Ирку́тск е град в Русия, административен център на Иркутска област и на Иркутски район. Градът е разположен на двата бряга на река Ангара на 66 km от езерото Байкал. Населението му към 2016 г. наброява 623,4 хил. души.

Име 
Градът е кръстен на името на река Иркут. Смята се, че името на реката на монголски означава "сила" или "енергия".

История 

Основан е през 1661 г. като крепост. През 1686 г. получава статут на град. Още по това време Иркутск е голям търговски център, като оттук са минавали повечето кервани между Сибир и Китай. До 1700 г. в града живеят около 1000 души. В средата на 18 век е построен път между Москва и Иркутск. През 1764 година градът става център на новосъздадената Иркутска губерния.

В началото на 19 век в Иркутск биват изпратени в изгнание много интелектуални дейци, участници във въстанието на декабристите. Голяма част от културното наследство на Иркутск идва именно от тях. През 1879 г. в Иркутск избухва голям пожар, който изпепелява историческия център на града и разрушава около ¾ от сградите му. Въпреки това Иркутск се възстановява бързо в началото на 1880-те, когато е разцветът на златодобива в района. През 1896 г. е прокарано електричество, а през 1898 г. е построена жп гара в града, част от Транссибирската магистрала. Железопътната линия въздейства изключително благоприятно върху икономиката на града.

По времето на Гражданската война в Русия, след Октомврийската революция, градът става сцена на ожесточени боеве между болшевики и белогвардейци. През 1920 г. тук е екзекутиран Александър Колчак, главнокомандващ антиболшевишките сили. Иркутск е бил административен център на Монголо-Бурятската автономна област в периода 1922 – 1923 г. и на Източносибирския край в периода 1930 – 1937 г., а от 1937 г. – на Иркутска област. През 1930-те години са положени основите на самолетостроенето и металургията в града. По време на Втората световна война около 20 хил. жители на Иркутск са изпратени на фронта, половината от които така и не се връщат. През 1950-те години е построено водохранилището на река Ангара, като през 1958 г. е въведена в експлоатация Иркутската ВЕЦ. По това време Иркутск бива мащабно индустриализиран. През 1986 г. градът е удостоен с ордена на Октомврийската революция. До 1990-те години Иркутск е голям промишлен център с множество развити отрасли. В последвалите години на криза, след разпадането на СССР, производството на града не се вписва добре в световния пазар и много предприятия затварят врати.

Население 
Иркутск е населен основно от руснаци, но има и големи малцинства (над 1000 души) от буряти, украинци, татари, азербайджанци, киргизи, арменци, узбеки, таджики, беларуси, евреи и тувинци. Броят на жителите на града достига връх през 1991 г., когато те наброяват 641 000 души.

Климат 
Иркутск е разположен в зона на умереноконтинентален климат, но граничещ със субарктичен. Има студена зима и топло лято. Средната годишна температура е 1.0 °C.

Икономика 

Най-развитата промишленост в Иркутск е самолетостроителната. Заводът Иркут е известен с производството си на изтребителите Су-30. Развито е машиностроенето и металургията. Градът разполага с ВЕЦ с номинална мощност от 662.4 MW. Градът е също и важен железопътен възел на Транссибирската магистрала. Разполага с две летища, едното от които е международно.

Известни личности 
 Родени в Иркутск
 Александър Шеманский, оперен певец
 Николай Камов, авиоконструктор, създател на вертолетите "Ка"
 Михаил Мил, авиоконструктор, създател на вертолетите "Ми"

 Починали в Иркутск
 Афанасий Шчапов (1831 – 1876), историк

Побратимени градове 
Иркутск е побратимен с:

Външни препратки 

 Администрацията на града 
 Интерактивна карта-справочник
 Иркутск и околностите в старинни и съвременни фотографии

Бележки