Autor viděl, jak jeho spolužáci z právnické fakulty, z nichž žádný nebyl nacistou, postupně přijímají každý další krok – rasové zákony, zrušení ústavy a tak dále – právě proto, že byly zabalené do právních termínů. Jako by neexistoval žádný konkrétní bod, v němž by si uvědomili, že právě došlo k prolomení nepřekročitelné hranice a jediným řešením je odpor nebo exil. Haffner, který Židem nebyl, si to uvědomil; ze země odešel v roce, kdy se vypalovaly synagogy a Židé byli vyháněni z domovů. Za většiny okolností pravděpodobně existuje víc Finzi-Continiů než Haffnerů. Ve stavu paniky lze mít jen těžko dobré spaní. Život je mnohem snazší, když se svět zdá normální, třebaže má ve skutečnosti do normálu daleko. Existuje mnoho způsobů, jimiž lidé strkají hlavy do písku, a mezi naší dobou a Evropou na počátku 30. let lze spatřovat jisté paralely.
Er sah, wie seine Kommilitonen, die keine Nazis waren, all diese rechtlichen Schritte – Rassengesetze, die Aufhebung der Verfassung usw. – allein deshalb akzeptierten, weil sie in juristischen Begriffen verfasst waren. Nie schien ein Punkt erreicht zu sein, an dem eine untragbare Linie überschritten wurde und nur noch Widerstand oder Exil geholfen hätten. Haffner, der kein Jude war, erkannte die Gefahr: In dem Jahr, als Synagogen angezündet und Juden aus ihren Häusern vertrieben wurden, verließ er sein Heimatland. Normalerweise gibt es sicherlich mehr Finzi-Continis als Haffners. Wenn man sich Sorgen macht, kann man nicht gut schlafen. Wenn der Anschein der Normalität erhalten wird, ist das Leben leichter. Es gibt viele Arten, seinen Kopf in den Sand zu stecken, und einige Parallelen zwischen dem Europa der 1930er und unserer heutigen Zeit sind offensichtlich.