Přirozenou platformu pro koordinaci globální politiky představuje skupina G-20, která zahrnuje největší ekonomiky světa. Příští schůzka G-20, která se uskuteční počátkem dubna v Londýně, je klíčovou příležitostí ke včasné akci. Vedoucí světové ekonomiky – zejména USA, Evropská unie a Japonsko – by měly vytvořit nové programy financování investic do infrastruktury v zemích s nízkými příjmy. Objem půjček by měl nově dosahovat nejméně 100 miliard dolarů ročně, které by směřovaly do rozvojových zemí. Nové financování by zahrnovalo přímé půjčky od exportních úvěrových agentur v bohatých zemích, díky čemuž by si chudé země mohly půjčovat dlouhodobě (například na 40 let) na výstavbu silnic, energetických sítí, výroby obnovitelné energie, přístavů, optických sítí a vodovodních a kanalizačních systémů. Skupina G-20 by měla také navýšit úvěrovou kapacitu Světové banky, Africké rozvojové banky a dalších mezinárodních finančních institucí. Japonsko s přebytkem úspor, silnou měnou, obrovskými rezervami v zahraničních měnách a továrnami bez domácích zakázek by se mělo postavit do čela poskytovatelů těchto prostředků na infrastrukturu. Tím, že zaměří svou průmyslovou výrobu na uspokojování poptávky po infrastruktuře v rozvojovém světě, navíc může pozvednout vlastní ekonomiku i ekonomiky nejchudších zemí.
Die G-20, in denen die größten Wirtschaftsnationen der Welt versammelt sind, bieten ein natürliches Forum für die globale Koordinierung der Politik. Das nächste G-20-Treffen in London Anfang April stellt eine äußerst wichtige Gelegenheit für rechtzeitiges Handeln dar. Die führenden Wirtschaftsnationen – insbesondere die USA, die Europäische Union und Japan – sollten neue Programme schaffen, um Infrastrukturinvestitionen in Niedriglohnländern zu finanzieren. Die neuen Kredite sollten mindestens 100 Milliarden Dollar pro Jahr betragen und an die Entwicklungsländer fließen. Die neue Finanzierung würde direkte Kredite von den Exportkreditagenturen der reichen Länder einschließen, damit die armen Ländern langfristige Kredite (z. B. für 40 Jahre) aufnehmen können, um Straßen, Stromnetze, Anlagen für die Gewinnung erneuerbarer Energien, Häfen, Glasfasernetzwerke, Wassersysteme und sanitäre Einrichtungen zu bauen. Die G-20 sollten außerdem die Kreditkapazität der Weltbank, der afrikanischen Entwicklungsbank und anderer internationaler Finanzinstitute erhöhen. Japan, das über einen Überschuss an Ersparnissen, eine starke Währung, ungeheure Devisenreserven und Fabriken ohne Inlandsaufträge verfügt, sollte eine Führungsrolle bei der Bereitstellung der Mittel für die Infrastruktur übernehmen. Zudem kann Japan seine eigene Wirtschaft und die der ärmsten Länder der Welt ankurbeln, indem es seine eigene industrielle Produktion am Infrastrukturbedarf der Entwicklungsländer ausrichtet.