Jak na všechny tyto námitky reagovat? Pojmy jako spravedlnost a zákon, zákonnost a důstojnost, ochrana před tyranským režimem a účast ve věcech veřejných existují v každé společnosti; výzvou pro zastánce lidských práv není rozhazovat rukama nad nemožností univerzalismu, ale hledat společné jmenovatele. V těchto námitkách se odráží klamný rozdíl mezi prvenstvím jednotlivce a prvořadostí společnosti. O kultuře se možná až často hovoří jako o zbrani, jíž se proti lidským právům brání samovládci, kteří kulturu likvidují, kdykoli se jim to hodí. Koneckonců která země může prohlásit, že se řídí svou čistou ,,tradiční kulturou"? Ono totiž nelze řídit se modelem ,,moderního" státu, který porušuje hranice a konvence tradičních národů a kmenů, a spolu s tím tvrdit, že postoje, jež daný stát zaujímá k lidským právům, je třeba vnímat ve světle kmenových tradic. Na kultuře ostatně není nic posvátného ani nedotknutelného. Kultura se v každé živé společnosti vyvíjí, reaguje na vnitřní i vnější stimuly a téměř každou kulturu její společnost nakonec přeroste a zavrhne.
Wie auf diese Einwände eingehen? Vorstellungen von Gesetz und Gerechtigkeit, Legitimität und Würde, Schutz vor Gewaltherrschaft und Einbeziehung in die Gemeinschaft finden sich in jeder Gesellschaft, und die Herausforderung für die Befürworter der Menschenrechte liegt nicht darin, angesichts der [Unmöglichkeit - besseres Wort? "Paradoxien"? "schwierigen Realisierbarkeit"?] des Universalismus die Hände über dem Kopf zusammenzuschlagen, sondern die Gemeinsamkeiten herauszuarbeiten. Die genannten Einwände gaukeln einen Konflikt zwischen der Vorrangstellung des Individuums einerseits und der Wichtigkeit des Staates andererseits vor, der gar nicht vorhanden ist. Die Kultur wird zu oft gerade von denjenigen als Argument gegen die Menschenrechte bemüht, die nicht zögern würden, sie im Namen der Erhaltung ihrer Autorität zu vernichten. Außerdem: welches Land kann schon in Anspruch nehmen, seine reine "traditionelle Kultur" zu leben? Man kann nicht im Namen der Errichtung "moderner" Staaten Stammesgrenzen und Abkommen missachten und gleichzeitig argumentieren, es sollten Stammestraditionen berücksichtigt werden, um die Menschenrechtssituation eines Staates zu beurteilen. Kultur hat nichts Sakrosanktes an sich. In jeder lebendigen Gesellschaft ist die Kultur in einem ständigen Entwicklungsprozess begriffen, indem sie auf Anregungen von innen und von außen reagiert, und Gesellschaften wachsen über vieles hinaus, was die Kultur vorgibt und stoßen es ab.