Polsko jako spojenec USA nepředstavuje pro prezidenta Jacquese Chiraka nebo kancléře Gerharda Schrödera takový problém. Vedoucí představitelé Francie a Německa ve skutečnosti reagují na vzrůstající nevyzpytatelnost nového uspořádání vznikající Evropy. Přihlížejí, jak se na scéně objevují noví hráči (například Spanělsko), kteří utvářejí politiku EU - zejména zahraniční -, a mají dojem, že jejich tradiční vedoucí role se ocitá v ohrožení. Evropskou unii s deseti novými členskými zeměmi vsak nelze řídit stejně jako po minulá desetiletí. Z hlediska Francie a Německa tedy problém nevznikl proto, že je Polsko nějakým ,,trojským koněm`` Ameriky. Struktura EU dnes vyžaduje nejen nový konsensus o roli Evropy ve světě, ale i nové prostředky, jak tohoto konsensu dosáhnout. Při řesení své vnitřní rovnováhy sil se Evropa nemůže neohlížet na dějiny.
Polen als Verbündeter der USA ist nicht das eigentliche Problem von Präsident Jacques Chirac oder Bundeskanzler Gerhard Schröder. Beide reagieren eigentlich auf die wachsende Unvorhersehbarkeit der heute entstehenden europäischen Ordnung. Sie sehen neue Spieler (zum Beispiel Spanien) ins Feld kommen, die die EU-Politik und besonders die Außenpolitik mitgestalten und merken, dass ihre traditionelle Führungsrolle in Frage gestellt wird. Aber eine EU mit 10 neuen Mitgliedern kann einfach nicht mehr nach dem Muster der vergangenen Jahrzehnte geführt werden. Die Herausforderung für Frankreich und Deutschland besteht also nicht darin, dass Polen eine Art ``trojanisches Pferd'' der USA ist. Sie liegt vielmehr darin, dass die Struktur der EU jetzt nicht nur nach einem neuen Konsens über die Rolle Europas in der Welt verlangt, sondern auch nach neuen Wegen, diesen Konsens zu erreichen.