Tento přístup navíc respektuje zásadu proporcionality. Je-li totiž spravedlivé, aby trestné činy sahající daleko do minulosti byly v určitém okamžiku promlčeny, nelze tutéž zásadu ignorovat při výměru trestu. Hoechst dodává, že i kdyby „zásada kontinuity“ zakotvená v čl. 1 odst. 2 nařízení č. 2988/74 byla dosud v právu Společenství uplatňována, nemohla by vést k nekonečným zvýšením uložených pokut. Konečně, použité zvýšení je nepřiměřené ve srovnání s dřívější praxí Komise. Hoechst především odkazuje na rozhodnutí Komise 98/273/ES ze dne 28. ledna 1998 v řízení podle článku 85 Smlouvy o ES (IV/35.733 – VW) (Úř. věst. L 124, s. V projednávané věci nebylo předloženo žádné zjištění prokazující takovou skutečnost, což je v rozporu s povinností odůvodnění, kterou má Komise. Hoechst dále odkazuje na několik rozhodnutí, v nichž Komise zvýšila základní částku počínaje až druhým rokem, neboť pokyny stanoví zvýšení pouze pro období protiprávního jednání přesahující dobu trvání považovanou za „střední“.
Dieses Vorgehen mache zudem die Beachtung des Grundsatzes der Verhältnismäßigkeit möglich. Denn wenn es richtig sei, dass weiter zurückliegende Tathandlungen zu irgendeinem Zeitpunkt verjährten, dann dürfe dieser Grundsatz nicht bei der Bemessung der Sanktion konterkariert werden. Selbst wenn der Grundsatz des „Fortsetzungszusammenhangs“, auf den in Art. 1 Abs. 2 der Verordnung Nr. 2988/74 Bezug genommen werde, im Gemeinschaftsrecht weitergelten sollte, könnte dies nicht zu unbegrenzten Zuschlägen auf Geldbußen führen. Schließlich sei der Zuschlag im vorliegenden Fall, bezogen auf die bisherige Praxis der Kommission, unverhältnismäßig. Hoechst verweist hierzu zunächst auf die Entscheidung 98/273/EG der Kommission vom 28. Januar 1998 in einem Verfahren nach Artikel 85 EG-Vertrag (Sache IV/35.733 — VW) (ABl. Im vorliegenden Fall sei keine Feststellung getroffen worden, die dies belegt oder erklärt hätte, was gegen die Begründungspflicht verstoße, die der Kommission auferlegt sei. Hoechst nimmt ferner auf mehrere Entscheidungen Bezug, in denen die Kommission den Grundbetrag erst ab dem zweiten Jahr der Zuwiderhandlung erhöht habe, weil in den Leitlinien nur für die Zeiträume eine Erhöhung der Geldbuße vorgesehen sei, die den als „mittlere Dauer“ angesehenen Zeitraum der Zuwiderhandlung überstiegen.