S výjimkou hrstky velrybářů a badatelů se však jen málokdo vypravil podívat se na oba póly blíže. Poklidná nehybnost Arktidy a Antarktidy byla v dokonalém souladu s lidskou lhostejností. Příchod globálního oteplování však toto vše změnil. Někdejší lhostejnost samozřejmě nebyla všeobecná. Ve vzácném výtrysku kolektivní politické inteligence a také ve snaze zabránit jakékoliv hrozbě mezinárodního konfliktu byla v roce 1959 podepsána mezinárodní smlouva o správě Antarktidy, která předurčovala Antarktidu výlučně k mírumilovným cílům. Uznala stávající územní nároky, označila je za „zamrzlé“ a zakázala jakékoliv fyzické projevy nároků na suverenitu nad územím Antarktidy. Podstata a obsah této smlouvy byly ryze diplomatické.
Doch außer einiger Walfänger und Forscher sind nicht viele Menschen je hingereist, um sie sich näher anzusehen. Die friedliche Stille der Arktis und Antarktis entsprach perfekt geeignet der menschlichen Gleichgültigkeit. Das Einsetzen der Erderwärmung hat jedoch alles verändert. Selbstverständlich galt diese alte Gleichgültigkeit nicht für alle. In einem seltenen Schub kollektiver politischer Intelligenz, und um jedes Risiko eines internationalen Konflikts zu vermeiden, wurde 1959 ein internationaler Vertrag über die Antarktis unterzeichnet. Laut diesem Vertrag darf die Antarktis ausschließlich zu friedlichen Zwecken genutzt werden. Er erkannte die bestehenden Gebietsansprüche an, erklärte sie für „eingefroren“ und untersagte jegliche physische Behauptung der Souveränität auf dem Boden der Antarktis. Natur und Inhalt dieses Vertrags waren rein diplomatisch.