Jinými slovy by Evropa přestala ignorovat klimatické dopady zahraničního zboží. Takové opatření by sice mohlo přispět ke snížení emisí a srovnat konkurenční podmínky pro firmy sídlící v EU, avšak hrozí riziko, že obchodní protekcionismus spojený s tímto opatřením poškodí rozvojové země. CBAM se zpočátku bude týkat oborů s nejvyššími emisemi a s nejvyšším rizikem úniku – výroby železa a oceli, cementu, hnojiv, hliníku a elektrické energie – a v nadcházejících letech se pravděpodobně rozšíří i do dalších sektorů. Produkty vyrobené v těchto sektorech v EU se v současné době zdaňují podle domácí ceny uhlíku, avšak výrobky s původem mimo unii nikoliv. Pokud už určitá země domácí cenu uhlíku má, pak se hraniční daň sníží nebo zruší; tento krok má povzbudit státy, aby zdaňovaly uhlík už na vlastních trzích. Země, které uhlíkovou daň nezavedou nebo zavést nemohou, budou muset platit plný poplatek.
Anders ausgedrückt: Europa würde die Auswirkungen ausländischer Waren auf das Klima nicht länger ignorieren. Doch während die Maßnahme zur Emissionssenkung und zu faireren Wettbewerbsbedingungen für EU-Unternehmen beitragen könnte, droht der ihr innewohnende Handelsprotektionismus, den Entwicklungsländern zu schaden. Der CBAM wird zunächst für die emissionsstärksten Branchen gelten, in denen am ehesten Produktionsverlagerungen drohen – Eisen und Stahl, Zement, Düngemittel, Aluminium und Stromerzeugung –, und in den kommenden Jahren dann vermutlich auf andere Sektoren ausgeweitet werden. Derzeit werden zwar in der EU hergestellte Produkte diesen Branchen über den nationalen Kohlenstoffpreis besteuert, nicht aber solche von außerhalb des Blocks. Hat ein Land bereits einen nationalen Kohlenstoffpreis, wird die Grenzabgabe abgesenkt oder gestrichen; dies soll Länder ermutigen, Kohlenstoff in ihren eigenen Märkten zu besteuern. Wer keine Kohlensteuer einführen kann oder dies nicht tut, muss die Abgabe in voller Höhe zahlen.