OSN v ní ochotně poskytuje laické vysvětlení cílů summitu spolu s příklady své předpokládané „zelené ekonomiky“ v akci. Vidíme děsivé obrázky koryt vyschlých řek (důsledek globálního oteplování) a vedle nich spoustu krásných řešení, jako jsou větrné turbíny a solární panely. Problém je v tom, že zelená energie je v převážné míře stále mnohem dražší, méně efektivní a více nesouvislá než její alternativy. Přesto literatura k summitu tvrdí, že tato energie vzpruží hospodářský růst a vymýtí chudobu. Proč si však my, obyvatelé prvního světa s dobrými úmysly, vlastně myslíme, že třetí svět by měl mít energetické technologie, které jsou dražší, slabší a méně spolehlivé než ty jejich? Brožura je bez náznaku ironie nazvána „Budoucnost, kterou chceme“. Ve světě, kde miliarda lidí chodí do postele hladová a kde každý rok umírá šest milionů osob v důsledku znečištění vzduchu a vody, však má většina obyvatel rozvojových zemí pravděpodobně naprosto odlišné priority do budoucna.
Darin bietet die UNO in hilfreicher Weise eine allgemein verständliche Erklärung des Gipfels sowie Beispiele der von ihr ins Auge gefassten „grünen Ökonomie“. Wir sehen furchterregende Bilder ausgetrockneter Flussläufe (Folge der globalen Erwärmung) neben zahlreichen hübschen Lösungen wie Windkraftanlagen und Sonnenkollektoren. Das Problem besteht darin, dass grüne Energie in den meisten Fällen noch immer viel teurer, weniger effektiv und diskontinuierlicher vorhanden ist als die Alternativen. Dennoch wird in der Literatur zum Gipfel behauptet, dass sie das Wirtschaftswachstum ankurbeln und die Armut eliminieren wird. Ernsthaft gefragt: Warum glauben wohlmeinende Menschen in der Ersten Welt, dass die Dritte Welt Energietechnologien haben sollte, die teurer, anfälliger und weniger verlässlich sind als ihre eigenen? Ohne den Hauch von Ironie lautet das Motto der Broschüre „Die Zukunft, die wir wollen.“ In einer Welt allerdings, wo eine Milliarde Menschen hungrig zu Bett gehen und wo jedes Jahr sechs Millionen Menschen aufgrund von Luft- und Wasserverschmutzung sterben, haben die meisten Menschen in den Entwicklungsländern wohl andere Prioritäten für ihre Zukunft.