Je to zvláštní, protože každé rozumné chápání postupu vědy by vedlo k očekávání, že jak prohlubujeme své znalosti, zjišťujeme, že skutečnost je občas horší, občas lepší, než jsme čekali, a že nejpravděpodobnější distribuce bude 50-50. Ekologičtí bojovníci ji ovšem téměř bez výjimky považují za 100-0. Jestliže pravidelně narážíme na překvapení v jediném směru, jestliže se naše modely bortí pod překvapivými ranami čím dál horší reality, nevěští to našemu vědeckému přístupu nic dobrého. Ba lze prohlásit, že pokud se modely neustále v něčem mýlí, pak je to zřejmě tím, že jde o modely chybné. A nemůžeme-li důvěřovat svým modelům, nemůžeme vědět, jaký přístup si máme osvojit, chceme-li stav věcí ovlivnit. Jestliže nám však nová fakta neustále dokládají, že důsledky změny klimatu jsou horší a horší, velkomyslné argumenty o vědecké metodě možná nemají velkou váhu.
Das ist eigenartig, da man nach einem vernünftigen Verständnis des wissenschaftlichen Prozesses erwarten würde, dass wir, während wir mehr Wissen sammeln, herausfinden, dass die Dinge manchmal schlimmer und manchmal besser sind, als wir erwartet haben, und die wahrscheinlichste Verteilung ungefähr 50-50 beträgt. Umweltaktivisten sehen diese Verteilung jedoch nahezu ohne Ausnahme als 100-0 an. Wenn wir andauernd nur in einer Richtung überrascht werden, wenn unsere Modelle von einer sich ständig verschlimmernden Realität eingeholt werden, heißt das nichts Gutes für unseren wissenschaftlichen Ansatz. Man kann sogar argumentieren, dass die Modelle selbst wahrscheinlich nicht stimmen, wenn sie ständig falsche Resultate liefern. Und wenn wir unseren Modellen nicht trauen können, können wir nicht wissen, welche politische Entscheidung wir treffen sollen, wenn wir etwas wirkungsvoll verändern wollen. Doch wenn uns neue Fakten permanent zeigen, dass die Folgen des Klimawandels immer schlimmer werden, könnten hoch gesinnte Auseinandersetzungen über wissenschaftliche Methoden nicht so viel Gewicht haben.