Máme řadu institucí, jako jsou Světová obchodní organizace, Energetická charta či Energetické společenství, které už dnes výtečně plní úlohu rozvíjet pravidla a vymáhat jejich dodržování v energetickém sektoru. Ačkoliv by navíc takové fórum mělo být inkluzivní, nemusí mít globální ambice; bylo by nepraktické snažit se přivést k jednacímu stolu úplně všechny. A jeho zakladatelé by si sice měli dávat pozor, aby ho nevedla či neovládala jediná země nebo blok zemí, ale zároveň neuškodí, pokud toto fórum začne v malém měřítku, pouze s několika zeměmi, a teprve pak se začne rozšiřovat. Například Evropská komise, která pracuje na vytvoření energetické unie, je v dobré pozici, aby zahájila otevřený dialog o dlouhodobé energetické politice s nečlenskými zeměmi EU. Unie je největším dovozcem energie na světě a prospělo by jí, kdyby spojila diskusi o své energetické strategii s rozhovory s hlavními světovými exportéry. V době, kdy EU reviduje svou energetickou i zahraniční politiku, by si neměla nechat ujít příležitost k začlenění otevřeného dialogu o energetické politice do svého plánování. V tomto kontextu by jedna z tradičních slabin komise – totiž že o zahraniční a energetické politice obvykle rozhodují jednotlivé členské státy – mohla fungovat jako významná výhoda.
Eine Menge Organisationen – etwa die Welthandelsorganisation, die Energie-Charta und die Energiegemeinschaft – leisten bereits hervorragende Arbeit bei der Entwicklung von Regeln bzw. ihrer Durchsetzung im Energiesektor. Zudem sollte eine derartige Organisation zwar inklusiver Art sein, muss jedoch keine globalen Ambitionen haben; es wäre nicht praktikabel, zu versuchen, alle an einen Tisch zu bringen. Und während ihre Gründer darauf achten sollten, dass eine derartige Organisation nicht von einem einzigen Land oder Länderblock beherrscht wird, schadet es nicht, mit nur einigen wenigen Ländern klein anzufangen und dann erst zu expandieren. Tatsächlich ist die Europäische Kommission, die auf eine Energieunion hinarbeitet, gut aufgestellt, um einen offenen Dialog mit Nicht-EU-Ländern über die langfristige Energiepolitik einzuleiten. Die EU ist der größte Energieimporteur der Welt und würde davon profitieren, die Diskussion über ihre Energiestrategie an Gespräche mit den weltweit führenden Energie-Exporteuren zu knüpfen. Die EU sollte bei der Neuausrichtung ihrer Energie- und Außenpolitik nicht die Chance verpassen, einen offenen Dialog über die Energiepolitik in ihre Planung einzubeziehen. In diesem Zusammenhang könnte sich eine der traditionellen Schwächen der EU-Kommission – dass die Außen- und Energiepolitik in der Regel von den einzelnen Mitgliedstaaten entschieden wird – als wichtiger Vorteil erweisen.