Existují dva způsoby investování – doma a mezinárodně – a svět pokulhává v obou. Domácí investice mají různé podoby, jako jsou investice firem do strojů a budov, investice domácností do domů nebo vládní investice do lidí (vzdělání, kvalifikace), znalostí (výzkum a vývoj) a infrastruktury (doprava, energie, voda a klimatická odolnost). Přístupem neokeynesiánů je snaha zvýšit domácí investice jakéhokoliv druhu. Tento názor hlásá, že výdaje jsou výdaje. Neokeynesiáni se proto snaží podnítit další investice do bydlení prostřednictvím rekordně nízkých úrokových sazeb, další nákupy automobilů prostřednictvím zajištěných spotřebitelských úvěrů a další hotové infrastrukturální projekty prostřednictvím krátkodobých stimulačních programů. A když se investiční výdaje nehnou z místa, doporučí, abychom nasměrovali „nadměrné“ úspory do další spotřební horečky.
Es gibt zwei Arten von Investitionen, in- und ausländische, und beide Arten bleiben weltweit hinter den Erwartungen zurück. Inlandsinvestitionen nehmen viele Formen an, darunter Unternehmensinvestitionen in Maschinen und Gebäude; Haushaltsinvestitionen in Eigenheime; und Regierungsinvestitionen in Menschen (Ausbildung, Fähigkeiten), Wissen (Forschung und Entwicklung) und Infrastruktur (Transport, Energie, Wasser oder Klimaverträglichkeit). Der neokeynesianische Ansatz versucht, Inlandsinvestitionen aller Arten zu erhöhen. Laut dieser Sichtweise sind Ausgaben einfach Ausgaben. So haben Neokeynesianer versucht, durch niedrige Zinssätze die Investitionen in Immobilien anzukurbeln, die Autoverkäufe durch verbriefte Konsumentenkredite zu steigern und durch kurzfristige Stimulierungsprogramme mehr sofort einsatzbereite Infrastrukturprojekte zu schaffen. Wenn sich die Ausgaben für Infrastruktur nicht bewegen, empfehlen sie, „übermäßige“ Ersparnisse in einen erneuten Konsumrausch zu verwandeln.