Který z nich funguje lépe? Odpověď je jasná: americký systém vede na celé čáře. Evropské univerzity se všeobecně zakládají na třech pomýlených principech: za vysokoškolské vzdělávání platí daňoví poplatníci, nikoliv studenti; přijímání do fakultního sboru se řídí smlouvami veřejného sektoru a fungování vysokých škol je často centralizované a téměř vždy nepružné; platy učitelů tíhnou k rovnosti, stejně jako kvalita výuky mezi univerzitami. Tento systém je prý egalitářštější než americký systém vyššího vzdělávání, na nějž mnozí Evropané hledí spatra jako na elitářský. Ve skutečnosti evropský systém produkuje méně výzkumu, horší studenty (zejména na doktorské úrovni) a je zřejmě méně egalitářský než systém zaoceánský.
Welches arbeitet besser? Die Antwort ist eindeutig: Auf lange Sicht das der Amerikaner. Europas Universitäten gründen sich im Allgemeinen auf drei abwegige Prinzipien: Für die Hochschulausbildung kommt in erster Linie der Steuerzahler und nicht der Student auf; Berufungen erfolgen aufgrund von Verträgen mit der öffentlichen Hand und die Verfahren an den Universitäten werden oft zentralisiert und sind fast immer starr; Es besteht die Tendenz, die Gehälter der Lehrkräfte einander anzugleichen, das gleiche gilt für die Qualität der Lehre an den Universitäten. Dieses Studiensystem ist angeblich egalitärer als das amerikanische, auf das viele Europäer als zu elitär herabsehen. In Wirklichkeit erzeugt das europäische System typischerweise weniger Forschung, schlechtere Studenten (besonders Promotionsstudenten) und ist wahrscheinlich sogar weniger egalitär als das US-System.