A třetím příkladem je stále Čína, v níž vládnou inženýři a jiní bezejmenní technokraté. Po roce 1945 měl ideál jednotné Evropy do značné míry podobu plánovačského archetypu, jakési technokratické Utopie. Pro Monneta i ostatní zakladatele poválečné Evropy byl tento ideál veskrze neškodný, ba přímo vznešený. S technokraty je však ta potíž, že mají sklon přehlížet politické důsledky svých plánů. Chovají se tak, jako by politika vůbec neexistovala nebo na ní ve skutečnosti nezáleželo. Ukázkovým příkladem je výkonná ředitelka Mezinárodního měnového fondu Christine Lagardeová. Její nedávné prohlášení, že necítí žádné sympatie k trpícím Řekům, protože měli platit daně, se stalo terčem všeobecné kritiky za to, že bylo nejen necitlivé, ale i pokrytecké (Lagardeová jako diplomatka sama žádné daně neplatí). Ve skutečnosti šlo o typický příklad myšlení technokrata postrádajícího smysl pro politiku.
Und China wird bis heute von Ingenieuren und anderen gesichtslosen Technokraten regiert. Das Ideal eines vereinten Europas nach 1945 war ein planerischer Archetyp und eine technokratische Utopie. Und auf jeden Fall war es für Monnet und die anderen Gründer des Europas der Nachkriegszeit ein menschenfreundliches und sogar edles Ideal. Das Problem mit Technokraten ist aber, dass sie oft die politischen Konsequenzen ihrer eigenen Pläne nicht erkennen. Sie verhalten sich, als gäbe es keine Politik oder als spiele sie keine Rolle. Ein Beispiel dafür ist Christine Lagarde, die geschäftsführende Direktorin des Internationalen Währungsfonds. Ihre jüngste Aussage, sie habe kein Mitgefühl für die leidenden Griechen, weil sie ihre Steuern nicht gezahlt hätten, wurde allgemein nicht nur als gefühllos, sondern auch als scheinheilig kritisiert (weil sie als Diplomatin selbst keine Steuern zahlt). Es war eine typische Aussage einer Technokratin ohne politisches Gespür.