Pokud se venkovští dělníci dostanou do finančních potíží, jež v jiných zemích často vedou k prodeji půdy, mohou napnout síly při hledání jiné práce anebo žádat o vládní pomoc. Půdu však nikdy nelze prodat ani zastavit a bez souhlasu státní správy nelze její využití převést ze zemědělského na jiné komerční účely. Tato zvláštní úprava přináší důležitý výsledek: pokud migrující dělníci přijdou ve městě o práci, zůstává jim určitý příjem z pronajaté půdy a mohou se do své obce vrátit a půdu získat zpět (obvykle do roka). Políčko přidělené dle systému smluv s domácnostmi na venkově sice zemědělcům nedá zbohatnout, ale slouží jim jako sociální zajištění pro případ nouze. To z velké části vysvětluje, proč urbanizace Číny zaostává: systém držby půdy – který podle všeho v ostatních rozvojových zemích nelze napodobit – zajišťuje, že se rezervoár pracovních sil pro industrializaci a urbanizaci nepřelévá do městských slumů, ale zůstává v obcích na venkově.
Geraten Landarbeiter in finanzielle Schwierigkeiten, was in anderen Ländern oft zum Verkauf von Grund und Boden führt, haben sie die Möglichkeit, sich um andere Jobs zu bemühen oder staatliche Hilfe zu beantragen. Aber das Land selbst kann nicht verkauft oder hypothekarisch belastet werden und ohne staatliche Genehmigung darf es auch nicht anders als landwirtschaftlich genutzt werden. Diese besondere Regelung hat zu einem wichtigen Ergebnis geführt: Wenn Wanderarbeiter ihren Job in der Stadt verlieren, haben sie immer noch ein Einkommen aus dem Pachtvertrag. Sie können in ihr Dorf zurückkehren und das Land (normalerweise innerhalb eines Jahres) wieder für sich beanspruchen. Das kleine Grundstück, das im Rahmen des Vertragssystems für bäuerliche Haushalte zugewiesen wurde, macht den Bauern vielleicht nicht reich, dient aber dennoch als soziales Sicherheitsnetz letzter Instanz. Dies erklärt über einen Umweg, warum Chinas Urbanisierung hinterher hinkt: Das System der Landverpachtung – dessen Nachahmung in anderen Entwicklungsländern offenbar unmöglich ist – stellt sicher, dass die Arbeitskräftereserven für Industrialisierung und Urbanisierung in den Dörfern und nicht in städtischen Slums lokalisiert bleiben.