Protože ano, svrhla mě dolů, ale jenom proto, aby mi ukázala, že je tu vrchol, a ano, vláčela mě temnotou, ale jenom proto, aby mi připomněla, že je tu světlo. Moje bolest, víc než cokoli za 19 let na této planetě, mi dala perspektivu, a moje trápení, mě přinutilo mít naději, mít naději a víru, víru v sebe, víru v ostatní, víru, že se to zlepší, že to můžeme změnit, že můžeme promluvit a dát vědět ostatním a bojovat proti nevědomosti, proti netoleranci, a víc než cokoliv, naučit se mít rádi sami sebe, naučit se přijmout sami sebe takové jací jsme, ne takové, jaké nás svět chce mít. Protože věřím, že svět je tam, kde přijetí světla neznamená popření tmy. Svět, ve který věřím je ten, kde se měří, podle našich schopností překonávat překážky, ne se jim vyhýbat.
Sie hat mich in ein Tal gezogen, aber nur um mir den Gipfel zu zeigen, und sie hat mich durchs Dunkel getrieben, nur um mich ans Licht zu erinnern. Mein Schmerz – mehr als alles andere in 19 Jahren auf diesem Planeten – hat mir Perspektiven gegeben, und mein Leid, mein Leid hat mich gezwungen zu hoffen, zu hoffen und zu glauben – an mich selbst, an andere, daran, dass es besser werden kann, dass wir das hier verändern können, dass wir die Stimme erheben und uns gegen Ignoranz wehren können, gegen Intoleranz, und vor allem lernen können, uns selbst zu lieben, lernen, uns so zu nehmen, wie wir sind, die Menschen, die wir sind, und nicht die, die sich die Welt wünscht. Denn in der Welt, an die ich glaube, kann man seine helle Seite festhalten, ohne seine dunkle Seite zu übergehen. In der Welt, an die ich glaube, misst man uns daran, wie gut wir Rückschläge überwinden, nicht vermeiden.