Zodpovědností centrálních bank, včetně konzervativnější Evropské centrální banky, je přitom opět finanční stabilita. Posun k víceru politických cílů nevyhnutelně omezuje nezávislost centrálních bank. Za příčinu někteří analytici v poslední době označují to, že úsilí o růst HDP, tvorbu pracovních míst a finanční stabilitu, jakož i kompromisní stanovování priorit zjevně vyžaduje politická rozhodnutí, která by neměli dělat samotní nevolení úředníci. Navíc jelikož současná politika kvantitativního uvolňování (zvyšování nabídky peněz skrze nákupy vládních cenných papírů) stlačuje úrokové sazby na nulu, má silné, často regresivní účinky na příjmy. Odpůrci nezávislosti centrálních bank prohlašují, že vzhledem k alokačním a distribučním důsledkům současných měnověpolitických intervencí by rozhodování centrálních bank mělo podléhat politickému dohledu. Tato argumentace ale pomíjí jednu důležitou věc. Je sice pravda, že vícero cílů politik zpravidla zvyšuje politickou citlivost rozhodování centrálních bank, ale i výhradní koncentrace na cenovou stabilitu má významné distribuční důsledky a politické dopady. Politizace ve skutečnosti není otázkou podstatné změny tvorby měnové politiky, nýbrž rozsahu.
Und auch finanzielle Stabilität liegt wieder in der Verantwortlichkeit der Zentralbanken, einschließlich der konservativeren Europäischen Zentralbank. Diese Verschiebung hin zu mehreren politischen Zielen verringert unweigerlich die Unabhängigkeit der Institute. Einige Analysten behaupteten kürzlich, der Grund dafür sei, dass das Streben nach Wirtschaftswachstum, Arbeitsplätzen und finanzieller Stabilität und die Setzung von Prioritäten bei Zielkonflikten klare politische Entscheidungen erfordern, die nicht nur durch ungewählte Beamte getroffen werden sollten. Darüber hinaus hat die aktuelle Politik der quantitativen Erleichterung (die Ausweitung der Geldversorgung durch den Kauf von Staatsanleihen) starke und oft regressive Einkommenseffekte. Gegner der Unabhängigkeit der Zentralbanken verlangen, die Entscheidungsfindung der Institute solle angesichts der Zuteilungs- und Verteilungseffekte der aktuellen geldpolitischen Interventionen politischer Kontrolle unterliegen. Aber dieses Argument vernachlässigt einen wichtigen Punkt. Zwar ist es wahr, dass die politische Sensibilität der Zentralbankentscheidungen mit der Zunahme von Zielen steigt, aber auch die Beschränkung auf Preisstabilität hat wichtige Verteilungskonsequenzen und politische Auswirkungen. Tatsächlich ist Politisierung eine Frage des Maßstabs und nicht der substanziellen Transformation der Geldpolitik.