Jen několik málo rozvojových zemí skutečně vážně bojuje se svojí chudobou. Ve většině ostatních veřejné výdaje podporují naopak příslušníky střední a vyšší střední třídy; tedy v zásadě městské obyvatelstvo. Ekonomiky většiny chudých zemích jsou tedy zaměřeny proti vlastním chudým obyvatelům, a to mnoha způsoby: tím, jak je uměle navýšena zaměstnanost ve veřejném sektoru: státním úředníkům jsou vypláceny vysoké mzdy, vysoké ve srovnání s průměrnými mzdami v zemi, a pracovní místa ve státním sektoru často poskytují celoživotní zaměstnání právě příslušníkům středních vrstev; tím, jakým způsobem jsou rozdělovány důchody, které jsou k přístupné jen pro vyvolené úředníky a další státní zaměstnance, ale nikoliv pro chudé rolníky; tím, že bezplatné universitní vzdělání se stává další formou přerozdělování zdrojů od chudých směrem k bohatým, protože i chudí přispívají svými daněmi na chod universit, přestože sami jen výjimečně studují;
Wenige Entwicklungsländer sind ernsthaft damit beschäftigt die Armut zu bekämpfen. In vielen dieser Länder werden die Mittelklasse und die obere Mittelklasse bei den öffentlichen Ausgaben bevorzugt und am allermeisten die Bewohner der Städte. In der Mehrzahl der armen Länder hält die Wirtschaft ihre eigenen Armen auf vielfältige Weise zum Narren: • durch künstlich überhöhte Zahlen öffentlich Angestellter: Mit den im Vergleich zu Durchnittslöhnen hohen Gehältern der staatlich Beschäftigten, ist die Arbeit für den Staat oft eine Stelle auf Lebenszeit für die Kinder der Mittelklasse; • weil Rentenzahlungen oft nur für einige auserwählte leitende Angestellte im gehobenen Sektor und für Beamte erhältlich sind, und nichts für die arme Landbevölkerung bereitgestellt wird; • weil die kostenlose Ausbildung an der Universität eine Form von Umverteilung von arm zu reich ist, da die Armen zwar Steuern für die Universität zahlen, aber sie nur selten besuchen können;