Pro země s „rozumnou“ politikou promptně zřídil mimořádnou úvěrovou linku s rychlým uvolňováním prostředků. Horlivě prosazoval globální fiskální stimul v řádu 2% světového HNP – tento postoj je ještě pozoruhodnější, vezmeme-li v úvahu tradiční konzervatismus fondu ve všech fiskálních otázkách. A v předvečer summitu skupiny G-20 v Londýně důkladně reformoval svou úvěrovou politiku, přičemž začal klást menší důraz na tradiční podmínky a usnadnil státům plnění úvěrových kritérií. Ještě významnější je, že MMF vyšel z londýnské schůzky s podstatně vyššími prostředky a také s novou zodpovědností. Skupina G-20 slíbila, že ztrojnásobí úvěrovou kapacitu fondu (z 250 miliard na 750 miliard dolarů), vydá nová zvláštní práva čerpání (rezervní aktivum vytvořené z koše hlavních měn) v objemu 250 miliard dolarů a povolí fondu půjčovat si v nezbytném případě na kapitálových trzích (což nikdy nedělal). MMF byl také ustanoven jednou ze dvou hlavních institucí – spolu s rozšířeným Fórem pro finanční stabilitu (jež bylo nyní přejmenováno na Komisi pro finanční stabilitu) –, jejichž úkolem bude poskytování včasných varování před makroekonomickými a finančními riziky a vydávání nezbytných strategických doporučení. Další dobrou zprávou je, že se Evropané vzdali svého nároku jmenovat výkonného ředitele MMF (stejně jako se Američané vzdali obdobného nároku jmenovat prezidenta Světové banky).
Rasch stellte der IWF eine Notfall-Kreditlinie für Länder mit „vernünftigen“ Strategien auf die Beine. Der Fonds setzte sich leidenschaftlich für globale Konjunkturprogramme im Ausmaß von 2 Prozent des weltweiten BIP ein – eine angesichts seines traditionellen Konservativismus in Fragen der Haushaltsfinanzierung bemerkenswerte Haltung. Und im Vorfeld des G-20-Gipfels in London wurden die Kreditvergabepraktiken gründlich überarbeitet, wobei man von den althergebrachten Konditionalitäten abwich und die Kriterien für Länder zur Kreditaufnahme aufweichte. Noch bedeutsamer ist, dass der IWF aus der Konferenz in London mit einer substanziell verbesserten Ausstattung an Ressourcen und Kompetenzen hervorging. Die G-20 versprachen, die Kreditkapazität des Fonds zu verdreifachen (von 250 Milliarden auf 750 Milliarden Dollar), 250 Milliarden Dollar an Sonderziehungsrechten auszugeben (eine Reservewährung bestehend aus einem Korb der wichtigsten Währungen) und dem Fonds, wenn nötig, die Kreditaufnahme auf Kapitalmärkten zu gestatten (was er bis jetzt noch nie tat). Außerdem wurde der IWF – neben dem erweiterten Forum für Finanzstabilität (das mittlerweile Financial Stability Board heißt) – zu einer von zwei Führungsinstitutionen ernannt, die frühzeitig vor makroökonomischen und finanziellen Risiken warnen und die entsprechenden Empfehlungen aussprechen sollen. Eine weitere gute Nachricht ist, dass die Europäer ihren Anspruch auf Ernennung des IWF-Direktors aufgeben haben (ebenso wie die Amerikaner, den Chef der Weltbank zu nominieren).