Ceny, které plně zohlední důsledky spotřeby zdrojů, budou také důležitým nástrojem směrujícím chování podniků i spotřebitelů k vyšší zdrojové efektivitě a inovaci. Správné nastavení této rovnováhy závisí na zohlednění bohatých vazeb mezi přírodním kapitálem a dalšími čtyřmi druhy kapitálu, které drží pohromadě naše společnosti a ekonomiky (tj. lidský, sociální, výrobní a finanční kapitál). Společné rysy uvedených kapitálů, například nadměrná spotřeba a nedostatečné investice, naznačují potenciál pro výrazně jednotnější opatření napříč oblastmi jednotlivých politik (např. územní plánování, integrace mezi hospodářskými odvětvími a zohlednění životního prostředí), hlubší dlouhodobější přístup k vědomí, že řada z těchto rizik se může objevit v průběhu mnoha desetiletí (např. plánování scénářů), a inteligentní rozhodování ohledně časově blízkých opatření, která předvídají dlouhodobé potřeby a vyhýbají se technologickým bariérám (např. investice do infrastruktury)(19). Vzhledem k rostoucí konkurenci o zdroje z Asie a Latinské Ameriky a rostoucímu tlaku na současný status EU-27 jako největšího světového hospodářského a obchodní uskupení je toto důležité zejména pro Evropu. Ačkoliv například Japonsko již dlouho zaujímá v oblasti zdrojové efektivity vedoucí postavení, i další země – například Čína – si v této oblasti stanovují ambiciózní cíle, neboť jsou si vědomy dvojího přínosu spočívajícího ve snižování nákladů a budoucích tržních příležitostech. Existují tři hlavní typy přírodního kapitálu (viz kapitola 6), jejichž řízení vyžaduje různá politická opatření. V některých případech může být vyčerpaný přírodní kapitál nahrazen jinými typy kapitálu, například neobnovitelné zdroje energie, které slouží k rozvoji a investicím do obnovitelných zdrojů energie. Ve většině případů však tomu tak není.
Ebenfalls ein wichtiges Instrument, um das Geschäfts- und Konsumverhalten in Richtung höherer Ressourceneffizienz und Innovation zu stimulieren, werden Preise sein, die die Folgen der Verwendung von Ressourcen zur Gänze berücksichtigen. Das richtige Gleichgewicht hängt von der Bewertung der vielen Verbindungen zwischen natürlichem Kapital und den anderen vier Arten von Kapital ab, die unsere Gesellschaften und Volkswirtschaften zusammenhalten (d.h. menschliches, soziales, produziertes und Finanzkapital). Die Gemeinsamkeiten zwischen diesen Kapitalen, zum Beispiel überhöhter Verbrauch und unzureichende Investitionen, zeigen das Potenzial deutlich kohärenterer Maßnahmen in den verschiedenen Politikbereichen (wie Raumplanung, Verbindung von Wirtschaftssektoren und Umweltüberlegungen), tiefergehender und längerfristiger Wissensansätze, wonach etliche dieser Risiken über Jahrzehnte entstehen können (wie Szenarioplanung) und kluger Entscheidungen für kurzfristige Maßnahmen, die langfristige Bedürfnisse antizipieren und technologische Sackgassen vermeiden (z.B.Infrastrukturinvestitionen)(19). Dies ist besonders wichtig für Europa angesichts des wachsenden Wettbewerbs um Ressourcen aus Asien und Lateinamerika und des wachsenden Drucks auf den gegenwärtigen Status der EU-27 als weltweit größter Wirtschafts- und Handelsblock. Japan gilt zum Beispiel seit langem als Spitzenreiter bei der Ressourceneffizienz, aber auch andere Länder – wie z. B. China – setzen sich ehrgeizige Ziele in diesem Zusammenhang und erkennen den doppelten Vorteil von Kostensenkungen und zukünftigen Marktchancen. Es gibt drei Haupttypen des natürlichen Kapitals (siehe Kapitel 6), deren Verwaltung jeweils unterschiedliche politische Maßnahmen erfordert. In einigen Fällen kann das natürliche Kapital, wenn es erschöpft ist, durch andere Arten von Kapital ersetzt werden, wie nicht erneuerbare Energieträger, die zur Entwicklung von und Investition in erneuerbare Energiequellen eingesetzt werden. Meist ist dies jedoch nicht der Fall.