Obávají se, že mezinárodní orgány, které postrádají demokratický dohled, usnadňují bohatým, mocným a dobře situovaným lidem řídit věci tak, aby to pro ně bylo výhodné. Kniha Paradox globalizace, kterou v roce 2011 napsal Dani Rodrik, kritizuje nadšené přívržence globalizace za to, že chtějí plnou liberalizaci zahraničního obchodu a pohybu kapitálu; Rodrik tvrdí, že když se demokraticky zavedená sociální uspořádání střetnou s požadavky globalizace, měly by dostat přednost národní priority. Je pravda, že globální „vláda“ může zajít příliš daleko – například když jsou pravidla WTO v rozporu s rozumnými místními ekologickými pojistkami nebo když požadavky MMF na vypůjčovatele z rozvojového světa zúží prostor pro neotřelá kreativní řešení v oblasti růstové politiky a snižování chudoby.
Sie sorgen sich, die Reichen, Mächtigen und gut Vernetzten könnten es durch internationale Einrichtungen ohne demokratische Kontrolle leichter haben, die Dinge zu ihrem Vorteil zu wenden. Dani Rodrik kritisiert in seinem Buch The Globalization Paradox von 2011 die Globalisierungsenthusiasten dafür, sich für vollständige Liberalisierung des Außenhandels und der Kapitalströme einzusetzen. Er argumentiert, im Fall eines Konflikts zwischen etablierten sozialen Regeln und den Anforderungen der Globalisierung sollten die nationalen Prioritäten Vorrang haben. Richtig ist, dass globale „Regierung“ zu weit gehen kann – beispielsweise, wenn Regeln der WHO mit empfindlichen lokalen Umweltschutzmaßnahmen in Konflikt stehen, oder wenn Anforderungen des IWF für Kreditnehmer in Entwicklungsländern die Bandbreite kreativer Spielräume für Wachstums- und Armutsbekämpfungspolitik einschränken.