Investoři by se však před takovým argumentem měli mít na pozoru. Může se sice jevit věrohodně, ale jen stěží je nezvratný; ještě důležitější však je, že rozhodně neříká, že vysoké ceny jsou udržitelné. Je samozřejmě pravda, že reálné dlouhodobé úrokové sazby dost zřetelně poklesly – sice nijak náhle a nejen v poslední době, ale klesají poměrně plynulým tempem už víc než dvacet let. Podle MMF dosahovaly světové reálné dlouhodobé úrokové sazby vrcholu na bezmála 7% v průměru v roce 1984 a do roku 2004 se snížily až lehce pod 2%. Během této doby se vyskytly výkyvy nahoru i dolů, ale celkový trend byl klesající a velikost tohoto poklesu – téměř pět procentních bodů – je udivující. Bushe a pravděpodobný kandidát, který v lednu nahradí Alana Greenspana na pozici předsedy Federálního rezervního úřadu, označil pokles reálných úrokových sazeb jen v poslední dekádě za „globální přemíru spořivosti“. Nejde o to, že je na světě „příliš mnoho“ úspor, nýbrž o to, že míra spořivosti je taková, že výnosy, měřeno reálnými úrokovými sazbami, jsou mnohem nižší, než kdysi bývaly. Ve svém projevu v březnu 2005 Bernanke prohlásil, že právě tato „přemíra“ nám pomáhá vysvětlit některé rysy amerického hospodářství, snad včetně ohromného fiskálního a obchodního schodku. Nízké reálné dlouhodobé sazby znamenají, že aktivum, které vydělá řekněme 100 USD za rok v reálných hodnotách, by v roce 1984, kdy vynášelo 7%, mělo hodnotu reálných 1429 USD, avšak dnes, kdy vynáší pouhá 2%, by mělo hodnotu 5000 USD.
Anleger sollten dieser Begründung allerdings vorsichtig gegenüberstehen. Sie hört sich zwar plausibel an, ist aber kaum schlüssig und sagt vor allem nichts darüber aus, ob hohe Preise aufrecht erhalten werden können. Freilich stimmt, dass die realen langfristigen Zinssätze merklich gesunken sind – nicht schlagartig und auch nicht erst in letzter Zeit, aber doch konstant über die letzten zwanzig Jahre. Nach Angaben des IWF erreichten die realen langfristigen Zinssätze im Jahr 1984 einen Höchststand von durchschnittlich fast 7 % und fielen bis zum Jahr 2004 auf knapp unter 2 %. In dieser Zeit gab es zwar auch Höhen und Tiefen, aber die Gesamttendenz wies nach unten und das Ausmaß dieses Rückgangs – beinahe fünf Prozentpunkte – ist doch auffällig. Ben Bernanke, Vorsitzender des wirtschaftlichen Beraterstabs von Präsident George W. Bush und aussichtsreicher Kandidat für die Nachfolge von Alan Greenspan als Chef der US-Notenbank Federal Reserve, bezeichnete den Rückgang der realen Zinssätze in den letzten zehn Jahren als „globale Ersparnisschwemme“. Es gibt zwar weltweit nicht „zu viele“ Ersparnisse, aber die Summe der Ersparnisse ist hoch genug, um die Erträge, gemessen an realen Zinssätzen, auf ein Niveau sinken zu lassen, das um einiges niedriger liegt als in der Vergangenheit. In einer Rede im März 2005 meinte Bernanke, dass diese „Ersparnisschwemme“ mehrere Besonderheiten der amerikanischen Ökonomie, darunter auch die enormen Haushalts- und Leistungsbilanzdefizite, erklären könne. Niedrige reale Zinssätze führen dazu, dass ein langfristiger Vermögenswert, der einen Ertrag von, sagen wir, 100 Dollar im Jahr abwirft, im Jahr 1984 bei einem Zinssatz von 7 % einem realen Wert von 1.429 Dollar entsprochen hätte, aber heute, bei einem Zinssatz von nur 2 %, real 5.000 Dollar wert wäre.