A tento fenoném se potvrdí ještě silněji, pokud hovoříte jazykem, který není jedním z nejrozšířenějších, jako je třeba angličtina. Já nazývám takové lidi jako někoho pod hranicí vyřazení, a to proto, že skutečně jsou vytěsněni mimo proces, ve kterém by byli schopni sdílet své vědomosti se světem. Takže bych se chtěl dnes zmínit o pokusech vzít tyto nápady, jak jsme to viděli například v hudební branži, a přiblížit je ke znovuobjevení způsobu jakým vnímáme psaní knih, jejich používání a výuku z nich. Takže bych skutečně rád mluvil o tom, jakým způsobem se lze dostat ze současnosti ke kýženému výsledku. Pojďme si jako první nejdříve zkusit malý myšlenkový experiment. Představte si, že vezmete všechny knihy. Každý si představte knihy, a v té představě z nich vytrhejte stránky. Tím jsme je uvolnili, a teď si představte, že je zdigitalizujeme, a pak je uložíme do rozsáhlé, propojené, celosvětové databáze.
Das trifft in noch größerem Maße zu, spricht man keine der großen Weltsprachen – insbesondere Englisch. Diese Menschen unterhalb der Barriere nenne ich Ausgeschlossene, denn sie werden wirklich aus dem Prozess ausgeschlossen, ihr Wissen mit der Welt zu teilen. Ich möchte heute über den Versuch sprechen, diese Ideen, die wir in der Musikkultur beobachtet haben, zu nutzen, um unser Verständnis vom Bücherschreiben, ihrer Nutzung und dem Lehren aus Ihnen zu überarbeiten. Darüber würde ich also gern sprechen und darüber, wie wir von hier aus dort hinkommen, wo wir hinmüssen. Zuerst würde ich gern ein kleines Gedankenexperiment durchführen. Stellen Sie sich vor, Sie nähmen alle Bücher der Welt. Stellen Sie sich Bücher vor und dass Sie die Seiten einfach herausreißen. Stellen Sie sich vor, diese Seiten zu befreien und zu digitalisieren, und dann in einem riesigen, vernetzten, globalen Aufbewahrungsort zu sammeln.