Nedávná studie 15 různých populací, o níž referoval časopis Science, zjistila, že společnosti, které se k anonymním cizincům chovají nejslušněji, jsou ty, které mají tržní ekonomiku. Jak zdůraznil Robert Wright, jak jsou lidé čím dál silněji vzájemně závislí, rozsah mravní starostlivosti se v souladu s tím rozšiřuje. Nikdo nebude tvrdit, že se vytrácí rozlišování mezi těmi, kdo jsou nám blízcí, a vzdálenými cizinci. Neumím si představit, že by k tomu kdy došlo. Jedinec, který by nerozlišoval mezi svým vlastním dítětem a neznámým dítětem v daleké zemi – a cítil tutéž lásku a povinnost vůči oběma –, by stěží byl ještě lidský. Dochází však k tomu, že hranice mezi „námi“ a „jimi“ už nejsou tak ostré, jak bývaly. Důsledky naší vlídnosti nejsou v součtu nulové. Zlepší životy příjemců dobročinnosti, ale dárcům prospěje také. Konat dobro přináší dobrý pocit.
Aus einer vor kurzem im Fachjournal Science veröffentlichen Studie an 15 verschiedenen Bevölkerungen geht hervor, dass anonyme Fremde in marktwirtschaftlich organisierten Gesellschaften am fairsten behandelt werden. Wie Robert Wright betonte: Mit zunehmender wechselseitiger Abhängigkeit der Menschen, erweitert sich auch der Umfang ihrer moralischen Anliegen. Niemand würde behaupten, dass wir die Unterscheidung zwischen Nahestehenden und entfernten Fremden nicht mehr kennen. Ich kann mir nicht vorstellen, dass dies jemals passiert. Ein Mensch, der nicht zwischen seinem eigenen und einem unbekannten Kind in einem weit entfernten Land unterschieden würde – der gegenüber beiden die gleiche Liebe und Verantwortung empfände – wäre wohl kaum mehr ein Mensch. Was jedoch sehr wohl geschieht ist, dass die Unterscheidung zwischen „wir“ und „ihnen“ nicht mehr so scharf abgegrenzt ist. Die Auswirkungen unserer Mitmenschlichkeit sind kein Nullsummenspiel. Diejenigen, die von uns Wohltätigkeit empfangen, führen ein besseres Leben, aber auch die Spender profitieren. Gut zu sein, tut gut.