Pokaždé když jsme to zkoušeli, v každé třídě, ve které jsme to dělali, znovu a znovu, pokud tomu dáte pět dní, najdete skupinu žáků, kteří uháněli dopředu a skupinu, která je o něco pomalejší. V tradičním modelu, pokud jste dali třídě písemku, řekli jste: "Toto jsou nadané děti, toto jsou pomalé děti. Možná bychom je měli sledovat zvlášť. Možná bychom je mohli dát do různých tříd." Pokud ale studenty necháte pracovat svým vlastním tempem -- a toto se nám potvrzuje stále znovu a znovu -- všimnete si studenta, který strávil o něco více času nad některým z témat, ale jak se přes něj jednou přehoupl, vyrazil kupředu závodním tempem. O těch samých žácích, o kterých jste si před šesti týdny mysleli, že jsou pomalí, byste nyní řekli že jsou nadaní. Tato zkušenost se nám potvrzuje znovu a znovu
Denn jedes Mal, wenn wir das getan haben, in jedem Klassenzimmer, in dem wir das getan haben, immer und immer wieder, werden Sie, wenn Sie nach fünf Tagen hinein gehen, feststellen, dass es eine Gruppe von Kindern gibt, die davongerast sind, und dass es eine Gruppe von Kindern gibt, die etwas langsamer sind. Wenn Sie jetzt im traditionellen Model hingehen und eine Momentaufname Prüfung vornehmen, werden Sie sagen, "Dies sind die begabten Kinder, dies sind die langsamen Kinder. Vielleicht sollten sie unterschiedlich gefördert werden. Vielleicht sollten wir sie in unterschiedliche Klassen stecken." Aber wenn Sie jeden Schüler in seinem Tempo arbeiten lassen -- und das sehen wir immer und immer wieder -- dann sehen Sie die Schüler, die bei dem einem oder anderen Lernkapitel etwas länger brauchten, dass sie sobald sie dieses verstanden hatten, nach vorne preschten. So dass dieselben Kinder von denen Sie vor sechs Wochen, dachten, dass sie langsam sind, jetzt die sind, von denen Sie denken würden, sie seien begabt. Und wir sehen das immer um immer wieder.