A jelikož výdaje na zdravotní péči jsou u občanů starších 65 let přibližně čtyřikrát vyšší než u občanů mladších 65 let, klade stárnoucí populace obrovské nároky na lékařské zdroje. K tomu je potřeba přičíst neustálé zavádění nových (a obvykle dražších) technologií a také zvýšenou poptávku po vysoce kvalitní zdravotní péči. Chceme více, očekáváme více a stěžujeme si hlasitěji, pokud to nedostaneme. A když to dostaneme , rychle zvedneme laťku a chceme ještě více. V případě Spojených států je pak čistým výsledkem průměrné plošné zvyšování nákladů o 10 až 15 procent ročně v několika posledních letech - a konec není na dohled. Rovněž evropské země čelí silnému tlaku na snižování nákladů, který podkopává jejich hýčkaný ideál rovného přístupu ke zdravotní péči. Bohužel je nepravděpodobné, že širší využívání finanční spoluúčasti a odpočitatelných položek ze strany pacientů, privatizace zdravotnické infrastruktury a sestavování pořadníků na zbytné operace a další neurgentní péči budou v budoucnu fungovat lépe, než tomu bylo v minulosti. Zapotřebí je zde radikální změna v našem způsobu nazírání na medicínu a zdravotnictví, nikoliv pouhé nalézání lepších způsobů, jak reorganizovat současné systémy.
Da die Gesundheitskosten für Menschen über 65 Jahre um vier Mal höher liegen als bei den unter 65-Jährigen, nehmen die Ansprüche auf Mittel der medizinischen Versorgung in alternden Gesellschaften gewaltig zu. Dies ist verbunden mit der ständigen Einführung neuer (üblicherweise teurerer) Technologien, und dem steigenden Verlangen nach einer Gesundheitsfürsorge von hoher Qualität. Wir wollen mehr, erwarten mehr und beklagen uns lauter, wenn wir sie nicht bekommen. Wenn wir sie bekommen, schrauben wir schnell die Meßlatte hoch und wollen noch mehr. Netto führt das in den Vereinigten Staaten seit einigen Jahren - und ohne dass ein Ende in Sicht wäre - zu einer durchschnittlichen, sich über das gesamte System erstreckenden Kostenerhöhung von jährlich 10 % - 15 %. Auch die Europäischen Länder leiden unter einem ernsthaften Kostendruck, der ihr liebgewordenes Ideal der gleichen Versorgung für alle untergräbt. Leider wird die größere Verbreitung von Zuzahlungen und Abzügen, der Privatisierung der Infrastruktur des Gesundheitswesens, von Wartelisten bei aufschiebbaren chirurgischen Eingriffen und bei anderen Maßnahmen der Nicht-Notfallmedizin wahrscheinlich in Zukunft auch nicht mehr bringen als in der Vergangenheit. Nötig ist eine grundsätzliche Veränderung der Art, wie wir über Medizin und Gesundheitsfürsorge denken, und nicht nur ein besserer Weg, wie wir das bestehende System umorganisieren.