Zatímco chudým zemědělcům a chudým zemím obdařeným přírodními zdroji stoupající ceny komodit pomáhají, pro městskou chudinu, jejíž příslušníci občas za potraviny utratí i přes 50% příjmu, jsou katastrofou. Jednou součástí řešení je vyšší cenu přežití těm nejchudším kompenzovat. V dlouhodobějším výhledu je rovněž nezbytné dát víc peněz na hnojiva a další pomoc podporující soběstačnost. Na pomoc přišla Světová banka, Organizace spojených národů, ba i Bushova administrativa, třebaže v porovnání s rozsahem problému v malém měřítku. Ovšemže, patří se podotknout, že kdyby hospodářská reforma v Africe obdařené přírodními zdroji probíhala tímtéž tempem jako v Asii, mohla se éra vystřelujících komoditních cen odsunout o sto let dál. Pro tuto chvíli by však vlády místo hořekování nad vysokými komoditními cenami měly chránit jen své nejchudší obyvatele a nechat strmé cenové skoky, aby posloužily jako budíček pro nás ostatní. Konec západního konzumerismu ještě není nablízku, ale vysoké ceny komodit jsou jasnou výstrahou, že bude zapotřebí rozsáhlých změn, neboť Asie a další rozvíjející se státy začínají konzumovat větší díl globálního koláče. Pravda, až dnešní globální ekonomický rozkvět skončí, což se nevyhnutelně stane, komoditní ceny se zřítí, snadno o 25%, ba dost možná o 50% či víc.
Während steil steigende Rohstoffpreise den armen Bauern und armen, rohstoffreichen Ländern helfen, sind sie eine Katastrophe für die Armen der Städte, von denen manche 50% oder mehr ihres Einkommens für Lebensmittel ausgeben. Ein Element der Lösung ist es, die ganz Armen für die höheren Überlebenskosten zu entschädigen. Langfristig sind auch mehr Geld für Dünger und andere Hilfen zur Förderung der Selbstversorgung unverzichtbar. Die Weltbank, die Vereinten Nationen und selbst die Bush-Administration haben Schritte unternommen, um zu helfen – wenn auch in einem im Vergleich zum Ausmaß des Problems relativ geringen Umfang. Natürlich ist zu beachten, dass, wären Wirtschaftsreformen im rohstoffreichen Afrika im gleichen Tempo erfolgt wie in Asien, man die Ära steil ansteigender Rohstoffpreise vielleicht um ein weiteres Jahrhundert hätte verzögern können. Für den Augenblick freilich sollten die Regierungen, statt über hohe Rohstoffpreise zu jammern, die ärmsten ihrer Bürger schützen und zulassen, dass der steile Preisanstieg uns allen als Weckruf dient. Noch steht das Ende des westlichen Konsumismus nicht bevor, doch sind hohe Rohstoffpreise ein klares Warnsignal, dass nun, da Asien und andere Schwellenländer beginnen, einen größeren Anteil vom globalen Kuchen zu verzehren, deutliche Anpassungsmaßnahmen erforderlich sind. Es stimmt, wenn der derzeitige weltweite Wirtschaftsboom endet – was er unweigerlich tun wird – dann werden die Rohstoffpreise abstürzen, und zwar ohne Probleme um 25%, und vielleicht um 50% oder mehr.