Žádná země nemá zájem na tom, aby otevírala své výrobní dinosaury zahraniční konkurenci. Ekonomické důsledky tohoto postoje jsou však zvrácené. Představme si Ameriku nebo Evropu uvíznutou v 50. letech 20. století, s hospodářstvím závislým na uhlí, oceli a textilu a bez jakékoli konkurence levnějších výrobců z Asie či odjinud – a nebezpečí, jež z toho plyne, získá zcela jasné obrysy. Druhé nebezpečí spočívá v tom, že liberalizací trhu jen u několika hospodářsky úspěšných odvětví otevřený sektoralismus oslabuje – místo aby posiloval – širokou politickou podporu, nezbytnou pro uzavření globálních komplexních obchodních dohod, jež přinášejí užitek většině podnikatelů, spotřebitelů a zemí. Amerika otevřený sektoralismus podporuje nejhorlivěji. Začala s tím už během uruguayského kola jednání WTO, kde přišla s návrhem nulových sazeb. Tato jednání ve svém konečném důsledku vedla k odstranění sazebních bariér v deseti klíčových sektorech. Spojené státy na nátlak podnikatelské sféry vyjednaly sektorové dohody v telekomunikacích, informačních technologiích a finančních službách. První významné ujednání, Dohoda o informačních technologiích (ITA), nabyla účinnosti v roce 1997 a týká se 90 % obchodu informačními technologiemi, jehož hodnota ročně přesahuje 600 milionů dolarů.
Kein Land möchte seine Industrie-Dinosaurier dem internationalen Wettbewerb aussetzen. Die wirtschaftlichen Auswirkungen einer solchen Haltung sind jedoch pervers. Man stelle sich Amerika oder Europa vor, festgefahren in den 50er Jahren, die Wirtschaft abhängig von Kohle, Stahl und Textil, ohne Konkurrenz von billigeren Produzenten aus Asien und anderswo, und die Gefahr wird offensichtlich. Wird der Handel nur für einige wenige, wirtschaftlich erfolgreiche Branchen liberalisiert, entsteht eine zweite Gefahr. Dann schwächt offener Sektoralismus eher die breite politische Unterstützung, die für umfassende globale Handelsabkommen erforderlich ist, die den meisten Unternehmen, Verbrauchern und Ländern zugute kommen. Amerika ist der eifrigste Befürworter des offenen Sektoralismus, angefangen mit den „Null-für-Null“-Zolltarifverhandlungen während der Uruguay-Runde der WHO vor einigen Jahren. Diese Gespräche führten letztlich zum Abbau der Zollschranken in zehn Schlüsselindustrien. Vom Gewerbe angetrieben, haben die USA sektorale Abkommen in den Bereichen Telekommunikation, Informationstechnologie und Finanzdienstleistungen ausgehandelt. Der erste große Deal, das Informationstechnologie-Abkommen (ITA), ist 1997 in Kraft getreten und deckt 90% des Handels mit IT-Produkten im Wert von jährlich 600 Milliarden Dollar ab.