Kanada schválila Severoamerickou dohodu o volném obchodu, až když tamní parlament potvrdil, že se dohoda nebude vztahovat na vodu v jejím přirozeném stavu. Uvažovat o poskytování vody svým sousedům odmítají ve svazových zemích typu Indie a Pákistánu i jednotlivé provincie. Země rovněž na domácím trhu na vodě mnoho nevydělávají. Jihoafrická republika v roce 2001 zavedla „Politiku bezplatné základní vody“, podle níž všechny domácnosti, bez ohledu na velikost či příjem, dostávají zdarma šest kubických metrů vody měsíčně. Dalo by se říct, že je to proto, že voda je nezbytná pro přežití. Jenže stejně nezbytná je i potrava. A přestože je v jihoafrické ústavě zaručena voda i potrava, jen voda se poskytuje zdarma. Jižní Afrika přitom není žádné anomálie.
Beispielsweise hat Kanada dem Nordamerikanischen Freihandelsabkommen erst zugestimmt, als das Parlament des Landes bestätigt hatte, dass sich das Abkommen nicht auf Wasser in seinem natürlichen Zustand bezieht. In Föderalstaaten wie Indien oder Pakistan weigern sich sogar die einzelnen Provinzen, ihren Nachbarn Wasser abzugeben. Auch im Inland verdienen die Länder mit Wasser nicht viel Geld. Im Jahr 2001 führte Südafrika eine „grundlegende Politik des freien Wassers“ ein. Unabhängig von Größe oder Einkommen erhalten alle Haushalte seitdem 6.000 Liter Wasser pro Monat gratis. Man könnte argumentieren, dies sei der Fall, weil Wasser überlebensnotwendig ist. Dies trifft aber auch auf Nahrung zu. Und obwohl die südafrikanische Verfassung nicht nur für Wasser, sondern auch für Nahrung garantiert, ist es nur das Wasser, das gratis zur Verfügung gestellt wird. Und Südafrika ist dabei kein ungewöhnlicher Fall.