Vážíme si toho, že mají svá přesvědčení, touhy a vědomí, a chápeme, že jde o pevné tělesné předměty, jež zabírají určitý prostor a podléhají gravitaci. Oba přístupy se za normálního běhu okolností dostatečně dobře snášejí. Jestliže však jedno hledisko nadřadíme druhému, má to morální dopady. Sociální psychologové prokázali, že přimějeme-li pokusného jedince, aby přijal pohled jiné osoby, probudí se v něm více pozornosti pro tuto osobu a bude mít větší sklon jí pomáhat. Zaměření na duši poté vede k mravnímu zájmu a může rozšířit morální okruh. K opaku může dojít, je-li někdo vnímán pouze jako tělo a emocí, která tento důsledek podporuje, je hnus. Psycholog Paul Rozin prokázal, že hnus, jak prvně poznamenal Charles Darwin, je evoluční adaptací, která nás odstrašuje od zkaženého masa, takže jej přirozeně vzbuzují zvířata a zvířecí výkaly. Hnus se ale snadno rozšíří i na lidi.
Wir würdigen, dass sie über Glaubensgrundsätze, Wünsche und Bewusstsein verfügen, und wir erkennen, dass sie reelle physische Einheiten sind, die Raum einnehmen und der Schwerkraft unterliegen. Beide Haltungen existieren im normalen Alltag recht gut nebeneinander, doch wenn wir eine Perspektive stärker betonen als die andere, ergeben sich moralische Konsequenzen. Sozialpsychologen haben gezeigt, dass eine Versuchsperson, nachdem sie einfach dazu veranlasst wurde, die Perspektive einer anderen Person einzunehmen, mehr Anteil an dieser Person nimmt und ihr mit höherer Wahrscheinlichkeit hilft. Die Konzentration auf die Seele führt daher zu moralischer Anteilnahme und erweitert den moralischen Kreis unter Umständen. Das Gegenteil kann eintreten, wenn jemand lediglich als Körper angesehen wird. Ein Gefühl, das dieses Ergebnis unterstützt, ist Ekel. Der Psychologe Paul Rozin zeigte, dass Ekel, wie Charles Darwin als Erster anmerkte, eine evolutionäre Anpassung ist, die uns von verdorbenem Fleisch abhält. Deshalb wird er natürlich durch Tiere und tierische Abfallprodukte ausgelöst. Doch kann sich Ekel leicht auf Menschen ausweiten.