Ani hospodářský růst nezabrání evropskému kompromisu mezi výdaji na obranu a sociálním blahem. Padesát let obranné závislosti na USA vytvořilo v Evropě mocnou „mírovou branži,“ jejímž prvořadým úkolem je zuby nehty bojovat proti výdajům na obranu. Budou chtít uchránit veškeré sociální výdaje, bez ohledu na důsledky pro zahraniční politiku. Protiváhou k „mírovému davu“ mohou být noví migranti z východní Evropy, z jejichž pohledu by škrty v sociálních službách neznamenaly žádné porušení slibů a pro něž jsou důležitější dostupnost práce a hladina mezd. Bude však jistý čas trvat, než noví migranti získají rozhodující politický vliv, a problémy, jež Evropě působí Írán a Rusko, vyžadují okamžitou reakci.
Nicht einmal das Wirtschaftswachstum wird verhindern, dass es in Europa zu einem Ausgleich zwischen den Sozial- und Verteidigungsausgaben kommt. Fünfzig Jahre Abhängigkeit von den USA in Verteidigungsfragen haben in Europa eine mächtige „Friedensindustrie“ geschaffen, deren primärer Geschäftszweck es ist, Verteidigungsausgaben mit Zähnen und Klauen zu bekämpfen. Man möchte, ungeachtet der Konsequenzen für die Außenpolitik, alle Sozialausgaben erhalten. Ein Gegengewicht zu dieser „Friedensfraktion” könnten die neuen Einwanderer aus Osteuropa bilden, für die eine Kürzung der Sozialleistungen kein gebrochenes Versprechen wäre und für die Jobangebote und Lohnniveaus mehr zählen. Allerdings wird es eine Zeitlang dauern, bevor die neuen Einwanderer maßgeblichen politischen Einfluss erlangen. Die Probleme Iran und Russland erfordern allerdings die unmittelbare europäische Aufmerksamkeit.