Co by se stalo, kdyby státy jako Vietnam nebo Indie také zavedly svátky, jimiž by si připomínaly čínskou agresi vůči nim po roce 1949? Toto hašteření se o dějiny a vzpomínky posiluje negativní stereotypy o konkurenčních státech, čímž podněcuje fragmentaci a nestabilitu a bezpochyby také přiživilo nedávné územní spory v regionu. Politizace dějin tak zůstává hlavní překážkou usmíření ve východní Asii. Kvůli opakovaným snahám o přepisování historie podle nacionalistických not – někdy i doslova revizemi učebnic – je téměř nemožné zakládat regionální instituce. Nemělo by to tak být. Například Japonsko a Jižní Korea jsou pulzujícími demokraciemi a exportně orientovanými hospodářskými mocnostmi s tradičně úzkými kulturními vazbami a mnoha společnými hodnotami. Jinými slovy jsou to ideální kandidáti na spolupráci.
Was wäre, wenn Länder wie Vietnam und Indien Tage einführen würden, um an die seit 1949 stattfindenden chinesischen Aggressionen gegen sie selbst zu erinnern? Durch die Verstärkung negativer Stereotype über konkurrierende Staaten wirkt ein solcher Umgang mit der Geschichte und der Erinnerung spaltend und destabilisierend und verstärkt die aktuellen Territorialstreitigkeiten in der Region. In der Tat ist die Politisierung der Geschichte weiterhin das größte Hindernis für eine ostasiatische Versöhnung. Wiederholte Versuche, die Geschichte in nationalistischer Absicht neu zu schreiben – oft ganz buchstäblich über die Korrektur der Schulbücher – machen es fast unmöglich, gemeinsame regionale Institutionen zu schaffen. Dies sollte nicht der Fall sein. Japan und Südkorea beispielsweise sind lebendige Demokratien und exportorientierte Zentren wirtschaftlicher Kraft mit traditionell engen kulturellen Verbindungen und vielen gemeinsamen Werten. Anders ausgedrückt, sie sind ideale Kandidaten für eine Zusammenarbeit.