Nedávalo by větší smysl obávat se, že by určitý konflikt či globální oteplování mohlo vést ke katastrofě, která zhatí směřování společnosti na stovky let nebo i na delší dobu? I když bude člověk myslet úzce na své vlastní potomky, pravděpodobně doufá, že se jim v budoucí společnosti bude dařit a že pro ni budou pozitivním přínosem. Jestliže se budou mít výrazně lépe než naše generace, jak důležitá je absolutní výše jejich příjmu? Hlubší zdůvodnění růstového imperativu v mnoha zemích možná vychází spíš z obav o národní prestiž a bezpečnost. Historik Paul Kennedy ve své vlivné knize Vzestup a pád velmocí z roku 1989 dospěl k závěru, že zásadním určujícím činitelem globálního postavení země v dlouhodobém výhledu je její bohatství a výrobní síla v poměru k jejím současníkům. Kennedy se zaměřoval zejména na vojenskou moc, ale v dnešním světě si úspěšné země získávají postavení v mnoha rovinách a tvůrci politik po celém světě se právem znepokojují kvůli postavení země na žebříčku ekonomického hodnocení. Ekonomické soupeření o globální moc je nesporně pochopitelné zdůvodnění zaostření na dlouhodobý růst, ale je-li tento konkurenční boj skutečně hlavním vysvětlením tohoto zaměření, musíme přehodnotit obvyklé makroekonomické modely, které tuto věc zcela přehlížejí. Samozřejmě že v reálném světě země právem pokládají dlouhodobý růst za nedílnou součást své národní bezpečnosti a globálního postavení.
Wäre es nicht sinnvoller, sich Gedanken zu machen, ob ein Konflikt oder die globale Erwärmung eine Katastrophe herbeiführen könnte, die die Gesellschaft für Jahrhunderte oder länger aus der Bahn wirft? Selbst wenn nur verengt über die eigenen Nachkommen nachdenkt: Vermutlich wird man doch hoffen, dass es ihnen in ihrer künftigen Gesellschaft gut geht und dass sie einen positiven Beitrag zu dieser leisten. Wenn man davon ausgeht, dass es ihnen wesentlich besser geht als der eigenen Generation, wie wichtig ist dann ihr absolutes Einkommensniveau? Eine tiefer gehende Begründung für das Wachstumsgebot rührt möglicherweise in vielen Ländern aus Besorgnis über das Nationalprestige und die nationale Sicherheit her. In seinem einflussreichen Buch Aufstieg und Fall der großen Mächte aus dem Jahre 1989 kam der Historiker Paul Kennedy zu dem Schluss, dass auf lange Sicht das Vermögen und die Produktionskraft eines Landes im Vergleich zu denen seiner Zeitgenossen die entscheidende Determinante seines globalen Status seien. Kennedy konzentrierte sich insbesondere auf militärische Macht, doch in der heutigen Welt genießen erfolgreiche Volkswirtschaften Status in vielen Dimensionen, und Politiker überall machen sich zu Recht Gedanken über das nationale Wirtschaftsranking. Ein ökonomisches Wettrennen um die Weltmacht ist sicher eine verständliche Begründung dafür, sich auf das langfristige Wachstum zu konzentrieren. Doch wenn ein solcher Wettkampf tatsächlich ein zentraler Grund für diesen Fokus ist, müssen wir die gängigen makroökonomischen Modelle (die diese Frage völlig ignorieren) überprüfen. Natürlich betrachten in der realen Welt alle Länder langfristiges Wachstum als integralen Aspekt ihrer nationalen Sicherheit und ihres globalen Status.