Politická rétorika je levná, ale drastické škrty emisí oxidu uhličitého zůstávají neúměrně drahé a technologicky náročné. Koneckonců se snižování emisí slibuje (a většinou nerealizuje) už od „Summitu Země“ v Rio de Janeiru v roce 1992. Snížení emisí CO2 na čistou nulu do roku 2050 nebo ještě mnohem dříve je ambiciózní cíl, který prosazují ekologičtí demonstranti, jako je skupina Extinction Rebellion, a hlásí se k němu politici z celého světa včetně několika kandidátů na prezidenta USA. Těmto demonstrantům a politikům se dostává obrovské pozornosti, avšak jejich návrhy by s sebou nesly mnohem vyšší náklady, než jaké by téměř všechny voličské skupiny byly ochotné zaplatit. Průzkumy veřejného mínění sice ukazují, že lidé se klimatickými změnami znepokojují a chtějí vynaložit poměrně skromnou částku na jejich řešení, avšak za vzdělání, zdraví, pracovní příležitosti a sociální podporu chtějí lidé utratit více.
Politische Rhetorik ist billig zu haben, aber drastische Einschnitte bei den Kohlendioxidemissionen bleiben weiterhin extrem teuer und technisch anspruchsvoll. Emissionsminderungen werden immerhin bereits seit dem „Erdgipfel“ in Rio de Janeiro im Jahr 1992 versprochen (und größtenteils nicht umgesetzt). Das ehrgeizige Ziel ökologischer Protestgruppen wie Extinction Rebellion und von Politikern in aller Welt, darunter auch mehrerer US-Präsidentschaftskandidaten, besteht darin, die CO2-Emissionen bis 2050 oder sogar viel früher auf Nettonull zu reduzieren. Diese Demonstranten und Politiker bekommen erhebliche Aufmerksamkeit, aber ihre Vorschläge würden viel mehr Geld kosten, als die Wähler jemals zu bezahlen bereit wären. Obwohl Meinungsumfragen zeigen, dass Menschen den Klimawandel ernst nehmen und relativ geringe Summen zahlen würden, um ihn zu bekämpfen, möchten sie mehr für Ausbildung, Gesundheit, Arbeitsplätze und soziale Sicherheit ausgeben.