Pracujete učením, a učíte se prací. A návrh, se kterým jsme přišli, měl následující charakteristiku. Ze všeho nejdříve, chtěli jsme malé školy - okolo 300 - 400 žáků - ve věku od 14 do 19 let, a hlavně, okolo 80% ze studijního plánu by nemělo být založeno na pouhém sezení ve třídách, ale reálné práci, praktických projektech, práci na úřadu, v mimovládních organizacích a další. Každý žák by měl svého mentora, stejně jako učitele, kteří by měli časové rozvrhy podobné jako plány z běžného podnikání. A toto všechno by se provedlo v rámci veřejného systému, který by byl financován z veřejných peněz, ale fungoval by nezávisle. A všechno bez bez extra poplatků, bez výběrových řízení, tak aby to umožňovalo žákům zamířit na uverzitu, a to i přesto, že mnoho z nich by se chtělo stát podnikateli, případně pracovat manuálně. Za tím vším byla jedna velmi jednoduchá myšlenka, že velký počet náctiletých se nejlépe naučí samotnou praxí, nejlépe se naučí v týmech a nejlépe se naučí děláním reálných věcí - vše je opakem toho, co běžné školství vlastně dělá. Nyní to byla hezká myšlenka, takže jsme se přesunuli do fáze návrhu.
Man arbeitet, indem man lernt und man lernt, indem man arbeitet. Unsere Gestaltung dessen hatte die folgenden Charakteristika. Als erstes wollten wir kleine Schulen – etwa 300, 400 Schüler – 14 bis 19 Jahre alt und als entscheidendes Merkmal, etwa 80% des Stoffes sollte nicht im Klassenzimmer sitzend vermittelt werden sondern durch reale, praktische Projekte, durch Arbeit auf Bestellung von Unternehmen, NGOs und anderen. Jeder Schüler hätte einen Coach und auch Lehrer, die wiederum Stundenpläne hätten, die mehr an eine Arbeitsumgebung in einem Unternehmen erinnerten. Und all dies findet im öffentlichen System statt, wird von öffentlichen Mitteln finanziert, aber unabhängig geführt. Und überhaupt keine Extrakosten, keine Selektion, den Schülern den Weg zur Universität offen halten, auch wenn viele von Ihnen Unternehmer werden oder handwerkliche Berufe ausüben wollen würden. Die Grundlage dafür waren einige sehr einfache Ideen, nämlich dass sehr viele Teenager am besten durch ihr Tun lernen, sie lernen am besten in Gruppen und sie lernen am Besten, wenn sie wirkliche Dinge tun – das komplette Gegenteil von dem, was das gewöhnliche Schulwesen tatsächlich tut. Nun war das eine feine Idee, also gingen wir schnell in eine Prototyp-Phase über.