Rovněž by měla pomoci chudým zemím vyrovnat se s kvazigeneralizací standardů „sociální a ekologické zodpovědnosti“, které ve stále větší míře utvářejí firemní praxi a spotřebitelskou poptávku. Měla by obsahovat etický kodex investora a také vzorec, podle něhož se budou náklady na zavedení podobných standardů dělit mezi stát, zahraniční investory a místní subdodavatele. Uplatňování stejných investičních podmínek ve všech zemích by samozřejmě oslabilo motivaci investovat do těch nejméně atraktivních. Dalo by se však dosáhnout dohody, která by zavedla kategorie zemí, přičemž nejvýznamnějším cílem by bylo zamezit dumpingu mezi zeměmi stojícími na stejném stupni rozvoje.
Es müsste zudem den armen Ländern helfen, die Quasi-Generalisierung von Standards im Bereich der „sozialen und ökologischen Verantwortung“ zu bewältigen, welche die Unternehmenspraxis und Verbrauchernachfrage zunehmend prägen. Es sollte Verhaltensregeln für Investoren einbinden sowie eine Formel, um die Kostenübernahme für die Umsetzung derartiger Standards zwischen dem Staat, den ausländischen Investoren und den örtlichen Subunternehmern zu regeln. Natürlich würde es, wollte man allen Ländern dieselben Investitionsbedingungen auferlegen, den Anreiz beseitigen, im am wenigsten attraktiven von ihnen zu investieren. Wohl aber ließe sich ein Abkommen erreichen, in dem Länderkategorien festlegt werden; das wichtigste Ziel wäre dabei, Dumping-Praktiken zwischen jenen Ländern zu unterbinden, die sich auf derselben Entwicklungsstufe befinden.