Mezi levicovými Evropany je běžná představa, že rasové předsudky, včetně antisemitismu, jsou výhradně pravicovým jevem. To pravděpodobně vychází z Dreyfusovy aféry z konce devatenáctého století. Když byl francouzský armádní kapitán Alfred Dreyfus v roce 1894 při zmanipulovaném soudním líčení křivě obviněn z velezrady, francouzská společnost byla rozdělena na převážně konzervativní odpůrce a liberální obránce židovského důstojníka. Konzervativci byli často neochvějní římští katolíci, hluboce nesví ze sekulární francouzské republiky, kterou si spojovali s liberály a Židy. Reakční francouzský antisemitismus však odrážel širší trend v Evropě dvacátého století.
Dass Rassenvorurteile, darunter auch Antisemitismus, ein ausschließlich rechtes Phänomen sei, ist eine Fehleinschätzung, die alle Linken in Europa gemeinsam haben. Dies geht wahrscheinlich auf die Dreyfus-Affäre im späten 19. Jahrhundert zurück. Als der französische Armeekommandant Alfred Dreyfus 1894 in einem manipulierten Prozess fälschlicherweise des Verrates angeklagt wurde, war die französische Gesellschaft zwischen meist konservativen Dreyfus-Gegnern und liberalen Verteidigern des jüdischen Offiziers gespalten. Die Konservativen waren häufig überzeugte Katholiken, die mit der säkularen französischen Republik, die sie mit Liberalen und Juden in Verbindung brachten, zutiefst unzufrieden waren. Der reaktionäre französische Antisemitismus spiegelte allerdings einen umfassenderen Trend im Europa des zwanzigsten Jahrhunderts wider.