Řada přemýšlivých pozorovatelů – jako Robert Rubin ze Citigroup, Larry Summers z Harvardu a Martin Wolf z Financial Times – vyjádřila v nedávných měsících rozpaky nad tím, jak finanční trhy pohlížejí na riziko. Zatímco trhy o dnešním světě – zejména o dolaru a cenných papírech, jež se k němu váží – soudí, že při pohledu z historické perspektivy vykazuje nízké riziko, geopolitická rizika se ve skutečnosti jeví větší. Wolf například tvrdí, že finanční trhy strčily hlavu do písku, osvojily si zaměření na „dlouhodobý zisk nízkých výnosů“ a předem ignorují „občasnou kalamitu“, přičemž ztráty se následně připíší na vrub „nepředvídatelným nepříznivým okolnostem“. Pokud by se ale dnes investor chtěl proti geopolitické katastrofě pojistit, jak by to vlastně udělal? V generaci před první světovou válkou se za bezpečná aktiva považovaly dluhy vlád vázané na zlatý standard, který domněle zajišťoval ochranu proti nákaze inflačním populismem, postihující tehdy země jako Mexiko, Francii a Spojené státy. Avšak ti, kdo investovali do britského vládního dluhu, čelili obrovským ztrátám poté, co vstup Británie do první světové války vyvolal inflaci, a ti, kdo investovali do carských dluhopisů, si jimi po říjnové revoluci tapetovali toalety. Po inflacích první světové války si opatrný investor mohl myslet, že atraktivním aktivem je zlato – snadno ohodnotitelné, přenosné a reálné.
Eine Reihe von aufmerksamen Beobachtern – z. B. Robert Rubin von der Citigroup, Larry Summers von Harvard und Martin Wolf von The Financial Times – haben in den letzten Monaten ihre Verwirrung über die Risikowahrnehmung der Finanzmärkte geäußert. Obwohl die Märkte das Risiko in der heutigen Welt – besonders das des Dollars und der damit verbundenen Wertpapiere – niedrig bewerten, scheinen die geopolitischen Risiken, wenn man sie aus der historischen Perspektive betrachtet, groß zu sein. Wolf beispielsweise ist der Meinung, dass die Märkte den Kopf in den Sand stecken, um sich auf die „langfristigen kleinen Gewinne“ zu konzentrieren, und dabei von vornherein „vereinzelte Katastrophen“ ignorieren, während Verluste im Nachhinein auf „unvorhersehbares Pech“ zurückgeführt werden. Doch wenn ein Investor sich heute gegen geopolitische Katastrophen absichern wollte, wie würde er oder sie das tun? In der Generation vor dem Ersten Weltkrieg wurde angenommen, dass die Schulden der Regierungen, die an die Goldwährung gekoppelt waren, sichere Anlagen darstellten, die angeblich Schutz vor den inflationären, populistischen Viren gewährten, die Länder wie Mexiko, Frankreich oder die Vereinigten Staaten heimsuchten. Doch erlitten die Anleger, die in britische Staatsschulden investiert hatten, riesige Verluste, als Großbritanniens Engagement im Ersten Weltkrieg zur Inflation führte, und wer in zaristische Anleihen investiert hatte, tapezierte damit nach der Oktoberrevolution sein Badezimmer. Nach den Inflationen des Ersten Weltkriegs hätten umsichtige Investoren Gold (einfach zu bewerten, beweglich und real) durchaus für eine attraktive Anlage halten können.