Tehdy se předpokládalo, že přínosnost akademické výuky nepociťují pouze či převážně ti, kdo ji absolvují, nýbrž také – což je ještě důležitější – ostatní občané, jejichž životy jsou díky aplikaci humanitních i technických věd v různé míře obohaceny. Toto obohacení samozřejmě zahrnovalo i praktické přínosy, jako jsou lékařské pokroky či technologie šetřící namáhavou práci. Obohacení plynoucí z humanitních věd však nebylo o nic méně trvalé, třebaže se kvůli své jemnější podstatě hůře vysledovává.
Damals ging man davon aus, dass der Nutzen einer akademischen Ausbildung nicht nur, oder nicht primär, jenen zufließt, die sie genossen, sondern auch – und noch wichtiger – dem Rest der Menschen im Land, deren Leben durch angewandte Kunst und Wissenschaft in verschiedener Weise bereichert wurde. Natürlich gehörten zu dieser Bereicherung praktische Nutzen wie medizinische Errungenschaften und arbeitssparende Technologien. Aber die Bereicherung durch die Geisteswissenschaften war nicht weniger dauerhaft, wenngleich durch ihren subtileren Charakter schwieriger nachvollziehbar.