Lepší přístup by pochopil potřeby dané komunity a zajistil, aby se do plánovacích a rozhodovacích mechanismů plně zapojili místní lidé. Ochrana proti výskytu nemocí samozřejmě bude něco stát. Ne však tolik, jak by si člověk mohl myslet: podle údajů Světové banky by k dosažení přijatelné úrovně připravenosti na zdravotnické krize ve většině zemí stačilo vynaložit pouhé 1-2 dolary na osobu ročně. To odpovídá návratnosti investice v poměru deset ku jedné či ještě více. Návratnost investice přitom nebere v úvahu přínosy pro ekonomiku či sociální stabilitu, které přesahují oblast zdraví. V dnešním hluboce provázaném světě platí, že pokud jedna komunita nedokáže předcházet výskytům nemocí nebo je zvládat, pak jsou v ohrožení všichni. Vzhledem k tomu se do prevence a plánování musí zapojit všechny složky společnosti včetně bezpečnostního sektoru a bohatší země musí více investovat do pomoci zemím s nižšími příjmy, aby i ony dosáhly dostatečné úrovně připravenosti. To zahrnuje nejen cílené iniciativy, ale i šířeji pojaté investice, které zlepšují kvalitu, dosah a udržitelnost veřejných zdravotnických systémů a plné zapojení komunit.
Ein besserer Ansatz wäre es, die Bedürfnisse der einzelnen Gemeinschaften zu erkennen und zu gewährleisten, dass die Menschen vor Ort an den Planungs- und Entscheidungsmechanismen vollständig beteiligt sind. Natürlich kostet der Schutz gegen den Ausbruch von Seuchen Geld. Aber nicht so viel, wie man vielleicht glauben würde: Laut Daten der Weltbank müssten die meisten Länder jährlich nur ein bis zwei Dollar pro Person ausgeben, um ein angemessenes Niveau der Vorbereitung auf Gesundheitskatastrophen zu erreichen. Dies entspricht einer Rendite von zehn zu eins – oder gar noch höher. Und in dieser Rendite ist der Nutzen für die Wirtschaft und die soziale Stabilität, der über die gesundheitlichen Aspekte hinaus geht, noch nicht einmal enthalten. Kann in unserer intensiv vernetzten heutigen Welt eine Gemeinschaft den Ausbruch einer Seuche nicht verhindern oder bewältigen, schweben wir alle in Gefahr. Angesichts dessen müssen alle Teile der Gesellschaft, darunter auch der Sicherheitssektor, an der Vorbereitung und Planung beteiligt werden, und die reicheren Länder müssen mehr investieren, um den Ländern mit geringerem Einkommen zu helfen, ein angemessenes Vorbereitungsniveau zu erreichen. Dies beinhaltet nicht nur gezielte Initiativen, sondern auch umfassendere Investitionen, die die Qualität, die Reichweite und die Nachhaltigkeit der öffentlichen Gesundheitssysteme verbessern und die vollständige Beteiligung der Gemeinschaften gewährleisten.