Jednalo se o Nový Zéland. V roce 2007, rok před odchodem z úřadu, tehdejší premiérka Helen Clarková předestřela svou vizi země, která bude do roku 2020 uhlíkově neutrální. Organizace spojených národů ji náležitě vychválila jako „zastánkyni Země“. Jenže zbavovat se uhlíku není tak snadné jako získat pozornost. Nejnovější oficiální statistiky ukazují, že celkové emise Nového Zélandu budou v roce 2020 ve skutečnosti vyšší, než byly, když Clarková vyhlásila svůj cíl uhlíkové neutrality. „Stoupající trend“ emisí přetrvává od roku 1990, jak připouští samotná vláda. Přesto se vlády jedna za druhou vytrvale pyšní klimatickým úspěchem, neboť spoléhají to, co věrohodné posudky shovívavě označují za „kreativní výkazy“.
Neuseeland. 2007, ein Jahr vor ihrem Amtsende, entwickelte die damalige neuseeländische Ministerpräsidentin Helen Clark ihre Vision, das Land bis 2020 klimaneutral zu machen. Die Vereinten Nationen lobten sie pflichtschuldig als „Schützerin der Erde“. Aber Aufmerksamkeit zu bekommen ist leichter als Emissionen zu verringern. Die jüngsten offiziellen Statistiken zeigen, dass die Gesamtemissionen Neuseelands im Jahr 2020 sogar höher sein werden als zu der Zeit, als Clark ihr Kohlenstoff-Neutralitätsziel setzte. Und wie die Regierung selbst zugibt, gab es bei den Emissionen seit 1990 einen „zunehmenden Trend“. Trotzdem verkündeten die nachfolgenden Regierungen einmütig ihren jeweiligen Klimaerfolg, indem sie das praktizierten, was in maßgeblichen Untersuchungen höflich als „kreative Buchführung“ bezeichnet wird.