Ionesco sice nebyl moralista, ale ani on by si neodpustil vyvodit z tohoto příběhu morální ponaučení: když se společnost vyhýbá nezbytným krokům, její stav se může jen zhoršovat. Stejně jako se léta množili bukurešťští zdivočelí psi, množily se i neřešené problémy země. Rozsáhlé sociální problémy vyžadují zainteresování celého společenství, ne jen řešení shora. Jistě, opuštěné továrny nebo zástupy nezaměstnaných nelze „adoptovat“ stejně jako opuštěné pejsky. Společnost by nicméně měla a musí vzít na bedra všechna svá břemena a sdílet je. Jednou se to snad Rumunsko naučí. Avšak pochybuji, že celebrity jako Brigitte Bardotová vůbec kdy pochopí absurdnost svých pomýlených priorit – přijet do země, kde miliony lidí žijí v beznaději a strašlivých podmínkách, a zajímat se jen a pouze o divoké psy.
Ionesco war kein Moralist, aber auch er würde eine Moral nicht leugnen, die aus dieser Geschichte zu ziehen ist: Wenn Gesellschaften notwendige Maßnahmen unterlassen, wird alles nur schlimmer. Denn genau wie die wilden Hunde von Bukarest, so vermehrten sich auch Rumäniens ungelöste Probleme mit den Jahren. Umfassende soziale Probleme erfordern das Engagement der ganzen Gemeinschaft und nicht einfach nur eine Lösung von oben. Natürlich kann man keine verlassenen Fabriken oder die Masse der Arbeitslosen „aufnehmen“, wie man es mit Hunden kann. Dennoch soll und muss eine Gemeinschaft ihre Bürden auf sich nehmen und teilen. Eines Tages mag Rumänien tatsächlich diese Lektion lernen. Ich zweifle jedoch daran, dass Berühmtheiten wie die Bardot jemals die Absurdität ihrer unangebrachten Prioritäten erkennen werden – in ein Land zu reisen, in dem Millionen in Verzweiflung und unter entsetzlichen Bedingungen leben, und nur um wilde Hunde besorgt sein.