Dokonce ani dosud nezávislé centrální banky se nevyhnuly tomuto plíživému posunu ke státem podporovanému kapitalismu. Americký Federální rezervní systém je jemně pobízen k tomu, aby nakoupil 90% ročních čistých emisí amerických vládních dluhopisů, a v podstatě tak financoval americký fiskální deficit a prostřednictvím výsledných záporných reálných úrokových sazeb se postaral o to, aby podniky a jednotlivci, kteří nechtějí utrácet, nýbrž spořit, k tomu ztratili potřebnou kupní sílu. Západní země se paradoxně posouvají k etatismu právě ve chvíli, kdy Čína zjevně směřuje opačným směrem – viz její nedávné kroky k liberalizaci finanční soustavy. Za pouhých deset let se podíl státem řízených bankovních úvěrů v Číně snížil z 92% celkové tvorby nových úvěrů na necelou polovinu. Napodobitelský kapitalismus se však neobejde bez rizika; vlastně je nepravděpodobné, že při něm někdo nakonec nepřijde k úrazu. Snaze Západu napodobit Čínu brání jeho neschopnost navodit podmínky čínského růstu, jako je mobilizace pracovních sil, i jeho neochota zavádět opatření typu politiky jednoho dítěte. Koketování Západu se státním kapitalismem tak bude mít s větší pravděpodobností za následek špatnou alokaci kapitálu – něco na způsob ocelářského průmyslu s obrovským převisem nabídky, avšak bez hvězdného hospodářského výkonu státní ekonomiky.
Sogar bisher unabhängige Zentralbanken konnten dem schleichenden Trend hin zum staatlich geförderten Kapitalismus nicht entkommen. Die Federal Reserve der USA wurde sanft dazu ermutigt, 90% der jährlich ausgegebenen US-Schatzbriefe aufzukaufen. Damit finanziert sie praktisch das US-Haushaltsdefizit und stellt durch die daraus resultierenden negativen Realzinsen sicher, dass Unternehmen und Einzelpersonen, die anstatt Geld auszugeben lieber sparen möchten, Kaufkraft verlieren. Ironischerweise kommen die westlichen Staaten just in dem Moment zum Stillstand, in dem China sich in die andere Richtung zu bewegen scheint – und sein Finanzsystem liberalisiert. In nur zehn Jahren fiel der Anteil der staatlich dirigierten Kreditvergabe der Banken von 92% der Kreditneuschaffung auf weniger als die Hälfte. Aber dieses kapitalistische Kopieren lässt sich nicht durchführen, ohne das Risiko unerwünschter Begleiteffekte einzugehen. Die Bemühungen des Westens, China nachzuahmen, werden durch seine Unfähigkeit behindert, die Bedingungen des chinesischen Wachstums wie beispielsweise die Mobilisierung von Arbeitskräften herbeizuführen, und seine Widerstände dagegen, Maßnahmen wie die Ein-Kind-Politik einzuführen. Also werden die westlichen Vorstöße hin zum Staatskapitalismus wahrscheinlich Fehlzuweisungen von Kapital in der Art von Chinas massiv überfinanzierter Stahlindustrie zur Folge haben, aber ohne die kometenhafte Wirtschaftsleistung der nationalen Volkswirtschaft.