Revizionistické Rusko se začalo chovat asertivněji nejen na Ukrajině, ale i v Pobaltí a na Balkáně. A důsledky pokračujícího chaosu na Blízkém východě jsou přinejmenším dvojí: obnovené teroristické epizody ve Francii, Belgii a Německu, které mohou postupem času nahlodat firemní a spotřebitelskou důvěru, a migrační krize, jež vyžaduje těsnější spolupráci s Tureckem, přestože i tato země ztratila po nezdařeném pokusu o vojenský převrat stabilitu. Je nepravděpodobné, že by EU před skončením nadcházející volební vlny podnikala jakékoliv kroky k dokončení své zatím nedokončené měnové unie zavedením většího sdílení rizik a uspíšením strukturálních reforem s cílem povzbudit rychlejší ekonomické sbližování. Vzhledem k pomalému tempu reforem (a stárnutí populace) zůstává potenciální růst nízký, zatímco aktuální růst prochází velmi mírným cyklickým zotavením, které je dnes ohroženo riziky a nejistotami po brexitu. Současně platí, že vysoké schodky a dluhy v kombinaci s pravidly eurozóny brání ve využití fiskální politiky k podpoře růstu, přičemž i nekonvenční měnová politika Evropské centrální banky možná naráží na limity toho, co lze pro udržení zotavení učinit. Je nepravděpodobné, že by se eurozóna a EU náhle rozpadly. Mnohá rizika, jimž v současnosti čelí, mají pomalou rozbušku. A dezintegraci může samozřejmě odvrátit politická vize, která najde rovnováhu mezi potřebou větší integrace a touhou po určitém stupni národní autonomie a suverenity v řadě různých otázek.
Ein revisionistisches Russland übt nicht nur in der Ukraine, sondern auch in den baltischen Staaten und im Balkan immer mehr Druck aus. Und die anhaltenden Unruhen im Nahen Osten haben mindestens zwei Folgen: immer neue Terroranschläge in Frankreich, Belgien und Deutschland, die langfristig dem Unternehmens- und Konsumentenvertrauen schaden, und eine Migrationskrise, die eine engere Zusammenarbeit mit der Türkei erfordert, die seit dem vereitelten Militärputsch selbst instabil geworden ist. Vor dem Ende der kommenden Wahlrunde wird die EU wahrscheinlich keine Schritte unternehmen, durch mehr Risikoteilung oder beschleunigte Strukturreformen zwecks schnellerer wirtschaftlicher Annäherung die unfertige Währungsunion zu vervollständigen. Angesichts des langsamen Reformtempos (und der Alterung der Bevölkerung) bleibt das potenzielle Wachstum niedrig, während sich das tatsächliche Wachstum in einer sehr bescheidenen zyklischen Erholungsphase befindet, die jetzt durch Risiken und Unsicherheiten aufgrund des Brexit gefährdet ist. Gleichzeitig werden die haushaltspolitischen Möglichkeiten zur Wachstumsförderung durch hohe Defizite und Schulden behindert, und auf Seiten der Europäischen Zentralbank könnte sogar eine unkonventionelle Geldpolitik zukünftig nicht mehr ausreichen, um eine Erholung aufrecht zu erhalten. Die Eurozone und die EU werden wahrscheinlich nicht schlagartig zerfallen. Viele der Risiken, vor denen sie befallen sind, wirken langsam. Und natürlich kann die Auflösung durch eine politische Vision verhindert werden, die die Notwendigkeit einer stärkeren Integration mit dem Wunsch nach einem gewissen Grad nationaler Autonomie bei verschiedenen Themen vereint.