A rovněž energická účinnost je realizována především na místní úrovni. Regionální energetické strategie jsou zasazeny do rámce evropské integrace, ale zároveň regiony jakožto ekonomičtí aktéři mají rostoucí úlohu a musí vytvářet rámcové podmínky požadované v oblasti jejich činnosti. Blízkost dotčených osob, ale také koordinace různých akcí a dodržení místních požadavků a specifičností, to jsou prvky, které dodávají regionálním energetickým činnostem na významu. Pro dosažení evropských a mezinárodních cílů je tedy třeba spojit opatření „top-down“ (cíle z Kjóta, evropské směrnice) a přístup „bottom-up“ a poskytnout tak sledovaným cílům kvalitativní a kvantitativní podporu. Většina občanů EU si přeje, aby rozhodnutí týkající se nových výzev, jako jsou zabezpečení dodávek, růst spotřeby energií a změny klimatu, byla přijímána na evropské úrovni (2). Značné ekonomické a ekologické příležitosti se otevírají především pro nové členské státy, kde potenciál energetické účinnosti obnovitelných zdrojů energie nebyl dosud téměř vůbec využit. Využity ovšem mohou být jen díky ambiciózním akcím na regionální úrovni. Energie hraje určující roli v realizaci evropských cílů růstu, zaměstnanosti a trvale udržitelného rozvoje.
Im Allgemeinen sind die Verbreitungsgrade in den neuen Mitgliedstaaten noch viel geringer, mit Ausnahme von Slowenien (48 %) und Lettland (42 %). Wird das BIP in KKS (2) ausgedrückt, so entfallen auf die 10 % in den wohlhabendsten Regionen knapp über 15 % des BIP, während der Anteil der am wenigsten wohlhabenden Regionen 3 % überschreitet. Forschung und Entwicklung (FuE) sind einer der Schlüsselfaktoren zur Bestimmung der Innovationskapazität einer Region. Es kann sich zwar nicht jede Region hohe Ausgaben im Bereich FuE leisten, doch die Konzentration dieser Ausgaben auf eine ziemlich begrenzte Anzahl von EU-Regionen gibt Anlass zur Sorge. Dort ist der Internet-Zugang weniger weit verbreitet als in den anderen Regionen desselben Mitgliedstaates; dieser Unterschied ist besonders deutlich in Spanien, Belgien und Italien. Allerdings sind die Unterschiede zwischen den Mitgliedstaaten größer als innerhalb der Mitgliedstaaten selbst: in den Ziel-1-Regionen in Schweden, dem Vereinigten Königreich oder Deutschland ist der Internet-Zugang weiter verbreitet als in den EU-Haushalten insgesamt und liegt beispielsweise bei weitem höher als in den italienischen Nicht-Ziel-1-Regionen. Es besteht also weiterhin auf lokaler Ebene eine Kluft beim Internet-Zugang; die Verfügbarkeit des Breitbandes beträgt 90 % in den städtischen Haushalten der EU-15 gegenüber 60 % in den ländlichen Haushalten. Der Vierte Zwischenbericht zeichnet auch die jüngsten Entwicklungen der Kohäsionspolitik nach.