Nejsem stoupenec ani levice, ani pravice. Ale přesto, potíže pravice by měly vzbuzovat obavy všech myslících demokratů; už proto, že všechny tyto problémy se neomezují jen na západní polovinu Evropy. Před dvěma roky jsem obdivoval obrovský profesionalismus, s jakým se polská a maďarská pravice dostala k moci. Od té doby se jim podařilo, jako ostatním západoevropským konservativcům – přinejmenším v politické oblasti – zfušovat co se dalo. Obě tato hnutí dnes v průzkumech veřejného mínění dosahují pouhých cirka 20% podpory. Takzvaní postkomunisti se vznášejí vysoko nad nimi s podporou okolo 70%. Možná se nám ale pád popularity pravice našich nových demokracií snaží něco napovědět o pravicích ve starých evropských demokraciích. Tak jako jejich západní kolegové, jsou polští a maďarští konservativci polapeni mezi jejich stále méně přitažlivý neoliberalismus a stále více anachroničtějšími komunitárními tradicemi.
Ich bin weder ein Unterstützer der Rechten noch der Linken. Nichtsdestotrotz sollten die Unruhen der Rechten alle Demokraten zum Nachdenken bewegen, gerade weil sie sich nicht auf Europas Westen beschränken. Noch vor zwei Jahren habe ich den Professionalismus bewundert, mit dem die rechten Parteien Polens und Ungarns an die Macht kamen. Seitdem haben sie wie alle westlichen Konservativen in Europa beinahe alles verpfuscht, zumindest in politischen Angelegenheiten. Beide Bewegungen können sich heutzutage nur noch auf ca. 20% Unterstützung seitens der Bevölkerung berufen. Die sogenannten Post-Kommunisten dagegen beflügelt ein Zuspruch von ca. 70%. Vielleicht kann man aus der kollabierenden Popularität der Rechten in unseren neuen Demokratien wie Polen und Ungarn etwas über den rechten Flügel in Europas alten Demokratien ableiten. Denn wie ihre westlichen Kollegen sind die polnischen wie auch ungarischen Konservativen gefangen zwischen ihrem immer mehr an Attraktivität verlierenden Neo-Liberalismus und ihren anachronistischen Gesellschaftstraditionen.