George Fletcher si klade otázku, v čem se dnešní antisemitismus liší od svých předchůdců. Civilizovaní lidé neradi přiznávají, že jsou rasisty, sexisty či antisemity, ale přitom se staví na zadní, když tato tabu někdo přestoupí. Když říkají, že černoši jsou lepší atleti nebo že ženy se dokáží lépe starat o domácnost a děti, popírají, že jde o předsudek. Ale co si máme myslet o lidech, kteří soudí, že ,,bohatí židé" ovládají třeba veřejné sdělovací prostředky? Mýlí se jenom, anebo je jejich ,,omyl" mravním selháním? Nalézt hranice antisemitismu je dnes obtížné, neboť většina světa nesouhlasí s tvrdým vojenským zákrokem Izraelců na okupovaném Západním břehu Jordánu a v pásmu Gazy. Ať už je kritika izraelské politiky oprávněná či nikoli, kritiky a politiky, kteří na toto téma veřejně vystoupili, rozhodně nelze házet do jednoho pytle s lidmi, kteří vyhlašují, že s židy měl už dávno skoncovat Hitler.
George Fletcher geht der Frage nach, was neu ist am heutigen Antisemitismus. Zivilisierte Menschen geben ungern zu, rassistisch, sexistisch oder antisemitisch zu sein. Das sind gesellschaftliche Tabus. Vielleicht denken sie, Schwarze seien eigentlich die besseren Sportler oder Frauen die besseren Haushälterinnen, aber sie würden sofort bestreiten, voreingenommen zu sein. So weit, so gut. Was aber, wenn jemand glaubt, die "reichen Juden" beherrschten zum Beispiel die Medien? Wäre das einfach ein Irrtum, oder wäre dieser "Irrtum" bereits moralisch bedenklich? Heutzutage ist es schwierig, die Grenzen des Antisemitismus genau festzulegen, weil das harte Durchgreifen der israelischen Armee im Westjordanland und im Gazastreifen überall in der Welt auf Kritik stößt. Ob die Kritik an der israelischen Politik nun gerechtfertigt ist oder nicht, bleibt dahingestellt - Experten und Politiker, die sich zu dem Thema äußern, sollten jedenfalls nicht mit denjenigen in einen Topf geworfen werden, die finden, Hitler hätte sein Vorhaben zu Ende führen sollen.