Je načase postavit se americkému pokrytectví a přestat se jen uraženě rozčilovat. Globální finanční krize z let 1997 až 1998 - k níž svět přivedlo špatné řízení Mezinárodního fondu z velké části díky pokynům z amerického ministerstva financí - vedla ke zvýšení dovozu oceli. Jenže to je součást běžného chování trhu, na které se USA jindy tak hlasitě odvolávají. Argument Spojených států, že měly právo bránit se proti narůstání dovozu - pomocí ochranných opatření, jež spadají do rámce WTO - podle všeho panelem WTO (až bude svolán) neprojde, ačkoli je to argument velmi rafinovaný. Evropa se do restrukturalizace ocelářského průmyslu obula v osmdesátých letech a počátkem let devadesátých a většinou se jí dařilo. V Americe pak vznikla řada nových firem (minioceláren), ale těžkopádné kolosy uvízly na mělčině.
Jetzt ist nicht die Zeit für großes Geschrei, sondern Zeit sich der amerikanischen Scheinheiligkeit zu widersetzen. Die globale Finanzkrise von 1997/1998 - schlecht gemanagt vom IWF, größtenteils unter der Regie des US-Finanzministeriums - führte verstärkt zu Stahlimporten. Das ist allerdings Teil des Marktanpassungsprozesses, für den die USA bei anderen Gelegenheiten gern ins Horn stößt. Das von den USA vorgebrachte Argument, dass sie berechtigt wären sich gegen einen Importanstieg abzusichern - und dabei Absicherungsmaßnahmen anzuwenden, die zur WHO gehören - wird den Anforderungen eines WHO-Ausschusses wahrscheinlich nicht genügen, wenn letztlich einer einberufen wird, aber das Argument an sich ist unaufrichtig. Europa hat in den Achtzigern und Anfang der Neunziger Jahre größtenteils erfolgreich die Umstrukturierung seiner Stahlindustrie vorangetrieben. Auch in Amerika wurden tatsächlich viele neue effiziente Firmen (Mini-Mills) gegründet, aber die alten Giganten von Gestern standen still.