Vazby mezi problémy životního prostředí ukazují na rostoucí složitost vzájemných vztahů Analýzy v předchozích kapitolách jasně ukazují, že rostoucí poptávka po přírodních zdrojích v posledních desetiletích zatěžuje životní prostředí stále více komplexně a široce. Obecně řečeno, konkrétní problémy životního prostředí, často s lokálními účinky, byly řešeny prostřednictvím cílených politika nástrojů zaměřených pouze na jeden problém, například odstraňování odpadu či ochrana druhů. Od 90. let minulého století však poznání rozptýlených tlaků z různých zdrojů vedlo k většímu zájmu o integraci otázek životního prostředí do sektorových politik, např. do dopravní či zemědělské politiky. Dnešní hlavní ekologické problémy jsou svou povahou systémové a nelze je řešit izolovaně. Hodnocení čtyř prioritních oblastí životního prostředí, tj. klimatické změny, přírody a biologické rozmanitosti, využití přírodních zdrojů a odpadů a životního prostředí a zdraví, poukazují na celou řadu přímých a nepřímých vazeb mezi environmentálními problémy. Změna klimatu například ovlivňuje další problémy životního prostředí. Změny teploty a srážkových poměrů ovlivňují zemědělskou produkci, ale také distribuci rostlinných a živočišných druhů a fenologii, a vytvářejí tak další tlaky na biologickou rozmanitost (kapitola 3).
Die Zusammenhänge zwischen den ökologischen Herausforderungen sind Ausdruck der zunehmenden Komplexität Aus den Analysen der vorangegangenen Kapitel geht hervor, dass die steigende Nachfrage nach natürlichen Ressourcen in den letzten Jahrzehnten die Umwelt auf zunehmend komplexe und weitreichende Art belastet. Allgemein lässt sich sagen, dass für spezifische Umweltprobleme mit oft lokalen Auswirkungen in der Vergangenheit gezielte Maßnahmen und „Single-Issue“- Instrumente zur Bewältigung eines einzelnen Problems eingesetzt wurden, wie die Ansätze zur Abfallbeseitigung und zum Artenschutz. Als man jedoch in den 1990er-Jahren diffuse Belastungen unterschiedlichen Ursprungs erkannte, führte dies zu einer stärkeren Fokussierung auf die Integration von Umweltbelangen in sektorale Politiken, zum Beispiel in der Verkehrs- oder Agrarpolitik. Die wichtigsten ökologischen Herausforderungen von heute sind systemischer Natur und können nicht isoliert angegangen werden. Die Betrachtung von vier vorrangigen Umweltthemen – Klimawandel, Natur und biologische Vielfalt, Nutzung der natürlichen Ressourcen und Abfall, Umwelt und Gesundheit – deuten auf eine Reihe direkter und indirekter Zusammenhänge zwischen den ökologischen Herausforderungen hin. Der Klimawandel zum Beispiel wirkt sich auf alle anderen Umweltbereiche aus. Veränderungen bei den Temperaturen und Niederschlägen haben Folgen für die landwirtschaftliche Produktion sowie die pflanzliche und tierische Verteilung und Phänologie und belasten somit die biologische Vielfalt zusätzlich (Kapitel 3).