Lze si představit společnost tvořenou soukromými držiteli bohatství, jejichž hlavním cílem není měnit své bohatství v „kapitál“, nýbrž vést dobré životy. Sektor finančních služeb by se smrštil, protože bohatí by ne vždy chtěli ještě více zbohatnout. Jak se stále více lidí ocitá v dostatku, dalo by se očekávat, že duch zisku ztratí své společenské uznání. Kapitalismus by dokončil své dílo a motiv zisku by se vrátil na původní místo v galerii darebností. Znectění chamtivosti je pravděpodobné pouze v těch zemích, kde už mají občané více, než potřebují. A i tam má mnoho lidí ještě stále méně, než potřebuje. Důkazy naznačují, že ekonomiky by byly stabilnější a občané šťastnější, kdyby byly bohatství a příjmy rovnoměrněji rozdělené. Ekonomické zdůvodnění velkých příjmových nerovností – totiž potřeba stimulovat lidi k vyššímu výkonu – se hroutí ve chvíli, kdy růst přestane být tak důležitý.
Durchaus vorstellbar wäre eine Gesellschaft wohlhabender Menschen, deren oberstes Ziel ein gutes Leben ist und nicht die Verwandlung ihres Wohlstands in „Kapital“. Die Branche der Finanzdienstleister würde schrumpfen, denn die Reichen würden nicht immer noch reicher werden wollen. Wenn immer mehr Menschen einsehen, dass sie eigentlich alles haben, könnte dieser Geist des materiellen Zugewinns seine soziale Akzeptanz verlieren. Der Kapitalismus hätte sein Werk getan und das Profitmotiv würde wieder seinen angestammten Platz im Verbrecheralbum einnehmen. Diese Entehrung der Gier ist nur in jenen Ländern wahrscheinlich, deren Bürger mehr haben, als sie brauchen. Und selbst in diesen Länder haben viele Menschen weniger als sie brauchen. Es deutet einiges darauf hin, dass Ökonomien bei gerechterer Verteilung von Wohlstand und Einkommen stabiler und die Bürger glücklicher wären. Die ökonomische Rechtfertigung für große Einkommensunterschiede – man müsste die Menschen zu größerer Produktivität motivieren – wird hinfällig, wenn Wachstum nicht mehr so wichtig ist.