Volitelná politická reakce byla největší v USA, kde v letech 2008-2010 dosáhne celkem 4,8% HDP, a také v Číně, kde dosáhne 4,4% HDP – v Německu a Kanadě byla naproti tomu umírněná a ve Velké Británii, Francii a Indii menší. Rovněž automatické zvýšení deficitu bylo největší v USA, umírněné ve Velké Británii a Německu a menší v Japonsku, Indii, Kanadě, Číně, Francii a Itálii. Tyto automatické dopady by se brzy měly začít obracet, jakmile se ekonomická aktivita zotaví, avšak vedou se rozsáhlé debaty – mimo jiné i na schůzkách G-8 a G-20 –, zda by se volitelný stimul měl prodloužit nebo ukončit, zopakovat nebo zvrátit. Protože každý dnes vypůjčený dolar, euro, jen, rupie nebo jüan vyžaduje stejnou současnou hodnotu vyplacenou na budoucí úrokové platby – a tedy i budoucí daně –, je třeba poměřit významné dlouhodobé náklady s přínosy, které deficity přinášejí dnes; žádný fiskální „oběd zdarma“ neexistuje. Někteří politici, například prezident Barack Obama v USA, vydávají své fiskální stimulační programy za efektivní reakci na hospodářskou krizi.
Die diskretionäre politische Reaktion war in den USA und China mit insgesamt 4,8% bzw. 4,4% vom BIP für die Jahre 2008-2010 am ausgeprägtesten, während sie in Deutschland und Kanada moderat und in Großbritannien, Frankreich und Indien geringer ausfiel. Auch der automatische Anstieg des Defizits war in den USA am größten, in Großbritannien und Deutschland moderat und kleiner in Japan, Indien, Kanada, China, Frankreich und Italien. Mit Erholung der Konjunktur dürfte in Kürze eine Umkehr dieser automatischen Effekte einsetzen. Eine Menge Diskussionen – u.a. auf Ebene der G8 und der G20 – gibt es darüber, ob man die diskretionären Konjunkturimpulse ausweiten oder beenden, wiederholen oder rückgängig machen sollte. Da jeder Dollar, Euro, Yen, jede Rupie und jeder Yuan, für die heute ein Kredit aufgenommen wird, künftige Zinszahlungen – und daher künftige Steuern – im selben gegenwärtigen Wert erfordern, gilt es, wichtige langfristige Kosten gegen den wie auch immer gearteten Nutzen der Defizite, die wir heute anhäufen, abzuwägen. Es wird einem fiskalpolitisch nichts geschenkt. Einige Politiker – so etwa Präsident Barack Obama in den USA – stellen ihre fiskalpolitischen Konjunkturprogramme als effektive Reaktion auf die Wirtschaftskrise dar.