To ale vyžaduje radikální změnu přístupu: je zapotřebí úplně odhodit představu, že základem zdanění právnických osob bude výdělek. Odkazovat na firemní příjem mělo smysl, když se zdanění podniků považovalo za nejzazší mez v systému progresivního zdanění osobních příjmů. Většina zemí však dnes už přijala „duální“ zdanění příjmů, které zachází s plody kapitálu shovívavěji než s jinými osobními příjmy. Navíc platí, že každá daň, jejíž výnosy rostou zároveň s firemními zisky, zákonitě odrazuje od investic. Tato překážka se ztratí, jestliže se podnikový základ daně oddělí od běžných zisků a naváže se na nějaké širší měřítko činnosti. Ba pro každou firmu by to znamenalo pobídku k překonání průměru, neboť právě zisky nad hladinou průměru by se nezdaňovaly.
Dennoch bedarf es eines radikal anderen Ansatzes: Den Gewinn als Grundlage der Unternehmensbesteuerung sollte man überhaupt vergessen. Dieses Konzept hatte einen Sinn, als man die Unternehmensbesteuerung als „Sicherheitsnetz“ in einem System der progressiven Besteuerung individueller Einkommen sah. Aber in den meisten Ländern hat man heute ein duales Einkommenssteuersystem, in dem die Früchte des Kapitals milder besteuert werden als individuelle Einkommen. Überdies bremst eine Steuer, deren Erträge mit den Gewinnen der Firmen ansteigt, sicher die Investitionstätigkeit. Dieses demotivierende Signal verschwindet, wenn man die Unternehmensbesteuerung von den Gewinnen abkoppelt und als Steuerbasis ein weiter gefasstes Maß unternehmerischer Aktivitäten etabliert. Damit würde man für die Unternehmen einen Anreiz schaffen, überdurchschnittliche Leistungen zu erbringen, da überdurchschnittliche Gewinne nicht zu versteuern wären.