Běžnou věcí se staly sebevraždy a změnila se povaha násilné kriminality a čím dál častěji se prosazoval nový druh zločinnosti – iracionální a bez vazby na vlastní zájem. Tyto jevy měly vzájemnou spojitost. Nacionalismus legitimizoval mobilitu, společně vyvolaly šílenství a nová duševní choroba se projevila sebevraždami a iracionálním násilím. Z nacionalismu vyplynula určitá představa o společnosti a skutečnosti obecně – povědomí, které se stalo kulturním rámcem modernity. Ve své původní, anglické podobě byla z podstaty demokratická. Jak se šířila, zanesla s sebou sémě demokracie do všech koutů světa. Tím, že nacionalismus považoval živé společenství za svrchované, nepřímo, ale drasticky omezil význam Boha; i když se spojoval s vírou a vykládal náboženským jazykem, byl v zásadě sekulární.
Selbstmorde häuften sich und auch das Wesen der Gewaltverbrechen änderte sich, wobei eine neue Form – die irrationale und von Eigeninteressen völlig abgekoppelte – zunehmend vorherrschte. Diese Phänomene wiesen einen Zusammenhang auf. Nationalismus legitimierte Mobilität und beide gemeinsam brachten den Wahnsinn sowie die neue psychische Erkrankung hervor, die sich in Selbstmord und irrationaler Gewalt äußerte. Der Nationalismus implizierte ein bestimmtes Bild der Gesellschaft und der Realität im Allgemeinen – ein Bewusstsein, das zum kulturellen Rahmen der Moderne werden sollte. In seiner ursprünglichen – englischen – Form war Nationalismus grundsätzlich demokratisch. Mit seiner Verbreitung trug er die Samen der Demokratie überall hin. Da der Nationalismus eine lebende Gemeinschaft als souverän ansah, beschränkte er implizit, aber durchaus drastisch die Relevanz Gottes. Selbst in Kombination mit Religion oder in religiösem Idiom präsentiert, war Nationalismus vorrangig säkularer Natur.