Současně s tím jsou společnosti stále rozdrobenější a šíří se v nich pocit samoty a onemocnění způsobená stresem. Stávající vládní struktury přitom nejsou ke zlepšení situace způsobilé. Zjevně je tedy zapotřebí nový přístup. Vývoj účinných mechanismů pro řešení rozsáhlých společných výzev musí začít zásadním posunem ve způsobu chápání lidské motivace a poznání. Už od 70. let ovládá politické a ekonomické myšlení koncept homo economicus, který tvrdí, že lidé jsou racionálními aktéry rozhodujícími se na základě úzkých vlastních zájmů. Ačkoliv však sledování vlastních zájmů může být v určitých kontextech výhodné, není to jediná, ba ani hlavní hnací síla lidského chování – a nepřispívá k překonání nejnaléhavějších globálních problémů dneška. Je čas nahradit rámec homo economicus modelem, který bude odrážet lidskou schopnost altruismu a prosociálního chování. Takový rámec by odhaloval příležitosti k lidské spolupráci, a tím poskytoval užitečný základ pro politické a ekonomické systémy, které uspějí tam, kde současná uspořádání ztroskotala.
Gleichzeitig sind die Gesellschaften immer stärker zersplittert, und das Gefühl der Einsamkeit und stressbedingte Krankheiten nehmen zu. Und die vorhandenen Regierungsstrukturen sind ungeeignet, um die Lage zu verbessern. Es wird eindeutig eine neue Herangehensweise benötigt. Doch um wirksame Mechanismen zu entwickeln, mit denen große gemeinsame Herausforderungen angegangen werden können, muss sich zunächst das Verständnis für menschliche Motivation und Kognition grundsätzlich verändern. Das Konzept des homo economicus, nach dem Menschen rationale Agenten sind, die Entscheidungen auf der Grundlage ihres schmalen Eigeninteresses treffen, prägt das politische und ökonomische Denken seit den 1970er Jahren. Doch obwohl das Verfolgen von Eigeninteressen unter gewissen Umständen vorteilhaft sein mag, ist dies nicht der einzige oder gar wichtigste Antrieb für menschliches Verhalten – und es ist nicht förderlich beim Überwinden der dringendsten aktuellen Probleme der Welt. Es ist an der Zeit, den Bezugsrahmen des Homo economicus durch ein Modell zu ersetzen, in dem sich die Fähigkeit zu Altruismus und positivem Sozialverhalten widerspiegelt. Ein solcher Bezugsrahmen würde Möglichkeiten der menschlichen Kooperation aufzeigen und somit eine hilfreiche Grundlage für politische und ökonomische Systeme bieten, die dort folgen, wo die aktuellen Vereinbarungen gescheitert sind.