Rovněž Woodrow Wilson a Lyndon Johnson založili kampaň na slibech míru, ale oba krátce po svém zvolení zavlekli Ameriku do války. Jsou tyto povolební obraty výsměchem demokracii? Jak mohou voliči dělat inteligentní rozhodnutí, když jsou předvolební kampaně tak pečlivě zinscenované a tak úlisně propagované? Teoretikové politického vůdcovství naznačují, že bychom měli věnovat menší pozornost politickým slibům potenciálních lídrů a více se zaměřit na jejich emoční inteligenci – na jejich sebekontrolu a schopnost být vstřícní k druhým. V rozporu s názorem, že emoce brání jasnému uvažování, totiž může schopnost chápat a regulovat emoce vést k efektivnějšímu myšlení.
Auch Woodrow Wilson und Lyndon Johnson machten in ihren Wahlkämpfen Versprechungen zum Thema Frieden, dennoch führten beide Amerika kurz nach ihrer jeweiligen Amtsübernahme in den Krieg. Sind solche Richtungswechsel nach Wahlen eine Verhöhnung der Demokratie? Wie können die Wähler intelligente Entscheidungen treffen, wenn Wahlkämpfe einem akribisch geplanten Drehbuch folgen und raffiniert über die Bühne gebracht werden? Führungstheoretiker weisen darauf hin, dass wir weniger auf die Versprechungen der Politiker, als vielmehr ihre emotionale Intelligenz achten sollten – ihre Selbstbeherrschung und die Fähigkeit, auf andere zuzugehen. Entgegen der Ansicht, wonach Emotionen klares Denken beeinträchtigen, kann die Fähigkeit, Emotionen zu verstehen und zu steuern, sehr wohl zu effektiverem Denken führen.