Můžeme se shodnout, že naším cílem by měla být spíše podpora štěstí než příjmů či hrubého domácího produktu, ale nemáme-li k dispozici objektivní měřítko štěstí, má to vůbec smysl? John Maynard Keynes kdysi pronesl slavný výrok: „Radši se budu vágně nemýlit než exaktně mýlit.“ Poukazoval tím na skutečnost, že když myšlenky poprvé přicházejí na svět, bývají často rozhárané a je třeba na nich pracovat, aby se daly přesně definovat. To může být i případ konceptu štěstí jako cíle státní politiky. Můžeme se naučit měřit štěstí. Centrum bhútánských studií, které před 12 lety založila bhútánská vláda, v současné době zpracovává výsledky rozhovorů s více než 8000 Bhútánci. Rozhovory zaznamenávaly jak subjektivní faktory, například jak jsou respondenti spokojeni se svými životy, tak i faktory objektivní, jako jsou životní úroveň, zdraví, vzdělání, ale i zapojení do kulturního života, zápal komunity, kvalita životního prostředí či rovnováha mezi prací a dalšími aktivitami. Zatím není zřejmé, zda mezi takto rozmanitými faktory existuje nějaká souvztažnost. Snaha redukovat je na jediné číslo bude vyžadovat obtížné posuzování hodnot.
Vielleicht stimmen wir überein, dass wir anstelle von Einkommen oder Bruttoinlandsprodukt lieber Glück fördern möchten, aber was für einen Sinn hat das, wenn wir keinen objektiven Maßstab für Glück haben? Von John Maynard Keynes ist ein berühmter Ausspruch überliefert: “Ich bin lieber vage im Recht als präzise im Unrecht.” Damit wollte er sagen, dass Ideen bei ihrem erstmaligen Auftauchen in der Welt dazu neigen, verschwommen zu sein, und es Bemühung erfordert, sie schärfer zu definieren. Auf die Idee von Glück als nationaler politischer Richtlinie könnte dies zutreffen. Ist es möglich, Glück zu messen? Das vor zwölf Jahren von der bhutanesischen Regierung gegründete Zentrum für bhutanesische Studien wertet momentan die Ergebnisse der Befragung von über 8.000 Bhutanesen aus. In den Interviews wurden sowohl subjektive Faktoren wie die Zufriedenheit der Befragten mit ihrem Leben als auch objektive Faktoren wie Lebensstandard, Gesundheit, Ausbildung, Teilnahme am kulturellen Leben, Stärke der Sozialgemeinschaft, Umweltqualität und das Verhältnis zwischen Arbeit und Freizeit aufgezeichnet. Wie solche unterschiedlichen Faktoren miteinander korrelieren, muss sich noch herausstellen. Um sie zu einer einzelnen Messgröße zusammenzufassen, sind komplexe Bewertungen erforderlich.