Anebo jinak: jsou Evropané intelektuálně, jazykově a kulturně vybaveni k tomu, aby dokázali úspěšně skloubit ideál rovnosti se stále rozmanitějším složením evropského obyvatelstva? Východisko je v podstatě zřejmé: vlády by neměly zaměňovat společensko-ekonomické problémy (nezaměstnanost, násilí, vytlačování určitých skupin na okraj atd.) s otázkami kultury a náboženství. Jinými slovy by neměly „kulturalizovat“, „religionizovat“ nebo „islamizovat“ sociální problémy. Skutečnost, že většinu Evropanů, kteří se potýkají s nezaměstnaností nebo společenským vytlačováním na okraj, představují černoši, Asiaté, Severoafričané či muslimové, neznamená, že jejich situaci vysvětluje jejich náboženství, etnický původ nebo kultura. Jakýkoliv druh kulturního, náboženského či rasového determinismu je nebezpečný: nezaměstnanost a marginalizace odrážejí společensko-ekonomické procesy a k jejich vyřešení potřebujeme jasnou sociální a ekonomickou politiku. Uchylovat se k vágním kulturně-nábožensky-rasovým vysvětlením je recept na nečinnost, ne-li přímo na pochybné kroky. Kulturní, rasové a náboženské dimenze mohou být samozřejmě podružnými faktory, které je třeba zohlednit, ale nepředstavují hlavní příčiny nezaměstnanosti a vytlačování na okraj. Evropské vlády by se neměly řídit návrhy krajně pravicových řečníků, ale spíše se smířit s prosazováním rázné a nápadité politiky zaměřené na řešení hlubších problémů vzdělání (segregované nebo druhořadé školy, školní osnovy atd.), nerovných pracovních příležitostí a rozpadu měst.
Oder um es anders auszudrücken, sind die Europäer intellektuell, sprachlich und kulturell für die Herausforderung gerüstet, das Prinzip der Gleichheit mit einer europäischen Bevölkerung zu vereinen, deren Verschiedenheit immer mehr zunimmt? Der Ausgangspunkt ist hier eigentlich klar: Die Regierungen sollten sozioökonomische Probleme (Arbeitslosigkeit, Gewalt, Marginalisierung usw.) nicht mit Fragen der Kultur und Religion verwechseln. Anders ausgedrückt: Man sollte soziale Probleme nicht „kulturalisieren“, „religionisieren“ oder „islamisieren“. Die Tatsache, dass eine Mehrheit der Europäer, die von Arbeitslosigkeit oder sozialer Marginalisierung betroffen sind, schwarz, asiatisch, nordafrikanisch oder muslimisch ist, bedeutet nicht, dass ihre Religion, Ethnizität oder Kultur ihre Situation erklärt. Jede Art von kulturellem, religiösem oder rassischem Determinismus ist gefährlich: Arbeitslosigkeit und Marginalisierung spiegeln sozioökonomische Prozesse wider, und wir brauchen eine klare Sozial- und Wirtschaftspolitik, um sie zu lösen. Die Zuflucht zu unbestimmten kulturellen/religiösen/rassischen Erklärungen ist ein Rezept für Untätigkeit, wenn nicht gar für irrige Aktionen. Kulturelle, rassische und religiöse Dimensionen können selbstverständlich Nebenfaktoren sein, die in Erwägung gezogen werden müssen, doch sind sie nicht die Hauptursachen für Arbeitslosigkeit und Marginalisierung. Anstatt den Vorschlägen der Rhetorik von rechts außen zu folgen, sollten sich die europäischen Regierungen damit anfreunden, starke und kreative politische Maßnahmen zu ergreifen, um die zugrunde liegenden Probleme der Bildung (getrennte oder zweitklassige Schulen, Lehrpläne usw.), der ungleichen Einstellungschancen und des Stadtverfalls anzugehen.