To přitom nemá vůbec žádný teoretický ani empirický základ, zejména v zemích jako USA, kde se většina investic (na mezní úrovni) financuje dluhově a úroky lze daňově odečíst. Mezní návratnost a mezní náklady klesají poměrně, takže investice jsou do velké míry beze změn. Bližší pohled, který zohlední zrychlené odpisy a dopady na sdílení rizika, dokonce ukazuje, že snížení daňové sazby spíš investice snižuje. Jedinou výjimkou jsou malé země, neboť ty mohou ožebračovat sousedy politikami zaměřenými na přetahování korporací ze sousedních zemí. Globální růst to ale téměř nezmění – distribuční účinky jej ve skutečnosti mírně tlumí –, neboť jeden získává na úkor druhého. (A to za předpokladu, že druhý nereaguje a nevyvolá dostihy z kopce.) V zemi s tolika problémy – zejména nerovností – daňové škrty pro bohaté korporace nevyřeší žádný z nich.
Nur gibt es hierfür gibt es einfach keine theoretische oder empirische Basis, besonders in Ländern wie den USA, wo die meisten Investitionen kreditfinanziert sind und der Zinsaufwand steuerabzugfähig ist. Deckungsbeitrag und Grenzkosten werden dadurch proportional verringert, sodass die Investitionen weitgehend unverändert bleiben. Tatsächlich zeigt sich bei näherer Betrachtung unter Berücksichtigung beschleunigter Abschreibungen und der Auswirkungen auf die Risikoverteilung, dass eine Senkung des Steuersatzes vermutlich die Investitionen verringert. Die einzige Ausnahme sind kleine Länder, weil sie eine Politik zulasten ihrer Nachbarn verfolgen können, die darauf abzielt, diesen Unternehmen abspenstig zu machen. Doch das weltweite Wachstum bleibt dabei weitgehend unverändert – die Verteilungseffekte verringern es tatsächlich geringfügig –, wenn einer auf Kosten des anderen profitiert. (Wobei vorausgesetzt wird, dass das andere Land nicht reagiert und so einen Unterbietungswettlauf anheizt.) Die USA sind ein Land mit vielen Problemen, insbesondere der großen Ungleichheit. Steuersenkungen für reiche Kapitalgesellschaften werden keines dieser Probleme lösen.