Během letošního fotbalového mistrovství světa v Brazílii, což je země trpící chronickým nedostatkem hotelových kapacit, sehnalo přes 100 000 lidí ubytování díky webovým stránkám nabízejícím sdílení soukromých domů. Příležitosti k nákupu či prodeji navíc získaly otevřenější ráz: polovina hostitelů figurujících ve službě Airbnb ve Spojených státech má nízké až střední příjmy a 90% hostitelů na celém světě pronajímá své primární bydlení. Některá města si už uvědomila, jaký užitek lze získat z podpory ekonomiky sdílení. Například Seattle dereguloval sektory dopravy a pohostinství, čímž hodil rukavici taxikářským a hotelovým monopolům ve městě. Ekonomická změna takové velikosti však zákonitě má i své odpůrce, přičemž obavy některých z nich jsou zcela legitimní. Nevytěsňují peer-to-peer firmy zavedené značky díky tomu, že neplatí srovnatelné daně? Neprovozují tyto firmy – přetékající rizikovým kapitálem – svou činnost se ztrátou, aby si zajistily vyšší podíl na trhu?
Bei der Fußballweltmeisterschaft im vergangenen Sommer in Brasilien, einem Land mit chronischem Hotelzimmermangel, fanden mehr als 100.000 Menschen ihre Unterkünfte über Home Sharing-Webseiten. Kauf- und Verkaufsgelegenheiten sind auch viel inklusiver geworden: die Hälfte aller Airbnb-Gastgeber in den USA haben niedrige bis mittlere Einkommen, weltweit vermieten 90 Prozent aller Gastgeber ihren Hauptwohnsitz. Nicht wenige Städte haben die Vorteile einer Förderung der Share Economy erkannt. So hat zum Beispiel Seattle Transport- und Hotelgewerbe dereguliert und damit das Taxi- und Hotelgewerbe der Stadt herausgefordert. Aber ein wirtschaftlicher Wandel dieser Größenordnung ruft zwangsläufig auch Gegner auf den Plan, einige mit durchaus gerechtfertigten Anliegen. Liegt nicht doch ein unfairer Wettbewerb vor, wenn die Geschäfte der Share Economy nicht besteuert werden? Können es sich diese Geschäfte, frisch mit neuem Kapital ausgestattet, leisten, mit Verlusten zu arbeiten, um sich ihren Marktanteil zu erobern?