Ačkoli tíhnou k demokracii nejvíce ze všech, na světě není populace, která by nebyla v posledním měsíci uzavřenější ve sdělení svého názoru veřejnému činiteli -- udělaly to pouhé 4% lidí. Zatímco ekonomický pokrok učinil z hrstky lidí boháče, mnoho lidí si pohoršilo. S postupnou ztrátou svobody lidé začali pociťovat také nedostatek zabezpečení. Místo toho, aby vnímali své bývalé režimy jako štědré, ne-li až úzkostlivé otce, byly pro ně v podstatě vězeňskými dozorci. Dnes, poté, co ukončili Mubarakovu 30-ti letou nadvládu, by Egypťané mohli být příkladem pro další země v regionu. Pokud Egypt uspěje v utváření společnosti postavené na zásadách právního státu, může jít příkladem.
Zwar wollten sie am meisten die Demokratie, doch waren sie von allen Ländern die Bevölkerung, die am seltensten innerhalb des letzten Monats ihre Meinung gegenüber einem Beamten geäußert hatte – es waren nur vier Prozent gewesen. Während die wirtschaftliche Entwicklung also ein paar Leute reich gemacht hatte, standen viele andere schlechter da. Die Menschen fühlten sich immer unfreier, und fühlten sich auch immer schlechter versorgt. Anstatt also ihre alten Regimes als überfürsorgliche, aber großzügige Väter anzusehen, sahen sie sie im Prinzip als Gefängnisaufseher. Und jetzt, wo Ägypten die 30-jährige Herrschaft von Mubarak beendet hat, hat es das Potential, ein Beispiel für die Region zu werden. Wenn Ägypten erfolgreich eine auf einem Rechtssystem erbaute Gesellschaft errichtet, könnte das Vorbildfunktion haben.