Důsledky takového zjištění na politické přístupy ale nejsou jednoznačné. Má-li vláda kvalitnější informace a analýzy a správně hodnotí, že obavy veřejnosti nejsou oprávněné, pak má samozřejmě smysl takové informace zužitkovat – a například vydat další dluh. Pokud má ale na druhou stranu veřejnost s ohledem na vyšší riziko katastrofy v zásadě pravdu, politické otázky se výrazně komplikují. Problém spočívá v tom, že vláda bude nejspíš čelit vysokým nákladům, udeří-li pohroma, což dodává vysokou hodnotu možnosti zachovat si fiskální prostor na dobu, kdy jej bude nejvíc zapotřebí. Představa, že výjimečně nízké úrokové sazby jsou pouze symptomy nedostatečné poptávky či finanční represe, je nebezpečně zjednodušená. Jistěže důležitou úlohu stále hrají intenzivnější obavy veřejnosti z rizika budoucí ekonomické katastrofy v důsledku finanční krize, upevněné ještě vleklou křehkostí v eurozóně a stoupající nestabilitou na rozvíjejících se trzích. Proto je veřejnost pochopitelně obezřetnější. Jsou-li však rizika, která mohou pomoci vysvětlit cenové trendy akcií a dluhopisů, reálná, i tvůrci politik by se měli mít na pozoru, aby příliš snadno neodhodili obezřetnost.
Doch die Implikationen dieser Tatsache für die Politik sind alles andere als klar. Falls die Regierung über bessere Informationen und Analysen verfügt und zu der korrekten Einschätzung gelangt, dass die öffentlichen Ängste unbegründet sind, ist es natürlich sinnvoll, sich diese Informationen zu Nutze zu machen – etwa durch Ausgabe zusätzlicher Schuldverschreibungen. Liegt andererseits die Öffentlichkeit in ihrer Wahrnehmung eines erhöhten Katastrophenrisikos richtig, ist die Frage über die richtige Politik komplexer. Das Problem ist, dass die Regierung im Falle einer Katastrophe hohen Kosten ausgesetzt sein dürfte; daher hat es einen hohen Optionswert, sich haushaltspolitische Spielräume für den Fall zu bewahren, dass diese wirklich gebraucht werden. Die Vorstellung, dass ultraniedrige Zinssätze lediglich Symptome einer gestörten Nachfrage oder einer Finanzrepression seien, ist eine gefährliche Vereinfachung. Gesteigerte öffentliche Ängste über das Risiko einer künftigen Wirtschaftskatastrophe spielen im Gefolge der Finanzkrise mit Sicherheit nach wie vor eine wichtige Rolle, die durch die anhaltende Fragilität in der Eurozone und die zunehmende Instabilität in den Schwellenmärkten noch verstärkt wird. Dies macht die Öffentlichkeit verständlicherweise vorsichtiger. Doch wenn die möglicherweise zur Erklärung der Preistrends bei Aktien und Anleihen beitragenden Risiken real sind, sollte auch die Politik sich hüten, alle Vorsichtsmaßnahmen über Bord zu werfen.