Spojené státy, Velká Británie i Francie si podle všeho myslely, že se vše děje příliš rychle, a že kdyby Německo nepotvrdilo své členství v NATO (což nakonec udělalo), ocitla by se v ohrožení mezinárodní bezpečnost. Několik měsíců totiž panovaly obavy, že Rusko podmíní svůj souhlas se sjednocením odchodem Německa ze Severoatlantické aliance. Zatímco USA své pochybnosti maskovaly, Velká Británie a Francie nebyly tak klidné. Britská premiérka Margaret Thatcherová se omezila na znepokojená veřejná prohlášení, avšak francouzský prezident François Mitterrand pokládal za nezbytné odjet do východního Berlína na improvizovanou návštěvu, a to navzdory názoru svého ministerstva zahraničí i navzdory velkému nadšení francouzského lidu z německého sjednocení. Mitterrand doufal, že celý proces zpomalí a naváže vyjednávání na nějaké mezinárodní záruky. Jeho úsilí však skončilo fiaskem, na které se v Berlíně vzpomíná dodnes.
Die Vereinigten Staaten, Großbritannien und Frankreich schienen zu denken, dass alles zu schnell passierte, dass die internationale Sicherheit gefährdet wäre, falls das neue Deutschland seine Mitgliedschaft in der NATO nicht bestätigen sollte (was Deutschland schließlich tat). Doch befürchtete man einige Monate lang, Russland würde Deutschlands Ausstieg aus dem Bündnis als Bedingung für seine Zustimmung zur Wiedervereinigung fordern. Während die USA ihre Zweifel verhüllten, fühlten sich Großbritannien und Frankreich weniger wohl. Die britische Premierministerin Margaret Thatcher beschränkte sich auf besorgte öffentliche Äußerungen, der französische Präsident François Mitterrand erachtete es jedoch als notwendig, Ost-Berlin einen improvisierten Besuch abzustatten, entgegen dem Rat seines Außenministeriums und trotz der großen Begeisterung des französischen Volkes für die deutsche Wiedervereinigung. Mitterrand hoffte, er könnte den Prozess verlangsamen und die Verhandlungen an internationale Garantien knüpfen. Sein Versuch war ein Fiasko, an das man sich in Berlin bis heute erinnert.