Samotný trh je neefektivní způsob jak stimulovat výzkum a vývoj v oblasti nejistých technologií, a nebudou-li alternativy k dispozici, vysoká uhlíková daň jednoduše poškodí růst. Jinými slovy, všichni si pohoršíme. Green a Galiana navrhují zpoplatnění uhlíku zpočátku omezit na nízkou daň (třeba 5 dolarů za tunu) k financování výzkumu a vývoje v oblasti energetiky. Časem by se tato daň měla nechat růst, aby povzbudila zavádění efektivních a cenově dostupných technologických alternativ. Investovat kolem 100 miliard dolarů ročně do výzkumu neuhlíkové energetiky by znamenalo, že bychom v zásadě dokázali změnu klimatu s výhledem na celé století vyřešit. Green a Galiana kalkulují přínosy – vzešlé z nižšího oteplení a vyšší prosperity – a konzervativně uzavírají, že za každý vynaložený dolar by tento přístup předešel klimatické újmě v hodnotě 11 dolarů. Porovnejte si to s jinými analýzami, které dokládají, že důrazná a okamžitá snížení uhlíkových emisí by byla nákladná, a přesto by předešla poškození klimatu v hodnotě pouhých 0,02 dolaru. Budeme-li pokračovat v uskutečňování politik snižování emisí v krátkodobém výhledu, aniž bychom se soustředili na rozvoj nezbytných technologií, může to mít jediný výsledek: prakticky žádný vliv na klima, ale významné stlačení hospodářského růstu, takže víc lidí bude žít v chudobě a planeta bude horším místem k životu, než by mohla být.
Der Markt allein ist eine ineffektive Methode, Forschung und Entwicklung in Technologien, deren Funktionieren unsicher ist, zu stimulieren, und eine hohe Kohlenstoffsteuer bremst, wenn keine Alternativen zur Verfügung stehen, lediglich das Wachstum. Mit anderen Worten: Es wird uns allen schlechter gehen. Green und Galiana schlagen vor, den Preis für Kohlenstoffemissionen zunächst auf eine niedrige Steuer (vielleicht fünf Dollar pro Tonne) zu begrenzen, um Forschung und Entwicklung im Energiebereich zu finanzieren. Im Laufe der Zeit, so argumentieren sie, sollte man die Steuer langsam ansteigen lassen, um zur Entwicklung effektiver, bezahlbarer alternativer Technologien zu ermutigen. Wenn wir jährlich etwa 100 Milliarden Dollar in die Erforschung nicht auf Kohlenstoff basierender Energien investierten, so würde das bedeuten, dass wir den Klimawandel im Wesentlichen im Verlaufe des Jahrhunderts in den Griff bekommen könnten. Green und Galiana berechnen den Nutzen – aus verringerter Erwärmung und größerem Wohlstand – und kommen zu der konservativen Schlussfolgerung, dass dieser Ansatz für jeden ausgegebenen Dollar etwa elf Dollar an Klimaschäden vermeiden würde. Man vergleiche dies mit anderen Analysen, die zeigen, dass sofortige, starke Senkungen der Kohlenstoffemissionen teuer wären, aber nicht mehr als 0,02 Dollar an vermiedenen Klimaschäden bewirken würden. Falls wir weiter eine Politik der kurzfristigen Emissionsverringerungen verfolgen, ohne uns auf die Entwicklung der hierfür nötigen Technologien zu konzentrieren, gibt es nur ein mögliches Resultat: praktisch keine Auswirkungen auf das Klima, aber eine wesentliche Verringerung des weltweiten Wirtschaftswachstums, mehr Menschen, die in Armut leben, und einen Planeten, der in einem schlechteren Zustand ist, als er es sein könnte.