Lze však tento zjevně příznivý obraz celosvětového růstu udržet, zvláště když ho doprovází stále hlubší globální finanční nerovnováha? Průměrný roční růst v nejméně rozvinutých zemích, z nichž řada leží v Africe, dosáhl loni téměř 7%. Největší světová ekonomika, totiž Spojené státy, vzrostla o 3,2% a zvýšení růstu zaznamenaly také dříve loudavé Japonsko a Evropa. Tyto trendy jsou pozoruhodné zejména ve světle otřesů plynoucích ze zvýšení cen ropy, válek v Afghánistánu a Iráku, mezinárodního terorismu a krachu multilaterálních obchodních jednání. Vysoká hospodářská výkonnost odráží silnou domácí poptávku v USA vyvolanou nízkými náklady na půjčky a stoupajícími cenami aktiv. To v celém světě zvýšilo export průmyslového zboží a udrželo na uzdě inflaci, díky čemuž se zvýšila poptávka po energii a surovinách z rozvojového světa, která zase zvýšila ceny komodit a prospěla mnoha chudým zemím. Úspory vytvořené ve východní Asii a u mnoha vývozců ropy pak zvýšily globální likviditu a pomohly financovat deficit běžného účtu platební bilance USA, který dnes dosáhl bezpříkladné výše.
Doch kann dieses scheinbar günstige Muster des globalen Wachstums von Dauer sein? Besonders zumal das Wachstum weltweit von einem immer größeren finanziellen Ungleichgewicht begleitet wird. Das durchschnittliche Wachstum in den rückständigsten Entwicklungsländern, viele davon in Afrika, erreichte im letzten Jahr fast 7 %. Die größte Volkswirtschaft der Welt, die Vereinigten Staaten, wuchs um 3,2 %, und auch im zuvor trägen Japan und Europa hat sich das Wachstum erholt. Diese Trends sind im Lichte der Schocks durch den Anstieg der Ölpreise, die Kriege in Afghanistan und im Irak, den internationalen Terrorismus und das Scheitern der multilateralen Handelsgespräche beachtlich. Die starke Wirtschaftsleistung spiegelt die starke Binnennachfrage in den USA infolge der niedrigen Kreditkosten und steigenden Preise von Vermögenswerten wider. Dadurch sind die Exporte von Industriewaren auf der ganzen Welt gestiegen und die Inflation wurde niedrig gehalten, was seinerseits die Nachfrage nach Energie und Rohstoffen aus den Entwicklungsländern angekurbelt und somit die Rohstoffpreise in die Höhe getrieben hat, wovon viele arme Länder profitiert haben. Die in Ostasien erwirtschafteten Ersparnisse und die großen Ölexporteure haben die globale Liquidität gesteigert und somit den USA bei der Finanzierung ihres aktuellen Leistungsbilanzdefizits geholfen, das derzeit einen Höchststand erreicht hat.