Často s oporou v jazyce vstřícném k investorům a trhům povzbuzovaly obvykle soukromé investice, zejména do žádoucích ekonomických aktivit, jako jsou ty, které vytvářejí víc pracovních příležitostí nebo nabízejí rostoucí výnosy z rozsahu. Ve většině rozvojových zemí, zejména v těch nejchudších, však tvorbu politik významně svazují podmínky pomoci a smluvní závazky. Prostor pro fiskální politiku zužuje zejména pomalý růst a úbytky důchodu v důsledku programů ekonomické liberalizace, což má vážné důsledky pro chudé a nuzné. Tento trend je třeba zvrátit. Navíc přestože mnoha dárci oblíbené programy jako mikroúvěry, formalizace držby půdy a reformy veřejné správy občas přispěly ke zlepšení podmínek, jimž chudí čelí, výrazně chudobu neomezily.
Meist haben sie durch investoren- und marktfreundliche Sprache private Investitionen gefördert – insbesondere in erwünschten Wirtschaftsbereichen, die mehr Arbeitsplätze schaffen oder steigende Skalenerträge bieten. Aber in den meisten Entwicklungsländern, insbesondere den ärmsten, wurde die Politik durch Hilfsbedingungen und vertragliche Verpflichtungen behindert. Insbesondere haben langsames Wachstum und sinkende Einkünfte, die durch Programme zur Wirtschaftsliberalisierung verursacht wurden, die Möglichkeiten der Haushaltspolitik eingeschränkt und damit Armut und Entbehrung verstärkt. Dieser Trend muss umgekehrt werden. Darüber hinaus haben die bei den Geberländern beliebten Programme wie Mikrokredite, Formalisierung von Landrechten und Verwaltungsreformen zwar manchmal die Bedingungen der Armen verbessert, aber die Armut selbst nicht deutlich verringert.