Byl to více než dvojnásobek oproti částce 297 miliard dolarů, investované do výroby obnovitelné energie, třebaže splnění cíle stanoveného pařížskou dohodou předpokládá ponechání nejméně tří čtvrtin známých zásob fosilních paliv pod zemí. Jak tyto údaje naznačují, přesunu investic do oblasti trvale udržitelné energie dál stojí v cestě netečnost institucí a hluboce zakořeněné zájmy průmyslových podniků. Velkou část problému představují bilaterální investiční smlouvy a investiční pravidla obsažená v širších obchodních paktech, jako jsou Severoamerická dohoda o volném obchodu (NAFTA), Energetická charta (ECT) nebo Všeobecná hospodářská a obchodní dohoda (CETA) mezi EU a Kanadou.
Das ist mehr als doppelt so viel wie die 297 Milliarden Dollar, die in die Stromerzeugung mittels erneuerbarer Energien investiert wurden. Und dies obwohl wir wissen, dass zur Einhaltung der Pariser Klimaziele mindestens drei Viertel der bekannten fossilen Energiereserven im Boden bleiben müssen. Wie diese Zahlen nahelegen, stehen institutionelle Trägheit und eingefahrene Brancheninteressen weiterhin einer Verlagerung von Investitionen in nachhaltige Energien im Wege. Ein großer Teil dieses Problems lässt sich auf bilaterale Investitionsverträge und Investitionsregeln in breiter angelegten Handelsabkommen wie dem Nordamerikanischen Freihandelsabkommen (NAFTA), dem Energiecharta-Vertrag (ECT) und dem CETA-Abkommen zwischen der EU und Kanada zurückführen.