Tlak na odklon od plynu sice v Evropě postupem času zesílí, avšak v mnoha jiných koutech světa bude poptávka i nadále růst. V atmosféře energetické nejistoty budou pravděpodobně převažovat přímé transakce se státními garancemi na obou stranách. V čele tohoto procesu dnes stojí Čína, ale rozhodně to není jediná mocnost motivovaná navazovat další styky s producenty na Blízkém východě, v Africe i jinde. Po nedávné plynové dohodě s Ruskem a po událostech uplynulých několika týdnů Čína pravděpodobně přehodnotí svou stále vyšší závislost na ruských dodávkách (ze Sibiře a ze Sachalinu), podobně jako k tomu došlo v Německu. Zároveň platí, že politika boje proti klimatickým změnám pravděpodobně dostane podstatně nižší prioritu.
In Europa wird sich der Druck, mit der Zeit aus Gas auszusteigen, zwar erhöhen, aber in vielen anderen Teilen der Welt wird der Bedarf weiter wachsen. In einem Klima der Energieunsicherheit werden wohl direkte Transaktionen zwischen Staaten die Oberhand gewinnen. China ist in dieser Hinsicht derzeit führend, aber wohl kaum die einzige Macht, die ein Interesse hat, die Verbindungen mit Produzenten im Nahen Osten, Afrika und anderswo auszubauen. Nach der jüngst abgeschlossenen Gasliefervereinbarung mit Russland werden die Ereignisse der letzten Wochen China wohl zu einer Neubewertung seiner zunehmenden Abhängigkeit von russischen Lieferungen (aus Sibirien und Sachalin) veranlassen, wie das auch in Deutschland geschehen ist. Gleichzeitig wird den Maßnahmen zur Bekämpfung des Klimawandels wahrscheinlich deutlich geringere Priorität eingeräumt werden.