Sdílení výhod globalizace s těmi, kdo na ní tratí, je však tradičně pokládáno za zodpovědnost jednotlivých států. Například americká Obchodní regulační pomoc, kterou v roce 1962 zavedla Kennedyho administrativa a jež se stala inspirací pro EGF, je ryze národním programem. Je tedy zapojení EU skutečně oprávněné? Ekonomické zdůvodnění evropského globalizačního fondu zní tak, že obchodní politika byla povýšena na celoevropskou úroveň, přičemž členské státy unie mají i nadále schopnost blokovat rozhodnutí. Vezměme si hypotetický příklad plné obchodní liberalizace v textilním průmyslu, která by měla značně asymetrické dopady například při porovnání mezi Švédskem, kde textilní průmysl prakticky neexistuje, a Portugalskem, kde je naopak velmi významný.
Allerdings wird die Unterstützung von Globalisierungsverlierern traditionell als nationale Aufgabe betrachtet. So ist beispielsweise das Vorbild für den EGF, nämlich die von der Kennedy-Administration 1962 ins Leben gerufene amerikanische Trade Adjustment Assistance, ein rein nationales Programm. Ist also eine EU-Intervention wirklich gerechtfertigt? Ökonomische lässt sich ein europäischer Globalisierungsfonds mit dem Hinweis begründen, dass die Handelspolitik zwar auf EU-Ebene delegiert wurde, die EU-Mitgliedsländer aber weiterhin die Möglichkeit haben, Entscheidungen mit einer qualifizierten Mehrheit zu blockieren. Man führe sich das hypothetische Beispiel einer vollen Liberalisierung im Textilbereich vor Augen, die höchst asymmetrische Auswirkungen auf unterschiedliche Länder hätte. Schweden beispielsweise verfügt über keine nennenswerte Textilindustrie, Portugal schon.