Průmyslová politika je lákavá pro politiky, kteří mohou upřednostňovat klíčové skupiny voličů a přitom tvrdit, že pomáhají ekonomice jako celku. Obvykle však napáchá víc škody než užitku. Možná nejspornější oblastí průmyslové politiky je vládní role na výzkumu a vývoji. Vlády jeví pochopitelný zájem o výzkum a vývoj vojenských technologií, ale trhy fungují dobře, když jsou to soukromí vlastníci, kdo sklízí výnosy a nese rizika. U základního vědeckého výzkumu bude nicméně potenciální výnos široce dostupný komukoliv a všem bez ohledu na to, zda za něj zaplatili a nesli riziko neúspěchu.
Industriepolitik ist für Politiker attraktiv, die damit bestimmte Interessengruppen bevorzugen und zugleich behaupten können, sie hülfen der Volkswirtschaft als Ganzer. Gewöhnlich jedoch richtet sie viel mehr Schaden an, als sie nutzt. Der vielleicht umstrittenste Bereich der Industriepolitik ist die Rolle des Staates in Forschung und Entwicklung. Regierungen haben ein offensichtliches Interesse an militärbezogener Forschung und Entwicklung. Märkte freilich funktionieren gut, wenn private Eigentümer die Erlöse einstreichen und die Risiken übernehmen. Bei der wissenschaftlichen Grundlagenforschung profitieren potenziell mehr oder weniger alle, egal, ob sie dafür bezahlt und die Risiken übernommen haben oder nicht.