Nejzářnějším příkladem jsou ústavní soudy – ty jsou na rozdíl od amerického Nejvyššího soudu výslovně pověřeny úkolem zajišťovat dodržování práv jednotlivce. I země, které byly tradičně podezíravé vůči „vládě soudců“ – jako klasický příklad uveďme Francii –, nakonec tento model omezené demokracie akceptovaly. A po roce 1989 ho převzaly prakticky všechny státy střední a východní Evropy. Důležité také je, že do tohoto chápání demokracie prostřednictvím zdánlivě nedemokratických mechanismů spadají také evropské instituce – zejména Evropský soudní dvůr a Evropský soud pro lidská práva.
Das wichtigste Beispiel dafür sind Verfassungsgerichte – die sich sehr vom obersten Gerichtshof der USA unterscheiden und die besondere Aufgabe haben, individuelle Rechte durchzusetzen. Sogar Länder wie Frankreich, die einer “Regierung der Richter” traditionell wenig Vertrauen entgegen bringen, haben dieses Modell gezähmter Demokratie übernommen. Und nach 1989 wurde es von so gut wie allen mittel- und osteuropäischen Ländern eingeführt. Auch gesamteuropäische Institutionen – insbesondere der Europäische Gerichtshof und der Europäische Gerichtshof für Menschenrechte – passen zu diesem Verständnis von Demokratie mithilfe von, zumindest auf den ersten Blick, undemokratischen Mechanismen.