Není divu, že nakažlivá globalizace zesilující zranitelnost nevyhnutelně vyvolává preventivní a obranné strategie, které nejsou vždy přiměřené či uvážlivé. Xenofobie a šovinismus, jež některé z těchto obranných strategií možná probudí, mohou nakonec způsobit víc škod než hrozby, před nimiž nás měly chránit. V dnešní éře globálního oteplování, inteligentních bomb, kybernetických válek a celosvětových epidemií se naše společnosti musí chránit pomocí komplexnějších a jemnějších strategií. Nemůžeme nadále prosazovat strategie ignorující naši společnou zranitelnost globálními riziky a z ní plynoucí prostředí vzájemné závislosti. Musíme se naučit novou gramatiku moci ve světě, který se větší měrou skládá ze společného blaha – či společných škod – než z vlastních či národních zájmů. Ty se samozřejmě nevytratily, ale ukazuje se, že bez rámce schopného řešit společné hrozby a příležitosti jsou bezbranné. Zatímco stará mocenská hra usilovala o ochranu vlastních zájmů bez ohledu na zájmy ostatních, síla společných účinků si vynucuje reciprocitu rizik, rozvoj kooperativních metod a sdílení informací a strategií. Horizontem, k němuž se dnes lidstvo musí s nasazením všech sil ubírat, je skutečně účinné globální řízení.
Es ist in diesem Kontext nicht überraschend, dass eine ansteckende Globalisierung, die die Verwundbarkeit erhöht, unweigerlich Präventiv- und Defensivmaßnahmen auslöst, die nicht immer angemessen oder vernünftig sind. Die Xenophobie oder der Chauvinismus, die aus einigen dieser Defensivstrategien hervorgehen, können letztlich mehr Schaden anrichten, als die Bedrohungen, vor denen sie uns beschützen sollten. In dieser Zeit der Erderwärmung, der intelligenten Bomben, der Cyber-Kriegsführung und der weltweiten Epidemien müssen unsere Gesellschaften mit komplexeren und subtileren Strategien geschützt werden. Wir dürfen nicht weiter Strategien verfolgen, die unsere Verwundbarkeit gegenüber globalen Risiken und das sich daraus ergebende Umfeld gegenseitiger Abhängigkeit ignorieren. In einer Welt, die mehr aus dem gemeinsamem Wohl – oder dem gemeinsamem Übel – als aus Eigeninteresse oder Nationalinteressen besteht, müssen wir eine neue Grammatik der Macht erlernen. Eigen- und Nationalinteresse sind natürlich nicht verschwunden, aber sie erweisen sich als unhaltbar außerhalb eines Gesamtzusammenhangs, innerhalb dessen die gemeinsamen Bedrohungen und Gelegenheiten angegangen werden können. Während das alte Spiel die Wahrung der eigenen Interessen suchte, ohne Berücksichtigung der Interessen anderer, zwingt uns unsere Verwundbarkeit, die Risiken abzuwägen, kooperative Methoden zu entwickeln und Informationen und Strategien zu teilen. Eine wirklich effektive global governance ist der strategische Horizont, den die Menschheit heute mit ihrer ganzen Energie verfolgen muss.