Řada vlád ve snaze zvýšit věrohodnost opatrně přistupuje ke zřizování fiskálně poradních orgánů s větší nezávislostí, přičemž vzorem se často stávají centrální banky. K novému předvoji patří rady ve Švédsku, Velké Británii, Slovinsku a Kanadě. Pravomoci švédské fiskální rady jsou obzvlášť široké a dávají jí mandát nejen k vytváření prognóz, ale i k hlubšímu pohledu na pohnutky, jež vedly k vládním politikám, a důsledky, které z nich plynou. Během finanční krize by nezávislá fiskální rada teoreticky mohla přinášet neocenitelnou pomoc. V USA takový orgán mohl přispět do diskuse o nákladech a přínosech sanačních programů a snad tak mohl pomoci k ukončení kongresové paralýzy a obrnit nervy k přenesení větší míry rizika pozitivního vývoje na daňové poplatníky. Bylo by přehnané očekávat, že tyto nové fiskální instituce budou v brzké budoucnosti stejně významné či mocné jako centrální banky. Nad měnovou politikou panuje mnohem větší konsenzus než nad politikou fiskální. Nadto je fiskální politika mnohem komplikovanější a má mnoho dimenzí.
Um ihre Glaubwürdigkeit zu erhöhen, sind eine Anzahl von Regierungen dabei, vorsichtig unabhängigere finanzpolitische Räte einzurichten, wobei als Vorbild häufig die Notenbanken dienen. Vorreiter sind hier Räte in Schweden, Großbritannien, Slowenin und Kanada. Der Auftrag des finanzpolitischen Rates in Schweden ist besonders weit gefasst; dieser verfügt über ein Mandat, nicht nur Prognosen zu erstellen, sondern Motivation und Folgen staatlicher Politik vertiefter zu betrachten. Im Prinzip hätte ein unabhängiger finanzpolitischer Rat während der Finanzkrise von unschätzbarer Hilfe sein können. In den USA hätte eine derartige Behörde sich in Bezug auf Kosten und Nutzen von Bailout-Plänen einschalten können und so ggf. dazu beigetragen, die parlamentarische Paralyse zu überwinden und die Nerven zu stählen, den Steuerzahlern mehr Risiko nach oben zuzugestehen. Es wäre zu viel, zu erwarten, dass diese neuen finanzpolitischen Institutionen so wichtig oder so mächtig wie die Notenbanken werden – zumindest, was die nächste Zeit angeht. Es besteht ein deutlich größerer Konsens in der Geldpolitik als in der Finanzpolitik. Und die Finanzpolitik ist deutlich komplexer und vielschichtiger.