Kromě toho tolerují firemní či vládní politiku, která podněcuje vysoké úspory. Trend zvyšování úspor v Číně například započal zhruba kolem roku 1979, kdy byla v této zemi zavedena politika jednoho dítěte. Ta bránila opětovnému vzestupu porodnosti po kulturní revoluci z let 1966-1976. Dnes již zesnulý nositel Nobelovy ceny za ekonomii Franco Modigliani ve své poslední zveřejněné studii (jejímž spoluautorem byl Shi Larry Cao) v roce 2004 tvrdil, že tato demografická změna z velké části vysvětluje zvýšení míry úspor, neboť Číňané nahradili investice do dětí investicemi do kapitálu. Růst příjmů a demografický vývoj však nevysvětlují vše. Chvályhodný cyklus vysokých úspor a vysokého růstu koneckonců funguje v Číně silněji než v jiných rozvojových zemích, kde příjmy stoupají a porodnost klesá.
Sie nehmen darüber hinaus zu erhöhtem Sparen ermutigende Strategien der Unternehmen oder des Staates an. In China etwa begann der Aufwärtstrend beim Sparen etwa, als dort 1979 die Einkindpolitik des Landes umgesetzt wurde. Diese verhinderte, dass die Geburtenrate nach der Kulturrevolution von 1966-76 erneut in die Höhe schoss. Der verstorbene Nobelpreisträger für Ökonomie Franco Modigliani argumentierte in seinem letzten veröffentlichten Forschungsbeitrag im Jahre 2004 (gemeinsam verfasst mit Shi Larry Cao), dass diese demografische Veränderung einen Großteil der Erhöhung der Sparquote erklärt, da die Chinesen ihre Investitionen in die Kinder nun durch Kapitalinvestitionen ersetzten. Doch wachsendes Einkommen und Demografie erklären nicht alles. Schließlich ist der Tugendkreis aus hohen Ersparnissen und rapidem Wachstum in China stärker ausgeprägt als in anderen Entwicklungsländern mit steigenden Einkommen und sinkenden Geburtenraten.