Neschopnost změnit zemědělskou politiku rychleji výše naznačeným směrem je drahá – jak pro sektor samotný, tak i pro mezinárodní společenství. Důležité kroky některých vlád směrem k zákazu exportních dotací však ukazují, že pokrok je stále možný. Podíváme-li se dopředu, pak hlavní prioritou by mělo být řešení zbývajících problémů za účasti všech, přičemž veškerá tabu by měla zůstat za dveřmi. Politici by se měli podívat na domácí podporu novýma očima, ve světle současných tržních a politických podmínek. Navíc potřebujeme zlepšit přístup na trhy a přesvědčit země, aby nastolily režim silnějšího vymáhání v oblasti exportní konkurence a exportních omezení. Vymýcení hladu, ukončení potravinové nejistoty a zajištění trvalé udržitelnosti, to jsou globální priority, které volají po kolektivním postupu.
Dass wir nicht in der Lage waren die Agrarpolitik zügiger in die beschriebene Richtung zu lenken, hat sich als kostspieliger Fehler erwiesen – nicht nur für den Sektor selbst, sondern auch für die internationale Gemeinschaft. Dennoch gilt: bereits erfolgte Reformen zur Abschaffung der Exportsubventionen, zeigen, dass Fortschritte weiterhin möglich sind. Für weitere Fortschritte brauchen wir eine offene und vorbehaltlose Auseinandersetzung aller Beteiligten über sämtliche bestehenden Probleme. Entscheidungsträger sollten die Frage staatlicher Unterstützungen neu überdenken. Gleichzeitig sollte der Marktzugang erleichtert werden und Länder davon überzeugt werden, sich zu strengeren und verbindlichen Regeln in Bezug auf den Exportwettbewerb und Ausfuhrbeschränkungen zu verpflichten. Der Sieg über den Hunger, das Ende der Ernährungsunsicherheit und Nachhaltigkeit lassen sich nur gemeinsam erreichen.