Ztotožněním vývoje reálných úrokových měr s fundamenty v oblasti úspor a investic se implicitně předpokládá, že centrální banky a finanční trhy dokážou zhruba sledovat vývoj rovnovážné reálné úrokové sazby v čase. Jenže tak přímočaré to ani zdaleka není. Určit rovnovážnou úrokovou sazbu – abstraktní koncepci, již nelze pozorovat – je pro centrální banky velice obtížný úkol. Ve snaze kormidlovat sazby správným směrem centrální banky obvykle spoléhají na odhady nesledovaných proměnných, včetně samotné rovnovážné reálné míry, potenciálního výstupu a trendu nezaměstnanosti. Tyto odhady jsou velmi nejisté, silně závisejí na modelu a podléhají rozsáhlým revizím. Rámce politik centrálních bank navíc mohou být neúplné. Soustředěna převážně na krátkodobou inflaci a stabilizaci výstupu, měnová politika možná nevěnuje dostatek pozornosti finančnímu vývoji.
Stellt man die Entwicklung der Realzinssätze auf Grundlage der Fundamentaldaten zu Ersparnissen und Investitionen fest, besteht die implizite Annahme darin, dass Zentralbanken und Finanzmärkte die Entwicklung des realen Gleichgewichtszinssatzes im Lauf der Zeit grob verfolgen können. Das ist jedoch keineswegs einfach. Für Zentralbanken stellt die Berechnung des Gleichgewichtszinssatzes – ein abstraktes Konzept, das nicht beobachtet werden kann – eine gewaltige Herausforderung dar. Um die Zinssätze in die richtige Richtung zu lenken, verlassen sich Zentralbanken typischerweise auf Schätzungen nicht beobachteter Variablen, wie etwa des Gleichgewichtszinssatzes selbst, der potenziellen Produktion und des Arbeitslosigkeitstrends. Diese Schätzungen sind höchst unsicher, stark vom jeweiligen Modell abhängig und unterliegen groß angelegten Überarbeitungen. Überdies sind die politischen Rahmenvorgaben der Zentralbanken möglicherweise unvollständig. Durch die weitgehende Konzentration auf eine kurzfristige Stabilisierung von Inflation und Produktion widmet sich die Geldpolitik möglicherweise nicht in ausreichendem Maße den finanziellen Entwicklungen.