Minulý měsíc jsem na Biola University, křesťanské koleji v jižní Kalifornii, debatoval o existenci Boha s konzervativním komentátorem Dineshem D’Souzou. V posledních měsících se D’Souza vynasnažil debatovat s význačnými ateisty, ale i on se při hledání přesvědčivé odpovědi na problém, který jsem nastínil výše, dostával do úzkých. Nejprve řekl, že v ráji lidé mohou žít věčně, a tak je utrpení tohoto světa méně významné, než by bylo, kdyby náš vezdejší život byl jediným, který máme. To ale stále nevysvětluje, proč by to všemocný a naveskrz dobrý bůh dopustil. Ať už je toto utrpení z perspektivy věčnosti jakkoli bezvýznamné, svět by byl lepší bez něj, nebo alespoň bez jeho valné části. (Někteří lidé říkají, že nějaké utrpení potřebujeme, abychom si dokázali uvědomit, co znamená být šťastný.
Letzten Monat nahm ich an der Biola University, einem christlichen College in Südkalifornien, mit dem konservativen Kommentator Dinesh D’Souza an einer Diskussion über die Existenz Gottes teil. D’Souza widmete sich in den letzten Monaten gezielt der Debatte mit prominenten Atheisten, aber auch er hatte alle Mühe, eine überzeugende Antwort auf das oben angeführte Problem zu finden. Zuerst argumentierte er folgendermaßen: Weil Menschen im Himmel ewig leben können, hat das Leiden auf dieser Welt weniger Bedeutung als dies der Fall wäre, wenn wir nur ein einziges Leben auf Erden hätten. Damit ist allerdings noch immer nicht erklärt, warum ein allmächtiger und vollkommen guter Gott das Leiden überhaupt zulässt. So unbedeutend dieses Leiden aus der Perspektive der Ewigkeit erscheinen möge, ginge es der Welt ohne dieses Leiden - oder zumindest großer Teile davon – wohl besser. (Manche meinen, dass wir ein gewisses Maß an Leiden brauchen, um es schätzen zu können, wenn wir glücklich sind.