Literární intelektuálové – kteří v osmdesátých letech stáli v čele neúprosné kritiky – navíc padli za oběť západnímu postmodernistickému žargonu, ačkoli tento proud nemá v Číně velký ohlas. Státem podněcovaná represe však mlčení po roce 1989 objasňuje jen zčásti. Intelektuální život formoval také rapidní ekonomický růst čínských měst a aglomerací. Mnoho učenců a spisovatelů „skočilo do vod podnikání“ (sia-chaj), aby si dopřálo více komfortu než před dvaceti lety, kdy intelektuálové žili z nuzných platů a kdy je maoistická cenzura označovala za „smrdutou spodinu“ společnosti. Intelektuálové dnes své zpeněžitelné dovednosti používají k vydělávání peněz, kterých v podnikání mají mnohem víc, než by kdy měli v akademickém světě.
Zudem sind Literatur schaffende Intellektuelle, die noch in den 80er Jahren die Kritik angeführt hatten, dem westlich-postmodernen Jargon zum Opfer gefallen, obwohl solcherlei Dinge in China auf nur geringe Resonanz stoßen. Die durch den Staat unterstützte Repression kann trotzdem nur teilweise als Erklärung für das Schweigen nach 1989 dienen. Auch das schnelle Wirtschaftswachstum des urbanen China hat zur Ausformung des intellektuellen Lebens beigetragen. Zahlreiche Gelehrte und Schriftsteller sind „in den Ozean des Kommerz gesprungen” (xiahai), auf dass es ihnen besser ergehe als noch vor zwanzig Jahren, da Intellektuelle von winzigen Gehältern zu leben hatten und in der Zensur unter Mao als der „stinkende Abschaum“ der Gesellschaft diffamiert wurden. Heutzutage verwenden Intellektuelle, die über vermarktbare Fähigkeiten verfügen, eben diese, um mit Geschäften mehr zu verdienen, als sie es mit ihren akademischen Gehältern jemals bewerkstelligen könnten.