Na začátku života jsou malé, dychtí po přežití a kupředu je žene mladistvá energie a svěží nápady. Soutěží, expandují, dozrávají, až nakonec s několika málo výjimkami upadají v zapomnění. Totéž platí i o vládách: také ony ztrácejí hlad a ambice mládí a postupně podléhají sebeuspokojení. Zamysleme se nad tímto faktem: pouze 11% firem, jež v roce 1955 figurovaly na žebříčku pěti set nejbohatších společností podle časopisu Fortune, existuje dodnes, přičemž průměrný čas, po který firmy na žebříčku figurují, se zkrátil ze 75 na 15 let. V dnešní době rychlých změn ti, kdo zaostávají, během okamžiku upadají do bezvýznamnosti. A země, jejichž vlády „zestárnou“, čelí stejnému osudu jako zpozdilé firmy. Jejich volba je prostá: inovujte, jinak začnete být bezvýznamné. Honba za národní konkurenceschopností je naprosto stejně nelítostná jako konkurence mezi firmami na trhu.
Als kleine, auf das Überleben programmierte Unternehmen starten sie ihr Dasein, angetrieben von jugendlicher Energie und frischen Ideen. Sie stellen sich dem Wettbewerb, expandieren, reifen und geraten letztlich – mit wenigen Ausnahmen – in Vergessenheit. Das Gleiche gilt für Regierungen: auch sie können Hunger und Ehrgeiz der Jugend einbüßen sich der Selbstgefälligkeit hingeben. Man bedenke Folgendes: nur 11 Prozent der Fortune-500-Unternehmen des Jahres 1995 bestehen heute noch und die durchschnittliche Zeit ihres Verbleibs unter den Top 500 ist von 75 auf 15 Jahre gesunken. Wer hinterherhinkt, verliert in diesem Zeitalter des raschen Wandels an Bedeutung – und zwar im Handumdrehen. Ländern mit alternden Regierungen blüht das gleiche Schicksal wie rückständigen Unternehmen. Die einfache Entscheidung lautet: Innovation oder Bedeutungsverlust. Der Kampf um nationale Wettbewerbsfähigkeit wird mindestens so erbittert geführt wie der Wettstreit zwischen den Firmen auf dem Markt.