Pochopitelně není ideální, že USA má Volckerovo pravidlo a [Británie] Vickerse…“ Měl zajisté pravdu, leč další oblastí, kde prvotní postkrizový zápal najít globální řešení selhal, jsou instituce „příliš velké na krach“. Politováníhodným výsledkem je nerovné hřiště, které bankám dává pobídky přemístit své provozy, ať už geograficky nebo ve smyslu právnických osob. O takový výsledek skupina G20 ani nikdo jiný v roce 2009 neusiloval. Když banky snědí ekonomiku LONDÝN – Guvernér britské centrální banky Mark Carney koncem loňského roku překvapil na konferenci obecenstvo spekulací, že do roku 2050 by bankovní aktiva v Londýně mohla vystoupat na víc než devítinásobek britského HDP. Jeho prognóza představovala prostou extrapolaci dvou trendů: vytrvalého celosvětového prohlubování finančních trhů (tj. růstu finančních aktiv předhánějícího růst reálné ekonomiky) a trvání podílu Londýna na globálním finančnictví. Možná že jde o rozumné předpoklady, ale odhad mnohé hluboce znepokojil. Hostit obrovské finanční centrum s nadměrnými domácími bankami může daňové poplatníky vyjít draho.
Es ist offenkundig nicht ideal, dass die USA die Volcker-Regel haben und [Großbritannien] Vickers…” Damit hat er sicher recht, aber „zu groß zum Scheitern“ ist ein weiterer Bereich, wo der anfängliche, nach der Krise bestehende Enthusiasmus für globale Lösungen versagt hat. Das unglückliche Resultat sind nun ungleiche Bedingungen, wobei für Banken Anreize bestehen, ihre Operationen entweder geographisch oder hinsichtlich rechtlicher Einheiten zu verlagern. Das ist nicht das Ergebnis, das den G-20 – oder sonst jemandem – im Jahr 2009 vorschwebte. Banken essen Wirtschaft auf LONDON – Der Gouverneur der Bank of England, Mark Carney, überraschte sein Publikum auf einer Konferenz Ende letzten Jahres mit Spekulationen, wonach die Aktiva der Banken in London bis 2050 auf das Neunfache des britischen BIPs anwachsen könnten. Seine Prognose stellte eine einfache Extrapolation zweier Trends dar: die weltweit anhaltende Vertiefung des Finanzsektors (also schnelleres Wachstum der Finanzanlagen als der Realwirtschaft) und die Erhaltung des Londoner Anteils am globalen Finanzgeschäft. Dabei handelt es sich vielleicht um vernünftige Annahmen, dennoch war die Einschätzung für viele zutiefst beunruhigend. Ein riesiges einheimisches Finanzzentrum und überdimensionale nationale Banken können den Steuerzahlern teuer zu stehen kommen.