Ostatně ekonomická teorie říká, že rozdíl v úrokových sazbách by měla v průměru vyvažovat devalvace měny s vyšší úrokovou sazbou, takže daný rozdíl je odrazem kompenzace, již investoři požadují za držení peněz v relativně rizikových měnách. Carry trade však doposud zpravidla přinášel kladné výnosy. A v období před propuknutím finanční krize japonský jen vůči většině měn ztrácel hodnotu a zároveň měl nižší úrokové sazby, takže půjčovat si v jenech a investovat do měn s vysokými úrokovými sazbami, například do australského dolaru nebo turecké liry, bylo velice výnosné. To vedlo ke zvýšení toků do carry trade, což načas zvýšilo jeho úspěšnost, neboť vyšší přílivy peněz měly tendenci zjitřovat slabá místa měn s nízkými úrokovými sazbami. Carry trade se během tohoto období zaměřoval v prvé řadě na maximalizaci výnosů, nikoli na řízení rizik. Vedl ale ke dvěma vývojovým posunům v managementu rizik. Zaprvé, zatímco na akciových trzích sotvakdo obhajuje investice do akcií jediné společnosti namísto investic do diverzifikovaného portfolia, na devizových trzích tomu bylo jinak, jelikož tradičním způsobem investování do carry trade bylo použít jediný směnný kurz. Proto byly vyvinuty produkty, které investorům umožnily snadno si půjčit v několika měnách najednou a investovat do portfolia měn s vysokými úrokovými sazbami.
Tatsächlich legt die Wirtschaftstheorie nahe, dass Zinsdifferenzen durchschnittlich durch Abwertung der Währung mit dem höheren Zinssatz ausgeglichen werden sollten; die Differenz würde also den Ausgleich widerspiegeln, den Anleger dafür verlangen, dass sie Geld in relativ riskanten Währungen halten. Doch hat der Carry Trade bisher tendenziell zu positiven Renditen geführt. Und in der Zeit vor der Finanzkrise wertete der Yen (zusätzlich zu den niedrigeren Zinsen) gegenüber den meisten Währungen ab; die Aufnahme von Krediten in Yen zur Anlage in Hochzinswährungen wie dem australischen Dollar oder der türkischen Lira war also hochprofitabel. Dies führte zu zunehmenden Kapitalflüssen in den Carry Trade, was dessen Erfolg für eine Weile steigerte, weil sich die Schwäche von Niedrigzinswährungen durch höhere Kapitalzuflüsse tendenziell verschärft. Der Carry Trade während dieses Zeitraums war primär auf Gewinnmaximierung und nicht auf Risikomanagement ausgerichtet, doch führte er dort zu zwei Entwicklungen. Erstens bestand – anders als auf den Aktienmärkten, wo kaum jemand dazu rät, statt in ein diversifiziertes Portfolio bloß in Aktien eines Unternehmens zu investieren – die traditionelle Anlagemethode beim Carry Trade auf den Devisenmärkten im Wesentlichen im Einsatz einer einzigen Währung. Daher wurden Produkte entwickelt, die es den Anlegern erlaubten, problemlos in mehreren Währungen gleichzeitig Kredite aufzunehmen und in ein Portfolio von Hochzinswährungen zu investieren.