Směrnice Rady 89/552/EHS ze dne 3. října 1989 o´koordinaci některých právních a´správních předpisů členských států upravujících provozování televizního vysílání (Úř. věst. L´298, s.´23; Zvl. vyd. 06/01, s.´224). Výroční zpráva 2009 Soudní dvůr V´této oblasti je třeba upozornit na věc PAGO International (rozsudek ze dne 6. října 2009, C-301/07), ve které byly upřesněny podmínky, jež musí splňovat ochranná známka k´získání „dobrého jména“ ve smyslu čl.´9 odst.´1 písm.´c) nařízení (ES) č.´40/9429. Podle Soudního dvora se tedy tento článek vztahuje rovněž na ochrannou známku Společenství, která má dobré jméno, pro výrobky nebo služby, které jsou podobné výrobkům nebo službám, pro které je uvedená ochranná známka zapsána. Soudní dvůr dále judikoval, že k´získání ochrany podle tohoto ustanovení musí ochrannou známku Společenství znát podstatná část veřejnosti dotčené výrobky nebo službami, na které se tato ochranná známka vztahuje, v´podstatné části území Společenství a´že s´ohledem na dobré jméno ochranné známky PAGO International na celém území určitého členského státu, a´to Rakouska, lze mít za to, že toto území představuje podstatnou část území Společenství. Vtéto oblasti se Soudní dvůr zabýval novou problematikou. Ve věci Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK adalší (rozsudek ze dne 10.´září 2009, C-44/08) měl poprvé možnost vyslovit se k´rozsahu povinnosti informování a´projednání upravené v´článku 2 směrnice Rady 98/59/ES o´sbližování právních předpisů členských států týkajících se hromadného propouštění30.
Richtlinie 85/374/EWG des Rates vom 25. Juli 1985 zur Angleichung der Rechts- und Verwaltungsvorschriften der Mitgliedstaaten über die Haftung für fehlerhafte Produkte (ABl. L 210, S. 29). Jahresbericht 2009 Gerichtshof Mit dieser Richtlinie werden die Regeln für unlautere Geschäftspraktiken auf Gemeinschaftsebene vollständig harmonisiert. Die Mitgliedstaaten dürfen daher keine strengeren als die in der Richtlinie festgelegten Maßnahmen erlassen, und zwar auch nicht, um ein höheres Verbraucherschutzniveau zu erreichen. Eine nationale Regelung, die eine Vermutung der Rechtswidrigkeit von Kopplungsangeboten einführt, obwohl selbst das nationale Gesetz eine Reihe von Ausnahmen von diesem Verbot vorsieht, entspricht nicht den Anforderungen der Richtlinie. Dabei handelt es sich erstens um die Rechtssache FEIA (Urteil vom 2. Juli 2009, C-32/08), in der der Gerichtshof entschieden hat, dass Art. 14 Abs. Der Gemeinschaftsgesetzgeber wollte nämlich mit der Sonderregelung des Art. 14 Abs. 3 der Verordnung auf eine bestimmte Art von Vertragsverhältnis, nämlich das Arbeitsverhältnis, abstellen, was die Anwendbarkeit dieser Bestimmung auf andere Vertragsverhältnisse wie dasjenige, in dessen Rahmen ein Gemeinschaftsgeschmacksmuster als Auftragsarbeit entworfen wird, ausschließt.