Jak uvedl ekonom Lionel Robbins: „Tváří v tvář mrazivé deflaci té doby byla představa, že hlavním nezbytným nástrojem je odepsání pomýlených investic a… podpora tendence k úsporám…, stejně nevhodná jako upírat přikrývky a povzbuzení opilci, který spadl do ledového rybníka, s odůvodněním, že jeho prvotním problémem bylo přehřátí.“ S výjimkou hayekovských fanatiků se zdá všem zřejmé, že koordinovaný globální stimul z roku 2009 zastavil sklouzávání do další velké deprese. Jistě, pro mnoho vlád znamenaly náklady na záchranu svých bank a udržení svých ekonomik nad vodou tváří v tvář kolapsu firem poškození či zničení kredibility.
Der Ökonom Lionel Robbins erinnerte sich: „Konfrontiert mit der kalten Deflation jener Tage war die Vorstellung, dass man vor allem die fehlerhaften Investitionen abschreiben und ... die Disposition zum Sparen fördern müsse, ... so unpassend, als würde man einem Betrunkenen, der in einen eisigen Teich gefallen war, Decken und etwas Anregendes vorenthalten mit der Begründung, sein ursprüngliches Problem sei Überhitzung gewesen.“ Allen außer fanatischen Hayek-Anhängern scheint heute offensichtlich, dass die koordinierten weltweiten Konjunkturimpulse des Jahres 2009 das Abgleiten in eine neue Große Depression verhindert haben. Sicher, die Kosten, die vielen Regierungen dabei entstanden, ihre Banken zu retten und ihre Volkswirtschaften angesichts des wirtschaftlichen Zusammenbruchs über Wasser zu halten, haben ihre Kreditwürdigkeit beschädigt oder vernichtet.