Pravda, totéž platí pro ocenění nekrytých peněz vydaných centrální bankou. Užívání k úhradě daní a status zákonného platidla jim sice oproti kryptoměnám dává pevnější půdu pod nohama, ale co se týče určování tržní hodnoty tohoto pasiva centrálních bank, ekonomii se nedaří. Jelikož jim chybí vlastní vnitřní hodnota, jsou volně směnitelné jen samy vůči sobě. A byť pro reálné peněžní zůstatky lze postulovat způsobnou poptávkovou funkci, rovná se to likvidaci problému proškrtáním předpokladů. Užitečné není ani místo toho předpokládat, že reálná zásoba nekrytých peněz centrálních bank přináší blíže neurčené produktivní služby či záhadné výhody pro domácnosti. Nejlepší ekonomie přišla s předpokladem, že efektivní výměnný obchod není možný a že pro uskutečňování nezbytných transakcí, jako jsou spotřebitelské nákupy, jsou tudíž nezbytné nekryté peníze.
Natürlich gilt dasselbe auch für die Bewertung des von den Notenbanken ausgegebenen Fiatgeldes. Obwohl seine Verwendung zum Bezahlen von Steuern und sein Status als gesetzliches Zahlungsmittel ihm gegenüber Kryptowährungen einen Vorteil verschafft, versagt die Wirtschaftslehre bei der Ermittlung des Marktwertes dieser notenbanklichen Verpflichtung. Ohne Eigenwert ist sie nur mit sich selbst frei konvertierbar. Und während man eine erwartungskonforme Nachfragefunktion für reale Kassenbestände postulieren kann, läuft dies auf ein Ignorieren des Problems hinaus. Es hilft auch nicht, stattdessen anzunehmen, dass der reale Bestand des notenbanklichen Fiatgeldes unspezifizierte produktive Leistungen oder einen irgendwie gearteten Nutzen für die Haushalte mit sich bringt. Das Beste, was der Wirtschaftslehre bisher eingefallen ist, ist die Annahme, dass eine effiziente Tauschwirtschaft ein Ding der Unmöglichkeit und Fiatgeld daher zur Abwicklung unverzichtbarer Transaktionen – wie den Einkäufen der Verbraucher – notwendig sei.