V tak jedinečně řízené – a kontrolovatelné – společnosti jsou obvyklá sociální pnutí pramenící z hospodářských poruch skvěle zvladatelná. Vzdor přesvědčivosti těchto argumentů je načase je přehodnotit. Sen Číny o ekonomické výjimečnosti teď ohrožuje třaskavá směs stávajících pnutí – konkrétně hromadění domácího dluhu – a nových komplikací, mimo jiné amerických obchodních bariér, geopolitického náporu proti čínské Iniciativě pásu a stezky (BRI) a zpřísňování měnových podmínek, zejména ve Spojených státech. Po finanční krizi roku 2008 Čína svůj ekonomický model odklonila od vývozu k vnitřním zdrojům růstu. Takový posun rovnováhy ale vyžaduje další a další dluh a investice, čímž vytváří vyšší rizika zhroucení. Vláda proto musela našlapovat opatrně a podle potřeby přihazovat do ekonomiky jen nevelké porce stimulace.
Und in einer auf derart einzigartige Weise kontrollierten – und kontrollierbaren – Gesellschaft sind die normalen gesellschaftlichen Spannungen, die von wirtschaftlichen Störungen ausgehen, ohne Weiteres zu bewältigen. So plausibel diese Argumente sind, ist es doch Zeit, sie zu hinterfragen. Chinas wirtschaftlicher Exzeptionalismus wird derzeit bedroht durch einen perfekten Sturm bestehender Belastungsfaktoren – nämlich der zunehmenden Verschuldung innerhalb des Landes – und neuen Komplikationen, u. a. US-Handelsbarrieren, die geopolitische Gegenreaktion auf Chinas Seidenstraßeninitiative und die Verschärfung der monetären Rahmenbedingungen insbesondere in den USA. Nach der Finanzkrise von 2008 stellte China sein Wirtschaftsmodell vom Export auf interne Wachstumsquellen um. Doch eine derartige Neuausrichtung erfordert stetig mehr Schulden und Investitionen und birgt daher ein größeres Risiko des Zusammenbruchs. Infolgedessen muss die Regierung vorsichtig vorgehen und darf lediglich bei Bedarf moderate Konjunkturimpulse setzen.