Po dlouhou dobu přispíval lidský kapitál EU k rozvoji její ekonomiky na základě přelomových inovací a kreativity. Očekává se, že v roce 2030 bude v čele vědeckého atechnologic- se pro EU mohl stát počátkem nové éry a v průběhu příštích 50 let by Evropa mohla vystupovat jako sebevědomý globální aktér, nebo by se Unie a její členské státy naopak mohly postupně ocitnout v marginálním postavení a stát se stále více irelevantním západním poloostrovem asijského kontinentu. připadne téměř dvojnásobný počet osob starších 65 let, budou členské státy EU muset vynaložit značné úsilí vsouvislosti s financováním systémů sociální podpory a udržením starších osob na trhu práce. Vzhledem k tomu, že domácí nabídka pracovních sil a dovedností klesá, Evropa bude muset přilákat více pracovníků z řad přistěhovalců, což bude mít důsledky pro naši schopnost řídit sociální integraci. A konečně technologická akomunikační revoluce mění naše soukromé i profesní vztahy apřináší nový způsob života a práce, jemuž se mnozí přizpůsobují jen s obtížemi. Úsilí vyvíjené na globální úrovni by v žádném případě nemělo vést k omezení domácích reforem; bez solidního růstu v celé Evropské unii a bez její vnitřní soudržnosti nelze dosáhnout vnějšího vlivu. Naše současná éra se však zjevně stala globální, přičemž tento proces změny přináší nové vítěze inové poražené.
Lange Zeit konnte sich die Wirtschaft der EU auf ihr Humankapital mit seinen wegweisenden Innovationen und seiner Kreativität stützen. Doch nun gewinnen andere Regionen an Vorsprung, die mehr in Forschung, Nach 50 Jahren der Konsolidierung, die durch Vertiefung wie auch durch Erweiterung erfolgte, steht die EU nunmehr vor einer grundsätzlichen Entscheidung. Sie kann 2010 in eine neue Phase eintreten und sich in den kommenden 50 Jahren als globaler Akteur behaupten, oder aber sie und ihre Mitgliedstaaten können in eine Nebenrolle abgleiten und zu einem zunehmend bedeutungslosen westlichen Anhängsel des asiatischen Kontinents werden. In einer alternden Gesellschaft, in der auf einen Arbeitnehmer fast doppelt so viele über 65-Jährige entfallen werden wie heute, müssen die EU-Mitgliedstaaten erhebliche Anstrengungen unternehmen, um ihre Sozialleistungssysteme zu finanzieren und ältere Menschen im Erwerbsleben zu halten. Infolge eines rückläufigen Angebots an einheimischen Arbeitskräften und Qualifikationen wird Europa mehr Arbeitsmigranten gewinnen müssen, was Folgen für unsere Fähigkeit zur gesellschaftlichen Integration dieser Zuwanderer haben wird. Nicht zuletzt verändern die Umwälzungen in Technologie und Kommunikation sowohl unsere privaten als auch unsere beruflichen Beziehungen, denn sie zwingen zu neuen Lebens- und Arbeitsformen, mit denen sich viele Menschen überfordert fühlen. Bei aller globalen Ambition sollte die EU allerdings nicht innere Reformen vernachlässigen, ganz im Gegenteil: Einfluss nach außen lässt sich nur über ein solides Wachstum und den inneren Zusammenhalt der gesamten Europäischen Union erreichen. Wir leben nun einmal in einem globalen Zeitalter, in einer Zeit des Wandels, die neue Gewinner und Verlierer hervorbringt.