Neodráží trvalý deficit běžného účtu země spíše nadměrnou spotřebu než slabou efektivní poptávku? Nedávné práce Rajana, Stiglitze, Kumhofa samp#160;Rancierem a dalších tento zdánlivý paradox vysvětlují: lidé na samotné špičce příjmového žebříčku financovali poptávku všech ostatních lidí, což umožnilo jak vysokou míru nezaměstnanosti, tak i vysoké deficity běžného účtu. A když došlo vamp#160;roce 2008 ke krachu, zabránila americké spotřebě vamp#160;kolapsu mohutná fiskální a měnová expanze. Vyléčila se tím však příčina problému?
Spiegelt das ständige Leistungsbilanzdefizit des Landes nicht übermäßigen Konsum wieder anstatt eine schwache effektive Nachfrage? Die neuesten Arbeiten von Rajan, Stiglitz, Kumhof, Ranciere und anderen lösen das vermeintliche Paradox auf: diejenigen ganz oben finanzierten die Nachfrage für alle anderen, was sowohl zu hohen Beschäftigungsraten als auch zu hohen Leistungsbilanzdefiziten führte. Als der Crash 2008 kam, verhinderte eine massive Fiskal- und Geldpolitik, dass der Konsum in den USA zusammenbrach. Aber wurde auch das zugrunde liegende Problem gelöst?