Když se to však stane, pak blahobyt společnosti a ekonomická účinnost samozřejmě klesnou, přestože se oficiálně měřené bohatství zvýší. Nebereme zkrátka v úvahu odpovídající zmenšení hodnoty lidského kapitálu – bohatství zaměstnanců. Pokud navíc banky úspěšně využívají svého politického vlivu k socializaci ztrát a ponechávají si stále větší část pochybně nabytých zisků, pak se měřené bohatství ve finančním sektoru zvýší. Odpovídající zmenšení bohatství daňových poplatníků však neměříme. Podobně platí, že pokud korporace přesvědčí vládu, aby platila za jejich produkty přemrštěné ceny (jak se to daří velkým farmaceutickým společnostem), nebo získají přístup k veřejným zdrojům za nižší než tržní ceny (jak se to daří těžebním firmám), pak se vykázané finanční bohatství zvýší, avšak bohatství obyčejných občanů nikoliv. To, čeho jsme svědky – stagnace mezd a rostoucí nerovnost, přestože se bohatství zvyšuje –, neodpovídá chodu normální tržní ekonomiky, nýbrž něčemu, co nazývám „náhražkovým kapitalismem“. Problém nemusí být v tom, jak by trhy měly fungovat nebo fungují, nýbrž v našem politickém systému, který nedokáže zajistit, aby trhy byly konkurenceschopné, a stanovil pravidla podporující pokřivené trhy, v nichž korporace a bohatí lidé mohou vykořisťovat všechny ostatní (a bohužel to dělají). Trhy samozřejmě neexistují ve vakuu.
Aber in diesem Fall nehmen natürlich das Wohlbefinden der Gesamtgesellschaft und die wirtschaftliche Effizienz ab, selbst wenn der offiziell gemessene Reichtum steigt. Wir beziehen lediglich den gleichzeitigen Wertverlust des Humankapitals – des Wohlstands der Arbeiter und Angestellten – nicht mit ein. Wenn Banken darüber hinaus erfolgreich ihren politischen Einfluss nutzen, um Verluste zu verstaatlichen und mehr und mehr ihrer fragwürdigen Gewinne zu behalten, steigt im Finanzsektor der gemessene Reichtum. Der damit einhergehende Verlust des Reichtums der Steuerzahler wird nicht gemessen. Auch wenn Konzerne die Regierung dazu bringen, zu viel für ihre Produkte zu bezahlen (wie es die großen Pharmakonzerne erfolgreich getan haben), oder Zugang zu öffentlichen Ressourcen zu weniger als dem Marktwert erhalten (wie es bei Bergbauunternehmen der Fall war), steigt der dokumentierte finanzielle Reichtum, auch wenn der Wohlstand der Bürger abnimmt. Was wir beobachtet haben – Lohnstagnation und wachsende Ungleichheit sogar bei steigendem Reichtum – spiegelt nicht die Arbeitsweise einer normalen Marktwirtschaft wider, sondern etwas, das ich „Ersatzkapitalismus“ nenne. Das Problem liegt vielleicht nicht darin, wie sich Märkte verhalten oder verhalten sollten, sondern in unserem politischen System, das keinen ausreichenden Wettbewerb der Märkte gewährleisten kann und Regeln beinhaltet, die zu dauerhaft verzerrten Märkten führen, in denen Konzerne und die Reichen alle anderen ausbeuten können (und dies leider auch tun). Natürlich existieren Märkte nicht innerhalb eines Vakuums.