Tento vývoj, který loni v červenci získal další oporu ustavením Mezinárodního trestního soudu, přivedl mnohé k přesvědčení, že vítězství mezinárodního práva už není utopickým snem, ale reálnou vyhlídkou. Tato představa je stále lákavá, ale v její morální svůdnosti leží hluboké morální a intelektuální nebezpečí. Stojí za to připomenout postřeh Waltera Benjamina, že ,,každý dokument civilizace je zároveň dokumentem barbarství." Florence Nightingale to velmi dobře chápala, když se v šedesátých letech 19. století odmítla připojit k zakladateli ICRC Henrimu Dunantovi. Tvrdila, že stanovovat meze válčení, čemuž se ICRC věnuje, znamená také činit válku morálně přijatelnější jak pro ty, kdo ji vedou, tak pro ty, kdo jim čelí. Je skutečností, že fetišizace jakéhokoli dokumentu skrývá náboženský přídech, a to by mělo vzbuzovat pochybnosti v každém přemýšlejícím člověku.
Dieser Fortschritt, der mit der Errichtung des Internationalen Strafgerichtshofs im letzten Juli eine weitere institutionelle Stütze bekam, wiegte viele im Glauben, dass der Triumph des Völkerrechts keine utopische Hoffnung mehr sei, sondern bereits eine praktische Perspektive. Diese Vision bleibt verlockend, doch weil sie sich moralisch missbrauchen lässt, birgt sie auch eine tiefe moralische und geistige Gefahr. Es ist hier angebracht, sich an Walter Benjamins Beobachtung "Jedes Dokument der Zivilisation ist zugleich ein Dokument der Barbarei", zu erinnern. Florence Nightingale hatte das verstanden, als sie in den 1860er Jahren ablehnte, sich dem Gründer des Roten Kreuzes, Henri Dunant, anzuschließen. Sie behauptete, Krieg eingrenzen zu wollen, wie es sich das Internationale Rote Kreuz vorgenommen hat, macht den Krieg für diejenigen, die ihn führen und diejenigen, die in ihm ausfechten, moralisch nur noch schmackhafter. Tatsächlich hat die Fetischisierung eines Dokuments immer einen religiösen Haken, der den nachdenklichen Menschen skeptisch stimmen sollte.