Blinderův návrh je ve skutečnosti jen jednou z mnoha možných vládních politik zaměřených na řešení pozdvižení na trhu kvůli pracovním místům a zdrojům obživy ve věku internetu. Kapitalistické instituce zahrnují programy řízení rizik, jež poskytují pojištění, zajištění a diverzifikaci. Vláda může podporovat demokratizaci takových institucí, aby chránily občany právě před těmi riziky, jichž se obávají nejvíc. Mezi takové možnosti patří pojištění živobytí, pojištění hodnoty vlastního bydlení, půjčky vázané na příjem a cenné papíry vázané na HDP a ceny domů. Navíc vláda může posílit slučitelnost sociálního pojištění (vládní instituce doplňující soukromé pojištění) s pobídkami a zlepšit jeho schopnost řídit rizika – a to nejen rizika mimořádně neúspěšných – kupříkladu tím, že zahájí indexaci daňové soustavy na základě nerovnosti. Dále by vlády měly zlepšit naši informační infrastrukturu, aby finanční kontrakty dokázaly lépe postihovat důsledky ekonomických rizik. Sarkozy by se tedy neměl rozohňovat proti „spekulativnímu kapitalismu“. Právě naopak, měl by se ptát, jak lze kapitalismus dále rozvíjet, s novými institucemi ve finančnictví a pojišťovnictví, jež by řešily vážný problém, který jeho kampaň zdůraznila.
Tatsächlich ist Blinders Vorschlag nur eine von vielen möglichen staatlichen Maßnahmen, um mit den Wirren des Internetzeitalters auf dem Arbeitsmarkt fertigzuwerden und den Lebensunterhalt zu sichern. Weitere kapitalistische Institutionen sind Risikomanagementsysteme, die Versicherungen, Deckungsmöglichkeiten und Streuung anbieten. Der Staat kann die Demokratisierung solcher Institutionen fördern, sodass sie die Menschen vor genau den Risiken schützen, die ihnen die größten Sorgen bereiten. Möglich sind z. B. Lebensunterhaltsversicherungen, Wertminderungsversicherungen für Wohnungen, an das Einkommen gekoppelte Darlehn sowie an das BIP und an Wohnungspreise gebundene Wertpapiere. Darüber hinaus kann der Staat unsere Sozialversicherung (eine staatliche Institution, die die private Versicherung ergänzt) anreizkompatibler und besser im Risikomanagement machen – und das nicht nur für die Risiken der extremen Verlierer –, indem er z. B. eine Ungleichheits-Indexbindung des Steuersystems einführt. Zudem könnten die Regierungen unsere Informationsinfrastruktur verbessern, sodass die Ergebnisse wirtschaftlicher Risiken in Finanzverträgen besser widergespiegelt werden können. Daher sollte Sarkozy nicht gegen den „Spekulationskapitalismus“ wettern. Im Gegenteil, er sollte fragen, wie der Kapitalismus noch weiterentwickelt werden kann, mit neuen Institutionen im Finanz- und Versicherungswesen, die sich mit dem sehr wichtigen Problem beschäftigen, das in seinem Wahlkampf herausgestellt wurde.