Abychom mohli tisknout ve větším měřítku, zkonstruovali jsme robotický výtlačný systém s několika tryskami. Robot obměňoval vlastnosti materiálu a vytvořil struktury o délce 3,5 metru vyrobené z jediného kusu materiálu, 100% recyklovatelné. Hotové části jsme nechali uschnout, aby v kontaktu se vzduchem přirozeně získaly svůj tvar. Tak proč stále ještě navrhujeme věci z plastu? Bublinky vzduchu jako vedlejší produkt tisku, jsme využili jako nosiče fotosyntetických organismů, které se na naší planetě objevily před 3,5 miliardami let, jak jsme se dozvěděli včera. Společně s kolegy z Harvardu a MIT jsme vložili bakterie, které byly geneticky upravené tak, aby rychle pohlcovaly uhlík z atmosféry a přeměňovaly ho na cukr. Jako úplně prvním se nám podařilo vytvořit struktury, které se z paprsků jednoduše stanou sítěmi a při větších rozměrech dokonce okny. Ovocný strom, který plodí ovoce.
Um Strukturen in großem Maßstab zu drucken, bauten wir eine robotergesteuerte Extrusionsanlage mit mehreren Düsen. Der Roboter variierte Materialeigenschaften beim Drucken und erzeugte 3,5 m langen Strukturen aus einem einzigen Material, das zu 100 % recyclebar ist. Wenn die Teile fertig sind, lässt man sie trocknen und sie finden beim Kontakt mit der Luft ihre natürliche Form. Warum entwerfen wir also immer noch mit Kunststoff? Die Luftblasen, die ein Nebenprodukt des Druckprozesses waren, dienten zur Aufnahme von photosynthetischen Mikroorganismen, die erstmals vor 3,5 Mrd. Jahren auf der Erde auftauchten, wie wir gestern gelernt haben. Mit unseren Projektpartnern in Harvard und am MIT bauten wir genetisch veränderte Bakterien ein, die aus der Atmosphäre rasch Kohlenstoff aufnehmen und in Zucker umwandeln. Zum ersten Mal konnten wir Strukturen mit nahtlosen Übergängen schaffen, von Trägern zu Geflecht, und in größerem Maßstab, zu Fenstern. Ein obsttragender Obstbaum.