Argumenty ve prospěch mírné inflace (řekněme 4-6% ročně) možná nejsou tak přesvědčivé jako na počátku krize, kdy jsem toto téma poprvé nadnesl. Tehdy – na pozadí zdráhavosti vlád vynutit odepisování dluhů v kombinaci s nesmírně nadhodnocenými cenami nemovitostí a přemrštěnými reálnými mzdami v některých sektorech – by mírná inflace bývala mimořádně prospěšná. V té době ovšem panovala všeobecná shoda, že robustní zotavení „ve tvaru písmene V“ již klepe na dveře a že je bláhové přijímat inflační heterodoxii. Já jsem si myslel něco jiného a svůj názor jsem zakládal na výzkumu podkladů pro knihu Tentokrát to bude jinak, kterou jsme v roce 2009 vydali s Carmen M. Reinhartovou. Studiem předchozích velkých finančních krizí jsme zjistili, že existují všechny důvody k obavám, že pokles zaměstnanosti bude katastrofálně hluboký a zotavení mimořádně pomalé.
Vielleicht ist das Argument für eine moderate Inflation (von etwa 4-6 Prozent jährlich) heute nicht so zwingend wie zu Beginn der Krise, als ich dieses Thema zum ersten Mal behandelte. Vor dem Hintergrund des staatlichen Widerwillens gegen erzwungene Abschreibungen und angesichts massiv überbewerteter realer Hauspreise und exzessiver Reallöhne in einigen Sektoren wäre eine moderate Inflation damals überaus hilfreich gewesen. Freilich war man sich zu diesem Zeitpunkt einig, dass eine robuste „V-förmige“ Erholung praktisch vor der Tür stand und es töricht wäre, über ketzerische Inflationslehren nachzudenken. Aufgrund meiner Forschungsarbeit für mein im Jahr 2009 gemeinsam mit Carmen M. Reinhart veröffentlichtes Buch Diesmal ist alles anders, war ich allerdings anderer Meinung. Nach der Untersuchung früherer schwerer Finanzkrisen bestand sehr wohl Anlass zur Sorge, dass der Rückgang der Beschäftigung katastrophal ausfallen und die Erholung außergewöhnlich langsam über die Bühne gehen würde.