Takový přístup může nastartovat rozvoj v nízkopříjmových zemích a přispět k tomu, aby se rozvíjející se ekonomiky vyhnuly obávané pasti středního příjmu. K tomu, aby fyzická propojenost fungovala, však nejsou zapotřebí jen mohutné objemy financí; nezbytná je rovněž koordinace politik a harmonizace regulací. Závažná politická, suverénní a finanční rizika se mohou stát v krátkodobém měřítku brzdou infrastrukturálních investic. Za prvé je zde riziko, že političtí lídři upřednostní krátkodobé zájmy před dlouhodobou vizí. Například se mohou pokusit získat hlasy snížením mýtného nebo říčních tarifů, čímž způsobí, že jinak dobré infrastrukturální projekty začnou vytvářet čistou ztrátu. Případně mohou postrádat motivaci k obstarávání prostředků na velké projekty, pokud se jejich úsilí neprojeví na volebním výsledku.
Ein solcher Ansatz kann die Entwicklung armer Länder fördern, und Schwellenländern wird es leichter gemacht, die gefürchtete „Falle des mittleren Einkommens“ zu vermeiden. Um diese physische Vernetzung aber tatsächlich zu schaffen, sind nicht nur massive Finanzmittel erforderlich, sondern auch politische Koordinierung und die Harmonisierung der Regulierungsstrukturen. Kurzfristig können Investitionen in Infrastruktur durch erhebliche politische, staatliche und finanzielle Risiken behindert werden. Zunächst einmal besteht die Gefahr, dass die Politiker ihre langfristige Vision kurzfristigen Interessen unterordnen. Beispielsweise könnten sie versuchen, durch Preissenkungen bei Straßenzöllen oder Wassergebühren Wählerstimmen zu bekommen, auch wenn hochwertige Infrastrukturprogramme dadurch in die Verlustzone geraten. Außerdem könnten sie versucht sein, für große Projekte nur dann Finanzierungsmöglichkeiten zu suchen, wenn sich dies direkt in Wählerstimmen auszahlt.