Planetární systém atmosféra-oceán je jako vana, která se plní CO2 a dalšími skleníkovými plyny: čím vyšší je jejich hladina, tím teplejší planeta bude. Kohoutek emisí se musí zcela uzavřít, jakmile vana dosáhne hladiny spojené s určitou úrovní oteplení – řekněme 2ºC, nad kteroužto hodnotou začínají podle téměř jednomyslného názoru vědců hrozit vážná rizika, vzniká možnost zlomových bodů a adaptační schopnost civilizace přestává být zaručená. Jinak se atmosférická vana bude plnit dál a oteplovat planetu o 3º, 4º, 5º a tak dále, až emise konečně ustanou – nebo až vyhyneme. Čím dříve kohoutek uzavřeme, tím na nižší teplotě se klima stabilizuje, tím menšímu riziku budeme čelit a tím nižší budou náklady naší adaptace na teplejší planetu.
Das Ozean-Atmosphäre-System der Erde ist wie eine Badewanne, die sich mit CO2 und anderen Treibhausgasen füllt: Je höher der Pegel, desto wärmer wird es auf dem Planeten. Der Emissions-Wasserhahn muss zugedreht werden, sobald die Badewanne einen Pegel erreicht, der mit einer Erwärmung in einer bestimmten Höhe einhergeht – sagen wir 2ºC, über der − und da sind sich die Wissenschaftler fast alle einig – ernste Gefahren drohen; die Möglichkeit besteht, dass „tipping points“ (an denen es zu plötzlichen, drastischen und irreversiblen Veränderungen im Klimasystem kommt) erreicht werden und die Anpassungsfähigkeit der Zivilisation nicht garantiert ist. Geschieht dies nicht, wird die atmosphärische Badewanne immer voller und wird den Planeten um 3º, 4º, 5º und so weiter erwärmen bis die Emissionen irgendwann aufhören – oder wir aussterben. Je eher wir den Wasserhahn zudrehen, desto niedriger wird die Temperatur sein, bei der sich das Klima stabilisiert, desto weniger Gefahren werden wir uns gegenüber sehen und desto weniger wird uns die Anpassung an einen wärmeren Planeten kosten.