Totéž platí pro nejistotu nad tím, kdo bude v roce 2013 prezidentem, nad hladinami zdanění a výdajů, nad hrozbou dalšího zablokování vlády kvůli dluhovému stropu a nad rizikem dalšího snížení suverénního ratingu, pokud by politický pat nadále blokoval plán střednědobé fiskální konsolidace. Za takových podmínek většina firem a spotřebitelů projeví opatrnost ve výdajích – možnost vyčkávat má svou hodnotu –, čímž dále oslabí hospodářství. Zatřetí, fiskální útes se v roce 2013 bude rovnat brzdě růstu v rozsahu 4,5 % HDP, nechají-li se vypršet všechna daňová snížení a transferové platby a započnou drakonické škrty ve výdajích. Samozřejmě že tato brzda bude mnohem slabší, jelikož nárůsty a výdajové škrty budou výrazně měkčí. I když se však fiskální útes projeví jako mírný retardér růstu – pouhých 0,5 % HDP – a roční růst na konci roku bude pouze 1,5 %, jak se zdá pravděpodobné, postačí taková fiskální brzda ke zpomalení ekonomiky na pádovou rychlost: sotva 1% tempo růstu. Začtvrté, růst soukromé spotřeby v posledních několika čtvrtletích nereflektuje růst reálných mezd (které ve skutečnosti klesají).
Den gleichen Effekt hat die Unsicherheit darüber, wer 2013 Präsident sein wird, über Steuersätze und Ausgabenniveau, über die Bedrohung durch eine weitere mögliche Regierungskrise wegen der Schuldengrenze und über das Risiko einer weiteren Herabstufung der Staatsschulden, falls der Plan für mittelfristige Haushaltskonsolidierung weiterhin durch politischen Stillstand blockiert werden sollte. Unter solchen Bedingungen werden die meisten Unternehmen und Konsumenten mit ihren Ausgaben vorsichtig sein und lieber abwarten – was die Wirtschaft zusätzlich schwächt. Drittens wird dann, wenn 2013 alle Steuererleichterungen und Transferzahlungen auslaufen und drakonische Ausgabenkürzungen in Kraft treten, die Haushaltsklippe das Wachstum um 4,5% belasten. Da die Steuererhöhungen und Haushaltskürzungen viel milder ausfallen werden, wird diese Belastung natürlich viel geringer sein. Aber selbst wenn sich die Haushaltsklippe lediglich als kleines Wachstumsschlagloch erweisen sollte – nur 0,5% des BIP – und das jährliche Wachstum Ende des Jahres, wie vorauszusehen, nur 1,5% betragen sollte, dürfte die Haushaltsbelastung das Wachstum zum Erliegen bringen: auf weniger als 1%. Viertens spiegelt das Wachstum des Privatkonsums in den letzten Quartalen nicht die Entwicklung der (fallenden) Reallöhne wider.