Pro EU už v sázce nemůže být víc. Lisabonská smlouva vznikla jako kompromis dohodnutý lídry EU po odmítnutí Ústavní smlouvy ve všelidových hlasováních ve Francii a Nizozemsku v roce 2005. Nad smlouvou bylo prolito mnoho vyjednávací krve a její druhé odmítnutí irskými voliči by Unii přivodilo neschopnost ratifikovat a realizovat její ustanovení; to by nevyhnutelně vedlo k politické paralýze a institucionálnímu úpadku. Kampaň před referendem zažívá v Irsku návrat střetu uvnitř dobře známé konstelace sil. Na straně Ano jsou všechny hlavní politické strany, odborové svazy, obec podnikatelů a široký svazek skupin občanské společnosti.
Für die EU könnte der Einsatz nicht höher sein. Der Lissabon-Vertrag war der Kompromiss, auf den sich die EU-Politiker einigten, nachdem der Verfassungsvertrag bei Volksabstimmungen in Frankreich und den Niederlanden 2005 abgelehnt worden war. Über den Vertrag wurde viel Verhandlungsblut vergossen, und bei einer zweiten Ablehnung durch die irischen Stimmberechtigten könnte die EU die Vertragsbestimmungen nicht ratifizieren und umsetzen. Das würde zwangsläufig zu einer politischen Lähmung und einem institutionellen Verfall führen. Bei der Referendumskampagne in Irland war ein Wiederaufflackern des Konflikts zwischen einer vertrauten Kräftekonstellation zu beobachten. Im Ja-Lager befinden sich alle großen Parteien, Gewerkschaften, die Privatwirtschaft und ein großes Netzwerk aus zivilgesellschaftlichen Gruppen.