Západu se do značné míry nepodařilo zapojit Rusko do hry jako evropského či západního spojence. Stalo se tak kvůli nedostatku otevřenosti či představivosti na naší straně, nebo kvůli nedostatku zájmu či dobré vůle na straně Ruska? Dědicové sovětské říše nikdy nepředpokládali, že je jim do budoucna dáno stát se „mladším“, chudším, kajícným a obdivným partnerem Západu. Jistě, dnešní Rusové necítí žádnou nostalgii po Jelcinových letech, která si spojují s chaosem, ponížením, zahanbením a slabostí. Pro většinu Rusů nedokázal vznik nezávislé občanské společnosti ani první zatřepetání křehkého demokratického křídla vyvážit hluboký celonárodní zmar nad ztrátou impéria a otřeseným postavením. A kromě toho: jak by dnes politika udržování Ruska na uzdě vlastně vypadala? Vedoucí ruští představitelé schoulení za politickým bezpečnostním polštářem v podobě vysokých cen energií mají právem pocit, že čas pracuje v jejich prospěch; že „my“ na Západě potřebujeme Rusko více než ono nás. Ruská role nejnovějšího „petrodolarového“ státu na světě se samozřejmě velmi liší od Ruska, kde průměrná délka života mužů hraničí s úrovní nejchudších afrických zemí.
Dem Westen ist es im Wesentlichen nicht gelungen, Russland als europäischen oder westlichen Verbündeten einzubinden. War dies durch einen Mangel an Offenheit und Vorstellungskraft unsererseits bedingt oder durch einen Mangel an Interesse und Wohlwollen von russischer Seite? Die Erben des Sowjetreichs hatten nie geahnt, dass ihnen eine Zukunft als „untergeordneter“, ärmerer, reuiger und bewundernder Partner des Westens bevorstand. Die Russen von heute haben in der Tat keine Sehnsucht nach den Jahren unter Jelzin, die sie mit Chaos, Erniedrigung, Schmach und Schwäche verbinden. Für die meisten Russen konnte das Aufkommen einer unabhängigen Zivilgesellschaft und die erste Brise eines unsteten, demokratischen Windes nicht die tiefe nationale Frustration aufwiegen, die sie über den Verlust des Imperiums und den zerrütteten Status empfanden. Wie würde außerdem eine auf das heutige Russland angewandte Eindämmungspolitik aussehen? Russlands Machthaber, die sich hinter dem politischen Sicherheitspolster verstecken, das die hohen Energiepreise ihnen liefern, haben zu Recht das Gefühl, dass die Zeit für sie arbeitet und „wir“ im Westen Russland mehr brauchen als Russland uns braucht. Natürlich unterscheidet sich Russland in seiner Rolle als jüngster „Ölstaat“ sehr von dem Russland, in dem die Lebenserwartung für Männer an Niveaus grenzt, die in den ärmsten Ländern Afrikas vorkommen.