilo do zemí postižených krizí tolik potřebný soukromý kapitál, čímž pomohlo zmírnit dopad hluboké recese na okraj Evropy. Zároveň přivedlo zpět nejcennější ze všech aktiv: důvěru v životaschopnost ekonomiky eurozóny a v euro jakožto její měnu. Nejlepší na tom všem bylo, že žádný z těchto úspěchů nestál ani euro.
BERLIN – Normalerweise werden Personen oder Organisationen vor Gericht gebracht, wenn irgendetwas schiefgeht und es zum Streit darüber kommt, wer für den Schaden haftet. Daher war die Anhörung vor dem Bundesverfassungsgericht vom 11.-12. Juni zur Prüfung der Rechtmäßigkeit des Programms der so genannten „Outright Monetary Transactions“ (OMT) der Europäischen Zentralbank bemerkenswert. Hier geht der Streit um die erfolgreichste geldpolitische Maßnahme der letzten Jahrzehnte – und zwar nicht nur in Europa, sondern weltweit. Die Ankündigung des OMT-Programms im Juli 2012 senkte die Zinssätze für Unternehmen und Regierungen gleichermaßen und führte zum Rückfluss dringend benötigten privaten Kapitals in die Krisenländer. Sie half damit, die Auswirkungen der tiefen Rezession auf Europas Peripherie abzumildern. Sie brachte zudem jenen seltensten aller Aktivposten zurück: das Vertrauen in die Überlebensfähigkeit der Wirtschaft der Eurozone und ihrer Währung, des Euro. Und was das Beste war: Keiner dieser Erfolge hat bisher einen einzigen Euro gekostet.