Ačkoli před USA a Evropou stojí úkoly, které je třeba řešit, existuje reálné nebezpečí, že líčení všech možných událostí jako předzvěstí nové roztržky se prokáže jako sebenaplňující proroctví. V sázce je ale příliš, než abychom to dovolili. Evropa a Severní Amerika si uchovávají zásadně společný postoj. Když budou postupovat společně, bude možné učinit větší pokrok při vypořádávání se se světovými problémy, než když budou vnímat každé globální ohnisko problémů jako příležitost získat výhodu na účet toho druhého. Pokud se naopak atlantické partnerství rozdrobí až k rivalitě a nepřátelství, bude svět nebezpečnějším místem. Co je potřeba udělat? Existuje-li politická vůle, bude možné partnerství zachovat a posílit. To znamená, že vůdci po obou březích Atlantiku by vždy měli brát v úvahu účinky svých rozhodnutí (a své řeči) na atlantický vztah.
Auch wenn die USA und Europa noch Fragen zu lösen haben, besteht die eigentliche Gefahr darin, dass dann, wenn man jedes mögliche Ereignis als Ankündigung einer neuen Spaltung darstellt, sich diese daraus dann auch ergibt. Es steht zu viel auf dem Spiel, um das weiterhin zuzulassen. Europa und Nordamerika haben im Grundsatz weiterhin eine gemeinsame Perspektive. Wenn beide zusammen arbeiten, lassen sich mehr Fortschritte, in der Handhabung der Weltprobleme erzielen, als wenn sie jeden Krisenpunkt der Welt als gute Gelegenheit nutzen, um daraus auf Kosten des anderen Vorteil zu ziehen. Wenn sich dagegen die atlantische Partnerschaft in Konkurrenz oder Feindseligkeit auflöst, wird die Welt noch gefährlicher werden. Was ist zu tun? Wenn dazu der politische Wille vorhanden ist, kann die Partnerschaft gewahrt und aufrechterhalten werden. Dies bedeutet, dass die Entscheidungsträger beiderseits des Atlantiks, ständig die Auswirkungen ihren Entscheidungen (und ihres Sprachgebrauchs) auf die wechselseitigen Beziehung berücksichtigen sollten.