Díky novým pravomocem se poradní parlament stal parlamentem, který přijímá rozhodnutí; jeho pracovní metody a prezentace veřejnosti však stále ještě odpovídaly parlamentu s výhradně konzultačními pravomocemi. Stáli jsme tedy před úkolem reformovat pracovní metody, například průběh diskusí a hlasování na plenárním zasedání, spolupráci mezi výbory či organizaci práce v oblasti vztahů s tiskem a veřejností. Byla to náročná práce. Zpočátku sice téměř všechny kolegyně a kolegové nadšeně vystupovali ve prospěch důkladných reforem, ale s každým krokem od slov k činům nadšení pro reformy opadávalo. Dodnes jsem vděčný Pauline Greenové a Wilfriedu Martensovi za to, že mě účinně podporovali a prosadili reformy ve svých nespokojených politických skupinách. I dnes vyžadují pracovní postupy Parlamentu další reformu. Za nástupce Jacquese Delorse, který po deseti letech výjimečně úspěšného období ve funkci předsedy Komise koncem roku 1994 odešel, navrhli představitelé států a vlád lucemburského předsedu vlády Jacquese Santera.
Durch die neuen Kompetenzen war aus dem Beratungsparlament ein Entscheidungsparlament geworden, aber seine Arbeitsmethoden und seine Darstellung in der Öentlichkeit waren noch immer auf ein Parlament mit reinen Konsultationskompetenzen zugeschnitten. Wir standen also vor der Aufgabe, die Arbeitsmethoden, zum Beispiel den Ablauf der Debatten und Abstimmungen im Plenum, die Zusammenarbeit zwischen den Ausschüssen, die Organisation der Presse- und Öentlichkeitsarbeit zu reformieren. Das war ein schweres Stück Arbeit. Zwar traten zu Beginn fast alle Kolleginnen und Kollegen enthusiastisch für gründliche Reformen ein, aber mit jedem Schritt vom Wollen zum Tun sank die Reformbegeisterung. Ich bin heute noch Pauline Green und Wilfried Martens, dankbar, dass sie mich tatkräftig unterstützt und die Reformen in ihren murrenden Fraktionen durchgesetzt haben. Auch heute ist die Arbeitsweise des Parlaments wieder reformbedürftig. Als Nachfolger für Jacques Delors, der nach zehnjähriger außerordentlich erfolgreicher Amtszeit als Präsident der Kommission Ende 1994 ausschied, schlugen die Staats- und Regierungschefs den Premierminister Luxemburgs, Jacques Santer vor.