Patřičný akční plán by mě obsahovat 3 základní prvky: prevenci, léčbu a nakonec nový výzkum a vývoj v oblasti medicínských přístupů k řízení a kontrole nemoci. Prevence leží povětšinou na zodpovědnosti chudých zemí. Jejich vůdci by měli veřejně, opakovaně a co nejhlasitěji promlouvat proti této nemoci, aby tak pomohli své národy vzdělávat v tom, jak omezovat riskantní chování. Speciální programy, které vedly prostitutky k užívání kondomů již pomohly zvrátit epidemii například na Thaiwanu; podobné přístupy jsou životně nutné i v Africe. Bohaté země musejí poskytnout urychlenou finanční pomoc především na krytí medicínské léčby lidí již postižených HIV/AIDS. Taková pomoc by měla zahrnovat: prostředky na zastavení přenosu AIDS z matek na děti; prostředky, které by napomohly v boji proti infekcím, jako je například tuberkulóza, která věrně AIDS doprovází; a budou-li doprovázeny dobře vypracovanými programy, potom také prostředky na tzv. antiretrovirální (ARV) terapie. S pomocí speciálně připravených, vcelku laciných kombinací léků, a za předpokladu, že těm nejchudším zemím budou tyto léky poskytnuty za tu nejnižší možnou cenu, pak bude možné rozšířit výše zmíněné ARV terapie téměř do všech nejchudších zemí, a to za přijatelnou cenu. Třetím krokem musí být zásadně rozšířený program výzkumu a rozvoje nových a daleko více účinnějších přístupů ke kontrole této nemoci. Ideální odpovědí z dlouhodobého hlediska je samozřejmě vakcinace proti této chorobě.
Ein sinnvoller Aktionsplan sollte drei Elemente beinhalten: Vorbeugung, Behandlung und neue Forschung und Entwicklungen in medizinischer Behandlungsmöglichkeiten zur Kontrolle der Krankheit. Die Verantwortung für die Vorbeugung liegt in erster Linie bei den armen Ländern selbst, deren führende Politiker immer wieder die Krankheit öffentlich thematisieren sollten, wodurch die Aufklärung ihrer Landsleute über die Verminderung riskanter Verhaltensweisen gefördert würde. Besondere Programme, mit deren Hilfe Prostituierte zur Verwendung von Kondomen bewegt werden, haben in Thailand dazu beigetragen, die Epidemie einzudämmen. Ähnliche Maßnahmen werden in Afrika benötigt. Die reichen Länder müssen dringend benötigte Finanzmittel für die medizinische Behandlung der HIV/AIDS-Kranken bereitstellen. Dies schließt ein: Gelder zur Erforschung von Möglichkeiten, eine AIDS-Übertragung von der Mutter auf das Kind zu verhindern; Gelder zur Unterstützung der Bekämpfung von Infektionen wie Tuberkulose, die AIDS oft begleiten; und, bei guter Programmplanung, sogar Gelder für anti-retrovirale Therapien. Mit speziell konzipierten, kostengünstigen Medikamentenkombinationen, wobei die Medikamente den armen Ländern zu möglichst niedrigen Produktionskosten zur Verfügung gestellt werden müssten, dürfte es möglich sein, ARV-Therapien zu akzeptablen Preisen sogar auf sehr arme Ländern auszudehnen. Der dritte Schritt müsste ein erweitertes Forschungsprogramm sein, für neue und effektivere Ansätze zur Kontrolle der Krankheit. Die langfristig erfolgversprechendste Maßnahme wäre eine Schutzimpfung.