Kupříkladu prostřednictvím místních zemědělských kolektivů a regionálních potravních řetězců se drobní inovátoři snaží obnovit variabilitu našeho jídelníčku. Globální summity a regionální závazky jsou však pouze částí řešení. Pokud má být světové stravovací návyky změněny, jsou zapotřebí alespoň tři urgentní opatření. Zaprvé, lidé a politici musí správně definovat, co znamená “výživa.“ Lidé příliš často spojují studii “výživy“ s výzkumem “živin.“ Toto nedorozumění však může posunout konzumenty směrem nežádoucím potravním trendům, jako jsou diety, které nahrazují přírodní potravu suplementy, prášky a dalšími produkty. Zlepšení výživy znamená něco zcela jiného: vyrovnávání příjmu kvalitních potravin s potřebami lidského těla. Zadruhé, je třeba řešit zaujatost ve výzkumu o potravinách.
So versuchen etwa innovative Kleinbauern mittels örtlicher landwirtschaftlicher Produktionsgemeinschaften und regionaler Nahrungsmittelnetzwerke, unsere Ernährung wieder vielfältiger zu machen. Doch globale Gipfeltreffen und regionales Engagement sind nur ein Teil der Lösung. Um die Devolution bei der Ernährung zu korrigieren, bedarf es dringend mindestens dreier zusätzlicher Maßnahmen. Allzu oft bringen die Leute die Erforschung der „Ernährung“ mit Forschung über „Nährstoffe“ durcheinander. Aber dieses Missverständnis kann die Verbraucher in Richtung unerwünschter Nahrungstrends drängen, zum Beispiel hin zu Ernährungsweisen, die natürliche Nahrungsmittel durch Nahrungsergänzungsmittel, Pulver oder andere nahrungsartige Produkte ersetzen. Die Verbesserung der Ernährung bedeutet etwas völlig anderes: die Aufnahme von Qualitätsnahrungsmitteln mit den Bedürfnissen des menschlichen Körpers ins Gleichgewicht zu bringen. Zweitens gilt es, Verzerrungen bei der ernährungswissenschaftlichen Forschung zu begegnen.