Dlouhodobé plány se uplatňovaly již od 60. let v případě některých populací ve Spojených státech, Austrálii a na Novém Zélandu především proto, aby se racionalizovalo využívání velkých pelagických populací. Evropská unie tedy byla, co se týče modernizace postupů řízení, spíše ve vleku svých předchůdců.
Langfristige Pläne waren bereits seit den 1960er Jahren in den USA, in Australien und in Neuseeland angewendet worden, insbesondere um die Bewirtschaftung der großen pelagischen Bestände zu rationalisieren. Die Europäische Union hatte also Nachholbedarf bei der Modernisierung ihrer Bewirtschaftungsverfahren.