Kdykoli je opravdu potřeba, abyste se na věci podívali zvenčí a mysleli kriticky, strach hluboko ve vaší mysli zatroubí na ústup, omezí a naruší váš rozhled a utopí vaši schopnost myslet kriticky v záplavě rušivých emocí. Když se setkáte s neodolatelnou příležitostí něco podniknout, strach vás ukolébá do nečinnosti a láká vás, abyste pasivně sledovali, jak se jeho proroctví naplňují. Když mi diagnostikovali chorobu, která mi bere zrak, věděl jsem, že mi slepota zničí život. Slepota byla rozsudkem smrti nad mojí nezávislostí. Pro mne znamenala konec úspěchu. Slepota znamenala, že budu žít nezajímavý život, nevýznamný a smutný a pravděpodobně osamělý. Věděl jsem to. Byla to fikce zrozená z mých obav, ale já jsem jí věřil.
Wenn man aus sich herausschauen und kritisch denken muss, tritt die Angst den Rückzug tief ins Innerste an, verkleinert und verzerrt die Sicht und macht kritisches Denken unmöglich durch eine Flut störender Emotionen. Bei der einmaligen Gelegenheit etwas zu unternehmen, verleitet einen Angst zur Untätigkeit und dazu, passiv zuzusehen, wie sich Prophezeihungen erfüllen. Als ich meine Diagnose bekam, wusste ich, dass die Blindheit mein Leben ruinieren würde. Blindheit war ein Todesurteil für meine Selbstständigkeit. Es war das Ende meines Erfolgs. Blindheit bedeutete, dass ich ein banales Leben führen würde, klein, traurig und höchstwahrscheinlich alleine. Ich wusste es. Diese Annahme entstand aus meinen Ängsten, doch ich glaubte an sie.